ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 12. června 2012
o opatřeních SA. 27420 (C 12/2009) (ex N 19/2009), která provedlo Finsko ve prospěch společnosti Osuuskunta Karjaportti
(oznámeno pod číslem C(2012) 3249)
(Pouze finské a švédské znění je závazné)
(Text s významem pro EHP)
(2013/8/EU)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 108 odst. 2 první pododstavec této smlouvy,
s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru, a zejména na čl. 62 odst. 1 písm. a) této dohody,
poté, co vyzvala zúčastněné strany k podání připomínek v souladu s výše uvedenými ustanoveními, a s ohledem na tyto připomínky (1),
vzhledem k těmto důvodům:
1. POSTUP
(1)
Dopisem ze dne 15. ledna 2009 oznámilo Finsko Komisi podporu na záchranu spočívající v záruce a úpravě splátkového kalendáře, která byla poskytnuta společnosti Osuuskunta Karjaportti (dále jen „Karjaportti“; v době podání oznámení byla společnost známa jako Järvi-Suomen Portti Osuuskunta). Dopisy ze dne 5. února 2009, 11. února 2009, 16. února 2009 a 20. února 2009 poskytlo Finsko Komisi další informace.
(2)
Dopisem ze dne 8. dubna 2009 Komise Finsko informovala, že se s ohledem na oznámená opatření a některá opatření provedená v minulosti rozhodla zahájit řízení podle čl. 108 odst. 2 Smlouvy o fungování Evropské unie (SFEU) (2). Na základě tohoto rozhodnutí o zahájení řízení poskytlo Finsko Komisi dopisem ze dne 13. května 2009 další informace.
(3)
Rozhodnutí Komise o zahájení řízení bylo zveřejněno v Úředním věstníku Evropské unie (3). Komise vyzvala zúčastněné strany k podání připomínek k opatřením podpory.
(4)
Komise obdržela připomínky od jedné zúčastněné strany. Tyto připomínky předala Finsku, aby se k nim mohlo vyjádřit. Připomínky Finska byly obdrženy dopisem ze dne 28. srpna 2009. Finsko poskytlo další informace e-mailem ze dne 3. listopadu 2009.
(5)
Dopisem ze dne 15. prosince 2009 Komise Finsko informovala, že se rozhodla řízení podle čl. 108 odst. 2 SFEU rozšířit na dodatečná opatření podpory, která byla provedena v minulosti. Finsko poskytlo další informace dopisem ze dne 12. února 2010.
(6)
Rozhodnutí Komise o rozšíření řízení bylo zveřejněno v Úředním věstníku Evropské unie (4). Komise vyzvala zúčastněné strany k podání připomínek k opatřením podpory. Komise neobdržela od zúčastněných stran žádné další připomínky.
(7)
Dne 1. března 2010 informovalo Finsko Komisi o zpětvzetí oznámení o záruce ve prospěch společnosti Karjaportti. Dopisem ze dne 26. března 2010 Komise Finsku sdělila, že se zpětvzetím oznámení o záruce bude zabývat v konečném rozhodnutí spolu s ostatními posuzovanými opatřeními. Komise mimoto Finsku zaslala další dotazy, na něž Finsko odpovědělo dopisem ze dne 22. dubna 2010. Dne 15. července 2010 zaslala Komise Finsku žádost o informace, na niž Finsko odpovědělo dne 20. srpna 2010. Další žádost o informace zaslala Komise dne 28. září 2010 a Finsko na ni odpovědělo dne 29. listopadu 2010. Komise si posléze vyžádala doplňkové informace dopisem ze dne 16. listopadu 2011. Finsko tyto informace poskytlo dne 16. prosince 2011.
2. PŘÍJEMCE
2.1. Družstvo Karjaportti
(8)
Karjaportti je družstevní společnost se sídlem v Mikkeli, s výrobními zařízeními ve městech Mikkeli a Kouvola, jež se obě nacházejí ve východním Finsku (Itä-Suomi), což je region způsobilý pro regionální podporu podle čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU. Družstvo bylo původně založeno v roce 1914. V roce 1950 bylo nazváno Osuusteurastamo Karjaportti; ode dne 31. prosince 2002 bylo známo jako Järvi-Suomen Portti Osuuskunta a ode dne 14. prosince 2010 pak jako Karjaportti. V současnosti společnost Karjaportti zaměstnává trvale 300 osob a na jaře a v létě dalších 100 až 120 sezónních pracovníků.
(9)
Společnost Karjaportti podniká v oblasti výroby potravin, především v oblasti zpracování masa na výrobky jako masové kuličky a párky. Družstvo mimoto prodává balené maso, kusy masa a jatečně upravená těla. Společnost Karjaportti vyváží malý objem do ostatních členských států.
2.2. Finanční situace společnosti Karjaportti
(10)
Ode dne 1. prosince 2004 prochází společnost Karjaportti restrukturalizací pod soudním dohledem podle zákona o restrukturalizaci podniků č. 47/1993 (5) (dále jen „řízení pod soudním dohledem“; podrobnější informace o restrukturalizaci pod soudním dohledem viz 31.-43. bod odůvodnění).
(11)
Informace o finanční situaci společnosti Karjaportti před restrukturalizací pod soudním dohledem a během ní jsou uvedeny v následující tabulce:
Tabulka I
Hlavní finanční údaje společnosti Karjaportti v EUR
Rok
Obrat
Hospodářský výsledek
Čistý výsledek (zisk/ztráta)
Schodek z předchozích účetních období
Akciový kapitál / rezervy a rezervní fondy
Zůstatek vlastního kapitálu
2000
139 620 882
8 682
-1 169 091
7 681 411/ 10 247 107
8 893 097
2001
139 748 861
2 082 662
549 865
7 812 809/ 9 078 473
9 442 963
2002
135 781 234
2 259 488
14 382
7 783 428/ 9 559 942
17 357 751
2003
128 354 480
-3 299 914
-6 009 055
7 585 778/ 9 506 525
11 083 248
2004
125 849 631
-3 972 464
-10 686 420
7 234 608/ 3 497 953
46 141
2005
101 507 619
-6 629 915
-9 235 908
-7 404 955
7 772 913/ 216 662
-8 651 289
2006
99 802 293
-3 485 054
4 277 565
-16 640 864
8 141 610/ 216 662
-4 005 028
2007
86 962 069
-8 916 539
-7 943 878
-12 363 299
6 244 277/ 216 662
-13 846 239
2008
80 901 753
-3 791 985
-2 770 037
-20 307 178
5 768 185/ 216 662
-17 092 368
2009
64 793 763
305 936
-2 124 435
-23 077 214
5 077 160/ 216 662
-19 907 828
(12)
V roce 2008 podaly finské daňové úřady dvakrát návrh na vyhlášení úpadkového řízení proti společnosti Karjaportti. Při prvním návrhu dne 7. října 2008 předložily příkaz k úhradě částky ve výši 461 579 EUR. Daňové úřady posléze svůj návrh stáhly. Návrh byl opětovně podán dne 1. prosince 2008 s příkazem k úhradě částky ve výši 981 658 EUR. Úpadkové řízení proti společnosti Karjaportti bylo v červnu 2009 uzavřeno, jelikož družstvo splatilo daňovým úřadům dlužnou částku.
3. POPIS OPATŘENÍ
(13)
Posuzovaná opatření spočívají v opatřeních, která provedlo město Mikkeli, kde má společnost Karjaportti své sídlo, a opatřeních provedených společností Finnvera Oyj (dále jen „Finnvera“). Finnvera je specializovaná finanční společnost, kterou vlastní finský stát, a je oficiální finskou vývozní úvěrovou agenturou (6). Níže jsou popsána nejprve opatření, která provedlo město Mikkeli (oddíl 3.1), a poté opatření společnosti Finnvera (oddíl 3.2).
3.1. Opatření, která provedlo město Mikkeli
3.1.1. Záruka poskytnutá dne 12. června 2000 (opatření č. 1) a postoupení pozemku (opatření č. 2)
(14)
Opatření č. 1: Rozhodnutím ze dne 12. června 2000 poskytlo zastupitelstvo města Mikkeli společnosti Karjaportti absolutní záruku („takaus“) pokrývající celý budoucí úvěr ve výši 25 milionů FIM (přibližně 4,2 milionu EUR (7)). Úvěr s pevnou úrokovou sazbou ve výši 5,35 % a s desetiletou dobou trvání společnosti Karjaportti poskytla v září 2000 banka Tapiola Pankki Oy (dále jen „Tapiola“). Rada města Mikkeli zároveň záruku provedla, a to podepsáním smlouvy o záruce. Záruka byla poskytnuta bez poplatku a jako absolutní záruka, kdy ručitel odpovídá za jistinu, jako by se jednalo o jeho vlastní dluh, což znamená, že věřitel mohl ručitele požádat o splacení jistiny, jakmile se stala splatnou. Úvěr se zárukou byl poskytnut na financování výstavby výrobního zařízení v obvodu Tikkala ve městě Mikkeli (8).
(15)
Záruka byla zajištěna formou již existujících zástavních práv k nemovitostem se zapsanou hodnotou ve výši 7,5 milionu FIM (1 261 409 EUR) (9). Při provedení opatření č. 1 byly jako zajištění k dispozici zástavní práva k nemovitostem v hodnotě přibližně 3 milionů FIM. Záruka byla mimoto zajištěna obchodními hypotékami (10) se zapsanou hodnotou ve výši 25 milionů FIM resp. 30,5 milionu FIM, které se vztahovaly na movitý majetek společnosti Karjaportti.
(16)
Při zahájení restrukturalizace pod soudním dohledem v prosinci 2004 požádala banka Tapiola město Mikkeli na základě záruky o uhrazení nesplacených dluhů společnosti Karjaportti. Po provedení těchto plateb ve prospěch banky Tapiola nastoupilo město Mikkeli na místo banky Tapiola jako věřitel společnosti Karjaportti (viz 34. bod odůvodnění).
(17)
Opatření č. 2: V roce 2000 byl společnosti Karjaportti postoupen rovněž pozemek na výstavbu výrobního závodu v Tikkale, a to venkovským okresem Mikkeli (11). Pozemek měl rozlohu 152 366 m2 a město Mikkeli jej společnosti Karjaportti poskytlo bezúplatně, tj. nebyla uhrazena žádná kupní cena. Město Mikkeli se mimoto zavázalo, že převede pozemek, který je připraven na výstavbu. Za tímto účelem město Mikkeli uhradilo společnosti Karjaportti náklady na přípravu pozemku ve výši 2 000 000 FIM (přibližně 336 376 EUR) (12).
(18)
V souvislosti s výstavbou výrobního závodu v Tikkale byla provedena další opatření ve prospěch společnosti Karjaportti. Společnost Finnvera poskytla úvěry a záruky ve výši 20 000 000 FIM (přibližně 3 363 759 EUR) a Ministerstvo práce a hospodářství (posléze Ministerstvo obchodu a průmyslu) udělilo přímé granty ve výši 15 000 000 FIM (přibližně 2 552 819 EUR).
(19)
Celkově měla opatření popsaná v 14.-18. bodě odůvodnění, která měla být provedena za účelem výstavby výrobního závodu v Tikkale, nominální hodnotu 63 783 719 FIM (přibližně 10 757 652 EUR). Podle přehledu uvedeného v následující tabulce činil hrubý grantový ekvivalent provedených opatření 3 617 143 EUR:
Tabulka II
Hrubý grantový ekvivalent provedených opatření v EUR
Opatření
Částka
Hrubý grantový ekvivalent
Záruka města Mikkeli
4 204 698
345 786
Postoupení pozemku městem Mikkeli
300 000
300 000
Příprava pozemku uhrazená městem Mikkeli
336 376
336 376
Úvěr společnosti Finnvera
1 681 879
82 162
Přímé granty: Ministerstvo obchodu a průmyslu
2 552 819
2 552 819
CELKEM
10 757 652
3 617 143
(20)
Hrubý grantový ekvivalent záruky poskytnuté městem Mikkeli vypočítalo Finsko takto: Porovnalo tržní sazbu u srovnatelné záruky (1,75 %) se záruční prémií, kterou skutečně účtovalo město Mikkeli (0 %). Prvek podpory v záruce se rovná rozdílu mezi oběma prémiemi, tj. 1,75 %. Pokud by město Mikkeli účtovalo prémii s touto sazbou, získalo by během desetileté doby platnosti záruky jako prémie částku ve výši 2 406 250 FIM, což by při použití diskontní sazby ve výši 5,7 % ke dni poskytnutí záruky činilo 1 055 949 FIM (přibližně 345 786 EUR).
(21)
Hrubý grantový ekvivalent úvěru společnosti Finnvera vypočítalo Finsko takto: Porovnalo úrokovou sazbu, kterou za úvěr účtovala společnost Finnvera (šestiměsíční EURIBOR plus 1,75 %), s referenční sazbou podle sdělení Komise o způsobu stanovení referenčních a diskontních sazeb (13), jež bylo platné v době poskytnutí úvěru. Prvek podpory odpovídá rozdílu mezi oběma sazbami za dobu trvání úvěru (10 let). Od výsledku výpočtu byla odečtena provize, kterou musela společnost Karjaportti za úvěr zaplatit (0,5 %). Při použití diskontní sazby ve výši 5,7 % ke dni poskytnutí úvěru činil prvek podpory 82 162 EUR.
(22)
Způsobilé investiční náklady byly vypočteny na základě nákladů souvisejících s pořizovacími cenami podle rozdělení uvedeného v tabulce:
Tabulka III
Rozdělení projektových nákladů souvisejících s pořizovacími cenami v EUR
Pozemky a stavby
14 208 192
Stroje a zařízení
11 155 379
Kancelářské vybavení / programové vybavení
572 356
CELKEM
25 935 928
(23)
Prvek podpory ve výši 3 617 143 EUR odpovídá intenzitě podpory 13,95 % celkových způsobilých nákladů ve výši 25 935 928 EUR.
(24)
Společnost Karjaportti požádala o opatření, která provedlo město Mikkeli, před zahájením prací na investičním projektu (14). Opatření přijalo Finsko na podporu regionálního rozvoje. Nový výrobní závod měl zvýšit počet pracovních míst z přibližně 400 na 550 až 600.
3.1.2. Odkoupení pozemků (opatření č. 3)
(25)
Dne 28. února 2002 odkoupilo město Mikkeli od společnosti Karjaportti šest pozemků a jednu stavbu i se souvisejícími nájmy. Kupní cena, která byla uhrazena, činila 6 646 787 EUR (15). Ke dni odkupu nemovitostí městem Mikkeli a v případě jednoho pozemku ke dni převodu jeho vlastnictví na město Mikkeli nebyly nemovitosti zatíženy zástavními právy.
3.1.3. Záruka poskytnutá dne 8. března 2004 (opatření č. 4)
(26)
Rozhodnutím ze dne 8. března 2004 udělilo zastupitelstvo města Mikkeli záruku pokrývající celý úvěr ve výši 607 054 EUR, který měla poskytnout banka Tapiola. Dne 14. dubna 2004 byl úvěr poskytnut s pevnou úrokovou sazbou ve výši 4 % a s desetiletou dobou trvání. Záruka byla udělena bez jakéhokoli poplatku a jako absolutní záruka. Úvěr resp. záruka měly nahradit úvěr poskytnutý bankou Tapiola, pro nějž město Mikkeli původně udělilo záruku rozhodnutím ze dne 2. listopadu 1992. Původní úvěr činil 7,5 milionu FIM (1 261 409 EUR) a byl poskytnut s úrokovou sazbou ve výši 4,5 % na dobu 10 let.
(27)
Záruka byla zajištěna formou zástavního práva k nemovitosti, a to výrobnímu závodu v Tikkale, který byl použit jako zajištění již u opatření č. 1. Město Mikkeli mimoto drželo obchodní hypotéku se zapsanou hodnotou v registru obchodních hypoték ve výši 25 milionů FIM. Rovněž tato obchodní hypotéka byla použita jako zajištění již u opatření č. 1.
(28)
Při zahájení restrukturalizace pod soudním dohledem v prosinci 2004 požádala banka Tapiola město Mikkeli na základě záruky o uhrazení nesplacených dluhů společnosti Karjaportti. Po provedení těchto plateb nastoupilo město Mikkeli na místo věřitele společnosti Karjaportti místo banky Tapiola (viz 34. bod odůvodnění).
3.1.4. Záruka poskytnutá dne 10. května 2004 (opatření č. 5)
(29)
Rozhodnutím ze dne 10. května 2004 udělilo město Mikkeli absolutní záruku, která se vztahovala na celý úvěr ve výši 1,7 milionu EUR, jenž měla poskytnout banka Tapiola. Dne 8. června 2004 se banka Tapiola rozhodla poskytnout tříletý investiční úvěr ve výši 1,7 milionu EUR s pohyblivou úrokovou sazbou dvanáctiměsíční EURIBOR s připočtením pevného rozpětí ve výši 0,3 %. Záruka byla udělena bez jakéhokoli poplatku a jako absolutní záruka. Záruka byla zajištěna stejným zástavním právem k nemovitosti vztahujícím se na výrobní závod Tikkala jako opatření č. 1 a č. 4 a stejnou obchodní hypotékou (16), kterou drželo město Mikkeli. Město Mikkeli mimoto získalo jako zvláštní zástavu nové zajištění ve formě zástavního práva se zapsanou hodnotou ve výši 1 135 268 EUR vztahující se na výrobní závod Tikkala.
(30)
Při zahájení restrukturalizace pod soudním dohledem v prosinci 2004 požádala banka Tapiola město Mikkeli na základě záruky o uhrazení nesplacených dluhů společnosti Karjaportti. Po provedení těchto plateb nastoupilo město Mikkeli na místo věřitele společnosti Karjaportti místo banky Tapiola (viz 34. bod odůvodnění).
3.1.5. Opatření přijatá v rámci restrukturalizace pod soudním dohledem (opatření č. 6)
(31)
Dne 17. listopadu 2004 podala společnost Karjaportti společně s věřiteli Nordea Bank Finland Abp (dále jen „Nordea Bank“), Nordea Rahoitus Suomi Oy (dále jen „Nordea Financing“) a OKO Osuuspankkien Keskuspankki Oyj (ode dne 1. března 2008 se tato společnost nazývá Pohjola Pankki Oyj; dále jen „OKO/Pohjola Bank“) u okresního soudu v Mikkeli návrh na restrukturalizaci pod soudním dohledem. Podle finského práva lze takovouto restrukturalizaci provést za účelem obnovení životaschopného podnikání dlužníka v tísni, zajištění jeho další životaschopnosti nebo dosažení restrukturalizace dluhu (17). Restrukturalizace společnosti Karjaportti pod soudním dohledem byla na základě rozhodnutí okresního soudu v Mikkeli zahájena dne 1. prosince 2004. Z právního hlediska nesmí dlužník ode dne zahájení splácet restrukturalizované dluhy nebo poskytovat zajištění za takovéto dluhy (18). Restrukturalizovanými dluhy jsou veškeré dluhy, které vznikly přede dnem zahájení restrukturalizace.
(32)
Následně byl okresnímu soudu předložen dne 23. června 2005 program restrukturalizace a dne 30. listopadu 2005 revidovaný program restrukturalizace. Doba trvání programu restrukturalizace, kterou okresní soud schválil dne 30. ledna 2006, činila deset let (do dne 1. července 2015). Mezi rokem 2004 a 2008 ukončila společnost Karjaportti 372 pracovních smluv a zadala některé své činnosti externím dodavatelům, například akvizice a činnosti týkající se jatek a bourání masa.
(33)
Celkově představovalo přibližně [30-70] (19) % restrukturalizovaných dluhů, na něž se vztahovala restrukturalizace pod soudním dohledem, dluhy vůči soukromým věřitelům. Soukromými věřiteli s nejvyššími podíly na těchto dluzích byly výše zmíněné banky Nordea Bank a OKO/Pohjola Bank a rovněž Nordea Financing.
(34)
Dne 16. prosince 2004 požádala banka Tapiola v souvislosti s restrukturalizací pod soudním dohledem město Mikkeli o uhrazení tří nesplacených úvěrů, za něž se město Mikkeli zaručilo a které jsou popsány v bodě 3.1.1, 3.1.3 a 3.1.4. a . Po zaplacení dlužných částek bance Tapiola se město Mikkeli stalo věřitelem společnosti Karjaportti, co se týká celkové částky tří nesplacených úvěrů, která činila 5 356 895 EUR. Na úvěry se vztahovalo zajištění popsané v 15., 27. a 29. bodě odůvodnění.
(35)
V rámci restrukturalizace pod soudním dohledem město Mikkeli mimoto zapsalo pohledávku ve výši 682 087 EUR, která sestávala z poplatků, jež nebyly zaplaceny oddělení správy majetku, oddělení vodního hospodářství a oddělení nakládání s odpady v rámci městského úřadu Mikkeli. Na tuto pohledávku se rovněž vztahovalo zajištění popsané v 15., 27. a 29. bodě odůvodnění.
(36)
Úvěry a ostatní dluhy (nezaplacené poplatky) vůči městu Mikkeli se v rámci restrukturalizace pod soudním dohledem považovaly za velké zajištěné pohledávky (20). Ostatní velké zajištěné pohledávky držely soukromé strany (Nordea Bank, Nordea Financing, OKO/Pohjola Bank) a společnost Finnvera (21).
Tabulka IV
Velké zajištěné pohledávky v EUR
Věřitel s velkými zajištěnými pohledávkami
Částka
Podíl v %
Nordea Bank
[…](*)
[10-40] %
Nordea Financing
[…]
[0-20] %
OKO/Pohjola Bank
[…]
[10-40] %
Finnvera
[…]
[10-40] %
Město Mikkeli - úvěry v důsledku uplatněných záruk
[…]
[10-40] %
Město Mikkeli - ostatní dluhy (nezaplacené poplatky)
[…]
[0-20] %
CELKEM
24 579 150
100 %
(37)
Ve vztahu k úvěrům a ostatním dluhům (nezaplaceným poplatkům) vůči městu Mikkeli se v programu restrukturalizace předpokládala tato opatření:
(38)
Úvěr města Mikkeli ve výši 5 356 895 EUR se považoval za „zajištěnou pohledávku“ a byl rozdělen na dvě části. U obou částí byly v souladu s programem restrukturalizace sníženy úrokové sazby: u části ve výši 4,0 milionů EUR činila úroková sazba do dne 31. prosince 2010 […] EURIBOR minus […] % (předpokládalo se však, že úroková sazba nebude vyšší než […] % nebo nižší než […] %). Po tomto datu se účtovala úroková sazba […] EURIBOR. U zbývající části ve výši 1 356 895 milionů EUR byla účtována úroková sazba […] EURIBOR (22). Stejně jako v případě úvěrů se nezaplacené poplatky ve výši 682 087 EUR považovaly za „zajištěnou pohledávku“ a úroková sazba se snížila na […] EURIBOR (23).
(39)
Rovněž u zajištěných pohledávek soukromých věřitelů se v programu restrukturalizace předpokládá úroková sazba […] EURIBOR. U určité částky každého věřitele kromě […] se do dne 31. prosince 2010 předpokládala snížená úroková sazba […] EURIBOR minus […] %; minimální úroková sazba ve výši […] % a maximální úroková sazba ve výši […] %. Po dni 31. prosince 2010 činila úroková sazba u všech zajištěných pohledávek […] EURIBOR.
Tabulka V
Částky úroků u velkých zajištěných pohledávek v EUR
Věřitel s velkými zajištěnými pohledávkami
Úroková sazba […] EURIBOR minus […] % do dne 31. prosince 2010; po tomto dni bude účtována úroková sazba […] EURIBOR u částky
Úroková sazba […] EURIBOR u částky
Nordea Bank a Nordea Financing
[…]
[…]
OKO/Pohjola Bank
[…]
[…]
Finnvera
[…]
[…]
Město Mikkeli - úvěry v důsledku uplatněných záruk
[…]
[…]
Město Mikkeli - ostatní dluhy (nezaplacené poplatky)
[…]
(40)
Město Mikkeli souhlasilo s odkladem splátek výše uvedených dluhů. Podle programu restrukturalizace se splacení zajištěných pohledávek města Mikkeli předpokládá v roce 2015. První splátka měla být uhrazena dne 1. července 2009, od roku 2010 se předpokládají dvě splátky ročně a v roce 2015 má být zaplacena zbývající velká část zajištěných pohledávek, tj. […] EUR v případě úvěrů v důsledku uplatněných záruk a […] EUR v případě ostatních dluhů (nezaplacené poplatky).
(41)
Rovněž soukromí věřitelé souhlasili s odkladem splátek zajištěných pohledávek.
Tabulka VI
Odklad plateb v EUR
Věřitel s velkými zajištěnými pohledávkami
Dluh
Splátka splatná dne 1.7.2009 a 2.1.2010 a 1.7.2010
% celkové výše dluhů
Splátka splatná dne 2.1.2011 a 1.7.2011
% celkové výše dluhů
Splátka splatná co šest měsíců počínaje dnem 2.1.2012 do dne 2.1.2015
% celkové výše dluhů
Splátka splatná dne 1.7.2015
% celkové výše dluhů
Nordea Bank
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Nordea Financing
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
OKO/Pohjola Bank
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Finnvera
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Město Mikkeli
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Město Mikkeli
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Celkem
24 579 150
500 000
2 %
1 000 000
4 %
1 500 000
6 %
10 579 150
43 %
(42)
Podle programu restrukturalizace mělo být splácení úvěrů a nezaplacených poplatků městu Mikkeli dokončeno do roku 2015, přičemž velká část dlužné částky měla být uhrazena v roce 2015. Pokud společnost Karjaportti v roce 2015 na konci restrukturalizace pod soudním dohledem nesplní určité ekonomické požadavky (poměr mezi závazky a provozní marží vyšší než 4), promine město Mikkeli částku nesplacených dluhů ve výši maximálně [0-3] milionů EUR.
(43)
Na konci restrukturalizace pod soudním dohledem se sníží rovněž pohledávky ostatních věřitelů. Nordea Bank odepíše částku ve výši maximálně [0-3 miliony] EUR a Nordea Financing částku ve výši maximálně [0-2 miliony] EUR. Pohledávka společnosti Finnvera se sníží nejvýše o [0-2 miliony] EUR. Pohledávka […] nebude snížena. Podle programu restrukturalizace se částky, o něž mají být zajištěné pohledávky sníženy, zakládají na hodnotě zajištění u zajištěných úvěrů v případě dvou různých scénářů: podle prvního scénáře pokračuje společnost Karjaportti v činnosti; podle druhého scénáře společnost Karjaportti svou činnost změní nebo ukončí, tj. bude nutno zajištění uplatnit. Obě hodnoty byly stanoveny prostřednictvím dvou nezávislých ocenění (24). Konkrétní částka, o niž byla zajištěná pohledávka snížena, pak byla u každého věřitele určena zvlášť s přihlédnutím k jeho pořadí a po srovnání hodnot v případě dvou rozdílných scénářů.
3.1.6. Odkoupení akcií od společnosti Karjaportti (opatření č. 7)
(44)
Dne 2. září 2005 prodala společnost Karjaportti 50 % akcií v realitní společnosti Kiinteistö Oy Suksimäki společnosti ve vlastnictví města Mikkeli za kupní cenu ve výši 860 000 EUR.
3.1.7. Přeměna nezaplacených úroků na úvěry (opatření č. 8)
(45)
Společnost Karjaportti neplatila u zajištěných pohledávek města Mikkeli úroky za období od 16. prosince 2004 do 19. prosince 2005 (25). Tyto úroky činily 281 982 EUR a rozhodnutím zastupitelstva města Mikkeli ze dne 19. prosince 2005 byly přeměněny na úvěr s dobou trvání do konce roku 2010. Úrokovou sazbou u tohoto úvěru je tříměsíční EURIBOR plus 0,3 %. Předpokládalo se, že úvěr začne být splácen v březnu 2009, a ke splácení mělo dojít ve čtyřech stejných splátkách, jež měly být hrazeny dvakrát ročně, tj. v roce 2009 měla být zaplacena částka ve výši 144 991 EUR a v roce 2010 měla být zaplacena částka ve výši 144 991 EUR (26). Splacení dlužných částek bylo přinejmenším částečně odloženo (viz opatření č. 12).
(46)
Přeměna nezaplacených úroků na úvěry v roce 2005 byla v zásadě stanovena v programu restrukturalizace. Podle programu mělo být v této souvislosti zacházeno stejně nejen s městem Mikkeli, nýbrž rovněž se všemi zajištěnými věřiteli. V souladu s tím přeměnil dne 28. prosince 2005 [jeden soukromý věřitel] úroky na úvěr ve výši přibližně 1 623 000 EUR s dobou trvání půjčky do konce roku 2010. Úroková sazba činila tříměsíční EURIBOR plus 1,5 %. Předpokládalo se, že splácení začne v roce 2009. Dne 29. prosince 2005 přeměnil [další soukromý věřitel] úroky na úvěr ve výši přibližně 1 532 500 EUR s dobou trvání půjčky do konce roku 2010. Úroková sazba činila tříměsíční EURIBOR plus 2 %. Začátek splácení se předpokládal v roce 2009.
3.1.8. Odpis dluhů v účetních výkazech za rok 2006 (opatření č. 9)
(47)
Rozhodnutím ze dne 5. února 2007 schválila rada města Mikkeli odepsání pohledávky vůči společnosti Karjaportti ve výši 274 023 EUR v účetních výkazech za rok 2006. Odpis dluhu v účetních výkazech neměl žádný dopad na právní vztah mezi věřitelem a dlužníkem, a město Mikkeli proto nadále usilovalo o splacení tohoto dluhu.
3.1.9. Odpis dluhů v účetních výkazech za rok 2008 (opatření č. 10)
(48)
Město Mikkeli odepsalo ve svých účetních výkazech za rok 2008 nejistou pohledávku vůči společnosti Karjaportti ve výši 5,7 milionu EUR. Odpis dluhu v účetních výkazech neměl žádný dopad na právní vztah mezi věřitelem a dlužníkem, a město Mikkeli proto nadále usilovalo o splacení tohoto dluhu.
3.1.10. Neprovedená záruka, která se plánovala v roce 2009 (opatření č. 11)
(49)
Zastupitelstvo města Mikkeli rozhodlo dne 8. prosince 2008 o poskytnutí absolutní záruky ve výši 2,75 milionu EUR k pokrytí budoucího úvěru, který měla společnosti Karjaportti poskytnout banka Tapiola. Zastupitelstvo pověřilo městskou radu, aby rozhodla o podrobných podmínkách týkajících se absolutní záruky, tj. provedení záruky. Podle oznámení měl úvěr činit 5 819 807 EUR s úrokovou sazbou ve výši 3,65 %. Jako odměna za záruku předpokládá oznámené opatření jednorázový poplatek ve výši 4 % a záruka bude udělena na dobu deseti let (27).
(50)
Rozhodnutí zastupitelstva města Mikkeli se nestalo pravomocným, jelikož u správního soudu v Kuopio (Kuopion Hallinto-Oikeus) byla podána stížnost. Na základě této stížnosti soud městu Mikkeli nařídil, aby provádění záruky ukončilo a požádalo Komisi o schválení podpory.
(51)
Jelikož se rozhodnutí zastupitelstva města Mikkeli o poskytnutí záruky nestalo pravomocným, banka Tapiola úvěr společnosti Karjaportti neposkytla. Finsko vzalo oznámení týkající se záruky v březnu 2010 zpět, jelikož společnost Karjaportti stáhla svou žádost o záruku a městská rada dne 22. února 2010 rozhodla o neprovedení rozhodnutí městského zastupitelstva.
3.1.11. Úprava splátkového kalendáře od roku 2009 (opatření č. 12)
(52)
Odklad splácení zajištěných pohledávek: Podle programu restrukturalizace schváleného soudem se předpokládalo, že společnost Karjaportti uhradí v roce 2009 částku ve výši […] EUR a v roce 2010 zbývající částku zajištěných pohledávek ve výši […] EUR (viz tabulka VI). Podle oznámení mělo být splacení těchto částek odloženo nejpozději do dne 1. července 2015.
(53)
Odklad splácení úvěru poskytnutého v roce 2005 (přeměna nezaplacených úroků): Předpokládalo se, že společnost Karjaportti uhradí v roce 2009 částku ve výši 140 991 EUR a v roce 2010 stejnou částku nezaplacených úroků přeměněných na úvěr (40. bod odůvodnění). Podle oznámení mělo být uhrazení těchto částek odloženo na roky 2011 až 2013 (28).
(54)
Správní soud v Kuopio (Kuopion Hallinto-Oikeus) zakázal dne 4. února 2009 provedení rozhodnutí městského zastupitelstva, které se týkalo úpravy splátkového kalendáře. Zdá se však, že k úpravě splátkového kalendáře přesto došlo. Počínaje od května 2009 předkládala společnost Karjaportti městu Mikkeli a ostatním věřitelům pravidelně návrhy na odklad plateb týkajících se splatných dluhů za účelem zachování činnosti družstva (29). Tyto návrhy rada města Mikkeli schválila.
3.2. Opatření provedená společností Finnvera
(55)
Podle informací, které předložilo Finsko, poskytla společnost Finnvera společnosti Karjaportti v letech 2004 až 2008 řadu úvěrů a záruk.
(56)
Finnvera je specializovaná finanční společnost, kterou vlastní Finsko a která je oficiální finskou vývozní úvěrovou agenturou. Činnosti společnosti Finnvera se řídí cíli průmyslové politiky a politiky týkající se vlastnictví, které stanoví stát. K těmto cílům patří: zvýšení počtu začínajících podniků; poskytování financování na změny, s nimiž se setkávají malé a střední podniky, a podpora růstu podniků, internacionalizace a vývozu. Předpokládá se, že společnost Finnvera dodržuje při svých činnostech zásadu ekonomické soběstačnosti. Finsko však hradí část ztrát společnosti Finnvera z úvěrů a záruk; stát je přímo odpovědný za domácí záruky a vývozní úvěrové záruky poskytnuté společností Finnvera a uděluje záruky při získávání finančních prostředků ze strany společnosti Finnvera. Tato státní opatření ve vztahu k společnosti Finnvera nespadají do oblasti působnosti tohoto rozhodnutí; Komise si vyhrazuje právo posoudit je v pozdější fázi. Na společnost Finnvera se vztahuje zákon o správním řízení č. 434/2003.
(57)
Co se týká řízení společnosti Finnvera, vlastníka společnosti, kterým je v případě společnosti Finnvera stát, zastupuje dozorčí rada, která dohlíží na správu společnosti ze strany představenstva a generálního ředitele. Členové dozorčí rady jsou voleni z parlamentních skupin politických stran na základě jejich zastoupení ve finském parlamentu. Dozorčí rada společnosti Finnvera mimoto zahrnuje zástupce organizací v souladu s cíli průmyslové politiky společnosti. Představenstvo, které má 6-9 členů a 2 náhradníky, potvrzuje strategii společnosti, schvaluje účetní výkazy a průběžnou zprávu, podporuje rozvoj společnosti a zajišťuje, aby její činnosti byly v souladu se zákonem a plnily cíle stanovené vlastníkem. Čtyři členové představenstva a dva náhradníci jsou voleni z kandidátů, které jmenují různá ministerstva. Za správu společnosti odpovídá generální ředitel.
(58)
Společnost Finnvera je ode dne 25. září 2007 osvobozena od placení daně z příjmů. Toto osvobození od daně schválila Komise. Schvalující rozhodnutí se zakládá na závazku finských orgánů, že společnost Finnvera omezí své činnosti na správu režimů státní podpory (30).
3.2.1. Záruka poskytnutá dne 17. března 2004 (opatření č. 13)
(59)
Dne 17. března 2004 udělila společnost Finnvera záruku na celý úvěr ve výši 91 000 EUR s poplatkem za poskytnutí záruky ve výši 3 % ročně. Úvěr, který měl dobu trvání 3 roky, poskytla banka Tapiola s pevnou úrokovou sazbou ve výši [2-5] % ročně. Úvěr resp. záruka měly nahradit úvěr, který banka Tapiola poskytla v roce 1992.
3.2.2. Úvěr poskytnutý dne 12. ledna 2006 (opatření č. 14)
(60)
Dne 12. ledna 2006 poskytla společnost Finnvera úvěr ve výši 180 000 EUR s úrokovou sazbou šestiměsíční EURIBOR + 2 % ročně. Úvěr souvisí s úroky narostlými během procesu restrukturalizace v období od 2. prosince 2004 do 28. února 2008, které byly přeměněny na nový úvěr. Úvěr byl zajištěn zástavními právy k nemovitostem nacházejícím se v obcích Tikkala, Lappeenranta a Kouvola, a akciemi v […]. Úvěr byl poskytnut do konce roku 2010 a splácení mělo začít v roce 2009. Ke dni 23. listopadu 2011 nebyla dosud splacena jistina ve výši […] EUR. Úroky na úvěry současně přeměnili i soukromí věřitelé […] a […].
(61)
Dne 28. prosince 2005 přeměnil [soukromý věřitel] úroky na úvěr ve výši přibližně 1 623 000 EUR s dobou trvání půjčky do konce roku 2010. Úrokovou sazbou je tříměsíční EURIBOR plus 1,5 %. Splácení mělo podle předpokladů začít v roce 2009.
(62)
Dne 29. prosince 2005 přeměnil [další soukromý věřitel] úroky na úvěr ve výši přibližně 1 532 500 EUR s dobou trvání půjčky do konce roku 2010. Úroková sazba činila tříměsíční EURIBOR plus 2 %. Splácení mělo podle předpokladů začít v roce 2009.
3.2.3. Záruka poskytnutá dne 14. září 2006 (opatření č. 15)
(63)
Dne 14. září 2006 udělila společnost Finnvera společnosti […] protizáruku ve výši 300 000 EUR s poplatkem za poskytnutí záruky ve výši 1,65 % ročně, který hradí společnost Karjaportti. […] zase poskytla společnosti Karjaportti záruku za tutéž částku s úrokovou sazbou ve výši 1,25 %. Tato záruka a protizáruka pokrývaly 16,7 % částky ve výši 1,8 milionu EUR týkající se smlouvy o subdodávkách uzavřené mezi společnostmi […] a Karjaportti. Doba platnosti záruky společnosti Finnvera činila 8 měsíců. Na zbývající část smlouvy o subdodávkách se vztahovaly záruky od […] a […] (825 000 EUR resp. 675 000 EUR), které účtovaly poplatek za poskytnutí záruky ve výši 1,75 %. Společnost Finnvera se na poskytnutí těchto záruk nepodílela, tj. s ohledem na tyto záruky nebyly poskytnuty žádné protizáruky. Platnost protizáruky společnosti Finnvera skončila dne 30. června 2007, aniž by byla tato protizáruka uplatněna. Na základě této záruky proto společnosti Finnvera nevznikly žádné platební povinnosti.
3.2.4. Úvěr poskytnutý dne 6. července 2007 (opatření č. 16)
(64)
Dne 6. července 2007 poskytla společnost Finnvera úvěr ve výši 250 000 EUR s úrokovou sazbou šestiměsíční EURIBOR + 2,5 % ročně. Úvěr byl poskytnut na šest měsíců a měl být splacen do dne 15. ledna 2008. Dosud byla splacena pouze část tohoto úvěru (nesplacená částka ke dni 23. listopadu 2011: […]).
(65)
Soukromí věřitelé, […] a […], poskytli současně úvěry ve výši 800 000 EUR resp. 650 000 EUR, rovněž s šestiměsíční dobou trvání. Úrokovou sazbou u těchto úvěrů byl měsíční EURIBOR plus 2 %. Splácení těchto úvěrů je rovněž opožděno (nesplacené částky ke dni 23. listopadu 2011: […] EUR a […] EUR).
(66)
U těchto dvou úvěrů a u úvěru poskytnutého společností Finnvera poskytla společnost Karjaportti toto zajištění: obchodní hypotéku se zapsanou hodnotou ve výši 1 850 067 EUR; akcie ve společnosti […] a bankovní účet. Tato zajištění byla mezi společnosti Finnvera, […] a […] rozdělena podle jejich rizika ve vztahu k těmto úvěrům. Ve skutečnosti měli tito tři věřitelé stejné pořadí a zajištění si rozdělili podle svých procentních podílů (Finnvera: [0-30] %; [první soukromý věřitel]: [10-50] %; [druhý soukromý věřitel]: [10-50] %).
3.2.5. Záruka poskytnutá dne 9. ledna 2008 (opatření č. 17)
(67)
Dne 9. ledna 2008 udělila společnost Finnvera společnosti […] protizáruku ve výši 280 000 EUR s poplatkem za poskytnutí záruky ve výši 2,5 % ročně, který hradí společnost Karjaportti. Protizáruka pokrývala 80 % záruky ve výši 350 000 EUR, kterou společnosti Karjaportti poskytla dne 11. ledna 2008 společnost […] v souvislosti se smlouvou o subdodávkách uzavřenou mezi […] a […]. Společnost […] účtovala poplatek za poskytnutí záruky ve výši [0-3] %. Společnost Finnvera měla přístup k zajištění ve formě držby akcií ve společnosti […] společností Karjaportti. Podle odhadu společnosti Finnvera ze dne 8. ledna 2008 měly v době udělení protizáruky tyto akcie pro společnost Finnvera hodnotu ve výši […] EUR. Platnost protizáruky skončila dne 28. února 2011 a na základě této záruky se neuskutečnily žádné platby.
4. DŮVODY PRO ZAHÁJENÍ ŘÍZENÍ
(68)
Jak je popsáno v 2., 3. a 6. bodě odůvodnění, Komise se dne 8. dubna 2009 rozhodla zahájit formální vyšetřovací řízení (dále jen „první rozhodnutí o zahájení řízení“). Toto formální vyšetřovací řízení bylo dne 15. prosince 2009 rozšířeno na několik dodatečných opatření (dále jen „druhé rozhodnutí o zahájení řízení“).
4.1. Opatření, která provedlo město Mikkeli
4.1.1. Záruka poskytnutá dne 12. června 2000 (opatření č. 1)
(69)
V prvním rozhodnutí o zahájení řízení měla Komise pochybnosti, zda je dotyčné opatření v souladu se zásadou soukromého investora v tržním hospodářství. Za prvé, podle sdělení Komise o použití článků 87 a 88 Smlouvy o ES na státní podpory ve formě záruk (31) (dále jen „sdělení o zárukách z roku 2000“), které platilo v době provedení opatření, může opatření představovat státní podporu, jelikož záruka pokrývala dotyčný úvěr v plné výši. Tento závěr by nezměnilo ani sdělení o zárukách z roku 2008, které platí v současnosti (32). Poskytnutí záruky bez poplatku, tj. ve skutečnosti převzetí finančního rizika bez jakéhokoli protiplnění, nelze popsat jako chování tržního subjektu.
(70)
Co se týká slučitelnosti, Komise měla pochybnosti, že by záruka mohla být způsobilá pro výjimku podle čl. 107 odst. 3 SFEU; podle předběžného posouzení se zdálo, že nejsou splněny podmínky pokynů Společenství o státní podpoře na záchranu a restrukturalizaci podniků v nesnázích (33) (dále jen „pokyny k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999“).
4.1.2. Postoupení pozemku (opatření č. 2)
(71)
Ve druhém rozhodnutí o zahájení řízení vyslovila Komise pochybnosti, zda se prodej uskutečnil v souladu se zásadou investora v tržním hospodářství, jelikož nebyly splněny požadavky stanovené ve sdělení Komise o prvcích státní podpory při prodejích pozemků a staveb orgány veřejné moci (34). Usuzovalo se, že nebyla zaplacena tržní cena, jelikož pozemky byly společnosti Karjaportti postoupeny bezúplatně. Společnost Karjaportti nemusela mimoto uhradit náklady na přípravu pozemku.
4.1.3. Odkoupení pozemků (opatření č. 3)
(72)
Ve druhém rozhodnutí o zahájení řízení vyslovila Komise pochybnosti, zda podmínky prodeje vyhovovaly zásadě investora v tržním hospodářství, jelikož Finsko neposkytlo žádné důkazy, že se odkoupení pozemků uskutečnilo za tržních podmínek, jako je ocenění nemovitostí nezávislým odborníkem.
4.1.4. Záruka poskytnutá dne 8. března 2004 (opatření č. 4)
(73)
Ve druhém rozhodnutí o zahájení řízení měla Komise pochybnosti, zda je dotyčné opatření v souladu se zásadou soukromého investora v tržním hospodářství. Za prvé, podle sdělení o zárukách z roku 2000, které bylo v té době v platnosti, může opatření představovat státní podporu, jelikož záruka pokrývala dotyčný úvěr v plné výši. Tento závěr nemění ani sdělení o zárukách z roku 2008, které platí v současnosti. Poskytnutí záruky bez poplatku, tj. ve skutečnosti převzetí finančního rizika bez jakéhokoli protiplnění, nelze mimoto popsat jako chování tržního subjektu, zejména v situaci, kdy společnost již měla potíže.
(74)
Co se týká slučitelnosti opatření, Komisi nebyly poskytnuty dostatečné informace, které by jí umožnily určit, zda byly splněny požadavky stanovené v pokynech k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999.
4.1.5. Záruka poskytnutá dne 10. května 2004 (opatření č. 5)
(75)
Komise měla podobné pochybnosti jako v případě záruky poskytnuté dne 8. března 2004.
4.1.6. Dohoda o restrukturalizaci pod soudním dohledem (opatření č. 6)
(76)
V prvním rozhodnutí o zahájení řízení měla Komise pochybnosti, zda jsou opatření přijatá během restrukturalizace v souladu se zásadou soukromého investora v tržním hospodářství.
(77)
Za prvé, město Mikkeli souhlasilo se snížením úrokových sazeb u zajištěných pohledávek s tím, že účtované úrokové sazby byly mnohem nižší než referenční sazba pro Finsko platná v té době. Jelikož se referenční sazba považuje za tržní sazbu u zdravých podniků a jelikož společnost Karjaportti byla v té době podnikem v obtížích, nepovažuje Komise za pravděpodobné, že by soukromý věřitel poskytl úvěry s tak nízkou úrokovou sazbou.
(78)
Co se týká slučitelnosti opatření, Komise měla v době zahájení řízení pouze omezené poznatky o restrukturalizačních opatřeních, která společnost Karjaportti přijala od roku 2004. Usuzovalo se, že probíhající restrukturalizace nebyla úspěšná, jelikož daňové úřady podaly v prosinci 2008 návrh na vyhlášení úpadkového řízení proti společnosti Karjaportti. Komise měla tudíž pochybnosti, zda lze prostřednictvím přijatých restrukturalizačních opatření dosáhnout dlouhodobé životaschopnosti podniku. Co se týká ostatních kritérií pro podporu na restrukturalizaci podle pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004 (35), bez oznámení a plánu restrukturalizace nemohla Komise posoudit, zda byly splněny ostatní požadavky pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004.
4.1.7. Odkoupení akcií od společnosti Karjaportti (opatření č. 7)
(79)
Ve druhém rozhodnutí o zahájení řízení měla Komise pochybnosti, zda je dotyčné opatření v souladu se zásadou soukromého investora v tržním hospodářství, jelikož Finsko nepředložilo žádné důkazy, že se odkup akcií uskutečnil za tržních podmínek.
4.1.8. Přeměna nezaplacených úroků na úvěry (opatření č. 8)
(80)
Co se týká přeměny nezaplacených úroků na úvěry, město Mikkeli souhlasilo s účtováním velmi nízké úrokové sazby u tohoto úvěru. Soukromí věřitelé, kteří rovněž přeměnili nezaplacené úroky na úvěry, ve skutečnosti sjednali vyšší úrokové sazby, což vedlo Komisi k otázce, zda může být takovýto přístup v souladu se zásadou investora v tržním hospodářství.
4.1.9. Odpis dluhů v účetních výkazech za rok 2006 a 2008 (opatření č. 9 a opatření č. 10)
(81)
Ve druhém rozhodnutí o zahájení řízení se Komise domnívala, že pokud by odpis dluhů v účetních výkazech za rok 2006 a 2008 znamenal rovněž zánik právní povinnosti, mohl odpis poskytnout společnosti Karjaportti výhodu. Podle názoru Komise bylo sporné, zda by soukromý investor v tržním hospodářství jednal stejně.
4.1.10. Neprovedení záruky, která se plánovala v roce 2009 (opatření č. 11)
(82)
V prvním rozhodnutí o zahájení řízení Komise pochybovala, že město Mikkeli jednalo při poskytnutí záruky jako soukromý investor v tržním hospodářství, a předběžně usuzovala, že záruka představuje státní podporu. Co se týká slučitelnosti, Komise měla pochybnosti, zda je záruka v souladu s pokyny k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004, jelikož se zdálo, že není dodržena zásada „jednou a dost“. Poplatek za poskytnutí záruky a úroková sazba u úvěru byly mimoto příliš nízké, než aby splňovaly bod 25 písm. a) pokynů, a záruka nebyla v souladu s bodem 25 písm. c) pokynů, jelikož nebyla omezena na šest měsíců.
4.1.11. Úprava splátkového kalendáře od roku 2009 (opatření č. 12)
(83)
V prvním rozhodnutí o zahájení řízení Komise pochybovala, že město Mikkeli jednalo jako soukromý věřitel v tržním hospodářství, když souhlasilo s úpravou splátkového kalendáře, a měla předběžně za to, že opatření představuje státní podporu. Co se týká slučitelnosti, Komise měla pochybnosti, zda je úprava splátkového kalendáře v souladu se zásadou pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004, jelikož se zdálo, že nebyla dodržena zásada „jednou a dost“. Mimoto se zdálo, že úprava splátkového kalendáře nesplňuje požadavky vztahující se na podporu na záchranu. Úprava splátkového kalendáře nebyla omezena na šest měsíců, a nebyla tudíž v souladu s bodem 25 písm. c) pokynů.
4.2. Opatření provedená společností Finnvera (opatření č. 13-17)
(84)
Ve druhém rozhodnutí o zahájení řízení se Komise domnívala, že opatření byla provedena ze státních prostředků a že je lze přičíst státu, jelikož společnost Finnvera je zcela ve vlastnictví Finska. Co se týká úvěrů, Komise měla pochybnosti, zda účtovaná úroková sazba překročila příslušné referenční sazby. Komise neměla mimoto dostatek informací, aby mohla posoudit, zda byla opatření provedena společně se soukromými investory a za stejných podmínek. Co se týká záruk, Komise měla pochybnosti, zda byly uděleny na základě stávajících režimů, jelikož záruky poskytnuté velkému podniku v obtížích do těchto režimů nespadají. Pokud byla opatření provedena mimo existující režim podpory, Komise pochybovala, že by byla v souladu se zásadou investora v tržním hospodářství.
5. PŘIPOMÍNKY FINSKA
5.1. Opatření, která provedlo město Mikkeli
5.1.1. Záruka poskytnutá dne 12. června 2000 (opatření č. 1)
(85)
Finsko tvrdí, že by se záruka neměla považovat za státní podporu, jelikož společnost Karjaportti by pravděpodobně byla schopna získat takovouto záruku na soukromých kapitálových trzích. Finsko poukazuje na skutečnost, že banka Tapiola poskytla úvěr, který byl zajištěn dotyčnou zárukou, jako součást celkového financování ve výši 25 milionů EUR určeného na investice do výrobního závodu Tikkala. K financování přispěly i další strany. Státní podpora pro investici spočívala v postoupení pozemku a uhrazení nákladů na jeho přípravu ze strany města Mikkeli (viz 89. a 90. bod odůvodnění), úvěrech a zárukách poskytnutých společností Finnvera a rovněž přímých grantech poskytnutých Ministerstvem obchodu a průmyslu.
(86)
Finsko mimoto tvrdí, že město Mikkeli jednalo se všemi společnostmi, které požádaly o záruku, stejně.
(87)
Pokud by se opatření považovalo za státní podporu, zastávalo Finsko názor, že by tato podpora byla slučitelná s vnitřním trhem, jelikož byla poskytnuta v souladu s pokyny k vnitrostátní regionální podpoře (36) (dále jen „pokyny k regionální podpoře z roku 1998“). Velké podniky byly způsobilé pro regionální podporu podle čl. 107 odst. 3 písm. a) SFEU, pokud nepřekročily 24 % způsobilých čistých nákladů. Tyto podmínky byly splněny. Finsko zejména předložilo výpočet, podle něhož byl hrubý grantový ekvivalent nižší než 24 % i s přihlédnutím k veškeré státní podpoře na investici.
5.1.2. Postoupení pozemku (opatření č. 2)
(88)
Finsko uvedlo, že současná účetní hodnota pozemku není vhodným ukazatelem pro určení hodnoty pozemku v době převodu. Město Mikkeli odhaduje tržní hodnotu pozemku v době postoupení na 300 000 EUR. Podle Finska činily náklady na přípravu pozemku 2 miliony FIM (336 376 EUR).
(89)
Finsko se domnívá, že převod pozemku a uhrazení nákladů na jeho přípravu jsou v souladu s pokyny k regionální podpoře z roku 1998 (viz 87. bod odůvodnění).
5.1.3. Odkoupení pozemků (opatření č. 3)
(90)
Podle Finska souviselo odkoupení pozemků v roce 2002 s projektem výstavby výrobního závodu v Tikkale, pro nějž společnost Karjaportti potřebovala finanční prostředky. Finsko uvedlo, že nemovitosti byly odkoupeny za tržní cenu. Ocenění přihlédlo ke skutečnosti, že nemovitosti byly pořízeny za účelem jejich přeměny převážně k využití pro obytné účely prostřednictvím změny územních plánů, přičemž část plochy se bude nadále využívat k obchodním účelům. Na nemovitosti se mimoto vztahovala zástavní práva poskytnutá soukromým věřitelům a celková hodnota zástavního práva jen k jedné ze šesti nemovitostí činila přibližně 9,6 milionu EUR, což potvrzuje, že hodnota nemovitostí byla vyšší než kupní cena. Město Mikkeli tudíž dodrželo zásadu investora v tržním hospodářství a odkoupení nezahrnovalo státní podporu.
5.1.4. Záruka poskytnutá dne 8. března 2004 (opatření č. 4)
(91)
Finsko uvádí, že úvěr se zárukou byl poskytnut za účelem nahrazení staré půjčky na důchody, která byla poskytnuta v roce 1992. V té době poskytlo město Mikkeli společně se společností Finnvera a […] záruku za půjčku na důchody. Jako protizáruku získalo město Mikkeli zástavní právo s hodnotou 7,5 milionu FIM (1 261 409 EUR) vztahující se na nemovitost společnosti Karjaportti. Při vydání záruky dne 8. března 2004 si město Mikkeli tuto protizáruku ponechalo.
(92)
Finsko uvádí, že původní záruka byla poskytnuta před přistoupením Finska k EU. Když město Mikkeli poskytlo dne 8. března 2004 novou záruku, nejednalo se o novou podporu, jelikož původní záruka byla přeměněna na novou záruku, přičemž zůstaly zachovány dostatečné protizáruky. V té době poskytli rovněž ostatní ručitelé u původní půjčky na důchody z roku 1992 společnosti Karjaportti úvěry.
(93)
Finsko popírá, že by společnost Karjaportti byla na jaře 2004 podnikem v obtížích ve smyslu pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999. Podle Finska byly tržní prognózy v prvním pololetí roku 2004 uspokojivé a společnost Karjaportti plánovala v roce 2004 zisk ve výši 3 miliony EUR. Společnosti Karjaportti se mimoto na jaře a v létě 2004 podařilo získat od soukromých věřitelů úvěry s poměrně nízkými úrokovými sazbami. V prosinci 2004 se společnost Karjaportti považovala za životaschopný podnik, když její věřitelé schválili restrukturalizaci navzdory dlouhodobým finančním potížím. V opačném případě by společnost Karjaportti vyhlásila úpadek.
5.1.5. Záruka poskytnutá dne 10. května 2004 (opatření č. 5)
(94)
Finsko považuje záruku za pokračování financování, které v roce 2000 poskytlo město Mikkeli na investici do výrobního závodu Tikkala. Záruka byla poskytnuta s cílem dokončit původní investiční projekt zahájený v roce 2000. V době poskytnutí záruky nebyla společnost Karjaportti podnikem v nesnázích ve smyslu pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999, jak již bylo uvedeno u záruky poskytnuté v březnu 2004 (viz 93. bod odůvodnění).
(95)
Podle Finska by se v případě, že by záruka zahrnovala státní podporu, jednalo o slučitelnou podporu, jelikož byla v souladu s pokyny k regionální podpoře z roku 1998. Velké podniky byly způsobilé pro regionální podporu podle čl. 107 odst. 3 písm. a) SFEU, pokud nepřekročily 24 % způsobilých čistých nákladů. Tyto podmínky byly splněny, jelikož prvek podpory v záruce činil pouze 57 835 EUR, zatímco celkové investice společnosti Karjaportti v Tikkale dosáhly výše […] EUR.
5.1.6. Restrukturalizace pod soudním dohledem (opatření č. 6)
(96)
Finsko uvedlo, že všechna přijatá opatření souvisela se zahájením restrukturalizace pod soudním dohledem. V souladu s judikaturou Soudního dvora neodůvodňuje použití právních předpisů o úpadkovém řízení nebo insolvenčním řízení pod soudním dohledem samo o sobě to, aby se tyto právní předpisy považovaly za státní podporu (37).
(97)
Za druhé, během restrukturalizace nebyly poskytnuty žádné nové úvěry, nýbrž byl upraven splátkový kalendář u dluhů, které vznikly před restrukturalizací, a to v souladu s vnitrostátními právními předpisy o restrukturalizaci podniků, přičemž se s věřiteli zacházelo stejně. Kromě pohledávek města Mikkeli byly během tohoto řízení restrukturalizovány rovněž pohledávky soukromých subjektů. Věřitelé společnosti Karjaportti byli rozděleni do několika skupin. Pohledávky každé skupiny věřitelů podléhaly vzájemně rovným a obdobným podmínkám. Finsko podotýká, že to platí zejména s ohledem na zajištěné pohledávky města Mikkeli. Zdá se tudíž, že město Mikkeli jednalo jako soukromý investor v tržním hospodářství, když souhlasilo s restrukturalizací pod soudním dohledem.
(98)
Finsko rovněž uvedlo, že město Mikkeli považovalo za ziskovější upravit splátkový kalendář než umožnit, aby společnost Karjaportti vyhlásila úpadek a byla trvale uzavřena, což je prokázáno rovněž v likvidační rozvaze připojené k programu restrukturalizace.
(99)
Co se týká slučitelnosti opatření podle pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999, Finsko tvrdí, že by se společnost, která prochází restrukturalizací, měla obecně považovat za podnik v nesnázích ve smyslu pokynů. Poté opakuje, že restrukturalizace nezahrnovala státní podporu a že město Mikkeli neprovedlo během restrukturalizace žádná opatření podpory.
(100)
Finsko posléze předložilo tvrzení týkající se jednotlivých provedených opatření: Co se týká uplatnění záruky města Mikkeli za úvěr poskytnutý v roce 2000, Finsko uvedlo, že město Mikkeli neposkytlo společnosti Karjaportti žádné nové úvěry, nýbrž na žádost banky Tapiola pouze nastoupilo na počátku restrukturalizace pod soudním dohledem na místo věřitele, což je běžné opatření v rámci takovéto restrukturalizace. Co se týká podmínek splácení úvěru, Finsko podotýká, že tyto podmínky byly stanoveny v programu restrukturalizace a že byly pro všechny věřitele v dané skupině věřitelů stejné.
(101)
Pokud jde o nezaplacené poplatky, Finsko objasnilo, že pohledávky vznikly vůči oddělení správy majetku, oddělení vodního hospodářství a oddělení nakládání s odpady v rámci městského úřadu. Pohledávky spočívají v nezaplacených poplatcích, které vznikly před zahájením restrukturalizace pod soudním dohledem. Město Mikkeli neposkytlo za tyto dlužné částky žádné záruky, jelikož se jednalo o pohledávky splatné městu. Při zahájení restrukturalizace pod soudním dohledem proto byly v programu restrukturalizace uvedeny jako jedna částka.
5.1.7. Odkoupení akcií od společnosti Karjaportti (opatření č. 7)
(102)
Finsko uvedlo, že akcie realitní společnosti Kiinteistö Oy Suksimäki byly od společnosti Karjaportti odkoupeny za tržní cenu. Finsko předložilo nezávislé prohlášení odhadce, podle něhož hodnota akcií činila na základě převládající výše nájemného přibližně 1 milion EUR. Tato hodnota byla upravena s ohledem na aktuální výši nájemného, a akcie byly proto odkoupeny za cenu 860 000 EUR. Tato majetková transakce tudíž nezahrnovala prvek podpory.
5.1.8. Přeměna nezaplacených úroků na úvěry (opatření č. 8)
(103)
Co se týká přeměny nezaplacených úroků na úvěr, Finsko za prvé tvrdí, že neplacení úroků je obvyklým opatřením v rámci restrukturalizace pod soudním dohledem. Přeměna těchto nezaplacených úroků na úvěry, které budou mít lepší pořadí než ostatní úvěry, se předpokládá ve finských právních předpisech. Finsko se mimoto domnívá, že přeměna nezaplacených úroků na úvěr byla provedena v souladu se zásadou soukromého investora v tržním hospodářství, jelikož soukromí věřitelé přeměnili nezaplacené úroky na úvěry společně s městem Mikkeli.
5.1.9. Odpisy dluhů v účetních výkazech za rok 2006 a 2008 (opatření č. 9 a opatření č. 10)
(104)
Finsko potvrdilo, že vykazování dluhů jako ztráty je pouhou účetní operací na straně věřitele, která se provádí v souladu se zásadou obezřetnosti a příslušnými ustanoveními zákona o účetnictví č. 1336/1997. Finsko tvrdí, že odpis dluhů neovlivňuje právní vztah mezi věřitelem a dlužníkem, tj. dluhy nejsou prominuty. Město Mikkeli potvrdilo, že neprominulo dluhy vykazované jako ztráty a že nadále usiluje o jejich splacení. Dluh je součástí zajištěné pohledávky v rámci restrukturalizace pod soudním dohledem.
5.1.10. Neprovedení záruky, která se plánovala v roce 2009 (opatření č. 11)
(105)
Před zpětvzetím oznámení o záruce v březnu 2010 Finsko uvedlo, že záruka je slučitelná podle pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004. Vzhledem k zpětvzetí oznámení nejsou argumenty Finska představeny podrobněji.
5.1.11. Úprava splátkového kalendáře od roku 2009 (opatření č. 12)
(106)
Finsko uvedlo, že úprava splátkového kalendáře představuje opatření, které je neodmyslitelně spojeno s restrukturalizací pod soudním dohledem a nezahrnuje státní podporu. Podle Finska se věřitelé společnosti Karjaportti vzájemně dohodli, že úprava splátkového kalendáře je přiměřenou alternativou v zájmu ochrany jejich pohledávek. Finsko Komisi informovalo, že k oznámené úpravě splátkového kalendáře nikdy nedošlo, jelikož správní soud v Kuopio (Kuopion Hallinto-Oikeus) úpravu splátkového kalendáře zastavil. Finsko objasnilo, že dluhy společnosti Karjaportti byly přesto restrukturalizovány, a to na základě řady návrhů společnosti Karjaportti v období 2009-2011, které město Mikkeli přijalo. Finsko uvádí, že tato následná úprava splátkového kalendáře je v souladu se zásadou investora v tržním hospodářství, jelikož město Mikkeli a všichni ostatní věřitelé provedli úpravu splátkového kalendáře za stejných podmínek.
5.2. Opatření provedená společností Finnvera
5.2.1. Záruka poskytnutá dne 17. března 2004 (opatření č. 13)
(107)
Finsko se domnívá, že záruka byla poskytnuta v souladu se sdělením o zárukách z roku 2000. Záruka každopádně nezahrnovala státní podporu. Za prvé se nezvýšilo riziko společnosti Finnvera, jelikož záruka nahradila záruku, kterou společnost Finnvera poskytla na půjčku na důchody již dříve (v roce 1992). Tato půjčka byla v roce 2004 nahrazena novou půjčkou na důchody, pro niž společnost Finnvera poskytla dotyčnou záruku. Současně poskytli společnosti Karjaportti úvěry dva soukromí věřitelé, aby bylo možné financovat odklad plateb z roku 2004. Na záruku se mimoto vztahoval vysoký poplatek a prvek podpory obsažený v záruce byl nižší než strop podpory de minimis. Výhledy společnosti Karjaportti byly v době poskytnutí záruky dobré.
5.2.2. Úvěr poskytnutý dne 12. ledna 2006 (opatření č. 14)
(108)
Finsko se domnívá, že úvěr poskytnutý v roce 2006 nezahrnuje státní podporu, jelikož společnost Finnvera jednala jako soukromý věřitel v tržním hospodářství, když v souladu s programem restrukturalizace přeměnila nezaplacené úroky na nový úvěr. Rovněž soukromí věřitelé přeměnili nezaplacené úroky na nové úvěry krátce před tím, než tak učinila společnost Finnvera, a to za obdobných podmínek.
5.2.3. Záruka poskytnutá dne 14. září 2006 (opatření č. 15)
(109)
Finsko se domnívá, že záruka byla udělena v souladu se sdělením o zárukách z roku 2000. Záruka každopádně nezahrnuje státní podporu, jelikož pokrývá pouze 16,7 % částky ve výši 1,8 milionu EUR, a zbývající částku pokryli soukromí věřitelé formou záruk.
5.2.4. Úvěr poskytnutý dne 6. července 2007 (opatření č. 16)
(110)
Finsko se domnívá, že úvěr poskytnutý v roce 2007 nezahrnoval státní podporu, jelikož společnost Finnvera jednala společně se dvěma soukromými věřiteli, kteří ve stejné době poskytli nové úvěry za obdobných podmínek. Úvěr byl mimoto zajištěn hodnotnými zástavními právy k nemovitostem a obchodními hypotékami.
5.2.5. Záruka poskytnutá dne 9. ledna 2008 (opatření č. 17)
(111)
Finsko se domnívá, že protizáruka byla poskytnuta v souladu se sdělením o zárukách z roku 2000. Protizáruka každopádně nezahrnuje státní podporu, jelikož druhou zúčastněnou stranou byl soukromý věřitel a poplatek za poskytnutí záruky, který uložila společnost Finnvera, byl podstatně vyšší než poplatek za poskytnutí záruky, který stanovil soukromý věřitel.
6. PŘIPOMÍNKY ZÚČASTNĚNÝCH STRAN
(112)
Zúčastněná strana se vyjádřila pouze k opatřením č. 1, č. 2, č. 3, č. 5, č. 7, č. 9 a č. 10.
6.1.1. Záruka poskytnutá dne 12. června 2000 (opatření č. 1)
(113)
Zúčastněná strana uvedla, že záruka byla poskytnuta k zajištění úvěru ve výši 25 milionů FIM určeného na investici do nového výrobního závodu.
6.1.2. Postoupení pozemku (opatření č. 2)
(114)
Zúčastněná strana uvedla, že pozemek byl přidělen společnosti Karjaportti a město Mikkeli se zavázalo zajistit inženýrské sítě a další potřebné technické práce, přičemž celkové náklady činily 2,5 milionu FIM. Společnost Karjaportti zaplatila za pozemek částku ve výši 1,2 milionu FIM. V účetních knihách společnosti Karjaportti je pozemek oceněn na 403 000 EUR a zúčastněná strana se dotázala, zda mohlo přidělení pozemku představovat státní podporu.
6.1.3. Odkoupení pozemků (opatření č. 3)
(115)
Zúčastněná strana tvrdí, že město Mikkeli odkoupilo v Mikkeli šest opuštěných továrních budov a zaplatilo za ně celkem 6,7 milionu EUR. Investor jednající v souladu se zásadou investora v tržním hospodářství by neodkoupil majetek společnosti ve vážných finančních potížích za takovouto cenu.
6.1.4. Záruka poskytnutá dne 10. května 2004 (opatření č. 5)
(116)
Zúčastněná strana uvedla, že společnost Karjaportti měla v době poskytnutí záruky vážné potíže. Společnost měla velké dluhy vůči městu Mikkeli a skupině společností ve vlastnictví města Mikkeli.
6.1.5. Odkoupení akcií od společnosti Karjaportti (opatření č. 7)
(117)
Zúčastněná strana tvrdí, že cena zaplacená za akcie v realitní společnosti byla vyšší než účetní hodnota těchto akcií.
6.1.6. Odpis dluhů v účetních výkazech za rok 2006 a 2008 (opatření č. 9 a opatření č. 10)
(118)
Zúčastněná strana předložila kopii záznamu ze zasedání rady města Mikkeli ze dne 5. února 2007, na němž bylo rozhodnuto o odpisu dluhů v účetních výkazech za rok 2006. Zúčastněná strana mimoto uvedla, že bylo přinejmenším neobvyklé, že město Mikkeli odepsalo ve svých účetních výkazech za rok 2008 miliony eur dluhu společnosti Karjaportti, a zejména se ptá, proč bylo město Mikkeli současně ochotno poskytnout společnosti Karjaportti další záruky.
7. POSOUZENÍ
(119)
V čl. 107 odst. 1 SFEU je stanoveno, že podpory poskytované v jakékoli formě státem nebo ze státních prostředků, které narušují nebo mohou narušit hospodářskou soutěž tím, že zvýhodňují určité podniky nebo určitá odvětví výroby, jsou, pokud ovlivňují obchod mezi členskými státy, neslučitelné s vnitřním trhem.
(120)
Podmínky stanovené v čl. 107 odst. 1 SFEU jsou kumulativní, a musí být tudíž splněny současně, aby se opatření považovalo za státní podporu.
(121)
Zatímco čl. 107 odst. 1 SFEU stanoví obecný zákaz státních podpor v Unii, v čl. 107 odst. 2 a 3 SFEU jsou uvedeny výjimky z obecného pravidla, že takováto podpora je neslučitelná s vnitřním trhem, jak se uvádí v čl. 107 odst. 1 SFEU.
(122)
V následujících oddílech posoudí Komise existenci podpory zvlášť u každého z popsaných opatření. Pokud opatření zahrnuje státní podporu, posoudí Komise její slučitelnost. Komise rozlišuje mezi opatřeními, která byla zrušena, opatřeními, která provedlo město Mikkeli, a opatřeními provedenými společností Finnvera. Nejprve je posouzeno, ke kterému okamžiku lze společnost Karjaportti považovat za podnik v obtížích.
7.1. Podnik v obtížích
(123)
Pro existenci státní podpory i slučitelnost dotyčných opatření je důležité, zda byl příjemce v době provedení opatření podnikem v obtížích. Otázku, zda lze společnost Karjaportti považovat za podnik v obtížích, je nutno posoudit podle pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999, a to až do dne 9. října 2004, což je datum, kdy tyto pokyny přestaly platit (38). Ode dne 10. října 2004 jsou použitelné pokyny k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004 (39).
(124)
Podle pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999 lze společnost považovat za podnik v nesnázích, pokud splňuje tzv. tvrdá kritéria stanovená v bodě 5 těchto pokynů, tj. v případě, že zmizela více než polovina upsaného kapitálu nebo pokud společnost může být předmětem kolektivního úpadkového řízení podle vnitrostátního práva. Nejsou-li tvrdá kritéria splněna, může přesto společnost vykazovat „obvyklé znaky podniku v nesnázích“ podle bodu 6 pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999, jako jsou zvyšující se ztráty, snižující se obrat, rostoucí množství zásob, nadbytečná kapacita, snižující se peněžní tok, rostoucí dluh, rostoucí úrokové platby a klesající nebo nulová čistá hodnota aktiv (tzv. měkká kritéria). Pokyny k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004 obsahují podobná tvrdá a měkká kritéria v bodech 10 a 11.
(125)
V tomto kontextu Komise podotýká, že v roce 2000 společnost Karjaportti nepřišla o svůj kapitál, ani nevykazovala „obvyklé znaky“ podniku v nesnázích. Ve skutečnosti se zdá, že společnost Karjaportti byla zdravým podnikem, který v období mezi rokem 2000 a 2002 vykazoval vysoký obrat, kladný hospodářský výsledek, stabilní akciový kapitál a rezervy na poměrně vysoké úrovni (viz rovněž tabulka I).
(126)
V následujících letech vypadala situace neutěšeněji. Obrat se snižoval a ztráty se od roku 2003 do roku 2004 významně zvýšily. Dluh narůstal a již počátkem roku 2004 začal příjemce dluhy restrukturalizovat a musel věřitele požádat o odklad plateb (40). Rovněž se zdá, že společnost Karjaportti měla určité nadbytečné kapacity. Mimoto je třeba vzít v úvahu, že již v roce 2004 nebyly ztráty společnosti Karjaportti pokryty rezervním fondem (viz tabulka I).
(127)
Podle účetních výkazů společnosti Karjaportti akciový kapitál společnosti v roce 2004 téměř zmizel, jelikož se v porovnání s rokem 2003 dramaticky snížil na méně než desetinu své hodnoty. Od té doby společnost vykazovala zápornou hodnotu majetku, jež se v posledních letech zvyšovala. Společnost Karjaportti byla od roku 2003 ztrátová s výjimkou roku 2006. Zisk, jehož bylo dosaženo v roce 2006, nelze považovat za známku zotavování společnosti, jelikož nevyplýval z její hlavní činnosti. Provozní zisk společnosti Karjaportti byl i nadále záporný stejně jako v předchozích a následujících letech. Zisk v roce 2006 nepostačoval k vyrovnání výše schodku, který se nahromadil v minulých účetních obdobích, ani k vyrovnání záporné hodnoty majetku. Celková finanční situace společnosti Karjaportti byla i nadále značně nepříznivá. V roce 2008 navrhly daňové úřady dvakrát vyhlášení úpadkového řízení vůči společnosti Karjaportti.
(128)
Na základě skutečností uvedených v 125.-127. bodě odůvodnění lze vyvodit závěr, že se společnost Karjaportti považuje od počátku roku 2004 za podnik v potížích podle bodu 5 pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999 resp. bodu 11 pokynů k podpoře na záchranu z roku 2004. Rovněž v roce 2008, kdy byla společnost Karjaportti předmětem úpadkového řízení, se považuje za podnik v obtížích podle bodu 10 písm. c) pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004.
7.2. Zrušená opatření
7.2.1. Neprovedená záruka, která se plánovala v roce 2009 (opatření č. 11)
(129)
V souladu s článkem 8 nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES (41) (dále jen „procesní nařízení“), může členský stát po zahájení formálního vyšetřovacího řízení oznámení vzít zpět v přiměřené době před rozhodnutím Komise o tom, zda oznámené opatření představuje státní podporu. V tomto případě Komise rozhodne o ukončení řízení z toho důvodu, že je bezpředmětné.
(130)
Jelikož se rozhodnutí zastupitelstva města Mikkeli o poskytnutí záruky společnosti Karjaportti nestalo pravomocným a městská rada v únoru 2010 rozhodla, že záruka nebude poskytnuta, Finsko vzalo oznámení o záruce v březnu 2010 zpět. Co se týká této záruky, šetření je tudíž bezpředmětné.
7.3. Opatření, která provedlo město Mikkeli
7.3.1. Záruka poskytnutá dne 12. června 2000 (opatření č. 1) a postoupení pozemku (opatření č. 2)
(131)
Záruka (opatření č. 1): Jak je popsáno v (14).-(16). bodě odůvodnění, město Mikkeli poskytlo záruku v červnu 2000 a v prosinci 2004 uskutečnilo platby na základě této záruky. Poté, co se město Mikkeli stalo věřitelem společnosti Karjaportti, podmínky úvěru se v rámci restrukturalizace pod soudním dohledem změnily (podrobnosti viz 34.-39. bod odůvodnění).
(132)
Proto je třeba rozlišovat několik kroků. Zatímco podpora je poskytnuta v okamžiku, kdy je dána záruka, případné platby státu podle podmínek záruky se nepovažují za poskytnutí státní podpory (42). Na druhou stranu by změna podmínek úvěru poté, co se stát, který je ručitelem, stal věřitelem, mohla znamenat státní podporu. Níže je přezkoumáno, zda záruka udělená v červnu 2000 představuje státní podporu. Otázka, zda by změny podmínek úvěru mohly představovat státní podporu, je posouzena jako součást opatření č. 6 (viz 188.-195. bod odůvodnění).
(133)
Záruku poskytlo město Mikkeli, a proto zahrnuje státní prostředky a lze ji přičíst státu.
(134)
Aby opatření zahrnovalo státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, musí poskytovat výhodu, kterou by podnik za běžných tržních podmínek nezískal. Za účelem tohoto posouzení použije Komise sdělení o zárukách z roku 2000. V době provedení opatření platilo sdělení o zárukách z roku 2000. Jak však jednoznačně uvádí judikatura Soudního dvora, „otázka, zda je podpora státní podporou ve smyslu Smlouvy, musí být vyřešena na základě objektivních skutečností, které je třeba posuzovat v okamžiku přijetí rozhodnutí Komise“ (43). V případě dotyčného posouzení proto Komise použije sdělení o zárukách z roku 2008.
(135)
Podle bodu 3.2 sdělení o zárukách z roku 2008 lze existenci státní podpory vyloučit, jsou-li splněny čtyři kumulativní požadavky: „a) dlužník nemá finanční potíže […], b) rozsah poskytnuté záruky lze náležitě změřit, […] c) záruka nepokrývá více než 80 % nesplacené půjčky nebo jiného finančního závazku […], d) za záruku se platí běžná tržní cena […]“.
(136)
V daném případě neměl dlužník v době poskytnutí záruky finanční potíže (viz 123.-128. bod odůvodnění). Posuzovaná záruka však pokrývá úvěr v plné výši.
(137)
Záruka byla mimoto udělena bez jakéhokoli poplatku, ačkoli se orgán, který záruku poskytl, sám domníval, že znamenala velké riziko (44). Zatímco Finsko tvrdí, že společnost Karjaportti mohla získat podobnou záruku na trhu, Komise zastává názor, že nulovou záruční prémii nelze považovat za prémii, která se blíží tržní prémii platné v době poskytnutí záruky. Záruka pokrývala dotyčný úvěr v plné výši, tj. orgán, který záruku poskytl, nesl sám riziko nesplacení příjemcem, a záruka byla udělena jako absolutní záruka, tj. ručitel odpovídal za jistinu, jako by se jednalo o jeho vlastní dluh, a věřitel mohl ručitele požádat o splacení jistiny, jakmile se stala splatnou.
(138)
V daném případě se proto Komise v rozporu s názorem Finska domnívá, že nelze mít za to, že opatření neobsahuje žádnou podporu.
(139)
Tvrzení Finska, že opatření bylo provedeno spolu s ostatními stranami, lze zamítnout, jelikož podle informací, které předložilo Finsko, byly ostatní strany, jež se podílely na investici, rovněž ve vlastnictví státu. Usuzuje se proto, že opatření poskytlo společnosti Karjaportti výhodu.
(140)
Aby se opatření považovalo za státní podporu, musí být specifické nebo selektivní v tom, že zvýhodňuje pouze určité podniky nebo určitá odvětví výroby. Posuzované opatření bylo provedeno ve prospěch Karjaportti, jedné konkrétní společnosti. Komise se proto domnívá, že přijaté opatření představuje pro příjemce selektivní výhodu.
(141)
Komise musí rovněž posoudit, zda opatření, které přijalo město Mikkeli ve prospěch společnosti Karjaportti, může narušit hospodářskou soutěž a ovlivnit obchod mezi členskými státy tím, že tuto společnost zvýhodnilo oproti (potenciálním) soutěžitelům, kteří státní podporu neobdrželi. Mezi členskými státy se obchoduje s masnými výrobky, což je oblast působnosti příjemce. Podle Finska vyváží společnost Karjaportti své výrobky především do Ruska, avšak rovněž do členských států. Komise se proto domnívá, že přijaté opatření může narušit hospodářskou soutěž a ovlivnit obchod mezi členskými státy.
(142)
Na základě výše uvedených skutečností vyvozuje Komise závěr, že opatření představuje státní podporu.
(143)
Postoupení pozemku (opatření č. 2): Finsko nepopírá, že opatření mohlo představovat státní podporu. Příjemci byla jednoznačně poskytnuta výhoda, jelikož nemusel za postoupení pozemku nic platit. Město Mikkeli mimoto uhradilo příjemci náklady na přípravu pozemku. Komise se proto domnívá, že opatření poskytuje společnosti Karjaportti výhodu, kterou by na trhu nezískala.
(144)
Opatření mimoto splňuje všechny ostatní požadavky vztahující se na existenci státní podpory. Jak je podrobně popsáno v 133., 140. a 141. bodě odůvodnění, rovněž postoupení pozemku zahrnuje státní prostředky a lze je přičíst státu, je selektivní a narušuje hospodářskou soutěž a ovlivňuje obchod mezi členskými státy.
(145)
Na základě výše uvedených skutečností vyvozuje Komise závěr, že opatření představuje státní podporu.
(146)
Finsko tvrdí, že záruka spolu s postoupením pozemku na výstavbu výrobního závodu v Tikkale je slučitelná jako regionální podpora. V době provedení opatření č. 1 a č. 2, tj. v roce 2000, platily pokyny k regionální podpoře z roku 1998 (45). Posuzovaná opatření nebyla provedena na základě režimu podpory, nýbrž jako jednotlivá platba podpory ad hoc. Jelikož byla opatření provedena v odvětví, na něž se vztahují pokyny k regionální podpoře z roku 1998, spadají v zásadě do oblasti působnosti těchto pokynů. V době provedení nebyl příjemce podnikem v obtížích, jak je popsáno v 123.-128. bodě odůvodnění, a nacházel se v oblasti Itä-Suomen, což je region způsobilý pro regionální podporu podle čl. 107 odst. 3 písm. a) SFEU. Komise proto posoudila projekt podle pokynů k regionální podpoře z roku 1998. Toto posouzení vedlo k následujícím připomínkám:
(147)
Podle oddílu 2 pokynů k regionální podpoře z roku 1998 může být regionální podpora slučitelná pouze tehdy, existuje-li rovnováha mezi výslednými narušeními soutěže a výhodami podpory ve smyslu rozvoje znevýhodněného regionu. V této souvislosti Komise podotýká, že se předpokládalo, že dotyčný investiční projekt bude mít kladný dopad na regionální rozvoj. Tento projekt přispěl k dalšímu rozvoji hospodářské činnosti a k vytvoření nových a nepřímých pracovních míst. Jak je popsáno v 24. bodě odůvodnění, nový výrobní závod měl zvýšit počet pracovních míst v regionu ze 400 na 550-600.
(148)
V oddíle 4 pokynů k regionální podpoře z roku 1998 jsou stanoveny podmínky pro poskytování slučitelné regionální podpory.
(149)
Za prvé, podle bodu 4.1 pokynů k regionální podpoře z roku 1998 je cílem regionální podpory zajistit buď produktivní investici (počáteční investici), nebo vytvoření pracovních míst, která souvisejí s investicí. Počáteční investice znamená podle bodu 4.4 pokynů k regionální podpoře z roku 1998 investici do fixního kapitálu, která se vztahuje ke zřizování nové provozovny, rozšíření existující provozovny, nebo zahájení činnosti zahrnující zásadní změnu výrobku nebo výrobního procesu v existující provozovně. Posuzovaná opatření byla použita k výstavbě nového výrobního závodu, což je počáteční investice ve smyslu bodu 4.4 pokynů k regionální podpoře z roku 1998.
(150)
Za druhé, intenzita podpory musí být nižší než strop regionální podpory ve výši 24 % (46). Za účelem výpočtu intenzity podpory je nutno určit hodnotu investice a prvek podpory obsažený v posuzovaných opatřeních.
(a)
Co se týká hodnoty investice, podle bodu 4.5 pokynů k regionální podpoře z roku 1998 mohou způsobilé náklady v této souvislosti zahrnovat náklady na pozemky, budovy a strojní zařízení. V případě koupě lze uvažovat pouze o nákladech na zakoupení těchto aktiv. Finsko vypočítalo způsobilé náklady podle těchto ustanovení a výsledná částka činila 25 935 928 EUR (viz 22. bod odůvodnění a tabulka III).
(b)
Co se týká prvku podpory, Finsko předložilo výpočet, jehož věrohodnost byla ověřena Komisí. U opatření č. 1, záruky poskytnuté městem Mikkeli, lze k vyčíslení prvku podpory použít sdělení o zárukách z roku 2000. K vyčíslení prvku podpory se předpokládají tři způsoby, přičemž jedním z nich je vypočítat jej „jinou objektivně opodstatněnou a obecně přijímanou metodou“ (bod 3.2 sdělení o zárukách z roku 2000). Finsko porovnalo tržní sazbu u srovnatelné záruky se záruční prémií skutečně účtovanou městem Mikkeli, což se jeví jako objektivně opodstatněná a obecně přijímaná metoda. V případě opatření č. 2 spočívá prvek podpory v hodnotě pozemku a v nákladech na jeho přípravu, což je rovněž přijatelné. Pokud jde o financování poskytnuté společností Finnvera a Ministerstvem obchodu a průmyslu, které není předmětem tohoto rozhodnutí, pokud by se mělo za to, že toto financování obsahuje státní podporu, bylo by nutno vzít v úvahu i tento prvek podpory. Finsko předložilo výpočet pro prvek podpory obsažený v úvěru společnosti Finnvera, který se považoval za věrohodný. U přímých grantů Ministerstva obchodu a průmyslu byla vzata v úvahu celá částka. S přihlédnutím k prvku podpory obsaženému v opatřeních, která provedlo město Mikkeli, společnost Finnvera a Ministerstvo obchodu a průmyslu, činí prvek podpory (vypočítaný jako hrubý grantový ekvivalent) 3 617 143 EUR (viz tabulka II).
(151)
Prvek podpory ve výši 3 617 143 EUR odpovídá intenzitě podpory 13,95 % celkových způsobilých nákladů ve výši 25 935 928 EUR. Intenzita podpory je tudíž nižší než 24 % prahová hodnota.
(152)
Za třetí, podle bodu 4.10 pokynů k regionální podpoře z roku 1998 musí být podpora pro počáteční investice podmíněna udržením investice po dobu nejméně pěti let. Finsko potvrdilo, že dotyčná investice má být udržena po dobu nejméně pěti let.
(153)
Za čtvrté, podle bodu 4.2 pokynů k regionální podpoře z roku 1998 musí příspěvek příjemce na financování investice činit alespoň 25 %. Finsko potvrdilo, že tomu tak je.
(154)
Za páté Komise podotýká, že v souladu s bodem 4.2 pokynů k regionální podpoře z roku 1998 byla žádost o podporu podána před zahájením práce na projektu, byla dodržena pravidla o kumulaci podpor stanovená v bodě 4.18 pokynů k regionální podpoře z roku 1998 a nebyl překročen strop regionální podpory.
(155)
Na základě výše uvedených tvrzení vyvozuje Komise závěr, že opatření č. 1 a 2 splňují podmínky stanovené v pokynech k regionální podpoře z roku 1998, a jsou proto slučitelná.
7.3.2. Odkoupení pozemků (opatření č. 3)
(156)
Zásada investora v tržním hospodářství se vztahuje rovněž na nákup pozemků či jiných aktiv státem. Tento nákup může zahrnovat státní podporu, pokud jej nelze považovat za běžnou obchodní transakci. I v případě, že orgán veřejné moci nakoupí zboží a služby za tržní ceny, může se přesto jednat o státní podporu, pokud se ukáže, že stát ve skutečnosti dotyčné pozemky nebo aktiva nepotřeboval (47).
(157)
Komise proto musí posoudit, zda lze odkoupení pozemků považovat za běžnou obchodní transakci. Za tímto účelem je nutno posoudit, zda cena, kterou zaplatilo město Mikkeli, odrážela hodnotu pořízených pozemků a stavby.
(158)
Podle zúčastněné strany by soukromý investor v tržním hospodářství nebyl ochoten zaplatit částku ve výši 6,7 milionu EUR za tovární budovy, jež za tuto cenu odkoupilo město Mikkeli.
(159)
Finsko poskytlo na druhou stranu Komisi údaje o hodnotě nemovitostí. Podle Finska držela v době odkoupení nemovitostí soukromá banka […] zástavní právo k jedné z prodaných nemovitostí v hodnotě 7,5 milionu EUR (48).
(160)
Finsko Komisi sdělilo, že ocenění pozemků není k dispozici. Komise se domnívá, že hodnota zástavního práva, které držela soukromá banka, může poskytovat údaj o hodnotě nemovitosti. Před přijetím zajištění banka dotyčnou nemovitost ocení, takže v případě, že dlužník není schopen dluh splácet, může být banka uspokojena uplatněním zástavního práva.
(161)
V případě dotyčných nemovitostí zaplatilo město Mikkeli kupní cenu ve výši 6 646 787 EUR, což je méně než zapsaná hodnota zástavního práva k jedné z nemovitostí, které před uzavřením prodeje držela soukromá strana. Kromě této nemovitosti bylo městu Mikkeli prodáno pět jiných pozemků a jedna stavba. Komise mimoto podotýká, že město Mikkeli odkoupilo pozemky za účelem přeměny těchto pozemků na obytnou oblast provedením změn v územních plánech; pozemky se nacházely blízko centra města a v atraktivní obytné oblasti.
(162)
Na základě výše uvedených skutečností jsou rozptýleny pochybnosti Komise ohledně ceny zaplacené za pozemky a stavby, jež byly uvedeny v rozhodnutí o zahájení řízení. Usuzuje se, že město Mikkeli odkoupilo pozemky a stavbu za cenu, která odrážela jejich hodnotu, a že je splněno kritérium investora v tržním hospodářství. Komise proto vyvozuje závěr, že dotyčné opatření nezahrnuje státní podporu.
7.3.3. Záruka poskytnutá dne 8. března 2004 (opatření č. 4) a záruka poskytnutá dne 10. května 2004 (opatření č. 5)
(163)
Stejně jako u záruky poskytnuté v červnu 2000 je třeba rozlišovat několik kroků (poskytnutí záruky; platba na základě záruky; změna podmínek úvěru; viz 132. bod odůvodnění). Níže je proto přezkoumáno, zda záruky poskytnuté v březnu 2004 a v květnu 2004 představují státní podporu. Otázka, zda by změna podmínek úvěru mohla představovat státní podporu, je posouzena jako součást opatření č. 6 (viz 188.-195. bod odůvodnění).
(164)
Opatření č. 4: V rozporu s tvrzeními Finska uvedenými v (92). bodě odůvodnění se Komise domnívá, že přeměna existujících závazků na novou záruku může představovat státní podporu. V této souvislosti je nutno rozlišovat mezi existující podporou a novou podporou. Definice existující podpory zahrnuje jednotlivé podpory, které byly zavedeny před vstupem Smlouvy v platnost (čl. 1 písm. b) procesního nařízení), Naopak novou podporou je „každá podpora […], která není existující podporou, včetně změn existující podpory“ (čl. 1 písm. c) procesního nařízení). Podle nařízení Komise (ES) č. 794/2004 ze dne 21. dubna 2004, kterým se provádí nařízení Rady (ES) č. 659/1999 (49), se změnou rozumí „jakákoli změna kromě úprav čistě formálního či administrativního charakteru, která nemůže ovlivnit hodnocení slučitelnosti opatření se společným trhem“.
(165)
Město Mikkeli udělilo dne 8. března 2004 ve skutečnosti novou záruku, která představovala zajištění nového úvěru poskytnutého bankou Tapiola dne 14. dubna 2004. Novou záruku nelze považovat za pokračování staré záruky, jelikož byla udělena pro nový úvěr s novými podmínkami. Názor Komise nemění ani skutečnost, že tento úvěr nahradil úvěr poskytnutý bankou Tapiola v roce 1992, za který se zaručilo město Mikkeli. Ačkoliv je pravdou, že nový úvěr představoval nesplacenou jistinu starého úvěru, úroková sazba byla pro společnost Karjaportti příznivější (4,5 % ročně u starého úvěru; 4 % ročně u nového úvěru) a došlo ke změně doby trvání půjčky (starý úvěr měl být splacen do deseti let od poskytnutí, tj. v listopadu 2002; nový úvěr umožňoval splácení do roku 2014). Celkově je částka nového úvěru (jistina plus úroky za roky 2004 až 2014) vyšší než u starého úvěru. Poskytnutím nové záruky se riziko pro město Mikkeli, a tudíž i výše záruky, v porovnání se starou zárukou zvýšily. Poskytnutí nové záruky je nutno pokládat za změnu staré záruky, což umožňuje považovat novou záruku za novou podporu. Tvrzení Finska, že stará záruka byla poskytnuta před přistoupením Finska, a lze ji tudíž považovat za existující podporu a že novou záruku nelze považovat za poskytnutí nové podpory, lze proto zamítnout.
(166)
Otázku, zda záruka poskytla příjemci výhodu, lze posoudit na základě sdělení o zárukách z roku 2008. V době provedení opatření platilo sdělení o zárukách z roku 2000. Jak je však objasněno v 134. bodě odůvodnění, Komise použije při posuzování opatření sdělení o zárukách z roku 2008. Podle bodu 3.2 sdělení o zárukách z roku 2008 lze existenci státní podpory v případě individuálních státních záruk vyloučit, jsou-li splněny čtyři kumulativní požadavky (viz 135. bod odůvodnění). Posuzovaná záruka pokrývá úvěr v plné výši. To postačuje ke konstatování, že existenci státní podpory nelze vyloučit na základě bodu 3.2 sdělení o zárukách z roku 2008. V rozporu s tvrzením Finska se Komise mimoto domnívá, že v březnu 2004 již byla společnost Karjaportti podnikem v nesnázích ve smyslu pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999 (viz 123.-128. bod odůvodnění), což je další důvod, proč záruka nemůže spadat do oblasti působnosti bodu 3.2 sdělení o zárukách z roku 2008.
(167)
Záruka byla navíc udělena bez jakéhokoli poplatku za poskytnutí záruky, ačkoli se společnost potýkala s problémy a riziko pro město Mikkeli bylo možno považovat za značné. Záruka pokrývala dotyčný úvěr v plné výši, tj. orgán, který záruku poskytl, nesl sám riziko nesplacení příjemcem, a záruka byla udělena jako absolutní záruka, tj. ručitel odpovídal za jistinu, jako by se jednalo o jeho vlastní dluh, a věřitel mohl ručitele požádat o splacení jistiny, jakmile se stala splatnou.
(168)
Finsko se domnívá, že opatření je v souladu se zásadou investora v tržním hospodářství, zejména vzhledem k účasti soukromých stran. Toto tvrzení lze zamítnout. Podle informací předložených Finskem soukromé strany za prvé neposkytly příjemci záruky, nýbrž úvěry. Za druhé, úvěry soukromých stran nebyly poskytnuty ve stejné době jako zaručené půjčky na důchody. Za třetí, úroková sazba, kterou požadovala u úvěru přinejmenším jedna ze soukromých stran, byla vyšší než úroková sazba u půjčky na důchody. Co je důležitější, soukromé strany souhlasily pouze s krátkodobými úvěry trvajícími několik měsíců, zatímco záruka poskytnutá městem Mikkeli se vztahovala na úvěr s desetiletou dobou trvání.
(169)
Vzhledem k výše uvedeným skutečnostem se usuzuje, že opatření poskytuje společnosti Karjaportti výhodu. Opatření č. 4 mimoto splňuje všechny ostatní požadavky vztahující se na existenci státní podpory. Jak je podrobně popsáno v 133., 140. a 141. bodě odůvodnění, rovněž tato záruka zahrnuje státní prostředky a lze ji přičíst státu, je selektivní a narušuje hospodářskou soutěž a ovlivňuje obchod mezi členskými státy.
(170)
Opatření č. 5: Tvrzení Finska, že opatření bylo provedeno s cílem pokračovat v investici, která byla zahájena v roce 2000, lze zamítnout, jelikož záruka jednoznačně představovala nové opatření.
(171)
Podle bodu 3.2 sdělení o zárukách z roku 2008 lze existenci státní podpory v případě individuální státní záruky vyloučit, jsou-li splněny čtyři kumulativní požadavky (viz 135. bod odůvodnění). Stejně jako u opatření č. 4 pokrývá posuzovaná záruka úvěr v plné výši a v květnu 2004 již byla společnost Karjaportti podnikem v nesnázích ve smyslu pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999 (viz 123.-128. bod odůvodnění). Záruka proto nemůže spadat do oblasti působnosti bodu 3.2 sdělení o zárukách z roku 2008.
(172)
Obdobně jako u opatření č. 4 byla záruka navíc udělena bez jakéhokoli poplatku za poskytnutí záruky, ačkoli se společnost potýkala s problémy a riziko pro město Mikkeli lze považovat za značné. Záruka pokrývala dotyčný úvěr v plné výši a byla poskytnuta jako absolutní záruka. V daném případě se proto Komise na rozdíl od názoru Finska domnívá, že opatření poskytuje společnosti Karjaportti výhodu.
(173)
Opatření č. 5 mimoto splňuje všechny ostatní požadavky vztahující se na existenci státní podpory. Jak je podrobně popsáno v 133., 140. a 141. bodě odůvodnění, rovněž tato záruka zahrnuje státní prostředky a lze ji přičíst státu, je selektivní a narušuje hospodářskou soutěž a ovlivňuje obchod mezi členskými státy.
(174)
Na základě výše uvedených skutečností vyvozuje Komise závěr, že opatření č. 4 a č. 5 představují státní podporu.
(175)
Finsko nepředložilo žádná tvrzení, pokud jde o slučitelnost opatření č. 4. U opatření č. 5 se Finsko dovolávalo čl. 107 odst. 3 písm. a) SFEU a pokynů k regionální podpoře z roku 1998 (viz 95. bod odůvodnění). Pokyny k regionální podpoře z roku 1998 však nemohou sloužit jako základ slučitelnosti, jelikož v době poskytnutí obou záruk již byla společnost Karjaportti podnikem v obtížích (viz 123.-128. bod odůvodnění). Podle pokynů k regionální podpoře z roku 1998 je nutno podporu pro podniky v potížích posoudit podle pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci (50). Komise proto za prvé posoudí, zda jsou opatření č. 4 a č. 5 slučitelná jako podpora na záchranu a restrukturalizaci podle pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci. V době provedení těchto opatření platily pokyny k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999 (51).
(176)
Podle pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999 musí podpora na záchranu splňovat určité požadavky, které posuzované opatření nesplňuje.
(a)
Za prvé, ačkoliv opatření obsahuje podporu likvidity ve formě záruky (bod 23 písm. a) pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999), úvěry, na něž se příslušné záruky vztahují, nebyly poskytnuty s úrokovou sazbou přinejmenším srovnatelnou s úrokovými sazbami půjček pro zdravé podniky (referenční sazba pro Finsko platná v březnu 2004: 4,43 % plus 100 základních bodů; referenční sazba pro Finsko platná v květnu 2004: 4,43 % plus 100 základních bodů).
(b)
Za druhé, záruky nebyly spojeny s půjčkami, které mají být splaceny v období ne delším než dvanáct měsíců po vyplacení poslední splátky podniku (bod 23 písm. b) pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999).
(c)
Finsko za třetí neposkytlo žádné informace o tom, že podpora byla oprávněná na základě vážných sociálních důvodů a že neměla žádné závažné účinky přelévání na ostatní členské státy (bod 23 písm. c) pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999).
(d)
Za čtvrté, záruky nebyly ukončeny nejpozději do šesti měsíců, ani nebyl vypracován restrukturalizační plán ve smyslu pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999 (bod 23 písm. d) pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999).
(e)
K dispozici nejsou rovněž žádné údaje o tom, že záruky byly omezeny na částku nezbytnou k udržení podniku v provozu po dobu, během níž je podpora schvalována (bod 23 písm. e) pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999).
(177)
Opatření č. 4 a č. 5 nesplňují rovněž všechny požadavky vztahující se na podporu na restrukturalizaci stanovené v pokynech k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999.
(a)
Za prvé, opatření nebyla podmíněna provedením restrukturalizačního plánu (bod 31 pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999). Podotýká se, že nebyl vypracován restrukturalizační plán ve smyslu bodu 32 a následujících bodů pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999.
(b)
Od příjemců podpory se za druhé očekává, že významně přispějí k restrukturalizačnímu plánu ze svých vlastních zdrojů (bod 40 pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999), a v případě posuzovaných opatření nejsou k dispozici žádné údaje o vlastním příspěvku příjemce.
(c)
Za třetí, aby se zamezilo nepřípustnému narušení hospodářské soutěže, je nutno přijmout kompenzační opatření (bod 37 pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999). Takováto opatření nebyla stanovena.
(178)
Komise se proto domnívá, že opatření nebyla provedena v souladu s pokyny k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999.
(179)
Dále je třeba posoudit, zda by opatření č. 4 a č. 5 mohla být slučitelná na základě některé z ostatních výjimek stanovených v čl. 107 odst. 2 a 3 SFEU.
(180)
Výjimky stanovené v čl. 107 odst. 2 SFEU se v daném případě nepoužijí, jelikož dotyčná opatření nemají sociální povahu, nejsou poskytnuta individuálním spotřebitelům, nemají nahradit škody způsobené přírodními pohromami nebo jinými mimořádnými událostmi a nebyla poskytnuta hospodářství určitých oblastí Spolkové republiky Německo postižených rozdělením Německa.
(181)
Další výjimky jsou stanoveny v čl. 107 odst. 3 SFEU.
(182)
V čl. 107 odst. 3 písm. a) SFEU je stanoveno, že za slučitelné s vnitřním trhem mohou být prohlášeny „podpory, které mají napomáhat hospodářskému rozvoji oblastí s mimořádně nízkou životní úrovní nebo s vysokou nezaměstnaností“. V době provedení opatření se společnost Karjaportti nacházela v takovéto oblasti.
(183)
V době provedení opatření č. 4 a č. 5 byla slučitelnost státní podpory pro podporované oblasti upravena pokyny k regionální podpoře z roku 1998. Podle těchto pokynů nejsou podniky v potížích způsobilé pro regionální podporu. Vzhledem k výše uvedeným skutečnostem proto Komise vyvozuje závěr, že podpora není způsobilá pro výjimku stanovenou v čl. 107 odst. 3 písm. a) SFEU.
(184)
V čl. 107 odst. 3 písm. b) SFEU je stanoveno, že za slučitelné s vnitřním trhem mohou být prohlášeny „podpory, které mají napomoci uskutečnění některého významného projektu společného evropského zájmu anebo napravit vážnou poruchu v hospodářství některého členského státu“. Komise podotýká, že dotyčná podpora nemá napomoci uskutečnění významného projektu společného evropského zájmu, a Komise rovněž nezjistila, že by měla napravit vážnou poruchu ve finském hospodářství. Vzhledem k výše uvedeným skutečnostem proto Komise dospěla k závěru, že podpora není způsobilá pro výjimku stanovenou v čl. 107 odst. 3 písm. b) SFEU.
(185)
V čl. 107 odst. 3 písm. d) SFEU se uvádí, že za slučitelné se SFEU mohou být prohlášeny podpory určené na pomoc kultuře a zachování kulturního dědictví, jestliže neovlivní podmínky obchodu a hospodářské soutěže v Unii v míře odporující společnému zájmu. Tento článek se v daném případě zjevně nepoužije.
(186)
Ustanovení čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU umožňuje schválit státní podpory, které mají usnadnit rozvoj určitých hospodářských činností nebo hospodářských oblastí, pokud nemění podmínky obchodu v takové míře, jež by byla v rozporu se společným zájmem. Komise vypracovala řadu pokynů a sdělení, jež objasňují, jak bude uplatňovat výjimku obsaženou v tomto článku. Komise se však domnívá, že vzhledem k povaze a charakteru podpory je zjevné, že v daném případě nejsou použitelné výjimky podle těchto pokynů a sdělení.
(187)
Na základě výše uvedených tvrzení se Komise domnívá, že opatření č. 4 a č. 5 zahrnují státní podporu, která není slučitelná s vnitřním trhem.
7.3.4. Restrukturalizace pod soudním dohledem (opatření č. 6)
(188)
Hlavním tvrzením Finska popsaným v 96.-98. bodě odůvodnění je to, že město Mikkeli nebylo velkorysejší než ostatní věřitelé společnosti, nýbrž že jednalo společně se soukromými věřiteli příjemce a za stejných podmínek. Město Mikkeli proto jednalo jako soukromý investor v tržním hospodářství, když souhlasilo s programem restrukturalizace.
(189)
První otázkou, kterou je třeba v této souvislosti ověřit, je, zda se kritérium investora v tržním hospodářství vztahuje na případy, kdy jeden či více veřejných subjektů, jejichž chování lze přičíst státu, provádí několik opatření ve prospěch jednoho podniku. Touto otázkou se zabýval Soud prvního stupně ve věci BP Chemicals v. Komise (52). Podle Soudu neznamená samotná skutečnost, že veřejný podnik již uskutečnil kapitálové injekce do dceřiné společnosti, které se považují za „podporu“, automaticky to, že další kapitálové injekce nemohou být považovány za investici, která splňuje kritérium soukromého investora v tržním hospodářství. Komise však musí určit, zda lze několik opatření ve prospěch jednoho podniku přiměřeně oddělit a posoudit jako samostatná opatření. V této souvislosti je podle Soudu nutno posoudit časovou posloupnost dotyčných opatření, jejich účel a situaci dceřiné společnosti v době přijetí každého rozhodnutí o vložení kapitálu (53).
(190)
V dotyčném případě musí Komise určit, zda lze záruky poskytnuté v březnu a v květnu 2004 (opatření č. 4 a opatření č. 5) oddělit od restrukturalizace pod soudním dohledem (opatření č. 6). Ačkoliv je pravdou, že o všech třech opatřeních bylo rozhodnuto během jednoho roku, Komise podotýká, že se tato opatření uskutečnila v jiném kontextu. Mezitím byla zahájena restrukturalizace pod soudním dohledem, jíž se účastnili všichni věřitelé společnosti. Cílem opatření č. 6 proto již nebylo společnosti umožnit, aby obnovila svou životaschopnost bez platební neschopnosti získáním nových peněžních prostředků od soukromých bank. Město Mikkeli stejně jako všichni ostatní věřitelé usilovalo o získání co nejvyšší částky nesplacených pohledávek na základě omezení vnitrostátního úpadkového práva. Komise se proto domnívá, že opatření č. 6 lze oddělit od opatření č. 4 a č. 5.
(191)
Jak je popsáno v 31. bodě odůvodnění, společnost Karjaportti podala společně se svými soukromými věřiteli u okresního soudu v Mikkeli návrh na restrukturalizaci pod soudním dohledem podle zákona o restrukturalizaci podniků č. 47/1993. Soudu byl předložen program restrukturalizace, včetně podrobných údajů o opatřeních, která jsou v současnosti posuzována. Po ověření soud program restrukturalizace schválil. Komise podotýká, že společnost Karjaportti byla předmětem restrukturalizace pod soudním dohledem podle finského práva. Účelem této restrukturalizace pod soudním dohledem je obnovení životaschopného podnikání dlužníka v tísni, zajištění jeho další životaschopnosti a dosažení restrukturalizace dluhů. Komise se proto domnívá, že opatření, která město Mikkeli přijalo během restrukturalizace pod soudním dohledem, lze posoudit podle zásady investora v tržním hospodářství.
(192)
Podle rozsudku ve věci Magefesa (54) mohou v případě, je-li stát velkorysejší než ostatní věřitelé společnosti, opatření v rámci restrukturalizace pod soudním dohledem představovat státní podporu. Komise proto ověří, zda se v rámci restrukturalizace se soukromými a veřejnými věřiteli skutečně zacházelo stejně.
(193)
Za prvé se uvádí, že celkově představuje […] restrukturalizovaných dluhů (přibližně [30-70] %) dluhy vůči soukromým věřitelům. K hlavním soukromým věřitelům patří Nordea Bank, Pohjola Bank a Nordea Financing. Za druhé je třeba vzít v úvahu, že věřitelé společnosti Karjaportti byli rozděleni do různých skupin podle pořadí. Společně se soukromými věřiteli Nordea Bank, OKO/Pohjola Bank a Nordea Financing a rovněž specializovanou finanční společností Finnvera, která je ve vlastnictví státu, patřilo město Mikkeli do skupiny věřitelů s velkými zajištěnými pohledávkami. Jak je patrné v tabulce IV, v rámci těchto velkých zajištěných pohledávek má město Mikkeli podíl ve výši [10-40] %, zatímco na soukromé věřitele připadá společně podíl ve výši [30-70] %. Společnost Finnvera má podíl ve výši [10-40] %.
(194)
Níže bude každé z opatření přijatých městem Mikkeli posouzeno podrobněji:
(195)
Snížení úrokových sazeb u zajištěných pohledávek: Jak je patrné v tabulce V, úrokové sazby u úvěrů a ostatních dluhů (nezaplacené poplatky), které se považovaly za „velké zajištěné pohledávky“, byly u soukromých a veřejných věřitelů stejné s výjimkou […]. Tento věřitel získal u všech nesplacených částek od zahájení restrukturalizace úrokovou sazbu […] EURIBOR, zatímco ostatní věřitelé získali u části nesplacených částek do roku 2010 pouze úrokovou sazbu […] EURIBOR minus […] %. Příčinou tohoto rozdílu byla skutečnost, že […] měl nejvyšší pořadí, co se týká zajištění poskytnutého společností Karjaportti. Usuzuje se, že vyšší pořadí […] odůvodňuje rozdíl v použitých úrokových sazbách.
(196)
Úprava splátkového kalendáře: Pohledávky města Mikkeli byly odloženy ve stejném rozsahu jako pohledávky ostatních zajištěných věřitelů. Jak je patrné v tabulce VI, společnost Karjaportti musí všem zajištěným věřitelům hradit splátky od července 2009 do roku 2015, kdy se stane splatnou největší část těchto splátek (43 % jistiny každé zajištěné pohledávky). Splátky, které je nutno každému věřiteli hradit, mají ve vztahu k celkové výši pohledávky příslušného věřitele stejný poměr (2 % dlužné částky u prvních tří splátek; 4 % u dalších dvou splátek; 6 % u zbývající splátky). Poslední splátka představuje u každého ze zajištěných věřitelů 43 % jistiny. S městem Mikkeli se tudíž nezacházelo méně příznivě než se soukromými věřiteli v podobné situaci.
(197)
Podmíněné prominutí pohledávek: Podle programu restrukturalizace (jak je popsáno v 42. a 43. bodě odůvodnění) jsou částky, které mají být na konci restrukturalizace pod soudním dohledem prominuty v případě, že nebudou splněny určité ekonomické požadavky, založeny na srovnání mezi hodnotou zajištění v případě, že společnost Karjaportti pokračuje v činnosti, a hodnotou zajištění v případě jeho uplatnění, určenou pro každého příslušného věřitele s přihlédnutím k příslušnému pořadí. Hodnota zajištění byla u obou scénářů stanovena dvěma nezávislými odhadci v době vypracovávání programu restrukturalizace, a to na základě srovnatelných cen a údajů o nájemném. V tomto kontextu nemusí […] pohledávky na konci restrukturalizace pod soudním dohledem prominout, jelikož je věřitelem s nejvyšším pořadím. I u ostatních věřitelů byly příslušné částky stanoveny podle zmíněné metodiky, což vedlo k částkám uvedeným v 43. bodě odůvodnění. Metodiku použitou při stanovování příslušných částek lze považovat za věrohodnou, zejména kvůli tomu, že v případě obou scénářů spojuje příslušné pořadí s hodnotou zajištění. V praxi byl výpočet založen na oceněních nezávislého odborníka a u všech věřitelů se při stanovování částek, o něž mohou být restrukturalizované dluhy na konci restrukturalizace pod soudním dohledem maximálně sníženy, použily stejné zásady. Vzhledem k těmto skutečnostem lze mít za to, že se se všemi věřiteli zacházelo stejně.
(198)
Komise se celkově domnívá, že se během restrukturalizace pod soudním dohledem s městem Mikkeli nezacházelo méně příznivě než se soukromými věřiteli. Objevují-li se rozdíly oproti ostatním věřitelům, jsou odůvodněny různou kvalitou zajištění u příslušných věřitelů. Vzhledem k výše uvedeným skutečnostem se proto vyvozuje závěr, že příjemce nezískal výhodu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU plynoucí z restrukturalizace pod soudním dohledem. Pochybnosti, které Komise uvedla v rozhodnutí o zahájení řízení, byly rozptýleny a opatření popsaná v 31.-43. bodě odůvodnění nepředstavují státní podporu.
7.3.5. Odkoupení akcií (opatření č. 7)
(199)
Komise za prvé podotýká, že odkoupení akcií nebylo součástí restrukturalizace pod soudním dohledem.
(200)
Finsko tvrdí, že město Mikkeli při odkoupení akcií jednalo v souladu se zásadou investora v tržním hospodářství. Za prvé, podle logiky v rozsudku ve věci BP Chemicals (viz 189.-191. bod odůvodnění) je třeba určit, zda lze v případě opatření č. 7 použít zásadu investora v tržním hospodářství, jelikož město Mikkeli provedlo opatření podpory ve prospěch společnosti Karjaportti již v minulosti. V této souvislosti Komise podotýká, že opatření č. 4 a č. 5 byla přijata před zahájením restrukturalizace pod soudním dohledem, zatímco k odkupu akcií došlo až posléze. Zatímco účelem opatření č. 4 a č. 5 bylo umožnit, aby měl příjemce nadále přístup k likviditě, po zahájení restrukturalizace pod soudním dohledem bylo zřejmé, že tyto potřeby budou řešeny v rámci tohoto řízení. Usuzuje se proto, že opatření č. 7 lze oddělit od opatření č. 4 a č. 5 a že se na opatření č. 7 vztahuje zásada investora v tržním hospodářství.
(201)
Jak je popsáno v 156. bodě odůvodnění, zásada investora v tržním hospodářství se vztahuje na nákup pozemků či jiných aktiv státem. Finsko předložilo ocenění akcií, které provedla společnost […] (55), agentura pro správu nemovitostí se sídlem v Helsinkách. Ocenění ze dne 29. března 2005 stanovilo hodnotu akcií realitní společnosti v rozmezí od 1 milionu EUR do 1,1 milionu EUR. Ocenění vycházelo z hodnoty majetku ve vlastnictví společnosti. K určení hodnoty byly použity dvě metody: kapitálová hodnota při tržním nájemném (podle statistik bydlení sestavených finským statistickým úřadem) a hodnota při dalším prodeji (podle požadovaných cen).
(202)
V době prodeje akcií byla nemovitost pronajata s nájemným nižším, než bylo tržní nájemné. Podle ocenění bylo možné dosáhnout při maximálním ročním zvyšování nájemného do dvou let tržního nájemného. Hodnota nemovitosti byla proto v době prodeje upravena a město Mikkeli nakonec akcie odkoupilo za cenu ve výši 860 000 EUR.
(203)
Ocenění provedl nezávislý odborník. Použitou metodikou bylo (jak bylo popsáno výše) nejprve ověření kapitálové hodnoty při tržním nájemném a poté hodnoty při dalším prodeji. Obě hodnoty vycházely z tržních údajů a obě hodnoty byly použity ke stanovení hodnoty akcií, která byla upravena na úroveň nájemného převládajícího v době prodeje. Tato metodika se považuje za přijatelnou. Komise vyvozuje závěr, že akcie ve společnosti Kiinteistö Oy Suksimäki byly odkoupeny za tržní cenu a že opatření společnost Karjaportti nezvýhodnilo.
(204)
Na základě výše uvedených skutečností byly pochybnosti Komise, které byly uvedeny v rozhodnutí o zahájení řízení, rozptýleny a vyvozuje se závěr, že opatření nezahrnuje státní podporu.
7.3.6. Přeměna nezaplacených úroků na úvěry (opatření č. 8)
(205)
Finsko tvrdí, že přeměna nezaplacených úroků na úvěry je obvyklým opatřením v rámci restrukturalizace pod soudním dohledem. Je pravdou, že toto opatření lze považovat za opatření neodmyslitelně spojené s restrukturalizací pod soudním dohledem. V dotyčném případě byla přeměna nezaplacených úroků na úvěry v roce 2005 u všech věřitelů s velkými zajištěnými pohledávkami ([dva soukromí věřitelé] a společnost Finnvera) v zásadě stanovena již v programu restrukturalizace. Vzhledem k tomu nepovažuje Komise přeměnu nezaplacených úroků na úvěr za státní podporu. Je však nutno ověřit, zda úroková sazba, kterou město Mikkeli účtovalo společnosti Karjaportti, tuto společnost nezvýhodňovala.
(206)
V této souvislosti se Finsko domnívá, že město Mikkeli jednalo v souladu se zásadou soukromého investora v tržním hospodářství, jelikož soukromí věřitelé přeměnili nezaplacené úroky na úvěry společně s městem Mikkeli. Ze stejného důvodu jako v případě restrukturalizace pod soudním dohledem se za prvé usuzuje, že v případě opatření č. 8 je možné použít zásadu soukromého investora v tržním hospodářství, jelikož toto opatření lze oddělit od opatření č. 4 a č. 5 (viz 189.-191. bod odůvodnění). S ohledem na použití zásady soukromého investora v tržním hospodářství v daném případě Komise podotýká toto: Ačkoliv je pravdou, že se změna týkala nejen města Mikkeli, nýbrž rovněž [soukromých věřitelů], úroková sazba účtovaná u těchto úvěrů nebyla stejná. Ve skutečnosti [jeden soukromý věřitel] požadoval tříměsíční EURIBOR plus 1,5 % a [další] soukromý investor tříměsíční EURIBOR plus 2 %, zatímco město Mikkeli požadovalo pouze tříměsíční EURIBOR plus 0,3 %. Úroková sazba, s níž město Mikkeli souhlasilo u tohoto úvěru, je proto o 1,2 % nižší než úroková sazba účtovaná [jedním soukromým věřitelem] a o 1,7 % nižší než úroková sazba účtovaná [druhým soukromým věřitelem]. Tvrzení, že město Mikkeli jednalo stejně jako soukromí věřitelé, lze tudíž zamítnout. Vzhledem k rozdílu v úrokových sazbách lze rovněž vyloučit, že město Mikkeli účtovalo u úvěru tržní poplatek. Úvěr, na nějž město Mikkeli přeměnilo nezaplacené úroky, proto společnost Karjaportti zvýhodnil.
(207)
Opatření č. 8 mimoto splňuje všechny ostatní požadavky vztahující se na existenci podpory. Jak je podrobně popsáno v 133., 140. a 141. bodě odůvodnění, úvěr zahrnuje státní prostředky a lze jej přičíst státu, je selektivní a narušuje hospodářskou soutěž a ovlivňuje obchod mezi členskými státy.
(208)
Na základě výše uvedených skutečností vyvozuje Komise závěr, že opatření č. 8 představuje státní podporu.
(209)
Finsko nepředložilo žádná tvrzení ohledně slučitelnosti opatření č. 8. Jelikož v době přeměny nezaplacených úroků byla společnost Karjaportti podnikem v obtížích (viz 123.-129. bod odůvodnění), Komise nejprve posoudí, zda je opatření č. 8 slučitelné jako podpora na záchranu a restrukturalizaci podle pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci. V době provedení tohoto opatření byly použitelné pokyny k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004 (56).
(210)
Podle pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004 musí podpora na záchranu splňovat určité požadavky, které dotyčné opatření nesplňuje.
(a)
Za prvé, ačkoliv opatření spočívá v likvidní podpoře ve formě úvěru (bod 25 písm. a) pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004), účtovaná úroková sazba není srovnatelná alespoň se sazbami, které jsou běžné u zdravých podniků (referenční sazba pro Finsko platná v prosinci 2005: 4,08 % plus 100 základních bodů; úrokovou sazbou účtovanou u úvěru byl tříměsíční EURIBOR + 0,3 %, což ke dni 19. prosince 2005 představovalo 2,486 % plus 30 základních bodů).
(b)
Finsko se za druhé nezavázalo, že do šesti měsíců od schválení podpory sdělí plán restrukturalizace, a doba trvání opatření nebyla omezena na šest měsíců (bod 25 písm. a) a c) pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004).
(c)
Za třetí nebyla dodržena zásada „jednou a dost“ (bod 25 písm. e) pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004), jelikož společnost obdržela neslučitelnou a protiprávní státní podporu již při dřívějších potížích.
(211)
Opatření nesplňuje rovněž všechny požadavky vztahující se na podporu na restrukturalizaci stanovené v pokynech k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004.
(a)
Opatření není za prvé podmíněno prováděním plánu restrukturalizace (bod 34 pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004). Ačkoliv je pravdou, že během restrukturalizace pod soudním dohledem byl vypracován program restrukturalizace společnosti Karjaportti, tento program nesplňuje požadavky uvedené v bodě 35 pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004 (doba trvání 10 let, žádná analýza citlivosti, neobnovení dlouhodobé životaschopnosti v přiměřené lhůtě).
(b)
Od příjemců podpory se za druhé očekává, že k plánu restrukturalizace přispějí významným dílem z vlastních zdrojů (bod 43 pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004), a v případě posuzovaných opatření neexistují žádné údaje o vlastním příspěvku příjemce.
(c)
Opatření za třetí nedodržuje zásadu „jednou a dost“, jelikož společnost obdržela neslučitelnou a protiprávní státní podporu již při dřívějších potížích.
(212)
Komise se proto domnívá, že opatření nebylo provedeno v souladu s pokyny k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004.
(213)
Dále je třeba posoudit, zda by mohlo být opatření č. 8 slučitelné na základě některé z výjimek stanovených v čl. 107 odst. 2 a 3 SFEU. Ze stejných důvodů, jaké byly uvedeny u opatření č. 4 a opatření č. 5 (viz 179.-186. bod odůvodnění), se Komise domnívá, že se nepoužije žádná z výjimek. Komise proto dospěla k závěru, že opatření č. 8 zahrnuje státní podporu, která není slučitelná s vnitřním trhem.
7.3.7. Odpis dluhů v účetních výkazech za rok 2006 a 2008 (opatření č. 9 a opatření č. 10)
(214)
Za prvé je nutno ověřit, zda tento odpis dluhů mohl poskytnout společnosti Karjaportti výhodu. Tak by tomu bylo v případě, že by město Mikkeli upustilo od vymáhání dluhů, tj. kdyby společnosti dotyčné dluhy prominulo.
(215)
Jak je popsáno v 105. bodě odůvodnění, Finsko potvrdilo, že odepsání dluhů bylo pouze účetním opatřením, které neovlivní právní vztah mezi věřitelem a dlužníkem, tj. že dluhy nebyly prominuty. Podle dokumentů, které Finsko předložilo, usiluje město Mikkeli i nadále o splacení dluhů.
(216)
V souladu se zásadou obezřetnosti podle správných účetních postupů a zákonem o účetnictví č. 1336/1997 nesmí hodnota pohledávek vykázaných v rozvaze překročit jejich pravděpodobnou hodnotu. Proto pohledávky, které pravděpodobně nemohou být inkasovány, jsou ve výkazu zisků a ztrát uvedeny jako výdaje.
(217)
Na základě výše uvedených skutečností se Komise domnívá, že se odepsání dluhů uskutečnilo v souladu s účetními standardy pouze v účetních výkazech města Mikkeli a příslušné pohledávky jsou v rámci restrukturalizace pod soudním dohledem i nadále vymáhány.
(218)
Pochybnosti, které Komise uvedla v rozhodnutí o zahájení řízení, byly rozptýleny a lze vyvodit závěr, že opatření neposkytla společnosti Karjaportti žádnou výhodu. Opatření č. 9 a č. 10 proto nezahrnují státní podporu.
7.3.8. Úprava splátkového kalendáře od roku 2009 (opatření č. 12)
(219)
Tvrzení Finska, že opatření je spojeno s restrukturalizací pod soudním dohledem a nezahrnuje státní podporu, lze zamítnout. Za prvé, úprava splátkového kalendáře v roce 2009 se v počátečním programu restrukturalizace nepředpokládala a za druhé, skutečnost, že tato restrukturalizace je prováděna v souladu s vnitrostátními právními předpisy, nepostačuje k vyloučení státní podpory (57).
(220)
Za státní podporu lze v zásadě považovat rovněž opatření snižující poplatky, jež jsou obvykle zahrnuty v rozpočtu daného podniku. Co se týká úpravy splátkového kalendáře, Komise posuzuje takovéto chování pomocí kritéria soukromého věřitele (58). Podle něho je stát posuzován jako veřejný věřitel, který usiluje podobně jako soukromý věřitel o navrácení jemu dlužných částek a který za tímto účelem uzavírá s dlužníkem dohody, podle kterých je pro nahromaděné dluhy stanoven splátkový kalendář nebo jsou jejich platby rozvrženy za účelem usnadnění jejich splácení (59). Příznivé zacházení ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU existuje v případě, že dlužná částka může být veřejnému věřiteli vrácena za příznivějších podmínek, než by připustil soukromý věřitel. Komise bere na vědomí tvrzení Finska, že úprava splátkového kalendáře nebyla provedena, jelikož ji správní soud v Kuopio (Kuopion Hallinto-Oikeus) zakázal. Jak však uvedlo Finsko, splátkový kalendář byl přesto prodloužen, což vedlo k odkladu splatných plateb. V této souvislosti Komise podotýká, že se skutečně provedená úprava splátkového kalendáře liší od oznámené úpravy splátkového kalendáře, pokud jde o částky a lhůty. Částka, která byla městem Mikkeli skutečně restrukturalizována, je nižší než původně oznámená částka, a úprava splátkového kalendáře byla povolena na kratší dobu, než bylo oznámeno původně. Vzhledem k tomu se usuzuje, že oznámené opatření bylo provedeno se změnami. Bez ohledu na tyto změny Komise uvádí, že by soukromý věřitel nepovolil úpravu splátkového kalendáře v jakékoli formě, a to z důvodů uvedených v tomto bodě odůvodnění.
(221)
Soukromý věřitel obvykle vymáhá své pohledávky, pokud předem uzavřel dohody o úpravě splátkového kalendáře, které dlužník nedodržel (60). Město Mikkeli naproti tomu souhlasilo s další úpravou splátkového kalendáře poté, co společnost Karjaportti nedodržela podmínky úpravy splátkového kalendáře, které byly schváleny během restrukturalizace pod soudním dohledem. Pro nevymáhání mimoto neexistují žádné zvláštní důvody, jako je vyšší zajištění poskytnuté městu Mikkeli. Pokud jde o vyhlídky týkající se budoucí ziskovosti a životaschopnosti společnosti, Komise se domnívá, že finanční situace společnosti byla taková, že neumožňovala domnívat se, že by investice mohly v přiměřené lhůtě dosáhnout přijatelné úrovně ziskovosti. V době provedení opatření se společnost Karjaportti nacházela v úpadkovém řízení a od roku 2004 ve společnosti probíhala restrukturalizace pod soudním dohledem. Vzhledem k těmto skutečnostem Komise podotýká, že by hypotetický soukromý věřitel ve stejné situaci jako město Mikkeli nesouhlasil s další úpravou splátkového kalendáře.
(222)
Finsko v této souvislosti tvrdí, že město Mikkeli jednalo stejně jako ostatní věřitelé společnosti Karjaportti.
(223)
Co se týká oznámené úpravy splátkového kalendáře, dohoda se soukromými věřiteli byla podle Finska podmíněna dohodou s městem Mikkeli. Za druhé se zdá, že zamýšlená úprava splátkového kalendáře nepředpokládala u všech zajištěných věřitelů stejné podmínky. Zatímco město Mikkeli by odložilo splacení dlužných částek na rok 2011, soukromí věřitelé by obdrželi splátku již v roce 2009. Vzhledem k těmto skutečnostem lze tvrzení Finska zamítnout.
(224)
Na základě výše uvedeného vyvozuje Komise závěr, že opatření nesplňuje kritérium soukromého věřitele a poskytuje společnosti Karjaportti výhodu.
(225)
Co se týká ostatních požadavků vztahujících se na existenci státní podpory ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, Komise podotýká, že úpravu splátkového kalendáře schválilo město Mikkeli, a proto zahrnuje státní prostředky a lze ji přičíst státu. Opatření lze považovat rovněž za selektivní. Opatření narušuje hospodářskou soutěž a ovlivňuje obchod mezi členskými státy, jak je podrobněji popsáno v 133., 140. a 141. bodě odůvodnění.
(226)
Na základě výše uvedených skutečností dospěla Komise k závěru, že opatření představuje státní podporu.
(227)
Hlavním tvrzením Finska bylo to, že toto opatření nezahrnuje státní podporu; opatření č. 12 však oznámilo rovněž jako podporu na záchranu (viz 1. bod odůvodnění). Když město Mikkeli souhlasilo s úpravou splátkového kalendáře, byla společnost Karjaportti ve skutečnosti podnikem v obtížích ve smyslu bodu 10 písm. c) pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004 (viz 123.-129. bod odůvodnění). Slučitelnost dotyčného opatření je proto nutno posoudit na základě pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004.
(228)
Podle pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004 musí podpora na záchranu splňovat určité požadavky, které dotyčné opatření nesplňuje.
(a)
Za prvé, opatření nespočívá v likvidní podpoře ve formě úvěrových záruk nebo úvěrů (bod 25 písm. a) pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004), nýbrž v odkladu plateb.
(b)
Finsko se za druhé nezavázalo, že do šesti měsíců od schválení podpory sdělí plán restrukturalizace, a doba trvání opatření nebyla omezena na šest měsíců (bod 25 písm. a) a c) pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004).
(c)
Za třetí není dodržena zásada „jednou a dost“ (bod 25 písm. e) pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004), jelikož společnost obdržela neslučitelnou a protiprávní podporu již při dřívějších potížích.
(229)
Opatření nesplňuje rovněž všechny požadavky vztahující se na podporu na restrukturalizaci stanovené v pokynech k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004.
(a)
Opatření není za prvé podmíněno prováděním plánu restrukturalizace (bod 34 pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004). Podotýká se, že nebyl vypracován plán restrukturalizace ve smyslu bodu 35 pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004.
(b)
Za druhé se od příjemců podpory očekává, že k plánu restrukturalizace přispějí významným dílem z vlastních zdrojů (bod 43 pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004), a v případě posuzovaných opatření nejsou k dispozici žádné údaje o vlastním příspěvku příjemce.
(c)
Za třetí, aby se zamezilo přílišnému narušení hospodářské soutěže, je nutno přijmout kompenzační opatření (bod 38 pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004). Žádná takováto opatření nebyla stanovena.
(d)
Opatření za čtvrté nedodržuje zásadu „jednou a dost“, jelikož společnost obdržela neslučitelnou a protiprávní podporu již při dřívějších potížích.
(230)
Komise se proto domnívá, že opatření nebylo provedeno v souladu s pokyny k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004.
(231)
Dále je třeba posoudit, zda by opatření č. 12 mohlo být slučitelné na základě některé z ostatních výjimek stanovených v čl. 107 odst. 2 a 3 SFEU.
(232)
V daném případě se nepoužijí výjimky stanovené v čl. 107 odst. 2 SFEU, jelikož toto opatření nemá sociální povahu, není poskytnuto individuálním spotřebitelům, nemá nahradit škody způsobené přírodními pohromami nebo jinými mimořádnými událostmi a nebylo poskytnuto hospodářství určitých oblastí Spolkové republiky Německo postižených rozdělením Německa.
(233)
Další výjimky jsou stanoveny v čl. 107 odst. 3 SFEU.
(234)
V čl. 107 odst. 3 písm. a) SFEU je stanoveno, že za slučitelné s vnitřním trhem mohou být prohlášeny „podpory, které mají napomáhat hospodářskému rozvoji oblastí s mimořádně nízkou životní úrovní nebo s vysokou nezaměstnaností“. V době provedení opatření se společnost Karjaportti nacházela v takovéto oblasti.
(235)
Slučitelnost státní podpory pro podporované oblasti je upravena pokyny k regionální podpoře z roku 1998. Podle těchto pokynů nejsou podniky v potížích způsobilé pro regionální podporu. Vzhledem k výše uvedeným skutečnostem proto Komise vyvozuje závěr, že podpora není způsobilá pro výjimku stanovenou v čl. 107 odst. 3 písm. a) SFEU.
(236)
V čl. 107 odst. 3 písm. b) SFEU je stanoveno, že za slučitelné s vnitřním trhem mohou být prohlášeny „podpory, které mají napomoci uskutečnění některého významného projektu společného evropského zájmu anebo napravit vážnou poruchu v hospodářství některého členského státu“. Komise podotýká, že dotyčná podpora nemá napomoci uskutečnění významného projektu společného evropského zájmu, a Komise rovněž nezjistila, že by měla napravit vážnou poruchu ve finském hospodářství. Vzhledem k výše uvedeným skutečnostem proto Komise dospěla k závěru, že podpora není způsobilá pro výjimku stanovenou v čl. 107 odst. 3 písm. b) SFEU.
(237)
V čl. 107 odst. 3 písm. d) SFEU se uvádí, že za slučitelné se SFEU mohou být prohlášeny podpory určené na pomoc kultuře a zachování kulturního dědictví, jestliže neovlivní podmínky obchodu a hospodářské soutěže v Unii v míře odporující společnému zájmu. Tento článek se v daném případě zjevně nepoužije.
(238)
Ustanovení čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU umožňuje schválit státní podpory, které mají usnadnit rozvoj určitých hospodářských činností nebo hospodářských oblastí, pokud nemění podmínky obchodu v takové míře, jež by byla v rozporu se společným zájmem. Komise vypracovala řadu pokynů a sdělení, jež objasňují, jak bude uplatňovat výjimku obsaženou v tomto článku. Komise se však domnívá, že vzhledem k povaze a charakteru podpory je zjevné, že v daném případě nejsou použitelné výjimky na základě těchto pokynů a sdělení.
(239)
Na základě výše uvedených tvrzení se Komise domnívá, že opatření č. 12 zahrnuje státní podporu, která není slučitelná s vnitřním trhem.
7.4. Opatření provedená společností Finnvera
(240)
Na úvod Komise připomíná, že se Finsko v rámci rozhodnutí o státní podpoře N 715/2006 zavázalo, že činnosti společnosti Finnvera budou omezeny na správu režimů státních podpor. Na tomto základě Komise dne 25. září 2007 (datum rozhodnutí Komise) rozhodla, že osvobození společnosti Finnvera od daně z příjmů nepředstavuje státní podporu. Opatření č. 13 až 17 byla provedena před přijetím rozhodnutí Komise ve věci N 715/2006. Opatření č. 18 bylo provedeno po přijetí rozhodnutí Komise ve věci N 715/2006. Při posuzování opatření č. 18 musí proto Komise vzít v úvahu závazek finských orgánů přijatý v daném případě.
7.4.1. Záruka poskytnutá dne 17. března 2004 (opatření č. 13)
(241)
Aby se opatření považovalo za státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, musí být provedeno přímo či nepřímo ze státních prostředků a lze je přičíst státu. Finsko nezpochybnilo skutečnost, že opatření, která přijala společnost Finnvera, zahrnují státní prostředky a lze je přičíst státu. Podle judikatury se prostředky podniku musí považovat za státní prostředky, pokud stát může prostřednictvím výkonu svého dominantního vlivu na takové podniky rozhodnout o použití jejich prostředků (61). Opatření provedená zvláštní finanční institucí, kterou je podle jejích stanov možné považovat za subjekt veřejného sektoru, lze obecně přičíst státu (62). Soudní dvůr dále objasnil pojem přičitatelnost v rozsudku ve věci Stardust Marine (63). Soudní dvůr uvedl tyto indicie pro zjištění přičitatelnosti: začlenění veřejného podniku do struktur veřejné správy; druh jeho činnosti a výkon této činnosti na trhu za běžných podmínek hospodářské soutěže se soukromými hospodářskými subjekty; právní postavení podniku (tedy zda podléhá veřejnému právu, nebo obecnému právu obchodních společností); intenzita dohledu orgánů veřejné moci nad vedením podniku. V této souvislosti Komise podotýká, že činnosti společnosti Finnvera podléhají správnímu právu, což naznačuje, že je úzce spojena s veřejnou správou. Společnost Finnvera je zvláštní finanční společnost zcela ve vlastnictví státu, která využívá státní záruku a poskytuje převážně státní podpory a financování, jež není snadno dostupné na trhu, například vývozní úvěry. Ačkoli se její činnosti mohou okrajově překrývat s obchodními bankami, nevykonává své činnosti za běžných podmínek hospodářské soutěže se soukromými hospodářskými subjekty. Je ustavena podle obecného práva obchodních společností; současně stát vykonává přísný dohled: stát jmenuje členy dozorčí rady z parlamentních skupin politických stran na základě jejich zastoupení ve finském parlamentu. Většinu členů představenstva je nutno vybrat z kandidátů jmenovaných několika ministerstvy (viz 56. a 57. bod odůvodnění). Vzhledem k těmto skutečnostem se Komise domnívá, že opatření, která přijala společnost Finnvera, zahrnují státní prostředky a lze je přičíst Finsku.
(242)
Pokud jde o otázku, zda opatření č. 13 poskytuje příjemci výhodu, opatření nebylo v rozporu s názorem Finska provedeno spolu se soukromými věřiteli za stejných podmínek. Ačkoli je pravdou, že […] a […] poskytly společnosti Karjaportti v roce 2004 úvěry, Komise nemá k dispozici žádné údaje, že tyto banky poskytly rovněž záruky. Úvěry poskytnuté oběma soukromými věřiteli byly mimoto uděleny až v létě 2004, tj. několik měsíců poté, co společnost Finnvera provedla opatření č. 13, a nelze tudíž mít za to, že společnost Finnvera jednala „společně“ s nimi. Zamítnout lze rovněž tvrzení Finska, že záruka byla udělena v souladu se sdělením o zárukách z roku 2000. Za prvé, jak bylo objasněno výše, Komise při posuzování opatření použila sdělení o zárukách z roku 2008 (viz 134. bod odůvodnění). Podle bodu 3.2 sdělení o zárukách z roku 2008 lze existenci státní podpory v případě individuální státní záruky vyloučit, pokud dlužník nemá finanční potíže. Jelikož se Komise domnívá, že společnost Karjaportti byla v březnu 2004 podnikem v nesnázích ve smyslu pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku1999 (viz 123.-128. bod odůvodnění), lze použití sdělení o zárukách vyloučit. Finsko rovněž uvedlo, že se na záruku vztahoval vysoký poplatek. Vzhledem k finančním potížím společnosti Karjaportti v době poskytnutí záruky se však usuzuje, že poplatek za poskytnutí záruky, který účtovala společnost Finnvera, nepředstavuje tržní poplatek. Celkové finanční náklady příjemce u úvěru spolu se zárukou představovaly [5-8] %, zatímco referenční sazba platná v té době činila 4,43 %, přičemž k ní bylo nutno vzhledem k finančním potížím příjemce přičíst nejméně 400 základních bodů. Vzhledem k výše uvedeným skutečnostem se usuzuje, že opatření poskytuje společnosti Karjaportti výhodu.
(243)
Aby se opatření považovalo za státní podporu, musí být specifické nebo selektivní v tom, že zvýhodňuje pouze určité podniky nebo určitá odvětví výroby. Opatření č. 13 bylo provedeno ve prospěch Karjaportti, jedné konkrétní společnosti. Komise proto usuzuje, že poskytuje příjemci selektivní výhodu.
(244)
Komise musí mimoto posoudit, zda opatření č. 13 pravděpodobně narušuje hospodářskou soutěž a ovlivňuje podmínky obchodu mezi členskými státy. Finsko v této souvislosti tvrdí, že prvek podpory v záruce byl nižší než strop de minimis. V době provedení opatření č. 13 bylo použitelné nařízení Komise (ES) č. 69/2001 ze dne 12. ledna 2001 o použití článků 87 a 88 Smlouvy ES na podporu de minimis (64) (dále jen „nařízení z roku 2001 o podpoře de minimis“) (65). Jedním z požadavků pro použití nařízení z roku 2001 o podpoře de minimis je to, že celková výše podpory de minimis poskytnutá jednomu podniku nesmí v období tří let přesáhnout částku 100 000 EUR. Posuzovaná záruka činila pouze 91 000 EUR, tj. dodržovala strop ve výši 100 000 EUR i v případě, že se za prvek podpory považuje celá částka. Je však třeba určit, zda je nutno opatření č. 13 posoudit společně s opatřením č. 4, zárukou, kterou město Mikkeli poskytlo v březnu 2004, jen 9 dnů před provedením opatření č. 13, zárukou poskytnutou společností Finnvera. Ačkoli tyto dvě záruky poskytly dva různé subjekty a vztahovaly se na dva různé úvěry s různou dobou trvání, oba tyto úvěry nahradily jediný úvěr, který v roce 1992 poskytla banka Tapiola. Lze se tudíž domnívat, že opatření č. 4 a opatření č. 13 byla provedena za stejným účelem, kterým bylo umožnit přeměnu úvěru poskytnutého bankou Tapiola v roce 1992 na nové úvěry. Vzhledem k této úzké souvislosti mezi oběma opatřeními se Komise domnívá, že pro účely použití stropu ve výši 100 000 EUR stanoveného v nařízení z roku 2001 o podpoře de minimis je nutné posuzovat opatření č. 4 a opatření č. 13 jako jedno opatření. Společně přesahuje prvek podpory obsažený v těchto dvou opatřeních 100 000 EUR. Komise proto vyvozuje závěr, že opatření č. 13 nespadá do oblasti působnosti nařízení z roku 2001 o podpoře de minimis.
(245)
Finsko rovněž uvedlo, že opatření č. 13 je pokračováním již existujících závazků, že se tudíž expozice společnosti Finnvera nezvýšila. Podobné tvrzení předložilo Finsko ve vztahu k opatření č. 4. Ze stejného důvodu jako u opatření č. 4 nepovažuje Komise opatření č. 13 za pouhé pokračování dříve provedeného opatření (viz 164. a 165. bod odůvodnění).
(246)
Na základě výše uvedených skutečností vyvozuje Komise závěr, že opatření č. 13 představuje státní podporu.
(247)
Finsko nepředložilo žádná tvrzení ohledně slučitelnosti opatření č. 13. Jelikož v době, kdy společnost Finnvera poskytla záruku, byla společnost Karjaportti podnikem v obtížích (viz 123.-128. bod odůvodnění), Komise nejprve posoudí, zda je tato záruka slučitelná jako podpora na záchranu a restrukturalizaci podle pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci. V době poskytnutí záruky platily pokyny k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999 (66).
(248)
Podle pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999 musí podpora na záchranu splňovat určité požadavky, které posuzované opatření nesplňuje.
(a)
Za prvé, záruka nebyla spojena s půjčkou, která má být splacena v období ne delším než dvanáct měsíců po vyplacení poslední splátky podniku (bod 23 písm. b) pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999).
(b)
Finsko za druhé neposkytlo žádné informace o tom, že podpora byla oprávněná na základě vážných sociálních důvodů a že neměla závažné účinky přelévání na ostatní členské státy (bod 23 písm. c) pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999).
(c)
Za třetí, záruka nebyla ukončena do šesti měsíců a nebyl vypracován restrukturalizační plán ve smyslu pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999 (bod 23 písm. d) pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999).
(d)
K dispozici nejsou rovněž žádné informace o tom, že záruka byla omezena na částku nezbytnou k udržení podniku v provozu po dobu, během níž je podpora schvalována (bod 23 písm. e) pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999).
(249)
Ze stejných důvodů, jaké byly uvedeny u opatření č. 4 a opatření č. 5 (viz 177. a 178. bod odůvodnění), se Komise domnívá, že opatření č. 13 nesplňuje rovněž všechny požadavky vztahující se na podporu na restrukturalizaci, které jsou stanoveny v pokynech k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999. Komise proto usuzuje, že opatření nebylo provedeno v souladu s pokyny k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999.
(250)
Dále je třeba posoudit, zda by opatření č. 13 mohlo být slučitelné na základě některé z ostatních výjimek stanovených v čl. 107 odst. 2 a 3 SFEU. Ze stejných důvodů, jaké byly uvedeny u opatření č. 4 a opatření č. 5 (viz 179.-186. bod odůvodnění), se Komise domnívá, že není splněna žádná z výjimek. Komise proto vyvozuje závěr, že opatření č. 13 zahrnuje státní podporu, která není slučitelná s vnitřním trhem.
7.4.2. Úvěr poskytnutý dne 12. ledna 2006 (opatření č. 14)
(251)
Finsko tvrdí, že se opatření předpokládalo v programu restrukturalizace pod soudním dohledem a že společnost Finnvera přijala toto opatření společně se soukromými věřiteli.
(252)
Je pravdou, že se u soukromých i veřejných věřitelů společnosti Karjaportti opatření předpokládalo již v programu restrukturalizace. Podle dokumentů, které poskytlo Finsko, došlo k přeměně úroků koncem roku 2005 a počátkem roku 2006. Rovněž soukromí věřitelé přeměnili úroky na úvěry.
(253)
Za prvé, podle logiky v rozsudku ve věci BP Chemicals (viz 189.-191. bod odůvodnění) je nutné určit, zda lze v případě opatření č. 14 použít zásadu investora v tržním hospodářství. Komise v této souvislosti podotýká, že opatření č. 4, č. 5 a č. 13 byla přijata před zahájením restrukturalizace pod soudním dohledem, zatímco opatření č. 14 bylo přijato v jejím průběhu. Z důvodů uvedených v 189.-191. bodě odůvodnění se Komise domnívá, že opatření č. 14 lze oddělit od opatření č. 4, č. 5 a č. 13. Opatření č. 14 se mimoto předpokládalo i v samotném programu restrukturalizace, který měl společnosti pomoci opět se postavit na nohy.
(254)
Za druhé, co se týká použití zásady investora v tržním hospodářství v případě dotyčného opatření, Komise má za to, že úvěry poskytnuté soukromými věřiteli […] a […] jsou srovnatelné s úvěrem, který poskytla společnost Finnvera. Jako zajištění věřitelé v rámci restrukturalizace pod soudním dohledem jsou všechny společnosti v podobné situaci. Jelikož tyto úvěry byly poskytnuty za obdobných podmínek jako úvěr společnosti Finnvera (stejná doba trvání půjčky, srovnatelné období splácení) a úroková sazba, kterou požadovala společnost Finnvera, byla pro tuto společnost ještě příznivější (šestiměsíční EURIBOR + 2 %, což ke dni 1. ledna 2006 představovalo 4,643 %) než úroková sazba, kterou získali soukromí věřitelé (tříměsíční EURIBOR + 1,5 %, což ke dni 1. ledna 2006 představovalo 3,988 %; tříměsíční EURIBOR + 2 % pak 4,488 %), vyvozuje Komise závěr, že opatření neposkytlo společnosti Karjaportti žádnou výhodu.
(255)
Na základě výše uvedených skutečností se vyvozuje závěr, že opatření nezahrnuje státní podporu.
7.4.3. Protizáruka poskytnutá dne 14. září 2006 (opatření č. 15)
(256)
Komise se za prvé domnívá, že příjemcem opatření je společnost Karjaportti, ačkoli protizáruka byla udělena společnosti […]. Nízký poplatek, který společnosti Karjaportti účtovala společnost […], naznačuje, že společnost […] poskytla záruku pouze na základě protizáruky udělené společností Finnvera. Záruční prémii za protizáruku společnosti Finnvera ve skutečnosti hradí společnost Karjaportti, a nikoli […].
(257)
Finsko se domnívá, že společnost Finnvera jednala za stejných podmínek jako soukromí věřitelé […] a […]. Je pravdou, že […] a […] byli v podobné situaci jako společnost Finnvera. Všechny tři společnosti jsou v rámci restrukturalizace pod soudním dohledem zajištěnými věřiteli. Všechny společnosti poskytly společnosti Karjaportti úvěry a záruky před ([…]).
(258)
Ze stejného důvodu jako u opatření č. 14 se podle logiky v rozsudku ve věci BP Chemicals (viz 189.-191. bod odůvodnění) usuzuje, že v případě opatření č. 15 lze použít zásadu investora v tržním hospodářství, jelikož toto opatření lze oddělit od opatření č. 4, č. 5 a č. 13 (viz 253. bod odůvodnění).
(259)
Co se týká dotyčného opatření, úvěr se zárukou činil celkem 1,8 milionu EUR. Společnost Finnvera poskytla […] protizáruku pouze na 16,7 % této částky (300 000 EUR). Zbývající část úvěru pokrývaly záruky poskytnuté […] a […] (825 000 EUR resp. 675 000 EUR), pro něž společnost Finnvera protizáruku neposkytla. Z hlediska příjemce, společnosti Karjaportti, byly celkové náklady na záruku s poskytnutou protizárukou vyšší než u záruk poskytnutých […] a […]. Zatímco posledně uvedené dvě společnosti účtovaly společnosti Karjaportti poplatek za poskytnutí záruky ve výši 1,75 %, celkové finanční náklady společnosti Karjaportti na protizáruku představovaly 2,9 % (1,65 % za záruku […] plus 1,25 % za protizáruku). Z toho vyplývá, že opatření společnosti Finnvera neposkytlo společnosti Karjaportti žádnou výhodu.
(260)
Na základě výše uvedených skutečností se vyvozuje závěr, že opatření nezahrnuje státní podporu.
7.4.4. Úvěr poskytnutý dne 6. července 2007 (opatření č. 16)
(261)
Jak je popsáno v 110. bodě odůvodnění, Finsko tvrdí, že úvěr nezahrnoval státní podporu, jelikož byl součástí většího opatření k financování společnosti, jehož se účastnili rovněž soukromí věřitelé.
(262)
Ze stejného důvodu jako u opatření č. 14 se podle logiky v rozsudku ve věci BP Chemicals (viz 189.-191. bod odůvodnění) usuzuje, že v případě opatření č. 16 lze použít zásadu investora v tržním hospodářství (viz 253. bod odůvodnění).
(263)
Jak je uvedeno v 254. bodě odůvodnění, Komise se domnívá, že […] a […] jsou ve srovnatelné situaci jako společnost Finnvera. Co se týká konkrétního posuzovaného opatření, je pravdou, že společnost Finnvera poskytla úvěr současně a za obdobných podmínek jako […] a […]. Doba trvání úvěrů byla u všech věřitelů šest měsíců; u všech úvěrů byla platba odložena ve stejném poměru (nesplacená částka u všech věřitelů činí přibližně […] % původní částky). Na všechny tři úvěry se vztahovalo stejné zajištění, jak je popsáno v 66. bodě odůvodnění, a zajištění je mezi věřitele rozděleno podle rizika příslušného věřitele ve vztahu k poskytnutému úvěru. Pokud jde o úrokovou sazbu, zdá se, že úroková sazba, kterou požadovala společnost Finnvera, byla pro tuto společnost ještě příznivější (šestiměsíční EURIBOR + 2,5 %, což ke dni 6. července 2007 představovalo 6,847 %) než úroková sazba, kterou získali soukromí věřitelé (měsíční EURIBOR + 2 %, což ke dni 9. července 2007 představovalo 6,105 %). Lze mít proto za to, že úvěr je v souladu se zásadou investora v tržním hospodářství a nezahrnuje státní podporu.
(264)
Na základě výše uvedených skutečností se vyvozuje závěr, že opatření nezahrnuje státní podporu.
7.4.5. Záruka poskytnutá dne 9. ledna 2008 (opatření č. 17)
(265)
Za prvé je třeba určit, který subjekt má z dotyčného opatření prospěch, […] nebo společnost Karjaportti. Společnost Finnvera poskytla protizáruku společnosti […], hlavní bance společnosti Karjaportti. Společnost […] zase poskytla záruku společnosti Karjaportti. […] účtovala společnosti Karjaportti za tuto záruku velmi nízký poplatek, což naznačuje, že společnost […] poskytla společnosti Karjaportti záruku jen proto, že se na ni vztahovala protizáruka společnosti Finnvera. Komise rovněž podotýká, že záruční prémii za protizáruku společnosti Finnvera nehradí […], nýbrž společnost Karjaportti. Vzhledem k těmto skutečnostem se Komise domnívá, že příjemcem opatření je společnost Karjaportti.
(266)
Za druhé je třeba posoudit, zda opatření poskytuje společnosti Karjaportti výhodu. V této souvislosti Finsko uvedlo, že protizáruka nezahrnuje státní podporu, jelikož se na opatření podílí jiná soukromá strana. Toto tvrzení lze zamítnout, jelikož společnost Finnvera poskytla protizáruku za záruku dotyčné soukromé strany, což znamená, že se společnost Finnvera a soukromá strana nenacházely v podobné situaci.
(267)
Vzhledem k těmto skutečnostem posoudí Komise opatření na základě sdělení o zárukách z roku 2008. Ačkoliv je pravdou, že protizáruka společnosti Finnvera nepokrývá více než 80 % záruky […], příjemce, společnost Karjaportti, byl v době jejího poskytnutí podnikem v obtížích, jak je podrobněji popsáno v 123.-128. bodě odůvodnění. Existenci státní podpory proto nelze vyloučit na základě bodu 3.2 sdělení o zárukách z roku 2008.
(268)
I když záruka nesplňuje všechny požadavky bodu 3.2 ve sdělení o zárukách z roku 2008, může poplatek zaplacený za záruku odůvodnit závěr, že záruka nepředstavuje státní podporu. V daném případě se Komise každopádně na rozdíl od Finska domnívá, že nelze mít za to, že opatření neobsahuje podporu. Záruka byla poskytnuta s velmi nízkým poplatkem, ačkoli se společnost potýkala s potížemi (viz 123.-128. bod odůvodnění) a riziko pro společnost Finnvera bylo možno považovat za značné. Usuzuje se proto, že opatření poskytuje společnosti Karjaportti výhodu. V této souvislosti Komise rovněž podotýká, že podle závazku, který přijaly finské orgány ve věci N 715/2006, nemohla společnost Finnvera poskytovat tržní financování.
(269)
Opatření mimoto splňuje všechny ostatní požadavky vztahující se na existenci státní podpory. Jak je popsáno v 241. bodě odůvodnění, opatření společnosti Finnvera zahrnují státní prostředky a lze je přičíst státu. Opatření č. 17 je selektivní, jelikož jedinou společností, která z něj měla prospěch, je Karjaportti. Opatření rovněž narušuje hospodářskou soutěž a ovlivňuje obchod mezi členskými státy.
(270)
Na základě výše uvedených skutečností vyvozuje Komise závěr, že opatření představuje státní podporu.
(271)
Finsko netvrdilo, že opatření č. 17 je slučitelné s vnitřním trhem. V době, kdy společnost Finnvera provedla toto opatření, byla společnost Karjaportti podnikem v obtížích ve smyslu pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004 (viz 123.-128. bod odůvodnění). Opatření proto mohlo být slučitelné pouze jako podpora na záchranu a restrukturalizaci podle pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004.
(272)
Podle pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004 musí podpora na záchranu splňovat určité požadavky, které posuzované opatření nesplňuje.
(a)
Za prvé, záruka neskončila v období nepřesahujícím šest měsíců od poukázání první splátky (bod 25 písm. a) pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004).
(b)
Finsko za druhé nesdělilo do šesti měsíců od prvního provedení opatření plán restrukturalizace nebo likvidace ani nepředložilo doklad o tom, že byla ukončena platnost záruky (bod 25 písm. c) pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004).
(c)
Za třetí není dodržena zásada „jednou a dost“ (bod 25 písm. e) pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004), jelikož společnost obdržela neslučitelnou a protiprávní státní podporu již při dřívějších potížích.
(273)
Opatření nesplňuje rovněž všechny požadavky vztahující se na podporu na restrukturalizaci stanovené v pokynech k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004.
(a)
Opatření není za prvé podmíněno prováděním plánu restrukturalizace (bod 34 pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004). Podotýká se, že nebyl vypracován plán restrukturalizace ve smyslu bodu 35 pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004.
(b)
Od příjemců podpory se za druhé očekává, že k plánu restrukturalizace přispějí významným dílem z vlastních zdrojů (bod 43 pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004), a v případě posuzovaných opatření nejsou k dispozici žádné údaje o vlastním příspěvku příjemce.
(c)
Za třetí, aby se zamezilo přílišnému narušení hospodářské soutěže, je nutno přijmout kompenzační opatření (bod 38 pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004). Žádná takováto opatření nebyla stanovena.
(d)
Opatření za čtvrté nedodržuje zásadu „jednou a dost“, jelikož společnost obdržela neslučitelnou a protiprávní podporu již při dřívějších potížích.
(274)
Komise se proto domnívá, že opatření nebylo provedeno v souladu s pokyny k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004.
(275)
Dále je třeba posoudit, zda by opatření č. 17 mohlo být slučitelné na základě některé z ostatních výjimek stanovených v čl. 107 odst. 2 a 3 SFEU. Ze stejných důvodů, jaké byly uvedeny u opatření č. 4 a č. 5 (viz 179.-186. bod odůvodnění), se Komise domnívá, že není splněna žádná z výjimek. Komise proto dospěla k závěru, že opatření č. 17 zahrnuje státní podporu, která není slučitelná s vnitřním trhem.
8. VRÁCENÍ PODPORY
(276)
Podle SFEU a ustálené judikatury Soudního dvora je Komise poté, co zjistila, že podpora není slučitelná s vnitřním trhem, oprávněna rozhodnout, že dotyčný členský stát musí takovouto podporu zrušit nebo upravit (67). Povinnost členského státu zrušit podporu považovanou Komisí za neslučitelnou s vnitřním trhem slouží podle ustálené judikatury Soudního dvora k obnovení dřívějšího stavu (68). V této souvislosti Soudní dvůr stanovil, že tohoto cíle je dosaženo, jakmile příjemce vrátí částky poskytnuté formou protiprávní podpory, čímž ztrácí výhodu, kterou měl na trhu ve vztahu ke svým soutěžitelům, a obnoví se stav, který předcházel poskytnutí podpory (69).
(277)
V souladu s touto judikaturou článek 14 procesního nařízení stanoví, že „je-li v případech protiprávní podpory přijato záporné rozhodnutí, Komise rozhodne, že dotyčný členský stát učiní všechna nezbytná opatření, aby příjemce podporu navrátil“.
(278)
Za protiprávní a neslučitelnou podporu je nutno považovat těchto šest opatření:
-
záruka poskytnutá městem Mikkeli dne 8. března 2004 (opatření č. 4),
-
záruka poskytnutá městem Mikkeli dne 10. května 2004 (opatření č. 5),
-
přeměna nezaplacených úroků na úvěry (opatření č. 8),
-
úprava splátkového kalendáře od roku 2009 (opatření č. 12),
-
záruka poskytnutá společností Finnvera dne 17. března 2004 (opatření č. 13),
-
záruka poskytnutá společností Finnvera dne 9. ledna 2008 (opatření č. 17).
(279)
Tato podpora musí být proto vrácena za účelem obnovení stavu, který na trhu existoval před jejím udělením. Podporu je nutno navrátit od okamžiku, kdy příjemce získal výhodu, tj. od okamžiku, kdy byla příjemci podpora k dispozici, a do dne jejího skutečného navrácení je nutno započítat příslušné úroky.
8.1. Vrácení podpory poskytnuté ve formě záruk
(280)
Prvek neslučitelné podpory obsažený v obou zárukách poskytnutých městem Mikkeli v roce 2004 (opatření č. 4 a opatření č. 5) a v zárukách poskytnutých společností Finnvera v roce 2005 (opatření č. 13) a v roce 2008 (opatření č. 17) se stanoví podle následujících zásad.
(281)
Státní záruka může představovat podporu až do celkové výše příslušné půjčky, pokud příjemce nemá sám přístup na finanční trhy (70). V daném případě však Finsko prokázalo, že společnost Karjaportti měla v době poskytnutí záruk v roce 2004 přístup na finanční trhy, a to předložením informací o úvěrech, které příjemci poskytli soukromí věřitelé (viz 93. bod odůvodnění). K dispozici je jen málo údajů o tom, zda měla společnost Karjaportti přístup na trh i v roce 2008, kdy bylo provedeno opatření č. 17. Komise v této souvislosti podotýká, že protizáruka poskytnutá společností Finnvera pokrývala pouze 80 % záruky, kterou poskytl soukromý věřitel, což znamená, že u 20 % nesl riziko soukromý věřitel. Vzhledem k této skutečnosti lze mít za to, že i bez záruky z roku 2008 měla společnost dosud přístup na finanční trhy.
(282)
Vzhledem k finančním potížím společnosti Karjaportti v době provedení opatření by však obchodní banky účtovaly vyšší úrokovou sazbu, než jaké bylo dosaženo se státními zárukami, jelikož záruky představují pro banky další zajištění. Komise se proto domnívá, že společnost Karjaportti měla výhodu v podobě nižších úrokových sazeb, které získala díky zárukám.
(283)
Podle bodu 4.2 sdělení o zárukách z roku 2008 by se v případě neexistence srovnatelné tržní záruční prémie měly celkové finanční náklady na úvěr se zárukou (úroky a záruční prémie) porovnat s úrokovou sazbou na trhu u obdobného úvěru bez státní záruky. V mnoha případech není takováto tržní úroková sazba k dispozici. Ve sdělení o revizi metody stanovování referenčních a diskontních sazeb (71) (dále jen „sdělení o referenčních sazbách z roku 2008“) proto Komise vypracovala metodiku, kterou lze z důvodů uvedených v bodě 4.2 sdělení o zárukách z roku 2008 použít jako náhradu tržní sazby.
(284)
V daném případě nejsou k dispozici žádné údaje o tom, jakou částku by společnost Karjaportti zaplatila za srovnatelný úvěr bez záruky. Uvedené tři záruky byly mimoto poskytnuty před začátkem hospodářské a finanční krize. Komise navíc zastává názor, že by vzhledem k době, která uplynula od provedení opatření, byl výpočet „skutečné“ tržní sazby pro finského výrobce masných výrobků obtížný. Komise proto jako náhradu tržní sazby použije příslušnou referenční sazbu.
8.1.1. Záruka poskytnutá dne 8. března 2004 (opatření č. 4)
(285)
Co se týká opatření č. 4, zajištění úvěrů společnosti Karjaportti lze pro účely sdělení o referenčních sazbách z roku 2008 považovat za běžné. V případě opatření č. 4 poskytla společnost Karjaportti zástavní právo k nemovitosti a obchodní hypotéku. Zapsané hodnoty těchto dvou nástrojů jsou dost vysoké (viz 27. bod odůvodnění). Je však třeba vzít v úvahu, že totéž zajištění bylo použito i u jiných pohledávek města Mikkeli (např. opatření č. 1), takže pro dotyčné opatření by nebyla k dispozici celá částka. V potaz je nutno vzít i to, že skutečná hodnota zástavního práva k nemovitosti i obchodní hypotéky závisí na hodnotě zastaveného majetku a na pořadí města Mikkeli.
(286)
V této souvislosti se uvádí, že Finsko nemohlo předložit odhad hodnoty zajištění v době poskytnutí záruky. Předložilo však dvě nezávislá ocenění týkající se zajištění obecně, která byla použita při vypracovávání programu restrukturalizace, a to ze dne 15. února 2005 (viz 43. bod odůvodnění), což je poměrně blízko datu poskytnutí záruky. V tomto ohledu se uvádí, že vzhledem k pořadí města Mikkeli mohlo zástavní právo k nemovitosti postačovat k uhrazení jeho pohledávek, pokud by se majetek dále používal; v případě, že by byla nutná likvidace společnosti Karjaportti, mohla být hodnota majetku příliš nízká, než aby pokryla pohledávky města Mikkeli. Obchodní hypotéka mohla pokrývat pouze část pohledávek města Mikkeli. Vzhledem k těmto skutečnostem se jeví jako přijatelné pokládat poskytnuté zajištění za běžné zajištění.
(287)
Úrokovou sazbou, kterou by společnost Karjaportti měla za úvěr hradit za tržních podmínek, bez záruky, je proto referenční úroková sazba ve výši 4,43 % s připočtením rizikové přirážky ve výši 650 základních bodů, což odráží rizikovou přirážku vztahující se na podnik v obtížích, který poskytl běžné zajištění. Výši podpory je proto třeba vypočítat jako rozdíl mezi touto teoretickou tržní sazbou a úrokovou sazbou, s níž byl úvěr se zárukou skutečně poskytnut (4 %), po odečtení ceny skutečně zaplacené za záruku, tj. 0 základních bodů. Rozdíl mezi těmito sazbami se vypočítá pro období, kdy platila skutečně použitá sazba.
(288)
Podpora je úročena od okamžiku, kdy by byl splatný rozdíl mezi teoretickými úroky a úrokovou sazbou, s níž byl úvěr se zárukou skutečně poskytnut, až do úplného navrácení podpory.
8.1.2. Záruka poskytnutá dne 10. května 2004 (opatření č. 5)
(289)
Co se týká opatření č. 5, zajištění lze pro účely sdělení o referenčních sazbách z roku 2008 považovat za běžné. Společnost Karjaportti poskytla stejné zajištění jako u opatření č. 4, tj. zástavní právo k nemovitosti vztahující se na výrobní závod v Tikkale a obchodní hypotéku. Mimoto byla poskytnuta „zvláštní zástava“ vztahující se na výrobní závod v Tikkale se zapsanou hodnotou ve výši 1 135 268 EUR (viz 29. bod odůvodnění). Pro všechna tato zajištění platí stejné odůvodnění jako u opatření č. 4 a jako přijatelné se jeví pokládat poskytnuté zajištění za běžné zajištění.
(290)
Úrokovou sazbou, kterou by společnost Karjaportti měla za úvěr hradit za tržních podmínek, bez záruky, je opět referenční úroková sazba ve výši 4,43 % s připočtením rizikové přirážky ve výši 650 základních bodů. Výši podpory je proto třeba vypočítat jako rozdíl mezi touto teoretickou tržní sazbou a úrokovou sazbou, s níž byl úvěr se zárukou skutečně poskytnut (12měsíční EURIBOR + 0,3 %), po odečtení ceny skutečně zaplacené za záruku, tj. 0 základních bodů. Rozdíl mezi těmito sazbami se vypočítá pro období, kdy platila skutečně použitá sazba.
(291)
Podpora je úročena od okamžiku, kdy by byl splatný rozdíl mezi teoretickými úroky a úrokovou sazbou, s níž byl úvěr se zárukou skutečně poskytnut, až do úplného navrácení podpory.
8.1.3. Záruka poskytnutá dne 17. března 2004 (opatření č. 13)
(292)
Komisi nejsou známy žádné informace o zajištění v případě opatření č. 13, a může tudíž uvést pouze způsob navrácení podpory. Jako první krok je třeba v případě, že opatření č. 13 bylo skutečně zajištěno, určit hodnotu tohoto zajištění podle sdělení o referenčních sazbách.
(293)
Úrokovou sazbou, kterou by společnost Karjaportti měla za úvěr hradit za tržních podmínek, bez záruky, je opět referenční úroková sazba ve výši 4,43 % s připočtením rizikové přirážky zohledňující hodnotu zajištění. Prvek podpory je třeba vypočítat jako rozdíl mezi touto teoretickou tržní sazbou a úrokovou sazbou, s níž byl úvěr se zárukou skutečně poskytnut ([2-5] %), po odečtení ceny skutečně zaplacené za záruku, tj. 3 %. Rozdíl mezi těmito sazbami se vypočítá pro období, kdy platila skutečně použitá sazba.
(294)
Podpora je úročena od okamžiku, kdy by byl splatný rozdíl mezi teoretickými úroky a úrokovou sazbou, s níž byl úvěr se zárukou skutečně poskytnut, až do úplného navrácení podpory.
8.1.4. Záruka poskytnutá dne 9. ledna 2008 (opatření č. 17)
(295)
Co se týká opatření č. 17, zajištění lze pro účely sdělení o referenčních sazbách z roku 2008 považovat za běžné. Společnost Karjaportti poskytla zajištění ve formě držby akcií ve společnosti, přičemž společnost Finnvera odhadla hodnotu tohoto zajištění na […] EUR, jak je podrobněji popsáno v (67). bodě odůvodnění. Úrokovou sazbou, kterou by společnost Karjaportti měla za úvěr hradit za tržních podmínek, bez záruky, je opět referenční úroková sazba ve výši 5,19 % s připočtením rizikové přirážky ve výši 650 základních bodů. Prvek podpory je proto třeba vypočítat jako rozdíl mezi touto teoretickou tržní sazbou a úrokovou sazbou, s níž byl úvěr se zárukou skutečně poskytnut ([0-3] %, s připočtením úrokové sazby u nesplacených částek na základě smlouvy o subdodávkách), po odečtení ceny skutečně zaplacené za záruku, tj. 250 základních bodů. Rozdíl mezi těmito sazbami se vypočítá pro období, kdy platila skutečně použitá sazba.
(296)
Podpora je úročena od okamžiku, kdy by byl splatný rozdíl mezi teoretickými úroky a úrokovou sazbou, s níž byl úvěr se zárukou skutečně poskytnut, až do úplného navrácení podpory.
8.2. Vrácení podpory poskytnuté ve formě přeměny nezaplacených úroků na úvěry (opatření č. 8)
(297)
Je třeba určit prvek neslučitelné podpory v opatření č. 8, úvěru poskytnutém městem Mikkeli. Jak je popsáno v 45. a 46. bodě odůvodnění, město Mikkeli poskytlo úvěr s nižší úrokovou sazbou než soukromí věřitelé společnosti Karjaportti. U úvěru se prvek podpory v zásadě vypočítá jako rozdíl mezi úrokovou sazbou, s níž byl úvěr skutečně poskytnut, a tržní sazbou. V daném případě poskytli soukromí věřitelé úvěry společně s městem Mikkeli. Úrokové sazby účtované soukromými věřiteli lze proto považovat za údaj o tržní sazbě.
(298)
Výše podpory by se proto měla vypočítat jako rozdíl mezi průměrnou úrokovou sazbou účtovanou u úvěrů, které poskytli soukromí věřitelé (tříměsíční EURIBOR + 2 % a tříměsíční EURIBOR + 1,5 %), a úrokovou sazbou, s níž byl úvěr skutečně poskytnut (tříměsíční EURIBOR + 0,3 %).
(299)
Rozdíl mezi těmito sazbami se vypočítá pro období, kdy platila skutečně použitá sazba.
(300)
Podpora je úročena od okamžiku, kdy by byl splatný rozdíl mezi teoretickými úroky a úrokovou sazbou, s níž byl úvěr skutečně poskytnut, až do úplného navrácení podpory.
8.3. Vrácení podpory poskytnuté ve formě úpravy splátkového kalendáře od roku 2009 (opatření č. 12)
(301)
Je třeba zjistit prvek neslučitelné podpory v opatření č. 12, úpravě splátkového kalendáře od roku 2009 schválené městem Mikkeli. Jak je popsáno v 219.-226. bodě odůvodnění, oznámená úprava splátkového kalendáře byla provedena se změnami. Jelikož Komisi nejsou známy podrobnosti o skutečně provedené úpravě splátkového kalendáře, může uvést pouze způsob navrácení podpory.
(302)
Podpora byla společnosti dána k dispozici od okamžiku, kdy se společnost Osuuskunta Karjaportti odchýlila od splátkového kalendáře dohodnutého během restrukturalizace pod soudním dohledem v roce 2006. Komise se domnívá, že v době poskytnutí podpory již společnost Karjaportti neměla přístup na finanční trhy. Podpora se proto rovná výši restrukturalizovaného dluhu. Částky, které mají být vráceny, se tudíž rovnají částce restrukturalizovaných dluhů vůči městu Mikkeli. Od částek, které mají být vráceny, však lze odečíst platby, které se již uskutečnily.
(303)
Podpora je úročena ode dne, kdy byla dána společnosti k dispozici, až do jejího úplného navrácení.
9. ZÁVĚR
(304)
Komise podotýká, že se formální vyšetřovací řízení týkající se záruky ve výši 2,75 milionu EUR, s ohledem na niž Finsko podalo oznámení, které posléze vzalo zpět, podle článku 8 procesního nařízení stalo bezpředmětným.
(305)
Co se týká záruky poskytnuté v roce 2000 a postoupení pozemku v témže roce ze strany města Mikkeli, Komise má za to, že tato opatření představují státní podporu, která je slučitelná jako investiční podpora podle pokynů k regionální podpoře z roku 1998.
(306)
Odkoupení pozemků, které město Mikkeli provedlo v roce 2002, se nepovažuje za podporu, jelikož se uskutečnilo za tržních podmínek.
(307)
Záruky poskytnuté městem Mikkeli v březnu 2004 a v květnu 2004 lze považovat za státní podporu, jelikož společnost Karjaportti byla v době jejich poskytnutí podnikem v nesnázích ve smyslu pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999. Tato opatření nejsou slučitelná s vnitřním trhem, jelikož není dodrženo žádné z ustanovení čl. 107 odst. 2 a 3 SFEU.
(308)
Opatření přijatá městem Mikkeli v rámci restrukturalizace pod soudním dohledem byla provedena společně se srovnatelnými soukromými věřiteli a za obdobných podmínek. Komise proto dospěla k závěru, že byla dodržena zásada investora v tržním hospodářství a že opatření nepředstavují státní podporu.
(309)
Odkoupení akcí městem Mikkeli a odpis dluhů v účetních výkazech za rok 2006 a 2008 lze považovat za opatření, která nezahrnují podporu.
(310)
Přeměnu nezaplacených úroků na úvěr, kterou město Mikkeli provedlo v prosinci 2005, lze považovat za státní podporu, jelikož společnost Karjaportti byla v době provedení tohoto opatření podnikem v obtížích ve smyslu pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004. Tato opatření nejsou slučitelná s vnitřním trhem, jelikož není dodrženo žádné z ustanovení čl. 107 odst. 2 a 3 SFEU.
(311)
Co se týká úpravy splátkového kalendáře, kterou město Mikkeli schválilo v roce 2009, podotýká se, že se jednalo o následnou úpravu splátkového kalendáře. Vzhledem k této skutečnosti se Komise domnívá, že by soukromý věřitel s touto úpravou splátkového kalendáře nesouhlasil a že opatření představuje státní podporu. Jelikož společnost Karjaportti byla v době provedení opatření podnikem v obtížích ve smyslu pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004, mohlo by být opatření slučitelné pouze na základě těchto pokynů. Jelikož však nejsou splněny všechny požadavky, vyvozuje se závěr, že opatření představuje neslučitelnou státní podporu.
(312)
Záruka, kterou poskytla společnost Finnvera dne 17. března 2004, rovněž představuje státní podporu, která není slučitelná podle pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999. Úvěr, který společnost Finnvera poskytla dne 12. ledna 2006, nepředstavuje státní podporu, jelikož byl poskytnut společně se srovnatelnými soukromými věřiteli a za obdobných podmínek. Totéž platí pro záruku, kterou společnost Finnvera udělila v září 2006, a úvěr poskytnutý v červenci 2007.
(313)
Záruku, kterou společnost Finnvera poskytla dne 9. ledna 2008, lze považovat za státní podporu, jelikož společnost Karjaportti byla v době jejího poskytnutí podnikem v obtížích ve smyslu pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004. Opatření není slučitelné s vnitřním trhem, jelikož není dodrženo žádné z ustanovení čl. 107 odst. 2 a 3 SFEU,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Formální vyšetřovací řízení podle čl. 108 odst. 2 Smlouvy o fungování Evropské unie týkající se záruky ve výši 2,75 milionu EUR (opatření č. 11), s ohledem na niž Finsko podalo oznámení, které posléze vzalo zpět, je ukončeno.
Článek 2
Opatření, která Finsko provedlo ve prospěch společnosti Osuuskunta Karjaportti a která spočívají:
-
v odkoupení pozemků v roce 2002 (opatření č. 3),
-
v opatřeních přijatých v rámci restrukturalizace pod soudním dohledem (opatření č. 6),
-
v odkoupení akcií od společnosti Osuuskunta Karjaportti (opatření č. 7),
-
v odpisu dluhů v účetních výkazech za rok 2006 a 2008 (opatření č. 9 a opatření č. 10),
-
v úvěru poskytnutém společností Finnvera v červnu 2006 (opatření č. 14),
-
v protizáruce společnosti Finnvera poskytnuté v září 2006 (opatření č. 15) a
-
v úvěru společnosti Finnvera poskytnutém v červenci 2007 (opatření č. 16),
nepředstavují státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy o fungování Evropské unie.
Článek 3
Opatření státní podpory, která Finsko provedlo ve prospěch společnosti Osuuskunta Karjaportti a která spočívají:
-
v záruce poskytnuté v červnu 2000 (opatření č. 1) a
-
v postoupení pozemku v témže roce (opatření č. 2),
jsou slučitelná s vnitřním trhem ve smyslu čl. 107 odst. 3 písm. a) Smlouvy o fungování Evropské unie.
Článek 4
Opatření státní podpory, která Finsko provedlo ve prospěch společnosti Osuuskunta Karjaportti a která spočívají:
-
v záruce poskytnuté městem Mikkeli dne 8. března 2004 (opatření č. 4),
-
v záruce poskytnuté městem Mikkeli dne 10. května 2004 (opatření č. 5),
-
v přeměně nezaplacených úroků na úvěry (opatření č. 8),
-
v záruce poskytnuté společností Finnvera dne 17. března 2004 (opatření č. 13),
-
v záruce poskytnuté společností Finnvera dne 9. ledna 2008 (opatření č. 17),
-
v úpravě splátkového kalendáře od roku 2009 (opatření č. 12),
zavedlo Finsko protiprávně v rozporu s čl. 108 odst. 3 Smlouvy o fungování Evropské unie a tato opatření nejsou slučitelná s vnitřním trhem.
Článek 5
1. Finsko zajistí, aby příjemce navrátil podporu uvedenou v článku 4.
2. Částky, které mají být navráceny, jsou úročeny ode dne, kdy byly příjemci dány k dispozici, do dne jejich skutečného navrácení.
3. Výše úroků se vypočte jako složený úrok podle kapitoly V nařízení Komise (ES) č. 794/2004.
4. S účinkem ode dne oznámení tohoto rozhodnutí zruší Finsko všechny neprovedené platby podpory uvedené v článku 4.
Článek 6
1. Navrácení podpory uvedené v článku 4 se provede s okamžitým účinkem.
2. Finsko zajistí, aby toto rozhodnutí bylo provedeno do čtyř měsíců ode dne oznámení tohoto rozhodnutí.
Článek 7
1. Do dvou měsíců od oznámení tohoto rozhodnutí předloží Finsko Komisi tyto informace:
(a)
celkovou částku (jistinu a úroky), kterou má příjemce navrátit;
(b)
podrobný popis opatření již přijatých a plánovaných k dosažení souladu s tímto rozhodnutím;
(c)
doklady prokazující, že příjemci bylo nařízeno podporu vrátit.
2. Finsko Komisi průběžně informuje o pokroku při provádění vnitrostátních opatření přijatých k provedení tohoto rozhodnutí, dokud nebude podpora uvedená v článku 4 navrácena. Na žádost Komise předloží Finsko okamžitě informace o již přijatých a plánovaných opatřeních k dosažení souladu s tímto rozhodnutím. Poskytne rovněž podrobné informace o částkách podpory a úrocích z podpory, které již příjemce vrátil.
Článek 8
Toto rozhodnutí je určeno Finské republice.
V Bruselu dne 12. června 2012.
KOMISSION PÄÄTÖS,
annettu 12 päivänä kesäkuuta 2012,
Suomen Osuuskunta Karjaportin hyväksi toteuttamista toimenpiteistä SA.27420 (C 12/2009) (ex N 19/2009)
(tiedoksiannettu numerolla C(2012) 3249)
(Ainoastaan suomen- ja ruotsinkieliset tekstit ovat todistusvoimaisia)
(ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)
(2013/8/EU)
EUROOPAN KOMISSIO, joka
ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 108 artiklan 2 kohdan ensimmäisen alakohdan,
ottaa huomioon Euroopan talousalueesta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 62 artiklan 1 kohdan a alakohdan,
on mainittujen artiklojen mukaisesti kehottanut asianomaisia esittämään huomautuksensa (1),
sekä katsoo seuraavaa:
1. MENETTELY
(1)
Suomi ilmoitti 15 päivänä tammikuuta 2009 päivätyllä kirjeellä komissiolle Osuuskunta Karjaportille, jäljempänä ’Karjaportti’, takauksen ja velkojen uudelleenjärjestelyn muodossa myönnettävästä pelastamistuesta; ilmoituksen ajankohtana yrityksen nimi oli Järvi-Suomen Portti Osuuskunta. Suomi toimitti komissiolle lisätietoja 5, 11, 16 ja 20 päivänä helmikuuta 2009 päivätyillä kirjeillä.
(2)
Komissio ilmoitti Suomelle 8 päivänä huhtikuuta 2009 päivätyllä kirjeellä päätöksestään aloittaa Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen (2), jäljempänä ’SEUT-sopimus’, 108 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu menettely ilmoitetuista toimenpiteistä ja useista aikaisemmin toteutetuista toimenpiteistä. Menettelyn aloittamispäätöksen jälkeen Suomi toimitti komissiolle lisätietoja 13 päivänä toukokuuta 2009 päivätyllä kirjeellä.
(3)
Komission päätös menettelyn aloittamisesta on julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä (3). Komissio kehotti asianomaisia esittämään huomautuksensa tukitoimenpiteistä.
(4)
Komissio on saanut huomautuksia yhdeltä asianomaiselta. Se toimitti ne Suomelle kommentoitaviksi. Suomen huomautukset saatiin 28 päivänä elokuuta 2009 päivätyllä kirjeellä. Suomi toimitti lisätietoja sähköpostitse 3 päivänä marraskuuta 2009.
(5)
Komissio ilmoitti 15 päivänä joulukuuta 2009 päivätyllä kirjeellä Suomelle päätöksestään laajentaa SEUT-sopimuksen 108 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu menettely koskemaan aikaisemmin myönnettyjä muita tukitoimenpiteitä. Suomi toimitti lisätietoja 12 päivänä helmikuuta 2010 päivätyllä kirjeellä.
(6)
Komission päätös menettelyn laajentamisesta on julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä (4). Komissio kehotti asianomaisia esittämään huomautuksensa tukitoimenpiteistä. Komissio ei saanut lisähuomautuksia asianomaisilta.
(7)
Suomi ilmoitti komissiolle 1 päivänä maaliskuuta 2010, että se oli peruuttanut Karjaportille myönnettävää takausta koskevan ilmoituksensa. Komissio ilmoitti Suomelle 26 päivänä maaliskuuta 2010 päivätyllä kirjeellä, että se käsittelisi takausta koskevan ilmoituksen perumista lopullisessa päätöksessä yhdessä muiden arvioitavien toimenpiteiden kanssa. Lisäksi komissio esitti Suomelle kysymyksiä, joihin Suomi vastasi 22 päivänä huhtikuuta 2010 päivätyllä kirjeellä. Komissio lähetti Suomelle 15 päivänä heinäkuuta 2010 tietopyynnön, johon Suomi vastasi 20 päivänä elokuuta 2010. Komissio lähetti 28 päivänä syyskuuta 2010 toisen tietopyynnön, johon Suomi vastasi 29 päivänä marraskuuta 2010. Komissio pyysi vielä lisätietoja 16 päivänä marraskuuta 2011 päivätyllä kirjeellä. Suomi toimitti nämä tiedot 16 päivänä joulukuuta 2011.
2. TUENSAAJA
2.1. Osuuskunta Karjaportti
(8)
Karjaportti on osuuskunta, jonka päätoimipaikka on Mikkelissä. Sen tuotantolaitokset sijaitsevat Itä-Suomessa Mikkelissä ja Kouvolassa. Itä-Suomi on oikeutettu aluetukeen SEUT-sopimuksen 107 artiklan 3 kohdan c alakohdan nojalla. Osuuskunta perustettiin alun perin vuonna 1914. Vuonna 1950 sen nimeksi tuli Osuusteurastamo Karjaportti; 31 päivästä joulukuuta 2002 se tunnettiin nimellä Järvi-Suomen Portti Osuuskunta ja 14 päivästä joulukuuta 2010 sen nimi on ollut Osuuskunta Karjaportti. Tällä hetkellä Karjaportti työllistää pysyvästi 300 henkeä ja lisäksi sillä on 100-120 kausityöntekijää keväällä ja kesällä.
(9)
Karjaportti toimii elintarvikealalla. Se jalostaa lihaa erilaisiksi tuotteiksi, esimerkiksi lihapulliksi ja makkaroiksi. Tämän lisäksi osuuskunta myy pakattua lihaa, lihapaloja ja ruhoja. Karjaportin vienti muihin jäsenvaltioihin on vähäistä.
2.2. Karjaportin taloudellinen tilanne
(10)
Karjaportti on ollut 1 päivästä joulukuuta 2004 tuomioistuimen valvoman saneerausmenettelyn kohteena yrityksen saneerauksesta annetun lain 47/1993 (5) mukaisesti, jäljempänä ’tuomioistuimen valvoma saneerausmenettely’. Tuomioistuimen valvomaa saneerausmenettelyä käsitellään tarkemmin johdanto-osan 31-43 kappaleessa.
(11)
Seuraavassa taulukossa esitetään tietoja Karjaportin taloudellisesta tilanteesta ennen tuomioistuimen valvomaa saneerausmenettelyä ja sen aikana:
Taulukko I
Karjaportin keskeiset rahoitustiedot (euroina)
Vuosi
Liikevaihto
Liikevoitto
Nettotulos (voitto/tappio)
Edellisten tilikausien alijäämä
Osakepääoma / Vararahasto ja muut rahastot
Oma pääoma
2000
139 620 882
8 682
-1 169 091
7 681 411/ 10 247 107
8 893 097
2001
139 748 861
2 082 662
549 865
7 812 809/ 9 078 473
9 442 963
2002
135 781 234
2 259 488
14 382
7 783 428/ 9 559 942
17 357 751
2003
128 354 480
-3 299 914
-6 009 055
7 585 778/ 9 506 525
11 083 248
2004
125 849 631
-3 972 464
-10 686 420
7 234 608/ 3 497 953
46 141
2005
101 507 619
-6 629 915
-9 235 908
-7 404 955
7 772 913/ 216 662
-8 651 289
2006
99 802 293
-3 485 054
4 277 565
-16 640 864
8 141 610/ 216 662
-4 005 028
2007
86 962 069
-8 916 539
-7 943 878
-12 363 299
6 244 277/ 216 662
-13 846 239
2008
80 901 753
-3 791 985
-2 770 037
-20 307 178
5 768 185/ 216 662
-17 092 368
2009
64 793 763
305 936
-2 124 435
-23 077 214
5 077 160/ 216 662
-19 907 828
(12)
Suomen veroviranomaiset jättivät kahdesti vuonna 2008 Karjaporttia koskevan konkurssihakemuksen. Ensimmäisessä hakemuksessa, joka tehtiin 7 päivänä lokakuuta 2008, ne vaativat osuuskuntaa maksamaan 461 579 euroa. Veroviranomaiset peruuttivat hakemuksen myöhemmin. Joulukuun 1 päivänä 2008 jätettiin uusi hakemus, jossa esitettiin 981 658 euron maksuvaatimus. Karjaporttia koskeva konkurssimenettely lopetettiin kesäkuussa 2009, koska osuuskunta oli maksanut verovelkansa.
3. TOIMENPITEIDEN KUVAUS
(13)
Tarkasteltavina olevat toimenpiteet muodostuvat Mikkelin kaupungin toimenpiteistä (Karjaportti sijaitsee Mikkelissä) ja Finnvera Oyj:n, jäljempänä ’Finnvera’, toimenpiteistä. Finnvera on Suomen valtion omistama erityisrahoitusyhtiö ja Suomen virallinen vientitakuulaitos (6). Seuraavassa kuvaillaan ensin Mikkelin kaupungin toimenpiteitä (3.1 jakso) ja sen jälkeen Finnveran toimenpiteitä (3.2 jakso).
3.1. Mikkelin kaupungin toimenpiteet
3.1.1. Kesäkuun 12 päivänä 2000 myönnetty takaus (toimenpide 1) ja tontin luovuttaminen (toimenpide 2)
(14)
Toimenpide 1: Mikkelin kaupunginvaltuusto myönsi 12 päivänä kesäkuuta 2000 tehdyllä päätöksellä Karjaportille omavelkaisen takauksen, joka kattoi kokonaan 25 miljoonan Suomen markan (noin 4,2 miljoonan euron (7)) lainan. Kyseisen lainan myönsi Karjaportille Tapiola Pankki Oy, jäljempänä ’Tapiola’, syyskuussa 2000. Lainan korko oli kiinteä 5,35 prosenttia ja laina-aika kymmenen vuotta. Mikkelin kaupunginhallitus allekirjoitti samanaikaisesti takaussopimuksen ja pani siten takauksen täytäntöön. Takaus myönnettiin ilman palkkiota omavelkaisena takauksena, jossa takaaja vastaa lainan pääomasta aivan kuin omasta lainastaan. Tämä tarkoittaa sitä, että velkoja voisi pyytää lainapääoman takaisinmaksua takaajalta, kun pääoma lankeaa maksettavaksi. Takauksen kohteena olleella lainalla oli tarkoitus rahoittaa tuotantolaitoksen rakentaminen Mikkelin Tikkalaan (8).
(15)
Takauksen vakuutena käytettiin jo olemassa olevia kiinteistökiinnityksiä, joiden rekisteröity arvo oli 7,5 miljoonaa Suomen markkaa (1 261 409 euroa) (9). Kun toimenpide 1 myönnettiin, vakuutena voitiin käyttää kiinteistökiinnityksistä noin 3 miljoonaa Suomen markkaa. Lisäksi takauksen vakuutena oli yrityskiinnityksiä (10), joiden rekisteröity arvo oli 25 miljoonaa Suomen markkaa, ja 30,5 miljoonan Suomen markan kiinnitykset Karjaportin irtaimeen omaisuuteen.
(16)
Kun tuomioistuimen valvoma saneerausmenettely käynnistettiin joulukuussa 2004, Tapiola vaati takauksen perusteella Mikkelin kaupunkia maksamaan Karjaportin maksamattomat velat. Maksettuaan velat Tapiolalle Mikkelin kaupungista tuli Karjaportin velkoja Tapiolan sijaan (ks. johdanto-osan 34 kappale).
(17)
Toimenpide 2: Mikkelin maalaiskunta (11) luovutti Karjaportille vuonna 2000 tontin Tikkalan tuotantolaitoksen rakentamista varten. Tontin koko oli 152 366 m2, ja Mikkelin kaupunki luovutti sen Karjaportille vastikkeetta, toisin sanoen ostohintaa ei maksettu. Lisäksi Mikkelin kaupunki sitoutui luovuttamaan tontin rakennuskelpoiseksi kunnostettuna. Tämän vuoksi Mikkelin kaupunki korvasi Karjaportille tontin tasauskustannukset, jotka olivat 2 miljoonaa Suomen markkaa (noin 336 376 euroa) (12).
(18)
Karjaportille myönnettiin Tikkalan tuotantolaitoksen rakentamista varten myös muita tukitoimenpiteitä. Finnvera myönsi lainoja ja takauksia 20 miljoonan Suomen markan edestä (noin 3 363 759 euroa) ja työ- ja elinkeinoministeriö (tuolloin kauppa- ja teollisuusministeriö) myönsi suoria avustuksia 15 miljoonan Suomen markan edestä (noin 2 552 819 euroa).
(19)
Kaiken kaikkiaan johdanto-osan 14-18 kappaleessa kuvaillut toimenpiteet Tikkalan tuotantolaitoksen rakentamisen tukemiseksi olivat nimellisarvoltaan 63 783 719 Suomen markkaa (noin 10 757 652 euroa). Myönnettyjen toimenpiteiden bruttoavustusekvivalentti oli 3 617 143 euroa, kuten seuraavassa taulukossa esitetään:
Taulukko II
Myönnettyjen toimenpiteiden bruttoavustusekvivalentti euroina
Toimenpide
Määrä
Bruttoavustusekvivalentti
Mikkelin kaupungin takaus
4 204 698
345 786
Mikkelin kaupungin luovuttama tontti
300 000
300 000
Mikkelin kaupungin maksama tontin tasaus
336 376
336 376
Finnveran laina
1 681 879
82 162
Kauppa- ja teollisuusministeriön suorat avustukset
2 552 819
2 552 819
YHTEENSÄ
10 757 652
3 617 143
(20)
Suomi laski Mikkelin kaupungin myöntämän takauksen bruttoavustusekvivalentin seuraavalla tavalla: se vertasi vastaavan takauksen markkinahintaa (1,75 %) Mikkelin kaupungin tosiasiallisesti perimään takauspalkkioon (0 %). Takaukseen sisältyvä tukiosa on näiden kahden palkkion erotus eli 1,75 prosenttia. Jos Mikkelin kaupunki olisi veloittanut tämän suuruisen palkkion, se olisi takauksen kymmenvuotisen voimassaoloajan aikana saanut takauspalkkioina 2 406 250 Suomen markkaa, joka diskontattuna 5,7 prosentilla takauksen myöntämispäivänä tekisi 1 055 949 Suomen markkaa (noin 345 789 euroa).
(21)
Suomi laski Finnveran myöntämän lainan bruttoavustusekvivalentin seuraavalla tavalla: se vertasi Finnveran lainasta perimää korkoa (Euribor 6 kk + 1,75 prosenttiyksikköä) viite- ja diskonttokorkojen vahvistamismenetelmästä annetussa komission tiedonannossa (13) vahvistettuun viitekorkoon, joka oli voimassa lainan myöntämishetkellä. Tukiosuus on näiden kahden koron erotus laina-aikana (10 vuotta). Karjaportin lainasta maksama palkkio (0,5 %) vähennettiin laskelman lopputuloksesta. Diskontattuna 5,7 prosentilla takauksen myöntämispäivänä tukiosuus oli 82 162 euroa.
(22)
Tukikelpoiset investointikustannukset laskettiin hankintahintojen perusteella, ja ne jakautuvat seuraavassa taulukossa esitetyn mukaisesti:
Taulukko III
Hankintahintoihin perustuvien hankekustannusten erittely (euroina)
Maa-alueet ja rakennukset
14 208 192
Koneet ja laitteet
11 155 379
Toimistolaitteet/ohjelmistot
572 356
YHTEENSÄ
25 935 928
(23)
Tukiosuus on 3 617 143 euroa, joka vastaa 13,95 prosentin tuki-intensiteettiä tukikelpoisista kokonaiskustannuksista, joiden määrä on 25 935 928 euroa.
(24)
Karjaportti oli hakenut Mikkelin kaupungin myöntämiä toimenpiteitä ennen kyseisen investointihankkeen aloittamista (14). Suomi toteutti toimenpiteet alueellisen kehityksen edistämiseksi. Uuden tuotantolaitoksen odotettiin lisäävän työpaikkojen määrää alueella noin 400 työpaikasta 550-600 työpaikkaan.
3.1.2. Tonttikauppa (toimenpide 3)
(25)
Mikkelin kaupunki osti Karjaportilta 28 päivänä helmikuuta 2002 kuusi kiinteistöä ja yhden rakennuksen vuokrasopimuksineen. Maksettu ostohinta oli 6 646 787 euroa (15). Kiinteistöihin ei liittynyt kiinnityksiä ajankohtana, jolloin Mikkelin kaupunki osti kiinteistöt, ja yhden kiinteistön tapauksessa sinä päivänä, kun kiinteistö siirrettiin Mikkelin kaupungin hallintaan.
3.1.3. Maaliskuun 8 päivänä 2004 myönnetty takaus (toimenpide 4)
(26)
Mikkelin kaupunginvaltuusto myönsi 8 päivänä maaliskuuta 2004 tehdyllä päätöksellä takauksen, joka kattoi Tapiolan myöntämän 607 054 euron lainan kokonaan. Laina myönnettiin 14 päivänä huhtikuuta 2004 kiinteällä 4 prosentin korolla kymmeneksi vuodeksi. Takaus myönnettiin ilman takauspalkkiota omavelkaisena takauksena. Kyseinen laina ja takaus korvasivat Tapiolan aikaisemmin myöntämän lainan, jolle Mikkelin kaupunki oli alun perin myöntänyt takauksen 2 päivänä marraskuuta 1992 tekemällään päätöksellä. Alkuperäinen laina oli yhteensä 7,5 miljoonaa Suomen markkaa (1 261 409 euroa), ja se myönnettiin 4,5 prosentin korolla kymmeneksi vuodeksi.
(27)
Takauksen vakuutena oli Tikkalan tuotantolaitokseen liittyviä kiinteistökiinnityksiä, joita oli jo käytetty toimenpiteen 1 vakuutena. Lisäksi Mikkelin kaupungilla oli yrityskiinnitys, jonka arvoksi oli merkitty 25 miljoonaa Suomen markkaa yrityskiinnitysrekisterissä. Myös tätä yrityskiinnitystä oli jo käytetty toimenpiteen 1 vakuutena.
(28)
Kun tuomioistuimen valvoma saneerausmenettely käynnistettiin joulukuussa 2004, Tapiola vaati takauksen perusteella Mikkelin kaupunkia maksamaan Karjaportin velat. Maksettuaan velat Mikkelin kaupungista tuli Karjaportin velkoja Tapiolan sijaan (ks. johdanto-osan 34 kappale).
3.1.4. Toukokuun 10 päivänä 2004 myönnetty takaus (toimenpide 5)
(29)
Mikkelin kaupunginvaltuusto myönsi 10 päivänä toukokuuta 2004 tehdyllä päätöksellä omavelkaisen takauksen, joka kattoi kokonaan Tapiolan myöntämän 1,7 miljoonan euron lainan. Tämän jälkeen Tapiola päätti 8 päivänä kesäkuuta 2004 myöntää kolmeksi vuodeksi 1,7 miljoonan euron investointilainan, jonka korkona oli Euribor 12 kk + kiinteä 0,3 prosenttiyksikön marginaali. Takaus myönnettiin ilman takauspalkkiota omavelkaisena takauksena. Takauksen vakuutena oli sama kiinteistökiinnitys Tikkalan tuotantolaitokseen kuin toimenpiteillä 1 ja 4 ja sama Mikkelin kaupungilla oleva yrityskiinnitys (16). Lisäksi Mikkelin kaupunki sai uutena vakuutena kiinnityksen Tikkalan tuotantolaitokseen erityispanttina. Kyseisen kiinnityksen rekisteröity arvo oli 1 135 268 euroa.
(30)
Kun tuomioistuimen valvoma saneerausmenettely käynnistettiin joulukuussa 2004, Tapiola vaati takauksen perusteella Mikkelin kaupunkia maksamaan Karjaportin velat. Maksettuaan velat Mikkelin kaupungista tuli Karjaportin velkoja Tapiolan sijaan (ks. johdanto-osan 34 kappale).
3.1.5. Tuomioistuimen valvoman saneerausmenettelyn puitteissa toteutetut toimenpiteet (toimenpide 6)
(31)
Karjaportti ja sen velkojat Nordea Pankki Suomi Oyj, jäljempänä ’Nordea’, Nordea Rahoitus Suomi Oy, jäljempänä ’Nordea Rahoitus’, ja OKO Osuuspankkien Keskuspankki Oyj (1 päivästä tammikuuta 2008 alkaen nimeltään Pohjola Pankki Oyj), jäljempänä ’OKO/Pohjola’, jättivät 17 päivänä marraskuuta 2004 Mikkelin käräjäoikeuteen tuomioistuimen valvomaa saneerausmenettelyä koskevan hakemuksen. Suomen lainsäädännön mukaan tällainen saneerausmenettely voidaan toteuttaa velallisen jatkamiskelpoisen yritystoiminnan tervehdyttämiseksi taikka sen edellytysten turvaamiseksi ja velkajärjestelyjen aikaansaamiseksi (17). Karjaporttia koskeva tuomioistuimen valvoma saneerausmenettely aloitettiin Mikkelin käräjäoikeuden päätöksellä 1 päivänä joulukuuta 2004. Lain mukaan menettelyn alettua velallinen ei saa maksaa saneerausvelkaa eikä asettaa siitä vakuutta (18). Saneerausvelkoja ovat kaikki velat, jotka ovat syntyneet ennen menettelyn aloittamista.
(32)
Käräjäoikeudelle toimitettiin saneerausohjelma 23 päivänä kesäkuuta 2005 ja tarkistettu saneerausohjelma 30 päivänä marraskuuta 2005. Käräjäoikeuden 30 päivänä tammikuuta 2006 vahvistaman saneerausohjelman kesto oli kymmenen vuotta (1 päivään heinäkuuta 2015). Vuosina 2004-2008 Karjaportti vähensi henkilökuntaansa 372 työntekijällä ja ulkoisti joitain toimintoja, kuten hankinnat sekä teurastamo- ja leikkaamotoiminnot.
(33)
Kaiken kaikkiaan noin [30-70] (19) prosenttia tuomioistuimen valvoman saneerausmenettelyn kohteena olevista saneerausveloista oli velkoja yksityisille velkojille. Suurimmat yksityiset velkojat olivat Nordea, OKO/Pohjola ja Nordea Rahoitus.
(34)
Tapiola vaati 16 päivänä joulukuuta 2004 osana tuomioistuimen valvomaa saneerausmenettelyä Mikkelin kaupunkia maksamaan Mikkelin kaupungin takaamien, 3.1.1, 3.1.3 ja 3.1.4 kohdassa kuvailtujen kolmen lainan maksamatta olevat määrät. Suoritettuaan maksut Tapiolalle Mikkelin kaupungista tuli Karjaportin velkoja näiden kolmen maksamatta olevan lainan osalta, joiden kokonaismäärä oli 5 356 895 euroa. Lainojen vakuutena oli johdanto-osan 15, 27 ja 29 kappaleessa kuvaillut vakuudet.
(35)
Lisäksi Mikkelin kaupunki vaati tuomioistuimen valvomassa saneerausmenettelyssä 682 087 euron maksamista. Kyseinen summa muodostui maksamatta olevista maksuista kaupungin kiinteistöhallinnolle, Mikkelin vesilaitokselle ja Mikkelin jätehuoltoyhtiölle. Myös tämän saamisen vakuutena olivat johdanto-osan 15, 27 ja 29 kappaleessa kuvaillut vakuudet.
(36)
Lainat ja muut velat (maksamatta olevat maksut) Mikkelin kaupungille luokiteltiin tuomioistuimen valvomassa saneerausmenettelyssä suuriksi vakuusveloiksi (20). Myös yksityisillä velkojilla (Nordea, Nordea Rahoitus ja OKO/Pohjola) sekä Finnveralla (21) oli suuria vakuusvelkoja.
Taulukko IV
Suuret vakuusvelat (euroina)
Suuren vakuusvelan velkoja
Määrä
Osuus prosentteina
Nordea
[…](*)
[10-40]%
Nordea Rahoitus
[…]
[0-20]%
OKO/Pohjola
[…]
[10-40]%
Finnvera
[…]
[10-40]%
Mikkelin kaupunki - takausvelvoitteiden täyttämisestä johtuvat lainat
[…]
[10-40]%
Mikkelin kaupunki - muut velat (maksamatta olevat maksut)
[…]
[0-20]%
YHTEENSÄ
24 579 150
100 %
(37)
Lainojen ja muiden velkojen (maksamatta olevat maksut) osalta, joita yrityksellä oli Mikkelin kaupungille, saneerausohjelma sisälsi seuraavat toimenpiteet:
(38)
Mikkelin kaupungin 5 356 895 euron laina luokiteltiin ”vakuusvelaksi” ja jaettiin kahteen osaan. Molempien osien korkoa alennettiin saneerausohjelman mukaisesti: 4 miljoonan euron osalta korko oli Euribor […] vähennettynä […] prosenttiyksiköllä (korko ei kuitenkaan olisi suurempi kuin […] prosenttia ja pienempi kuin […] prosenttia) 31 päivään joulukuuta 2010 saakka. Tämän päivän jälkeen on peritty korkona Euribor […]. Loppuosasta (1 356 895 euroa) on peritty korkona Euribor […] (22). Maksamatta olevia maksuja (682 087 euroa) käsiteltiin lainojen tavoin vakuusvelkoina, ja niiden korko alennettiin […] Euriborin tasolle (23).
(39)
Myös yksityisten velkojien vakuusveloista peritään saneerausohjelman mukaan […] Euribor. […] lukuun ottamatta kunkin velkojan velan tiettyyn osaan sovellettiin 31 päivään joulukuuta 2010 saakka alennettua korkoa, joka oli Euribor […] vähennettynä […] prosenttiyksiköllä; vähimmäiskorko […] prosenttia ja enimmäiskorko […] prosenttia. Joulukuun 31 päivän 2010 jälkeen kaikkien vakuusvelkojen korko on ollut Euribor […].
Taulukko V
Suurten vakuusvelkojen korot euroina
Suuren vakuusvelan velkoja
Korko Euribor […] vähennettynä […] prosenttiyksiköllä 31 päivään joulukuuta 2010 asti; kyseisen päivämäärän jälkeen peritään Euribor […] seuraavasta summasta:
Korko Euribor […] seuraavasta summasta:
Nordea ja Nordea Rahoitus
[…]
[…]
OKO/Pohjola
[…]
[…]
Finnvera
[…]
[…]
Mikkelin kaupunki - takausvelvoitteiden täyttämisestä johtuvat lainat
[…]
[…]
Mikkelin kaupunki - muut velat (maksamatta olevat maksut)
[…]
(40)
Mikkelin kaupunki suostui edellä mainittujen velkojen maksamisen lykkäämiseen. Saneerausohjelman mukaan Mikkelin kaupungin vakuusvelkojen takaisinmaksu saadaan päätökseen vuonna 2015. Ensimmäinen erä olisi pitänyt maksaa 1 päivänä heinäkuuta 2009, vuodesta 2010 tarkoitus oli maksaa kaksi erää vuodessa ja vuonna 2015 on maksettava jäljellä oleva osa vakuusveloista, toisin sanoen […] euroa niistä lainoista, jotka johtuivat takausvelvoitteiden täyttämisestä, ja […] euroa muista veloista (maksamatta olevat maksut).
(41)
Myös yksityiset velkojat suostuivat vakuusvelkojensa takaisinmaksun lykkäämiseen.
Taulukko VI
Takaisinmaksun lykkääminen (euroina)
Suuren vakuusvelan velkoja
Velka
Lyhennys 1.7.2009 ja 2.1.2010 ja 1.7.2010
Prosenttia velkojen kokonaismäärästä
Lyhennys 2.1.2011 ja 1.7.2011
Prosenttia velkojen kokonaismäärästä
Lyhennys puolen vuoden välein ajanjaksolla 2.1.2012 - 2.1.2015
Prosenttia velkojen kokonaismäärästä
Lyhennys 1.7.2015
Prosenttia velkojen kokonaismäärästä
Nordea
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Nordea Rahoitus
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
OKO/Pohjola
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Finnvera
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Mikkelin kaupunki
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Mikkelin kaupunki
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Yhteensä
24 579 150
500 000
2 %
1 000 000
4 %
1 500 000
6 %
10 579 150
43 %
(42)
Saneerausohjelman mukaan lainat ja maksamattomat maksut Mikkelin kaupungille olisi maksettava vuoteen 2015 mennessä siten, että suurin osa maksuista suoritetaan vuonna 2015. Jos Karjaportti ei vuonna 2015 tuomioistuimen valvoman saneerausmenettelyn lopussa täytä tiettyjä taloudellisia vaatimuksia (velkojen ja käyttökatteen välinen suhde yli 4), Mikkelin kaupunki luopuu enintään [0-3] miljoonan euron veloista.
(43)
Myös muiden velkojien saatavia pienennetään tuomioistuimen valvoman saneerausmenettelyn lopussa. Nordea luopuu enintään [0-3 miljoonan] euron saatavasta ja Nordea Rahoitus luopuu enintään [0-2 miljoonan] euron saatavasta. Finnveran saatavia pienennetään enintään [0-2 miljoonaa] euroa. […] saatavia ei pienennetä. Saneerausohjelman mukaan määrät, joilla vakuusvelkoja pienennetään, perustuvat lainojen vakuuksien arvoon kahdessa eri skenaariossa: ensimmäisessä skenaariossa Karjaportti jatkaa toimintaansa; toisessa skenaariossa Karjaportti tekee muutoksia toimintaansa tai lopettaa sen, jolloin vakuudet on realisoitava. Nämä arvot määritettiin kahden riippumattoman arvioinnin perusteella (24). Sen jälkeen konkreettinen summa, jolla vakuusvelkaa pienennetään, määritettiin jokaisen velkojan osalta erikseen ottaen huomioon velkojien etusijajärjestys ja vertaamalla kahden eri skenaarion arvoja.
3.1.6. Osakkeiden ostaminen Karjaportilta (toimenpide 7)
(44)
Karjaportti myi 2 päivänä syyskuuta 2005 Kiinteistö Oy Suksimäen osakkeista 50 prosenttia Mikkelin kaupungin omistamalle yritykselle. Kauppahinta oli 860 000 euroa.
3.1.7. Maksamattomien korkojen muuntaminen lainoiksi (toimenpide 8)
(45)
Karjaportti ei maksanut Mikkelin kaupungin vakuusveloista korkoja 16 päivän joulukuuta 2004 ja 19 päivän joulukuuta 2005 välisenä aikana (25). Nämä korot olivat yhteensä 281 982 euroa, ja ne muunnettiin Mikkelin kaupunginvaltuuston 19 päivänä joulukuuta 2005 tekemällä päätöksellä lainaksi, jonka laina-aika päättyi vuoden 2010 lopussa. Lainan korko oli Euribor 3 kk + 0,3 prosenttiyksikköä. Lainan takaisinmaksun piti alkaa maaliskuussa 2009, ja laina oli tarkoitus maksaa takaisin neljänä yhtä suurena eränä kahdesti vuodessa, toisin sanoen 144 991 euroa vuonna 2009 ja 144 991 euroa vuonna 2010 (26). Erääntyvien summien maksua lykättiin ainakin osittain (ks. toimenpide 12).
(46)
Maksamattomien korkojen muuntamisesta lainaksi vuonna 2005 määrättiin periaatteessa saneerausohjelmassa. Saneerausohjelman mukaan kaikkia vakuusvelkojia, ei pelkästään Mikkelin kaupunkia, kohdeltaisiin samalla tavoin. Tämän seurauksena [yksi yksityinen velkoja] muunsi 28 päivänä joulukuuta 2005 korkoja lainaksi, jonka määrä oli noin 1 623 000 euroa ja laina-aika vuoden 2010 loppuun. Korko oli Euribor 3 kk + 1,5 prosenttiyksikköä. Takaisinmaksun oli määrä alkaa vuonna 2009. [Toinen yksityinen velkoja] muunsi 29 päivänä joulukuuta 2005 korkoja lainaksi, jonka määrä oli noin 1 532 500 euroa ja laina-aika vuoden 2010 loppuun. Korko oli Euribor 3 kk + 2 prosenttiyksikköä. Takaisinmaksun oli määrä alkaa vuonna 2009.
3.1.8. Velkojen poistaminen vuoden 2006 tilinpäätöksestä (toimenpide 9)
(47)
Mikkelin kaupunginhallitus hyväksyi 5 päivänä helmikuuta 2007 tekemällään päätöksellä, että 274 023 euron suuruinen saatava Karjaportilta poistetaan vuoden 2006 tilinpäätöksestä. Velan poistolla tilinpäätöksestä ei ollut vaikutusta velkojan ja velallisen oikeudelliseen suhteeseen, ja näin ollen Mikkelin kaupunki jatkoi velan perimistä.
3.1.9. Velkojen poistaminen vuoden 2008 tilinpäätöksestä (toimenpide 10)
(48)
Mikkelin kaupunki poisti vuoden 2008 tilinpäätöksestään epävarman 5,7 miljoonan euron saatavan Karjaportilta. Velan poistolla tilinpäätöksestä ei ollut vaikutusta velkojan ja velallisen oikeudelliseen suhteeseen, ja näin ollen Mikkelin kaupunki jatkoi velan perimistä.
3.1.10. Vuodeksi 2009 suunniteltu takaus, joka ei toteutunut (toimenpide 11)
(49)
Mikkelin kaupunginvaltuusto päätti 8 päivänä joulukuuta 2008 antaa 2,75 miljoonan euron suuruisen omavelkaisen takauksen lainalle, jonka Tapiola myöntää tulevaisuudessa Karjaportille. Kaupunginvaltuusto valtuutti kaupunginhallituksen päättämään omavelkaiseen takaukseen liittyvistä yksityiskohtaisista ehdoista, toisin sanoen panemaan takauksen täytäntöön. Ilmoituksen mukaan lainamäärän oli tarkoitus olla 5 819 807 euroa ja koron 3,65 prosenttia. Ilmoitetun toimenpiteen mukaan takauksesta maksetaan 4 prosentin kertakorvaus ja takaus on voimassa 10 vuotta (27).
(50)
Mikkelin kaupunginvaltuuston päätös ei saanut lainvoimaa, sillä asiasta tehtiin valitus Kuopion hallinto-oikeuteen. Valituksen seurauksena hallinto-oikeus määräsi Mikkelin kaupungin keskeyttämään takauksen täytäntöönpanon ja hakemaan komission hyväksynnän tuelle.
(51)
Tapiola jätti myöntämättä lainan Karjaportille, koska Mikkelin kaupunginvaltuuston takauksen myöntämisestä tekemä päätös ei saanut lainvoimaa. Karjaportti perui takaushakemuksensa, ja kaupunginhallitus päätti 22 päivänä helmikuuta 2010 olla panematta kaupunginvaltuuston päätöstä täytäntöön, minkä jälkeen Suomi perui takausta koskevan ilmoituksen maaliskuussa 2010.
3.1.11. Velkojen uudelleenjärjestely vuodesta 2009 (toimenpide 12)
(52)
Vakuusvelkojen takaisinmaksun lykkääminen: Tuomioistuimen vahvistaman saneerausohjelman mukaan Karjaportin oli tarkoitus maksaa takaisin maksamatta olevista vakuusveloista […] euroa vuonna 2009 ja […] euroa vuonna 2010 (ks. taulukko VI). Ilmoituksen mukaan näiden määrien takaisinmaksua oli tarkoitus lykätä enintään 1 päivään heinäkuuta 2015.
(53)
Vuonna 2005 myönnetyn lainan takaisinmaksun lykkääminen (maksamattomien korkojen muuntaminen lainaksi): Karjaportin oli tarkoitus maksaa lainaksi muunnetuista koroista maksamatta olevasta määrästä 140 991 euroa vuonna 2009 ja sama määrä vuonna 2010 (ks. johdanto-osan 40 kappale). Ilmoituksen mukaan näiden määrien takaisinmaksua oli tarkoitus lykätä vuosiin 2011-2013 (28).
(54)
Kuopion hallinto-oikeus kielsi velkojen uudelleenjärjestelyä koskevan kaupunginvaltuuston päätöksen täytäntöönpanon 4 päivänä helmikuuta 2009. Näyttää kuitenkin siltä, että velkojen uudelleenjärjestely tapahtui siitä huolimatta. Toukokuusta 2009 alkaen Karjaportti ehdotti säännöllisesti Mikkelin kaupungille ja muille velkojilleen erääntyvien velkojen maksamisen lykkäämistä, jotta osuuskunnan toiminnan jatkuminen voitaisiin turvata (29). Mikkelin kaupunginhallitus hyväksyi nämä ehdotukset.
3.2. Finnveran toimenpiteet
(55)
Suomen toimittamien tietojen mukaan Finnvera myönsi Karjaportille useita lainoja ja takauksia vuosina 2004-2008.
(56)
Finnvera on Suomen valtion omistama erityisrahoitusyhtiö ja Suomen virallinen vientitakuulaitos. Finnveran toimintaa ohjaavat valtion asettamat elinkeino- ja omistajapoliittiset tavoitteet. Näihin tavoitteisiin kuuluvat muun muassa aloittavan yritystoiminnan lisääminen, pk-yritysten muutostilanteiden rahoituksen mahdollistaminen ja yritysten kasvun, kansainvälistymisen ja viennin edistäminen. Finnveran toiminnalta edellytetään itsekannattavuutta. Suomi kuitenkin kattaa osan Finnveran luotto- ja takaustappioista; valtio on suoraan vastuussa Finnveran myöntämistä kotimaan takauksista ja vientitakuista, ja valtio myöntää takauksia Finnveran omalle varainhankinnalle. Tällaiset Finnveraan liittyvät valtion toimenpiteet eivät kuulu tämän päätöksen piiriin; komissio varaa itselleen oikeuden arvioida niitä myöhemmin. Finnveraan sovelletaan hallintolakia 434/2003.
(57)
Mitä tulee Finnveran omistajaohjaukseen, hallintoneuvosto, joka valvoo hallituksen ja toimitusjohtajan hoitamaa yhtiön hallintoa, edustaa yhtiön omistajaa, joka Finnveran tapauksessa on valtio. Hallintoneuvoston jäsenet valitaan poliittisten puolueiden eduskuntaryhmistä niillä Suomen eduskunnassa olevan edustuksen perusteella. Lisäksi Finnveran hallintoneuvostossa on järjestöjen edustajia yhtiön teollisuuspoliittisten tavoitteiden mukaisesti. Hallitus, johon kuuluu vähintään kuusi ja enintään yhdeksän jäsentä sekä kaksi varajäsentä, vahvistaa yhtiön strategian, hyväksyy tilinpäätöksen ja osavuosikatsauksen, edistää yhtiön kehitystä ja varmistaa, että toiminta on lainmukaista ja täyttää omistajan sille asettamat tavoitteet. Hallituksen jäsenistä neljä ja molemmat varajäsenet valitaan eri ministeriöiden nimeämistä ehdokkaista. Toimitusjohtaja vastaa yhtiön hallinnosta.
(58)
Finnvera on vapautettu tuloveron maksamisesta 25 päivästä syyskuuta 2007 alkaen. Komissio on hyväksynyt tämän vapautuksen. Hyväksyvä päätös perustuu siihen, että Suomi on sitoutunut varmistamaan, että Finnvera rajoittaa toimintonsa valtiontukiohjelmien hallinnointiin (30).
3.2.1. Maaliskuun 17 päivänä 2004 myönnetty takaus (toimenpide 13)
(59)
Finnvera myönsi 17 päivänä maaliskuuta 2004 täysimääräisen takauksen lainalle, jonka määrä oli 91 000 euroa. Lainan takauspalkkio oli 3 prosenttia vuodessa. Kolmivuotisen lainan myönsi Tapiola kiinteällä [2-5] prosentin vuosikorolla. Laina ja takaus korvasivat Tapiolan vuonna 1992 myöntämän lainan.
3.2.2. Tammikuun 12 päivänä 2006 myönnetty laina (toimenpide 14)
(60)
Finnvera myönsi 12 päivänä tammikuuta 2006 lainan, jonka määrä oli 180 000 euroa ja korko Euribor 6 kk + 2 prosenttiyksikköä vuodessa. Laina liittyi saneerausmenettelyn aikana 2 päivän joulukuuta 2004 ja 28 päivän helmikuuta 2008 välisenä aikana kertyneisiin korkoihin, jotka muunnettiin uudeksi luotoksi. Lainan vakuutena oli kiinnitys Tikkalassa, Lappeenrannassa ja Kouvolassa sijaitseviin kiinteistöihin ja […] osakkeita. Laina-aika päättyi vuoden 2010 lopussa, ja lainan takaisinmaksu olisi pitänyt aloittaa vuonna 2009. Marraskuun 23 päivänä 2011 lainapääomasta […] euroa oli edelleen maksamatta. Yksityiset velkojat […] ja […] muunsivat korkoja samaan aikaan lainoiksi.
(61)
[Yksityinen velkoja] muunsi 28 päivänä joulukuuta 2005 korkoja lainaksi, jonka määrä oli noin 1 623 000 euroa ja laina-aika vuoden 2010 loppuun. Korko oli Euribor 3 kk + 1,5 prosenttiyksikköä. Takaisinmaksun oli määrä alkaa vuonna 2009.
(62)
[Toinen yksityinen velkoja] muunsi 29 päivänä joulukuuta 2005 korot lainaksi, jonka määrä oli noin 1 532 500 euroa ja laina-aika vuoden 2010 loppuun. Korko oli Euribor 3 kk + 2 prosenttiyksikköä. Takaisinmaksun oli määrä alkaa vuonna 2009.
3.2.3. Syyskuun 14 päivänä 2006 myönnetty takaus (toimenpide 15)
(63)
Finnvera myönsi 14 päivänä syyskuuta 2006 […] vastatakauksen, jonka määrä oli 300 000 euroa. Takauspalkkio oli 1,65 prosenttia vuodessa ja sen maksoi Karjaportti. […] puolestaan myönsi Karjaportille samansuuruisen takauksen 1,25 prosentin korolla. Tämä takaus ja vastatakaus kattoivat 16,7 prosenttia 1,8 miljoonan euron summasta, joka liittyi […] ja Karjaportin väliseen alihankintasopimukseen. Finnveran takaus oli voimassa kahdeksan kuukautta. Loppu alihankintasopimuksesta katettiin […] (825 000 euroa) ja […] (675 000 euroa) takauksilla, joista perittiin 1,75 prosentin takauspalkkio. Finnvera ei osallistunut näiden takausten myöntämiseen, eli niillä ei ollut vastatakauksia. Finnveran vastatakaus päättyi 30 päivänä kesäkuuta 2007 käyttämättömänä. Näin ollen Finnveralle ei syntynyt maksuvelvoitteita tämän takauksen perusteella.
3.2.4. Heinäkuun 6 päivänä 2007 myönnetty laina (toimenpide 16)
(64)
Finnvera myönsi 6 päivänä heinäkuuta 2007 lainan, jonka määrä oli 250 000 euroa ja korko Euribor 6 kk + 2,5 prosenttiyksikköä vuodessa. Laina-aika oli kuusi kuukautta, ja laina olisi pitänyt maksaa takaisin 15 päivään tammikuuta 2008 mennessä. Tähän mennessä ainoastaan osa lainasta on maksettu takaisin (23 päivänä marraskuuta 2011 maksamatta oleva määrä […] euroa).
(65)
Samaan aikaan myös yksityiset velkojat myönsivät lainoja kuudeksi kuukaudeksi, […] 800 000 euroa ja […] 650 000 euroa. Näiden lainojen korko oli Euribor 1 kk + 2 prosenttiyksikköä. Myös näiden lainojen takaisinmaksua on lykätty (23 päivänä marraskuuta 2011 maksamatta olevat määrät […] ja […] euroa).
(66)
Karjaportti antoi näille kahdelle lainalle ja Finnveran lainalle seuraavat vakuudet: yrityskiinnitys, jonka rekisteröity arvo oli 1 850 067 euroa, […] osakkeita ja pankkitili. Finnvera, […] ja […] jakoivat nämä vakuudet sen mukaan, kuinka suuri riski niillä oli lainojen suhteen. Itse asiassa nämä kolme velkojaa olivat samassa etuoikeusasemassa, ja ne jakoivat vakuudet prosenttiosuuksien mukaan (Finnvera [0-30] prosenttia, [ensimmäinen yksityinen velkoja] [10-50] prosenttia ja [toinen yksityinen velkoja] [10-50] prosenttia).
3.2.5. Tammikuun 9 päivänä 2008 myönnetty takaus (toimenpide 17)
(67)
Finnvera myönsi 9 päivänä tammikuuta 2008 […] vastatakauksen, jonka määrä oli 280 000 euroa. Takauspalkkio oli 2,5 prosenttia vuodessa, ja sen maksoi Karjaportti. Vastatakaus kattoi 80 prosenttia […] 11 päivänä tammikuuta 2008 Karjaportille myöntämästä 350 000 euron takauksesta, joka liittyi […] ja […] väliseen alihankintasopimukseen. […] peri [0-3] prosentin takauspalkkion. Finnveran vakuutena oli Karjaportin omistuksessa olevat […] osakkeet. Finnveran tekemän arvion mukaan, joka on päivätty 8 päivänä tammikuuta 2008, vastatakauksen myöntämishetkellä näiden osakkeiden vakuusarvo oli Finnveralle […] euroa. Vastatakauksen voimassaoloaika päättyi 28 päivänä helmikuuta 2011, eikä sen perusteella suoritettu maksuja.
4. SYYT MENETTELYN ALOITTAMISEEN
(68)
Kuten johdanto-osan 2, 3 ja 6 kappaleessa todetaan, komissio päätti 8 päivänä huhtikuuta 2009 aloittaa muodollisen tutkintamenettelyn, jäljempänä ’ensimmäinen päätös menettelyn aloittamisesta’. Tämä muodollinen tutkintamenettely laajennettiin 15 päivänä joulukuuta 2009 koskemaan useita lisätoimenpiteitä, jäljempänä ’toinen päätös menettelyn aloittamisesta’.
4.1. Mikkelin kaupungin toimenpiteet
4.1.1. Kesäkuun 12 päivänä 2000 myönnetty takaus (toimenpide 1)
(69)
Ensimmäisessä päätöksessä menettelyn aloittamisesta komissio epäili, oliko kyseinen toimenpide markkinataloussijoittajaperiaatteen mukainen. Ensinnäkin toimenpiteen myöntämisajankohtana voimassa olleen EY:n perustamissopimuksen 87 ja 88 artiklan soveltamisesta valtiontukiin takauksina annetun komission tiedonannon (31), jäljempänä ’vuoden 2000 takaustiedonanto’, mukaisesti toimenpide voi olla valtiontukea, sillä takaus kattoi kyseisen lainan kokonaan. Tämä päätelmä ei muuttuisi, vaikka sovellettaisiin nyt voimassa olevaa vuoden 2008 takaustiedonantoa (32). Lisäksi takauksen myöntämistä ilman palkkiota, toisin sanoen taloudellisen riskin ottamista ilman vastiketta, ei voida pitää markkinatoimijan toimintana.
(70)
Sisämarkkinoille soveltumisen osalta komissio epäili, voitiinko takaukseen soveltaa SEUT-sopimuksen 107 artiklan 3 kohdan mukaista poikkeusta. Alustavan arvioinnin mukaan valtiontuesta vaikeuksissa olevien yritysten pelastamiseksi ja rakenneuudistukseksi annettujen yhteisön suuntaviivojen (33), jäljempänä ’vuoden 1999 pelastamis- ja rakenneuudistussuuntaviivat’, edellytykset eivät näyttäneet täyttyvän.
4.1.2. Tontin luovuttaminen (toimenpide 2)
(71)
Toisessa päätöksessä menettelyn aloittamisesta komissio epäili sitä, oliko myynti toteutettu markkinataloussijoittajaperiaatteen mukaisesti, sillä julkisten viranomaisten tekemiin maa-alueita ja rakennuksia koskeviin kauppoihin sisältyvistä tuista annetussa komission tiedonannossa (34) vahvistetut edellytykset eivät täyttyneet. Komissio katsoi, ettei markkinahintaa maksettu, koska tontti luovutettiin Karjaportille ilman korvausta. Lisäksi Karjaportin ei tarvinnut kantaa tontin tasoituksesta aiheutuvia kustannuksia.
4.1.3. Tonttikauppa (toimenpide 3)
(72)
Toisessa päätöksessä menettelyn aloittamisesta komissio epäili sitä, noudattivatko kauppaehdot markkinataloussijoittajaperiaatetta, koska Suomi ei toimittanut todisteita siitä, että kiinteistöjen osto tapahtui markkinaehtojen mukaisesti, esimerkiksi riippumattoman asiantuntijan arviota kiinteistöistä.
4.1.4. Maaliskuun 8 päivänä 2004 myönnetty takaus (toimenpide 4)
(73)
Toisessa päätöksessä menettelyn aloittamisesta komissio epäili, oliko kyseinen toimenpide markkinataloussijoittajaperiaatteen mukainen. Toimenpiteen myöntämisajankohtana voimassa olleen vuoden 2000 takaustiedonannon mukaisesti toimenpide voi olla valtiontukea, koska takaus kattoi kyseisen lainan kokonaan. Tämä päätelmä ei muuttuisi, vaikka sovellettaisiin nyt voimassa olevaa vuoden 2008 takaustiedonantoa. Lisäksi takauksen myöntämistä ilman palkkiota, toisin sanoen taloudellisen riskin ottamista ilman vastiketta, ei voida pitää markkinatoimijan toimintana, erityisesti tilanteessa, jossa yritys oli jo vaikeuksissa.
(74)
Kun tarkastellaan toimenpiteen soveltuvuutta sisämarkkinoille, komissiolle ei ole toimitettu riittävästi tietoja, jotta se voisi määrittää, täyttyvätkö vuoden 1999 pelastamis- ja rakenneuudistussuuntaviivoissa vahvistetut vaatimukset.
4.1.5. Toukokuun 10 päivänä 2004 myönnetty takaus (toimenpide 5)
(75)
Komissiolla oli samanlaisia epäilyjä kuin 8 päivänä maaliskuuta 2004 myönnetyn takauksen osalta.
4.1.6. Suostuminen tuomioistuimen valvomaan saneerausmenettelyyn (toimenpide 6)
(76)
Ensimmäisessä päätöksessä menettelyn aloittamisesta komissio epäili, olivatko saneerauksen aikana toteutetut toimenpiteet markkinataloussijoittajaperiaatteen mukaisia.
(77)
Ensinnäkin Mikkelin kaupunki suostui alentamaan vakuusvelkojen korkoja, minkä seurauksena kyseiset korot olivat paljon alhaisemmat kuin Suomen viitekorko kyseisenä ajankohtana. Koska viitekoron katsotaan olevan terveiden yritysten markkinakorko ja koska Karjaportti oli vaikeuksissa kyseisenä ajankohtana, komissio katsoi olevan epätodennäköistä, että yksityinen velkoja olisi myöntänyt lainat niin alhaisella korolla.
(78)
Kun tarkastellaan toimenpiteiden soveltuvuutta sisämarkkinoille, komissiolla oli menettelyn aloittamisajankohtana ainoastaan vähän tietoja Karjaportin vuodesta 2004 alkaen toteuttamista saneeraustoimenpiteistä. Komissio katsoi, että jatkuva saneeraus ei näyttänyt onnistuneen, sillä veroviranomaiset jättivät Karjaporttia koskevan konkurssihakemuksen joulukuussa 2008. Komissio epäilikin, voitaisiinko yrityksen pitkän aikavälin elinkelpoisuus saavuttaa toteutetuilla saneeraustoimenpiteillä. Komissio ei pystynyt arvioimaan, täyttyivätkö vuoden 2004 pelastamis- ja rakenneuudistussuuntaviivojen (35) muut edellytykset, koska sille ei ollut toimitettu ilmoitusta eikä rakenneuudistussuunnitelmaa.
4.1.7. Osakkeiden ostaminen Karjaportilta (toimenpide 7)
(79)
Toisessa päätöksessä menettelyn aloittamisesta komissio epäili sitä, oliko kyseinen toimenpide markkinataloussijoittajaperiaatteen mukainen, koska Suomi ei toimittanut todisteita siitä, että osakkeet ostettiin markkinaehtojen mukaisesti.
4.1.8. Maksamattomien korkojen muuntaminen lainoiksi (toimenpide 8)
(80)
Kun maksamattomat korot muunnettiin lainaksi, Mikkelin kaupunki suostui veloittamaan erittäin alhaisen koron lainasta. Yksityiset velkojat, jotka muunsivat maksamattomat korkonsa lainoiksi, neuvottelivat korkeammat korot. Tämän vuoksi komissio epäili sitä, oliko tällainen lähestymistapa markkinataloussijoittajaperiaatteen mukainen.
4.1.9. Velkojen poistaminen vuosien 2006 ja 2008 tilinpäätöksistä (toimenpide 9 ja toimenpide 10)
(81)
Toisessa päätöksessä menettelyn aloittamisesta komissio katsoi, että jos velkojen poistaminen vuosien 2006 ja 2008 tilinpäätöksistä merkitsi myös oikeudellisen velvoitteen päättymistä, se antaisi edun Karjaportille. Komission mielestä oli kyseenalaista, olisiko yksityinen markkinataloussijoittaja toiminut samalla tavoin.
4.1.10. Vuodeksi 2009 suunniteltu takaus, joka ei toteutunut (toimenpide 11)
(82)
Ensimmäisessä päätöksessä menettelyn aloittamisesta komissio epäili sitä, toimiko Mikkelin kaupunki yksityisen markkinataloussijoittajan tavoin myöntäessään takauksen, ja katsoi alustavasti takaukseen sisältyvän valtiontukea. Sisämarkkinoille soveltuvuuden osalta komissio epäili sitä, oliko takaus vuoden 2004 pelastamis- ja rakenneuudistussuuntaviivojen mukainen, koska näytti siltä, ettei tuen ainutkertaisuuden periaatetta ollut noudatettu. Lisäksi takauspalkkio ja lainakorko olivat niin alhaiset, etteivät ne täyttäneet suuntaviivojen 25 kohdan a alakohdan vaatimuksia, eikä takaus ollut suuntaviivojen 25 kohdan c alakohdan mukainen, koska sitä ei ollut rajattu kuuteen kuukauteen.
4.1.11. Velkojen uudelleenjärjestely vuodesta 2009 (toimenpide 12)
(83)
Ensimmäisessä päätöksessä menettelyn aloittamisesta komissio epäili sitä, toimiko Mikkelin kaupunki yksityisen markkinataloussijoittajan tavoin suostuessaan velkojen uudelleenjärjestelyyn, ja katsoi alustavasti, että toimenpiteeseen sisältyi valtiontukea. Sisämarkkinoille soveltuvuuden osalta komissio epäili sitä, oliko takaus vuoden 2004 pelastamis- ja rakenneuudistussuuntaviivojen mukainen, koska näytti siltä, ettei tuen ainutkertaisuuden periaatetta ollut noudatettu. Lisäksi velkojen uudelleenjärjestely ei täyttänyt pelastamistuelle asetettuja edellytyksiä. Toimenpidettä ei ollut rajattu kuuteen kuukauteen, minkä vuoksi se ei ollut suuntaviivojen 25 kohdan c alakohdan mukainen.
4.2. Finnveran toimenpiteet (toimenpiteet 13-17)
(84)
Toisessa päätöksessä menettelyn aloittamisesta komissio katsoi, että toimenpiteet myönnettiin valtion varoista ja ne oli katsottava valtion toimenpiteiksi, koska Suomi omistaa Finnveran kokonaan. Lainojen osalta komissio epäili sitä, ylittikö peritty korko viitekorot. Lisäksi komissiolla ei ollut riittävästi tietoja sen arvioimiseksi, myönnettiinkö toimenpiteet yhdessä ja samoilla ehdoilla yksityisten sijoittajien kanssa. Takausten osalta komissiolla ei ollut varmuutta siitä, että kyseiset takaukset myönnettiin voimassa olevien ohjelmien perusteella, sillä suurelle vaikeuksissa olevalle yritykselle myönnetyt takaukset eivät kuulu tällaisten ohjelmien piiriin. Jos toimenpiteet myönnettiin voimassa olevan tukiohjelman ulkopuolella, komission mielestä ne eivät todennäköisesti noudattaneet markkinataloussijoittajaperiaatetta.
5. SUOMEN HUOMAUTUKSET
5.1. Mikkelin kaupungin toimenpiteet
5.1.1. Kesäkuun 12 päivänä 2000 myönnetty takaus (toimenpide 1)
(85)
Suomi väittää, että takausta ei pitäisi katsoa valtiontueksi, sillä Karjaportti olisi todennäköisesti voinut saada tällaisen takauksen yksityisiltä pääomamarkkinoilta. Suomi toteaa, että Tapiola myönsi lainan, jonka vakuutena kyseinen takaus oli, osana 25 miljoonan euron rahoituspakettia Tikkalan tuotantolaitokseen liittyviä investointeja varten. Rahoitukseen osallistui myös muita tahoja. Valtio tuki investointia luovuttamalla tontin ja kattamalla kustannukset, joita aiheutui tontin tasaamisesta, josta Mikkelin kaupunki vastasi (ks. johdanto-osan 89 ja 90 kappale), Finnveran myöntämillä lainoilla ja takauksilla sekä kauppa- ja teollisuusministeriön myöntämillä suorilla avustuksilla.
(86)
Lisäksi Suomi väittää, että Mikkelin kaupunki kohteli kaikkia takauksia hakevia yrityksiä tasavertaisesti.
(87)
Jos toimenpide olisi katsottava valtiontueksi, Suomen mielestä tuki soveltuisi sisämarkkinoille, koska se myönnettiin alueellisia valtiontukia koskevien suuntaviivojen (36), jäljempänä ’vuoden 1998 aluetukisuuntaviivat’, mukaisesti. Suuret yritykset olivat oikeutettuja aluetukitoimenpiteisiin SEUT-sopimuksen 107 artiklan 3 kohdan a alakohdan nojalla, jos tuki ei ylittänyt 24:ää prosenttia tukikelpoisista nettokustannuksista. Nämä edellytykset täyttyivät. Suomi toimitti erityisesti laskelman, jonka mukaan bruttoavustusekvivalentti olisi edelleen alle 24 prosenttia, vaikka otettaisiin huomioon kaikki valtion kyseiselle investoinnille myöntämät tuet.
5.1.2. Tontin luovuttaminen (toimenpide 2)
(88)
Suomi väittää, että tontin nykyinen kirjanpitoarvo ei ole soveltuva indikaattori tontin arvon määrittämiseksi luovutusajankohtana. Mikkelin kaupunki arvioi, että tontin markkina-arvo luovutusajankohtana oli 300 000 euroa. Suomen mukaan tontin tasaamisesta aiheutuneet kustannukset olivat 2 miljoonaa Suomen markkaa (336 376 euroa).
(89)
Suomi katsoo, että tontin luovuttaminen ja tontin tasaamisesta aiheutuneiden kustannusten kattaminen noudattivat vuoden 1998 aluetukisuuntaviivoja (ks. johdanto-osan 87 kappale).
5.1.3. Tonttikauppa (toimenpide 3)
(90)
Suomen mukaan kiinteistökauppa vuonna 2002 liittyi Tikkalan tuotantolaitoksen rakentamishankkeeseen, jota varten Karjaportti tarvitsi rahoitusta. Suomi väittää, että kiinteistöt ostettiin markkinahintaan. Arvioinnissa otettiin huomioon, että ostetut kiinteistöt oli tarkoitus muuntaa pääasiassa asuinkäyttöön muuttamalla asemakaavaa osan alueesta säilyessä yritystoiminnan käytössä. Lisäksi kiinteistöihin liittyi yksityisille velkojille annettuja kiinnityksiä. Pelkästään yhdellä kiinteistöllä kuudesta oli kiinnityksiä yhteensä 9,6 miljoonan euron edestä, mikä osoittaa, että kiinteistöjen arvo oli suurempi kuin ostohinta. Näin ollen Mikkelin kaupunki noudatti markkinataloussijoittajaperiaatetta eikä kauppaan sisältynyt valtiontukea.
5.1.4. Maaliskuun 8 päivänä 2004 myönnetty takaus (toimenpide 4)
(91)
Suomi toteaa, että taattu laina myönnettiin korvaamaan vanha eläkelaina, joka oli myönnetty vuonna 1992. Mikkelin kaupunki oli taannut kyseisen eläkelainan yhdessä Finnveran ja […] kanssa. Vastavakuutena Mikkelin kaupunki oli saanut 7,5 miljoonan Suomen markan (1 261 409 euron) kiinnityksen Karjaportin kiinteistöön. Mikkelin kaupungilla säilyi tämä vakuus, kun se myönsi takauksen 8 päivänä maaliskuuta 2004.
(92)
Suomi väittää, että alkuperäinen takaus myönnettiin ennen Suomen liittymistä EU:hun. Kun Mikkelin kaupunki myönsi uuden takauksen 8 päivänä maaliskuuta 2004, uutta tukea ei myönnetty, sillä olemassa oleva alkuperäinen takaus muunnettiin uudeksi takaukseksi siten, että samalla säilytettiin riittävät vastavakuudet. Myös muut vuonna 1992 myönnetyn alkuperäisen eläkelainan takaajat myönsivät samaan aikaan lainoja Karjaportille.
(93)
Lopuksi Suomi kiistää, että Karjaportti olisi keväällä 2004 ollut vaikeuksissa vuoden 1999 pelastamis- ja rakenneuudistussuuntaviivojen mukaisessa merkityksessä. Suomen mukaan markkinaennusteet olivat tyydyttäviä vuoden 2004 alkupuoliskolla, ja Karjaportti oli budjetoinut vuodelle 2004 kolmen miljoonan euron voiton. Lisäksi Karjaportti pystyi saamaan lainoja yksityisiltä luotonantajilta suhteellisen alhaisilla koroilla vuoden 2004 keväällä ja kesällä. Joulukuussa 2004 Karjaportti katsottiin elinkelpoiseksi yritykseksi, kun sen velkojat hyväksyivät saneerauksen yrityksen pitkäaikaisista taloudellisista vaikeuksista huolimatta. Muussa tapauksessa Karjaportti olisi julistettu konkurssiin.
5.1.5. Toukokuun 10 päivänä 2004 myönnetty takaus (toimenpide 5)
(94)
Suomen mukaan takaus on jatkoa rahoitukseen, jota Mikkelin kaupunki myönsi vuonna 2000 Tikkalan tuotantolaitokseen tehtävää investointia varten. Takaus myönnettiin vuonna 2000 aloitetun alkuperäisen investointisuunnitelman saattamiseksi päätökseen. Takauksen myöntämisajankohtana Karjaportti ei ollut vuoden 1999 pelastamis- ja rakenneuudistussuuntaviivoissa tarkoitettu vaikeuksissa oleva yritys, kuten jo todettiin maaliskuussa 2004 myönnetyn takauksen osalta (ks. johdanto-osan 93 kappale).
(95)
Jos takaukseen katsotaan sisältyvän valtiontukea, se soveltui Suomen mukaan sisämarkkinoille, koska se oli vuoden 1998 aluetukisuuntaviivojen mukaista. Suuret yritykset olivat oikeutettuja aluetukitoimenpiteisiin SEUT-sopimuksen 107 artiklan 3 kohdan a alakohdan nojalla, jos tuki ei ylittänyt 24:ää prosenttia tukikelpoisista nettokustannuksista. Nämä edellytykset täyttyivät, sillä takauksen tukiosuus oli ainoastaan 57 835 euroa, kun Karjaportin kokonaisinvestoinnit Tikkalassa olivat […] euroa.
5.1.6. Tuomioistuimen valvoma saneerausmenettely (toimenpide 6)
(96)
Suomi väittää, että kaikki toteutetut toimenpiteet liittyivät tuomioistuimen valvoman saneerausmenettelyn aloittamiseen. Euroopan unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan selvitystilaa ja konkurssia koskeva lainsäädäntö ei itsessään riitä perusteeksi pitää kyseistä lainsäädäntöä tukena (37).
(97)
Toiseksi menettelyn aikana ei myönnetty uusia lainoja, vaan ennen saneerausta myönnettyjen velkojen maksamista siirrettiin yritysten saneerausta koskevan kansallisen lainsäädännön mukaisesti siten, että velkojia kohdeltiin tasavertaisesti. Mikkelin kaupungin saatavien lisäksi myös yksityisten toimijoiden saatavia järjesteltiin uudelleen menettelyn aikana. Karjaportin velkojat jaettiin useisiin ryhmiin. Kunkin velkojaryhmän saataviin sovellettiin tasavertaisia ja samanlaisia ehtoja. Suomi huomauttaa, että tämä pätee erityisesti Mikkelin kaupungin vakuusvelkoihin. Näin ollen näyttää siltä, että Mikkelin kaupunki on toiminut yksityisen markkinataloussijoittajan tavoin suostuessaan tuomioistuimen valvomaan saneerausmenettelyyn.
(98)
Lisäksi Suomi huomauttaa, että Mikkelin kaupunki piti velkajärjestelyjä kannattavampana vaihtoehtona kuin Karjaportin konkurssia ja sen toiminnan pysyvää loppumista, kuten myös saneerausohjelmaan liitetty likvidaatiotase osoittaa.
(99)
Toimenpiteiden soveltuvuudesta sisämarkkinoille vuoden 1999 pelastamis- ja rakenneuudistussuuntaviivojen nojalla Suomi väittää, että saneerausmenettelyn kohteena olevan yrityksen olisi yleensä katsottava olevan suuntaviivoissa tarkoitettu vaikeuksissa oleva yritys. Se toistaa, että saneerausmenettelyyn ei sisältynyt valtiontukea ja että Mikkelin kaupunki ei toteuttanut tukitoimenpiteitä saneerausmenettelyn aikana.
(100)
Tämän jälkeen Suomi esittää erikseen kutakin toimenpidettä koskevia väitteitä. Vuonna 2000 myönnettyä lainaa koskevan Mikkelin kaupungin takauksen käyttöönotosta Suomi toteaa, että Mikkeli ei myöntänyt uusia lainoja Karjaportille, vaan pelkästään vastasi takaajana vaatimukseen, jonka Tapiola esitti tuomioistuimen valvoman saneerausmenettelyn alussa. Tässä oli kyse tavanomaisesta toimenpiteestä tällaisessa saneerausmenettelyssä. Lainan takaisinmaksuehdoista Suomi toteaa, että ne oli vahvistettu saneerausohjelmassa ja olivat samat kaikille samaan velkojaryhmään kuuluville velkojille.
(101)
Maksamatta olevista maksuista Suomi selventää, että saatavia on kaupungin kiinteistöhallinnolla, vesilaitoksella ja jätevesilaitoksella. Saatavissa on kyse maksamatta olevista maksuista, jotka olivat syntyneet ennen tuomioistuimen valvoman saneerausmenettelyn aloittamista. Mikkelin kaupunki ei myöntänyt takausta näille maksamatta oleville määrille, sillä ne olivat kaupungin saatavia. Sen vuoksi ne kirjattiin tuomioistuimen valvoman saneerausmenettelyn alkaessa saneerausohjelmaan yhtenä summana.
5.1.7. Osakkeiden ostaminen Karjaportilta (toimenpide 7)
(102)
Suomi väittää, että Kiinteistö Oy Suksimäen osakkeet ostettiin Karjaportilta markkinahintaan. Suomi toimitti riippumattoman arvioijan lausunnon, jonka mukaan osakkeiden arvo oli noin 1 miljoona euroa silloisen vuokratason perusteella. Arvoa tarkistettiin todellisen vuokratason perusteella, ja osakkeiden ostohinta oli sen vuoksi 860 000 euroa. Näin ollen kauppaan ei sisältynyt valtiontukea.
5.1.8. Maksamattomien korkojen muuntaminen lainoiksi (toimenpide 8)
(103)
Maksamattomien korkojen lainaksi muuntamisesta Suomi toteaa ensinnäkin, että korkojen maksamatta jättäminen on tyypillinen toimenpide tuomioistuimen valvomassa saneerausmenettelyssä. Suomen lainsäädännössä säädetään tällaisten maksamattomien korkojen muuntamisesta lainoiksi, jotka ovat muita lainoja paremmassa etuoikeusasemassa. Suomi katsoo myös, että maksamattomat korot muunnettiin lainaksi markkinataloussijoittajaperiaatteen mukaisesti, sillä yksityiset velkojat muunsivat maksamattomia korkosaamisia lainoiksi yhdessä Mikkelin kaupungin kanssa.
5.1.9. Velkojen poistaminen vuosien 2006 ja 2008 tilinpäätöksistä (toimenpide 9 ja toimenpide 10)
(104)
Suomi vahvistaa, että velkojen kirjaaminen tappioksi on pelkästään velkojan toteuttama kirjanpitotoimi, joka on tehty noudattaen varovaisuusperiaatetta ja kirjanpitolain 1336/1997 säännöksiä. Suomi väittää, että velkojen poisto ei vaikuta velkojan ja velallisen oikeudelliseen suhteeseen, toisin sanoen veloista ei ole luovuttu. Mikkelin kaupunki on vahvistanut, että se ei ole luopunut tappioiksi merkityistä veloista ja että se jatkaa niiden perintää. Velka on osa vakuusvelkaa tuomioistuimen valvomassa saneerausmenettelyssä.
5.1.10. Vuodeksi 2009 suunniteltu takaus, joka ei toteutunut (toimenpide 11)
(105)
Ennen kuin takausta koskeva ilmoitus peruttiin maaliskuussa 2010 Suomi väitti, että takaus soveltui sisämarkkinoille vuoden 2004 pelastamis- ja rakenneuudistussuuntaviivojen perusteella. Koska ilmoitus on peruutettu, Suomen esittämiä väitteitä ei käsitellä yksityiskohtaisemmin.
5.1.11. Velkojen uudelleenjärjestely vuodesta 2009 (toimenpide 12)
(106)
Suomi väittää, että velkojen uudelleenjärjestely on toimenpide, joka kuuluu luonnostaan tuomioistuimen valvomaan saneerausmenettelyyn eikä sisällä valtiontukea. Suomen mukaan Karjaportin velkojat olivat yhtä mieltä siitä, että velkojen uudelleenjärjestely oli kohtuullinen vaihtoehto saatavien turvaamiseksi. Se ilmoittaa komissiolle, että ilmoitettua uudelleenjärjestelyä ei koskaan toteutettu, koska Kuopion hallinto-oikeus pysäytti velkojen uudelleenjärjestelyn täytäntöönpanon. Suomi selittää, että Karjaportin velat järjesteltiin kuitenkin uudelleen Karjaportin tehtyä vuosina 2009-2011 useita ehdotuksia, jotka Mikkelin kaupunki hyväksyi. Suomi väittää, että tämä myöhemmin toteutettu uudelleenjärjestely oli markkinataloussijoittajaperiaatteen mukainen, koska Mikkelin kaupunki ja kaikki muut velkojat panivat uudelleenjärjestelyn täytäntöön tasavertaisin ehdoin.
5.2. Finnveran toimenpiteet
5.2.1. Maaliskuun 17 päivänä 2004 myönnetty takaus (toimenpide 13)
(107)
Suomi katsoo, että takaus myönnettiin vuoden 2000 takaustiedonannon mukaisesti. Joka tapauksessa takaukseen ei sisältynyt valtiontukea. Ensinnäkään Finnveran riski ei suurentunut, koska takaus korvasi takauksen, jonka Finnvera oli myöntänyt aikaisemmin (vuonna 1992) eläkelainalle. Tämä laina korvattiin vuonna 2004 uudella eläkelainalla, jolle Finnvera myönsi kyseessä olevan takauksen. Lisäksi molemmat yksityiset velkojat myönsivät samaan aikaan Karjaportille luottoja vuoden 2004 maksujen lykkäämisen rahoittamiseksi. Lisäksi takauksesta perittiin suuri palkkio ja takaukseen sisältyvä tukiosuus oli vähämerkityksisen tuen de minimis -rajan alapuolella. Karjaportin ennusteet olivat myös hyvät takauksen myöntämisajankohtana.
5.2.2. Tammikuun 12 päivänä 2006 myönnetty laina (toimenpide 14)
(108)
Suomi katsoo, että vuonna 2006 myönnettyyn lainaan ei sisältynyt valtiontukea, koska Finnvera toimi yksityisen markkinavelkojan tavoin, kun se muunsi maksamattomat korot uudeksi lainaksi saneerausohjelman mukaisesti. Myös yksityiset velkojat muunsivat maksamattomat korkosaatavansa uusiksi lainoiksi vähän ennen Finnveraa samankaltaisilla ehdoilla.
5.2.3. Syyskuun 14 päivänä 2006 myönnetty takaus (toimenpide 15)
(109)
Suomi katsoo, että takaus myönnettiin vuoden 2000 takaustiedonannon mukaisesti. Joka tapauksessa takaukseen ei sisälly valtiontukea, koska se kattaa ainoastaan 16,7 prosenttia 1,8 miljoonan euron lainasta, jonka loppuosalla on yksityisten velkojien takaukset.
5.2.4. Heinäkuun 6 päivänä 2007 myönnetty laina (toimenpide 16)
(110)
Suomi katsoo, että vuonna 2007 myönnettyyn lainaan ei sisältynyt valtiontukea, koska Finnvera toimi yhdessä kahden yksityisen velkojan kanssa, jotka myönsivät samaan aikaan uusia lainoja samankaltaisilla ehdoilla. Lisäksi lainan vakuutena oli arvokkaita kiinteistökiinnityksiä ja yrityskiinnityksiä.
5.2.5. Tammikuun 9 päivänä 2008 myönnetty takaus (toimenpide 17)
(111)
Suomi katsoo, että vastatakaus myönnettiin vuoden 2000 takaustiedonannon mukaisesti. Joka tapauksessa siihen ei sisälly valtiontukea, koska toinen osapuoli oli yksityinen luotonantaja ja Finnveran vaatima takauspalkkio oli huomattavasti suurempi kuin kyseisen yksityisen luotonantajan vaatima takauspalkkio.
6. ASIANOMAISTEN ESITTÄMÄT HUOMAUTUKSET
(112)
Asianomainen osapuoli kommentoi ainoastaan toimenpiteitä 1, 2, 3, 5, 7, 9 ja 10.
6.1.1. Kesäkuun 12 päivänä 2000 myönnetty takaus (toimenpide 1)
(113)
Asianomainen osapuoli toteaa, että takaus myönnettiin 25 miljoonan Suomen markan suuruisen lainan takaamiseksi. Lainalla oli tarkoitus rahoittaa uuteen tuotantolaitokseen tehtävä investointi.
6.1.2. Tontin luovuttaminen (toimenpide 2)
(114)
Asianomainen osapuoli väittää, että Karjaportille luovutettiin tontti ja Mikkelin kaupunki sitoutui rakentamaan kunnallistekniikan ja hoitamaan muut tarvittavat tekniset työt, joista aiheutui kustannuksia yhteensä 2,5 miljoonaa Suomen markkaa. Karjaportti maksoi tontista 1,2 miljoonaa Suomen markkaa. Karjaportin kirjanpidossa tontin arvoksi ilmoitetaan 403 000 euroa. Asianomainen osapuoli kysyy, voisiko tontin luovuttaminen olla valtiontukea.
6.1.3. Tonttikauppa (toimenpide 3)
(115)
Asianomainen osapuoli väittää, että Mikkelin kaupunki osti kuusi Mikkelissä sijaitsevaa hylättyä tehdasrakennusta ja maksoi niistä yhteensä 6,7 miljoonaa euroa. Markkinataloussijoittajaperiaatteen mukaisesti toimiva sijoittaja ei olisi ostanut kiinteistöjä suurissa taloudellisissa vaikeuksissa olevalta yritykseltä kyseiseen hintaan.
6.1.4. Toukokuun 10 päivänä 2004 myönnetty takaus (toimenpide 5)
(116)
Asianomainen osapuoli väittää, että Karjaportti oli vakavissa vaikeuksissa takauksen myöntämisajankohtana. Yrityksellä oli jo suuria velkoja Mikkelin kaupungille ja kaupungin omistamille yrityksille.
6.1.5. Osakkeiden ostaminen Karjaportilta (toimenpide 7)
(117)
Asianomainen osapuoli väittää, että kiinteistöyhtiön osakkeista maksettu hinta ylitti niiden kirjanpitoarvon.
6.1.6. Velkojen poistaminen vuosien 2006 ja 2008 tilinpäätöksistä (toimenpide 9 ja toimenpide 10)
(118)
Asianomainen osapuoli toimitti jäljennöksen 5 päivänä helmikuuta 2007 pidetyn Mikkelin kaupunginhallituksen kokouksen pöytäkirjasta. Kyseisessä kokouksessa päätettiin velkojen poistamisesta vuoden 2006 tilinpäätöksestä. Lisäksi asianomainen osapuoli toteaa, että oli vähintään epätavallista, että Mikkelin kaupunki poisti Karjaportin velkoja miljoonien eurojen arvosta vuoden 2008 tilinpäätöksestään, ja se kysyy erityisesti, miksi Mikkelin kaupunki oli samaan aikaan valmis myöntämään uusia takauksia Karjaportille.
7. ARVIOINTI
(119)
SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa määrätään, että jäsenvaltion myöntämä taikka valtion varoista muodossa tai toisessa myönnetty tuki, joka vääristää tai uhkaa vääristää kilpailua suosimalla jotakin yritystä tai tuotannonalaa, ei sovellu sisämarkkinoille, siltä osin kuin se vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan.
(120)
SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa vahvistetut ehdot ovat kumulatiivisia, joten kaikkien ehtojen on täytyttävä yhtä aikaa, ennen kuin toimenpide katsotaan valtiontueksi.
(121)
SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa määrätään yleisestä valtiontukikiellosta unionissa, kun taas SEUT-sopimuksen 107 artiklan 2 ja 3 kohdassa määrätään poikkeuksista 107 artiklan 1 kohdan yleiseen sääntöön, jonka mukaan tällainen tuki ei sovellu sisämarkkinoille.
(122)
Komissio arvioi seuraavaksi valtiontuen olemassaoloa erikseen kunkin edellä kuvaillun toimenpiteen osalta. Jos toimenpiteeseen sisältyy valtiontukea, komissio arvioi tukitoimenpiteen soveltuvuutta sisämarkkinoille. Komissio jaottelee toimenpiteet peruutettuihin toimenpiteisiin, Mikkelin kaupungin toimenpiteisiin ja Finnveran toimenpiteisiin. Aluksi arvioidaan, minä ajankohtana Karjaportin voitaisiin katsoa olevan vaikeuksissa oleva yritys.
7.1. Vaikeuksissa oleva yritys
(123)
Sekä valtiontuen olemassaolon että kyseisten toimenpiteiden sisämarkkinoille soveltuvuuden kannalta on merkitystä sillä, oliko tuensaaja vaikeuksissa toimenpiteiden myöntämisajankohtana. Sitä, voidaanko Karjaporttia pitää vaikeuksissa olevana yrityksenä, on arvioitava vuoden 1999 pelastamis- ja rakenneuudistussuuntaviivojen perusteella 9 päivään lokakuuta 2004 asti, jolloin vuoden 1999 pelastamis- ja rakenneuudistussuuntaviivojen voimassaolo päättyi (38). Lokakuun 10 päivästä 2004 sovelletaan vuoden 2004 pelastamis- ja rakenneuudistussuuntaviivoja (39).
(124)
Vuoden 1999 pelastamis- ja rakenneuudistussuuntaviivojen mukaan yritys voidaan katsoa vaikeuksissa olevaksi yritykseksi, kun se täyttää suuntaviivojen 5 kohdassa vahvistetut niin sanotut kovat arviointiperusteet, toisin sanoen kun se on menettänyt yli puolet merkitystä pääomastaan tai täyttää kansallisessa lainsäädännössä vahvistetut edellytykset yhtiön asettamiselle yleistäytäntöönpanomenettelyyn maksukyvyttömyyden vuoksi. Jos kovat arviointiperusteet eivät täyty, yritys voi kuitenkin osoittaa suuntaviivojen 6 kohdan mukaisia tavanomaisia vaikeuksissa olemisen merkkejä, joita ovat tappioiden kasvu, liikevaihdon supistuminen, varastojen kasvu, ylikapasiteetti, tulorahoituksen pienentyminen, lisääntyvä velkaantuminen, rahoituskulujen nousu ja nettovarallisuuden heikentyminen tai sen menettäminen (ns. pehmeät arviointiperusteet). Vuoden 2004 pelastamis- ja rakenneuudistussuuntaviivojen 10 ja 11 kohta sisältävät samankaltaisia kovia ja pehmeitä arviointiperusteita.
(125)
Tätä taustaa vasten komissio toteaa, että vuonna 2000 Karjaportti ei ollut menettänyt pääomaansa eikä osoittanut vaikeuksissa olevan yrityksen ”tavanomaisia merkkejä”. Itse asiassa näyttää siltä, että Karjaportti oli terve yritys, jonka liikevaihto oli suuri, toimintatulos positiivinen, osakepääoma vakaa ja rahastot suhteellisen korkealla tasolla vuosina 2000-2002 (ks. myös taulukko I).
(126)
Tilanne näytti synkemmältä seuraavina vuosina. Liikevaihto oli laskussa ja tappiot olivat kasvaneet huomattavasti vuodesta 2003 vuoteen 2004. Velka lisääntyi, ja yritys aloitti jo vuoden 2004 alussa velkojen uudelleenjärjestelyn ja joutui pyytämään velkojia lykkäämään erääntyviä maksuja (40). Näyttää myös siltä, että Karjaportilla oli jonkin verran ylikapasiteettia. Lisäksi on otettava huomioon, että jo vuonna 2004 vararahasto ei enää kattanut Karjaportin tappioita (ks. taulukko I).
(127)
Karjaportin tilinpäätöksen mukaan Karjaportin osakepääoma menetettiin lähes kokonaan vuonna 2004, kun se laski jyrkästi alle kymmenesosaan vuoden 2003 arvosta. Tämän jälkeen yrityksen oma pääoma on painunut viime vuosina yhä enemmän negatiivisen puolelle. Karjaportti on vuodesta 2003 lähtien ollut tappiollinen lukuun ottamatta vuotta 2006. Vuonna 2006 tehtyä voittoa ei voida pitää yrityksen elpymisen merkkinä, koska se ei ole seurausta yrityksen ydintoiminnasta. Karjaportin liiketoiminnan tulos pysyi negatiivisena kuten edellisinä ja seuraavina vuosina. Vuoden 2006 voitto ei riittänyt tasoittamaan edellisten tilikausien aikana kertynyttä alijäämää eikä hyvittämään negatiivista omaa pääomaa. Kaiken kaikkiaan Karjaportin taloudellinen tilanne pysyi erittäin heikkona. Vuonna 2008 veroviranomaiset jättivät kahdesti Karjaporttia koskevan konkurssihakemuksen.
(128)
Johdanto-osan 125-127 kappaleessa esitettyjen tosiseikkojen perusteella voidaan päätellä, että Karjaporttia voidaan pitää vuoden 1999 pelastamis- ja rakenneuudistussuuntaviivojen 5 kohdassa ja vuoden 2004 pelastamis- ja rakenneuudistussuuntaviivojen 11 kohdassa tarkoitettuna vaikeuksissa olevana yrityksenä vuoden 2004 alusta alkaen. Vuonna 2008, jolloin Karjaportti oli konkurssimenettelyn kohteena, sitä voitiin pitää vaikeuksissa olevana yrityksenä myös vuoden 2004 pelastamis- ja rakenneuudistussuuntaviivojen 10 kohdan c alakohdan perusteella.
7.2. Peruutetut toimenpiteet
7.2.1. Vuodeksi 2009 suunniteltu takaus, joka ei toteutunut (toimenpide 11)
(129)
Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 93 artiklan soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä 22 päivänä maaliskuuta 1999 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 659/1999 (41), jäljempänä ’menettelyasetus’, 8 artiklan mukaan jäsenvaltio voi peruuttaa 2 artiklassa tarkoitetun ilmoituksen menettelyn aloittamisen jälkeen hyvissä ajoin ennen kuin komissio on tehnyt päätöksen ilmoitetun toimenpiteen tukiluonteesta. Tällöin komissio päättää lopettaa kyseisen menettelyn sillä perusteella, että sillä ei ole enää kohdetta.
(130)
Suomi peruutti takausta koskevan ilmoituksen maaliskuussa 2010, koska Mikkelin kaupunginvaltuuston päätös takauksen myöntämisestä Karjaportille ei saanut lainvoimaa ja kaupunginhallitus päätti helmikuussa 2010 olla panematta takausta täytäntöön. Takauksen osalta tutkimuksella ei näin ollen ole enää kohdetta.
7.3. Mikkelin kaupungin toimenpiteet
7.3.1. Kesäkuun 12 päivänä 2000 myönnetty takaus (toimenpide 1) ja tontin luovuttaminen (toimenpide 2)
(131)
Takaus (toimenpide 1): Kuten johdanto-osan 14-16 kappaleessa kuvaillaan, Mikkelin kaupunki myönsi takauksen kesäkuussa 2000 ja suoritti takauksen perusteella maksuja joulukuussa 2004. Sen jälkeen kun Mikkelin kaupungista oli tullut Karjaportin velkoja, lainaehtoja muutettiin tuomioistuimen valvoman saneerausmenettelyn puitteissa (ks. tarkempia tietoja johdanto-osan 34-39 kappaleessa).
(132)
Näin ollen on erotettava useita vaiheita. Tuki myönnetään sillä hetkellä kun valtiontakaus annetaan, kun taas maksuja, jotka valtio suorittaa takausehtojen perusteella, ei katsota valtiontuen myöntämiseksi (42). Sitä vastoin lainaehtojen muuttamiseen sen jälkeen, kun valtiollisesta takaajasta on tullut velkoja, voisi sisältyä valtiontukea. Seuraavassa tarkastellaan, onko kesäkuussa 2000 annettu takaus valtiontukea. Sitä, voisiko lainaehtojen muuttamiseen sisältyä valtiontukea, arvioidaan osana toimenpidettä 6 (ks. johdanto-osan 188-195 kappale).
(133)
Takauksen myönsi Mikkelin kaupunki, minkä vuoksi siinä on kyse valtion varoista ja valtion toimenpiteestä.
(134)
Jotta toimenpiteeseen sisältyisi SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea, sen on tuotettava etua, jota yritys ei olisi saanut tavanomaisissa markkinaolosuhteissa. Komissio soveltaa arvioinnissaan takaustiedonantoa. Toimenpiteen myöntämisajankohtana voimassa oli vuoden 2000 takaustiedonanto. Tuomioistuimen oikeuskäytännössä todetaan kuitenkin selvästi, että se, onko tuki SEUT-sopimuksessa tarkoitettua valtiontukea, on määritettävä objektiivisen tilanteen perusteella, ”joka arvioidaan ajankohtana, jolloin komissio tekee päätöksensä” (43). Tämän vuoksi komissio käyttää arvioinnissaan vuoden 2008 takaustiedonantoa.
(135)
Vuoden 2008 takaustiedonannon 3.2 kohdan mukaan yksittäinen valtiontakaus ei ole valtiontukea, jos seuraavat neljä kumulatiivista edellytystä täyttyvät: ”a) lainanottaja ei ole taloudellisissa vaikeuksissa […], b) takauksen laajuus voidaan myöntämishetkellä mitata asianmukaisesti, […], c) takaus ei kata enempää kuin 80 prosenttia lainasaamisen tai muun rahoitussitoumuksen määrästä […], d) takauksesta maksetaan markkinaperusteinen hinta […].”
(136)
Tarkasteltavassa asiassa lainanottaja ei ollut taloudellisissa vaikeuksissa takauksen myöntämisajankohtana (ks. johdanto-osan 123-128 kappale). Arvioitavana oleva takaus kattaa kuitenkin lainan kokonaan.
(137)
Lisäksi takaus myönnettiin ilman takauspalkkiota, vaikka takauksen myöntävä viranomainen katsoi, että siihen liittyi suuri riski (44). Suomi väittää, että Karjaportti olisi voinut saada samanlaisen takauksen markkinoilta, mutta komissio on kuitenkin sitä mieltä, että puuttuvan takauspalkkion ei voida katsoa vastaavan markkinoilla takauksen myöntämisajankohtana sovellettua palkkiota. Takaus kattoi kyseisen lainan kokonaan. Tämä merkitsee sitä, että takauksen myöntäjä kantoi takauksen saajan maksulaiminlyöntien riskin yksin, ja lisäksi takaus myönnettiin omavelkaisena takauksena, eli takaaja vastasi velkapääomasta kuin omasta velastaan ja velkoja voi vaatia takaajaa maksamaan velkapääoman sen erääntyessä.
(138)
Tämän vuoksi komissio ei yhdy tarkasteltavana olevassa tapauksessa Suomen näkökantaan vaan se katsoo, että toimenpidettä ei voida katsoa tukea sisältämättömäksi.
(139)
Suomen väite, jonka mukaan toimenpide oli myönnetty yhdessä muiden osapuolten kanssa, voidaan hylätä, koska Suomen toimittamien tietojen mukaan myös muut investointiin osallistuneet osapuolet olivat valtion omistuksessa. Näin ollen toimenpiteen katsotaan antavan Karjaportille edun.
(140)
Toimenpide voidaan katsoa valtiontueksi, jos se on sillä tavoin erityinen tai valikoiva, että se suosii vain tiettyjä yrityksiä tai tiettyä tuotannonalaa. Arvioitavana oleva toimenpide myönnettiin Karjaportille eli tietylle yritykselle. Sen vuoksi komissio katsoo, että toimenpide antaa valikoivan edun tuensaajalle.
(141)
Lisäksi komission on harkittava, onko todennäköistä, että Mikkelin kaupungin Karjaportin hyväksi toteuttama toimenpide vääristää kilpailua ja vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan antamalla kyseiselle yritykselle edun suhteessa (mahdollisiin) kilpailijoihin, jotka eivät saa julkista tukea. Lihavalmisteilla käydään kauppaa jäsenvaltioiden välillä eli alueella, jolla tuensaaja toimii. Suomen mukaan Karjaportti vie tuotteitaan pääasiassa Venäjälle, mutta myös jäsenvaltioihin. Sen vuoksi komissio katsoo, että toimenpide on omiaan vääristämään kilpailua ja vaikuttamaan jäsenvaltioiden väliseen kauppaan.
(142)
Edellä esitetyn perusteella komissio päättelee, että toimenpide on valtiontukea.
(143)
Tontin luovuttaminen (toimenpide 2): Suomi ei kiistä sitä, että toimenpide voisi olla valtiontukea. Tuensaaja sai selvästi edun, sillä sen ei tarvinnut maksaa tontista mitään. Lisäksi Mikkelin kaupunki korvasi tuensaajalle kustannukset, joita aiheutui tontin tasaamisesta. Tämän vuoksi komissio katsoo, että toimenpide antoi Karjaportille edun, jota se ei olisi saanut markkinoilta.
(144)
Lisäksi toimenpide täyttää kaikki muut valtiontuen olemassaolon edellytykset. Kuten johdanto-osan 133, 140 ja 141 kappaleessa yksityiskohtaisesti kuvaillaan, myös tontin luovuttamisessa on kyse valtion varoista ja valtion toteuttamasta toimenpiteestä, joka on valikoiva, vääristää kilpailua ja vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan.
(145)
Edellä esitetyn perusteella komissio päättelee, että toimenpide on valtiontukea.
(146)
Suomi väittää, että takaus ja tontin luovuttaminen Tikkalan tuotantolaitoksen rakentamista varten ovat sisämarkkinoille soveltuvaa aluetukea. Toimenpiteiden 1 ja 2 myöntämisajankohtana eli vuonna 2000 voimassa olivat vuoden 1998 aluetukisuuntaviivat (45). Tarkasteltavina olevia toimenpiteitä ei myönnetty ohjelman puitteissa, vaan kyse on yksittäisestä tapauskohtaisesta toimenpiteestä. Koska toimenpiteet myönnettiin alalla, johon sovelletaan vuoden 1998 aluetukisuuntaviivoja, toimenpiteet kuuluvat periaatteessa vuoden 1998 aluetukisuuntaviivojen soveltamisalaan. Tuen myöntämishetkellä tuensaaja ei ollut vaikeuksissa, kuten johdanto-osan 123-128 kappaleessa todetaan, ja se sijaitsee Itä-Suomen alueella, joka on oikeutettu aluetukeen SEUT-sopimuksen 107 artiklan 3 kohdan a alakohdan nojalla. Tämän vuoksi komissio on arvioinut hankkeen vuoden 1998 aluetukisuuntaviivojen perusteella. Arvioinnin perusteella komissio on tehnyt seuraavat huomiot:
(147)
Vuoden 1998 aluetukisuuntaviivojen 2 jakson mukaan aluetuen voidaan katsoa soveltuvan sisämarkkinoille ainoastaan, jos voidaan taata tasapaino tuen aiheuttamien kilpailun vääristymien ja vaikeuksissa olevan alueen kehittämiseen osoitetusta tuesta aiheutuvien etujen välillä. Tässä yhteydessä komissio toteaa, että kyseessä olevalla investointihankkeella odotettiin olevan myönteinen vaikutus aluekehitykseen. Se edisti taloudellisen toiminnan kehitystä sekä uusien ja välillisten työpaikkojen syntymistä. Kuten johdanto-osan 24 kappaleessa kuvaillaan, uuden tuotantopaikan odotettiin lisäävän työpaikkojen lukumäärää alueella 400 työpaikasta 550-600 työpaikkaan.
(148)
Vuoden 1998 aluetukisuuntaviivojen 4 jaksossa vahvistetaan edellytykset, joiden täyttyessä myönnetty aluetuki soveltuu sisämarkkinoille.
(149)
Ensinnäkin vuoden 1998 aluetukisuuntaviivojen 4.1 kohdan mukaan aluetuen tavoitteena on joko tuotantoinvestointi (alkuinvestointi) tai työpaikkojen luominen, joka on sidoksissa investointiin. Vuoden 1998 aluetukisuuntaviivojen 4.4 kohdan mukaan alkuinvestoinnilla tarkoitetaan investointia kiinteään käyttöomaisuuteen, joka liittyy uuden laitoksen perustamiseen, olemassa olevan laitoksen laajentamiseen tai toimivan yrityksen tuotteen tai tuotantomenetelmän perusteelliseen muuttamiseen. Tarkasteltavina olevat toimenpiteet käytettiin uuden tuotantolaitoksen rakentamiseen, joten kyseessä on vuoden 1998 aluetukisuuntaviivojen 4.4 kohdassa tarkoitettu alkuinvestointi.
(150)
Toiseksi tuki-intensiteetin on oltava alle 24 prosenttia, joka on aluetuen enimmäismäärä (46). Tuki-intensiteetin laskemiseksi on määritettävä investoinnin arvo ja tarkasteltuihin toimenpiteisiin sisältyvä tukiosuus.
(a)
Vuoden 1998 aluetukisuuntaviivojen 4.5 kohdan mukaan investoinnin arvoa määritettäessä tukikelpoisiin kustannuksiin voidaan lukea maasta, rakennuksista ja laitteista aiheutuvat kustannukset. Ostamisen tapauksessa huomioon olisi otettava ainoastaan kyseisten omaisuuserien hankkimisesta aiheutuvat kustannukset. Suomi laski tukikelpoiset kustannukset näiden säännösten mukaan ja sai loppusummaksi 25 935 928 euroa (ks. johdanto-osan 22 kappale ja taulukko III).
(b)
Tukiosuuden osalta Suomi toimitti laskelman, jonka uskottavuuden komissio on tarkistanut. Toimenpiteen 1 (Mikkelin kaupungin myöntämä takaus) tapauksessa tukiosuuden määrittämisessä voidaan soveltaa vuoden 2000 takaustiedonantoa. Tukiosuus voidaan määrittää kolmella menetelmällä, joista yhden mukaan se ”voidaan laskea muuta objektiivisesti perusteltua ja yleisesti hyväksyttyä menetelmää käyttäen” (vuoden 2000 takaustiedonannon 3.2 kohta). Suomi on vertaillut vastaavanlaisen takauksen markkinahintaa Mikkelin kaupungin perimään takauspalkkioon, mikä vaikuttaa objektiivisesti perustellulta ja yleisesti hyväksytyltä menetelmältä. Toimenpiteen 2 tapauksessa tukiosuus muodostuu tontin arvosta ja sen tasauksesta aiheutuneista kustannuksista, mikä on myös hyväksyttävää. Tämä päätös ei koske Finnveran eikä kauppa- ja teollisuusministeriön rahoitusta, mutta jos tähän rahoitukseen katsottaisiin sisältyvän valtiontukea, sen tukiosuus olisi myös otettava huomioon. Suomi on toimittanut Finnveran lainaan sisältyvästä tukiosuudesta laskelman, joka on uskottava. Kauppa- ja teollisuusministeriön suorien avustusten osalta koko määrä otettiin huomioon. Kun otetaan huomioon Mikkelin kaupungin, Finnveran ja kauppa- ja teollisuusministeriön myöntämiin toimenpiteisiin sisältyvä tukiosuus, koko tukiosuus (bruttoavustusekvivalenttina laskettuna) on yhteensä 3 617 143 euroa taulukko II).
(151)
Tämä 3 617 143 euron tukiosuus vastaa 13,95 prosentin tuki-intensiteettiä tukikelpoisista kokonaiskustannuksista, joiden määrä on 25 935 928 euroa. Näin ollen tuki-intensiteetti jää alle 24 prosentin raja-arvon.
(152)
Kolmanneksi vuoden 1998 aluetukisuuntaviivojen 4.10 kohdan mukaan alkuinvestointituen edellytyksenä on oltava kyseisen investoinnin säilyttäminen vähintään viiden vuoden ajan. Suomi vahvisti, että kyseinen investointi oli tarkoitus säilyttää vähintään viiden vuoden ajan.
(153)
Neljänneksi vuoden 1998 aluetukisuuntaviivojen 4.2 kohdan mukaan tuensaajan osuuden investoinnin rahoituksesta on oltava vähintään 25 prosenttia. Suomi vahvisti, että näin on.
(154)
Viidenneksi komissio toteaa, että tukihakemus on tehty ennen hankkeen toteuttamisen aloittamista vuoden 1998 aluetukisuuntaviivojen 4.2 kohdan mukaisesti, tuen kasautumista koskevia sääntöjä on noudatettu suuntaviivojen 4.18 kohdan mukaisesti ja aluetuen enimmäismäärää ei ole ylitetty.
(155)
Edellä esitetyn perusteella komissio päättelee, että toimenpiteet 1 ja 2 täyttävät vuoden 1998 aluetukisuuntaviivojen edellytykset ja soveltuvat näin ollen sisämarkkinoille.
7.3.2. Tonttikauppa (toimenpide 3)
(156)
Markkinataloussijoittajaperiaatetta sovelletaan periaatteessa myös silloin, kun valtio ostaa maata tai muuta omaisuutta. Kauppaan saattaa sisältyä valtiontukea, jos sitä ei voida katsoa tavanomaiseksi kaupalliseksi liiketoimeksi. Vaikka viranomainen ostaisi tavaroita ja palveluja markkinahintaan, kauppaan voi silti sisältyä valtiontukea, jos ilmenee, että valtio ei itse asiassa tarvinnut kyseistä maata tai omaisuutta (47).
(157)
Tämän vuoksi komission on arvioitava, voidaanko tonttikauppaa pitää tavanomaisena kaupallisena liiketoimena. Tätä tarkoitusta varten on tarkasteltava, vastasiko Mikkelin kaupungin maksama hinta ostettujen kiinteistöjen ja rakennuksen arvoa.
(158)
Asianomaisen osapuolen mukaan yksityinen markkinataloussijoittaja ei olisi ollut valmis maksamaan 6,7:ää miljoonaa euroa tehdasrakennuksista, jotka Mikkelin kaupunki osti tähän hintaan.
(159)
Suomi toimitti komissiolle arvion kiinteistöjen arvosta. Suomen mukaan yksityisellä pankilla […] oli 7,5 miljoonan euron kiinnitys yhteen kaupan yhteydessä myydyistä kiinteistöistä (48).
(160)
Suomi ilmoitti komissiolle, että tontin arvosta ei ole arviointia. Komissio katsoo, että yksityisellä pankilla olevan kiinnityksen arvo voi olla osoitus kiinteistön arvosta. Ennen vakuuksien hyväksymistä pankki arvioi kyseessä olevan kiinteistön arvon, jotta pankilla olisi mahdollisuus saada kiinnityksen kautta rahansa takaisin, jos velallinen ei pysty maksamaan velkaansa.
(161)
Mikkelin kaupunki maksoi kyseessä olevista kiinteistöistä 6 646 787 euron ostohinnan, joka on pienempi kuin sen kiinnityksen rekisteröity arvo, joka yksityisellä pankilla oli yhteen kiinteistöistä ennen myyntimenettelyn päättämistä. Tämän kiinteistön lisäksi Mikkelin kaupungille myytiin viisi muuta kiinteistöä ja yksi rakennus. Lisäksi komissio toteaa, että Mikkelin kaupunki osti kiinteistöt tarkoituksenaan muuttaa alue asuinalueeksi tekemällä muutoksia asemakaavaan; kiinteistöt sijaitsivat lähellä kaupungin keskustaa houkuttelevalla asuinalueella.
(162)
Edellä esitetty poistaa ne epäilyt, jotka komissio esitti menettelyn aloittamisesta tekemässään päätöksessä kiinteistöistä ja rakennuksesta maksetusta hinnasta. Se katsoo, että Mikkelin kaupunki osti kiinteistöt ja rakennuksen hintaan, joka vastasi niiden arvoa, ja että markkinataloussijoittajaa koskeva testi täyttyy. Sen vuoksi komissio päättelee, että toimenpiteeseen ei sisälly valtiontukea.
7.3.3. Maaliskuun 8 päivänä 2004 myönnetty takaus (toimenpide 4) ja 10 päivänä toukokuuta 2004 myönnetty takaus (toimenpide 5)
(163)
Näiden takausten tapauksessa on erotettava useita vaiheita kuten kesäkuussa 2000 myönnetyn takauksen tapauksessa (takauksen myöntäminen, takauksen perusteella suoritetut maksut ja lainaehtojen muuttaminen; ks. johdanto-osan 132 kappale). Näin ollen seuraavassa tarkastellaan, ovatko maaliskuussa 2004 ja toukokuussa 2004 myönnetyt takaukset valtiontukea. Sitä, voisiko lainaehtojen muuttamiseen sisältyä valtiontukea, arvioidaan osana toimenpidettä 6 (ks. johdanto-osan 188-195 kappale).
(164)
Toimenpide 4: Johdanto-osan 92 kappaleessa esitettyjen Suomen väitteiden vastaisesti komissio katsoo, että olemassa olevien velvoitteiden muuntaminen uudeksi takaukseksi voi olla valtiontukea. Tässä yhteydessä on erotettava toisistaan voimassa oleva tuki ja uusi tuki. Voimassa olevan tuen määritelmä kattaa yksittäiset tukitoimenpiteet, jotka oli pantu täytäntöön ennen perustamissopimuksen voimaantuloa (menettelyasetuksen 1 artiklan b alakohta). Sitä vastoin uudella tuella tarkoitetaan ”kaikkia tukia […], jotka eivät ole voimassa olevaa tukea, mukaan lukien voimassa olevan tuen muutokset” (menettelyasetuksen 1 artiklan c alakohta). Neuvoston asetuksen (EY) N:o 659/1999 täytäntöönpanosta 21 päivänä huhtikuuta 2004 annetun komission asetuksen (EY) N:o 794/2004 (49) mukaan muutoksella tarkoitetaan ”mitä tahansa muutosta, muuta kuin muodollista tai hallinnollista, joka ei vaikuta tukitoimenpiteen soveltuvuudesta yhteismarkkinoille tehtyyn arviointiin”.
(165)
Itse asiassa Mikkelin kaupunki myönsi 8 päivänä maaliskuuta 2004 uuden takauksen vakuudeksi uudelle lainalle, jonka Tapiola myönsi 14 päivänä huhtikuuta 2004. Uutta takausta ei voida pitää vanhan takauksen jatkona, koska se myönnettiin uudelle lainalle, jonka ehdot olivat uusia. Se, että tämä laina korvasi Tapiolan vuonna 1992 myöntämän lainan, jolle Mikkelin kaupunki oli jo myöntänyt takauksen, ei muuta komission kantaa. Vaikka on totta, että uuden lainan määrä vastasi vanhan lainan jäljellä olevaa pääomaa ja korko oli Karjaportin kannalta edullisempi (vanhassa lainassa 4,5 prosenttia vuodessa; uudessa lainassa 4 prosenttia vuodessa), laina-aika muuttui (vanha laina olisi pitänyt maksaa takaisin kymmenen vuoden kuluessa myöntämisestä eli marraskuussa 2002; uuden lainan takaisinmaksu siirtyi vuoteen 2014 asti). Kaiken kaikkiaan uuden lainan määrä (pääoma ja korot vuosilta 2004-2014) on vanhaa lainaa suurempi. Näin ollen uuden takauksen myöntäminen lisäsi Mikkelin kaupungin riskiä ja siten toimenpiteen suuruutta vanhaan takaukseen verrattuna. Uuden takauksen myöntämistä on pidettävä vanhan takauksen muutoksena, minkä vuoksi uusi takaus voidaan luokitella uudeksi tueksi. Näin ollen voidaan hylätä Suomen väite, jonka mukaan vanha takaus myönnettiin ennen Suomen liittymistä ja on sen vuoksi voimassa olevaa tukea ja uuden takauksen ei voida katsoa sisältävän uutta tukea.
(166)
Sitä, antoiko takaus tuensaajalle etua, voidaan arvioida vuoden 2008 takaustiedonannon perusteella. Toimenpiteen myöntämisajankohtana voimassa oli vuoden 2000 takaustiedonanto. Kuten johdanto-osan 134 kappaleessa selostettiin, komissio soveltaa kuitenkin vuoden 2008 takaustiedonantoa arvioidessaan toimenpidettä. Vuoden 2008 takaustiedonannon 3.2 kohdan mukaan yksittäinen valtiontakaus ei ole valtiontukea, jos neljä kumulatiivista edellytystä täyttyy (ks. johdanto-osan 135 kappale). Arvioitavana oleva takaus kattaa lainan kokonaan. Tämän perusteella voidaan jo todeta, että valtiontuen olemassaoloa ei voida sulkea pois vuoden 2008 takaustiedonannon 3.2 kohdan perusteella. Lisäksi komissio katsoo Suomen väitteiden vastaisesti, että Karjaportti oli jo maaliskuussa 2004 vuoden 1999 pelastamis- ja rakenneuudistussuuntaviivoissa tarkoitettu vaikeuksissa oleva yritys (ks. johdanto-osan 123-128 kappale), minkä vuoksi takauksen ei myöskään voida katsoa kuuluvan vuoden 2008 takaustiedonannon 3.2 kohdan soveltamisalaan.
(167)
Lisäksi takaus myönnettiin ilman takauspalkkiota, vaikka yritys oli vaikeuksissa ja Mikkelin kaupungille aiheutunutta riskiä voitiin pitää huomattavana. Takaus kattoi kyseisen lainan kokonaan. Tämä merkitsee sitä, että takauksen myöntäjä kantoi takauksen saajan maksulaiminlyöntien riskin yksin, ja lisäksi takaus myönnettiin omavelkaisena takauksena, eli takaaja vastasi velkapääomasta kuin omasta velastaan ja velkoja voi vaatia takaajaa maksamaan velkapääoman sen erääntyessä.
(168)
Suomen mukaan toimenpide on lisäksi markkinataloussijoittajaperiaatteen mukainen, erityisesti siitä syystä, että siihen osallistui yksityisiä osapuolia. Tämä väite voidaan hylätä. Suomen toimittamien tietojen mukaan yksityiset osapuolet eivät ensinnäkään myöntäneet tuensaajalle takauksia vaan lainoja. Toiseksi yksityisten osapuolten lainoja ei myönnetty samaan aikaan takauksella katettujen eläkelainojen kanssa. Kolmanneksi yksityisistä osapuolista ainakin yhden lainasta pyytämä korko oli korkeampi kuin eläkelainan korko. Vielä merkittävämpi seikka on se, että yksityiset osapuolet myönsivät vain lyhytaikaisia lainoja, joiden laina-aika oli enintään useita kuukausia, kun taas Mikkelin kaupungin myöntämä takaus kattoi kymmeneksi vuodeksi myönnetyn lainan.
(169)
Edellä esitetyn perusteella komissio katsoo, että toimenpide tuottaa Karjaportille edun. Lisäksi toimenpide 4 täyttää kaikki muut valtiontuen olemassaolon edellytykset. Kuten johdanto-osan 133, 140 ja 141 kappaleessa yksityiskohtaisesti kuvaillaan, myös tässä takauksessa on kyse valtion varoista ja valtion toteuttamasta toimenpiteestä, joka on valikoiva, vääristää kilpailua ja vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan.
(170)
Toimenpide 5: Suomen väite, jonka mukaan toimenpide myönnettiin vuonna 2000 käynnistetyn investoinnin jatkamiseksi, voidaan hylätä, koska takaus oli selvästi uusi toimenpide.
(171)
Vuoden 2008 takaustiedonannon 3.2 kohdan mukaan yksittäinen valtiontakaus ei ole valtiontukea, jos neljä kumulatiivista edellytystä täyttyy (ks. johdanto-osan 135 kappale). Kuten toimenpiteen 4 tapauksessa, arvioitavana oleva takaus kattaa lainan kokonaan, ja Karjaportti oli jo toukokuussa 2004 vuoden 1999 pelastamis- ja rakenneuudistussuuntaviivoissa tarkoitettu vaikeuksissa oleva yritys (ks. johdanto-osan 123-128 kappale). Sen vuoksi takaus ei voi kuulua vuoden 2008 takaustiedonannon 3.2 kohdan soveltamisalaan.
(172)
Toimenpiteen 4 tavoin takaus myönnettiin lisäksi ilman takauspalkkiota, vaikka yritys oli vaikeuksissa ja Mikkelin kaupungille aiheutunutta riskiä voitiin pitää huomattavana. Takaus kattoi kyseisen lainan kokonaan, ja se myönnettiin omavelkaisena takauksena. Näin ollen komissio katsoo tässä tapauksessa Suomen kannan vastaisesti, että toimenpide tuottaa edun Karjaportille.
(173)
Lisäksi toimenpide 5 täyttää kaikki muut valtiontuen olemassaolon edellytykset. Kuten johdanto-osan 133, 140 ja 141 kappaleessa yksityiskohtaisesti kuvaillaan, myös tässä takauksessa on kyse valtion varoista ja valtion toteuttamasta toimenpiteestä, joka on valikoiva, vääristää kilpailua ja vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan.
(174)
Edellä esitetyn perusteella komissio päättelee, että toimenpide 4 ja toimenpide 5 ovat valtiontukea.
(175)
Suomi ei esittänyt minkäänlaisia väitteitä toimenpiteen 4 soveltuvuudesta sisämarkkinoille. Toimenpiteen 5 osalta Suomi vetosi SEUT-sopimuksen 107 artiklan 3 kohdan a alakohtaan ja vuoden 1998 aluetukisuuntaviivoihin (ks. johdanto-osan 95 kappale). Vuoden 1998 aluetukisuuntaviivoja ei kuitenkaan voida käyttää perustana sisämarkkinoille soveltumiselle, koska Karjaportti oli vaikeuksissa kyseisten toimenpiteiden myöntämisajankohtana (ks. johdanto-osan 123-128 kappale). Vuoden 1998 aluetukisuuntaviivojen mukaan vaikeuksissa oleville yrityksille myönnettävää tukea on arvioitava pelastamis- ja rakenneuudistussuuntaviivojen perusteella (50). Tämän vuoksi komissio arvioi ensin, soveltuvatko toimenpiteet 4 ja 5 sisämarkkinoille pelastamis- ja rakenneuudistussuuntaviivojen mukaisena pelastamis- ja rakenneuudistustukena. Takauksen myöntämisajankohtana sovellettiin vuoden 1999 pelastamis- ja rakenneuudistussuuntaviivoja (51).
(176)
Vuoden 1999 pelastamis- ja rakenneuudistussuuntaviivojen mukaan pelastamistuen on täytettävä tietyt edellytykset, joita tarkasteltavana oleva toimenpide ei täytä.
(a)
Toimenpiteet muodostuvat takauksena myönnettävästä maksuvalmiustuesta (vuoden 1999 suuntaviivojen 23 kohdan a alakohta), mutta takauksella katetuista lainoista ei kuitenkaan peritty vakaassa taloudellisessa tilanteessa olevilta yrityksiltä perittävään korkoon vähintään verrattavissa olevaa korkoa (Suomen viitekorko maaliskuussa 2004: 4,43 prosenttia lisättynä 100 peruspisteellä; Suomen viitekorko toukokuussa 2004: 4,43 prosenttia lisättynä 100 peruspisteellä).
(b)
Toiseksi takaukset eivät liittyneet lainaan, joka oli maksettava takaisin viimeistään 12 kuukauden kuluessa siitä, kun viimeinen lainaerä oli siirretty kyseiselle yritykselle (vuoden 1999 suuntaviivojen 23 kohdan b alakohta).
(c)
Kolmanneksi Suomi ei toimittanut tietoja, joiden mukaan tuki oli perusteltua vakavien sosiaalisten vaikeuksien vuoksi eikä sillä ollut kielteisiä heijastusvaikutuksia muihin jäsenvaltioihin (vuoden 1999 suuntaviivojen 23 kohdan c alakohta).
(d)
Neljänneksi takauksia ei maksettu takaisin kuuden kuukauden kuluessa eikä vuoden 1999 pelastamis- ja rakenneuudistussuuntaviivoissa tarkoitettua rakenneuudistussuunnitelmaa ollut laadittu (vuoden 1999 suuntaviivojen 23 kohdan d alakohta).
(e)
Mikään ei myöskään osoita, että takaukset oli rajattu siihen määrään, joka tarvittiin yrityksen toimintaa varten sillä ajalla, jolle tuki oli myönnetty (vuoden 1999 suuntaviivojen 23 kohdan e alakohta).
(177)
Toimenpiteet 4 ja 5 eivät myöskään täytä kaikkia vuoden 1999 pelastamis- ja rakenneuudistussuuntaviivoissa rakenneuudistustuelle asetettuja vaatimuksia.
(a)
Ensinnäkään toimenpiteiden edellytyksenä ei ollut rakenneuudistussuunnitelman täytäntöönpano (vuoden 1999 suuntaviivojen 31 kohta). Vuoden 1999 pelastamis- ja rakenneuudistussuuntaviivojen 32 kohdassa ja sitä seuraavissa kohdissa tarkoitettua rakenneuudistussuunnitelmaa ei ole laadittu.
(b)
Toiseksi tuensaajien odotetaan osallistuvan rakenneuudistussuunnitelman rahoittamiseen merkittävällä määrällä omia varojaan (vuoden 1999 suuntaviivojen 40 kohta), mutta tarkasteltavana olevien toimenpiteiden tapauksessa ei ole merkkejä tuensaajan osallistumisesta rahoitukseen.
(c)
Kolmanneksi kohtuuttoman kilpailun vääristymisen välttämiseksi on toteutettava vastasuoritteita (vuoden 1999 suuntaviivojen 37 kohta). Tällaisia vastasuoritteita ei ole toteutettu.
(178)
Tämän perusteella komissio katsoo, että toimenpiteitä ei myönnetty vuoden 1999 pelastamis- ja rakenneuudistussuuntaviivojen mukaisesti.
(179)
Lisäksi on harkittava, voisivatko toimenpiteet 4 ja 5 soveltua sisämarkkinoille jonkin muun SEUT-sopimuksen 107 artiklan 2 ja 3 kohdassa määrätyn poikkeuksen nojalla.
(180)
SEUT-sopimuksen 107 artiklan 2 kohdassa määrättyjä poikkeuksia ei voida soveltaa käsiteltävänä olevaan asiaan, koska toimenpiteissä ei ole kyse yksittäisille kuluttajille myönnettävästä sosiaalisesta tuesta eikä tuesta luonnonmullistusten tai muiden poikkeuksellisten tapahtumien aiheuttaman vahingon korvaamiseksi eikä tuesta sellaisille Saksan liittotasavallan alueille, joihin Saksan jako on vaikuttanut.
(181)
SEUT-sopimuksen 107 artiklan 3 kohdassa määrätään muista poikkeuksista.
(182)
SEUT-sopimuksen 107 artiklan 3 kohdan a alakohdan mukaan sisämarkkinoille soveltuvana voidaan pitää ”tukea taloudellisen kehityksen edistämiseen alueilla, joilla elintaso on poikkeuksellisen alhainen tai joilla vajaatyöllisyys on vakava ongelma”. Karjaportti sijaitsi tuen myöntämishetkellä tällaisella alueella.
(183)
Toimenpiteiden 4 ja 5 myöntämisajankohtana tukialueilla myönnetyn valtiontuen soveltuvuutta sisämarkkinoille säänneltiin vuoden 1998 aluetukisuuntaviivoilla. Kyseisten suuntaviivojen mukaan vaikeuksissa oleville yrityksille ei voida myöntää aluetukea. Edellä esitetyn perusteella komissio katsoo, että tukea ei voida hyväksyä SEUT-sopimuksen 107 artiklan 3 kohdan a alakohdassa määrätyn poikkeuksen nojalla.
(184)
SEUT-sopimuksen 107 artiklan 3 kohdan b alakohdan mukaan sisämarkkinoille soveltuvana voidaan pitää ”tukea Euroopan yhteistä etua koskevan tärkeän hankkeen edistämiseen tai jäsenvaltion taloudessa olevan vakavan häiriön poistamiseen”. Komissio huomauttaa, ettei käsiteltävänä olevalla tuella ole tarkoitus edistää Euroopan yhteistä etua koskevaa tärkeää hanketta, eikä komissio ole havainnut näyttöä siitä, että tarkoituksena olisi poistaa Suomen taloudessa oleva vakava häiriö. Edellä esitetyn perusteella komissio katsoo, että tukea ei voida hyväksyä SEUT-sopimuksen 107 artiklan 3 kohdan b alakohdassa määrätyn poikkeuksen nojalla.
(185)
SEUT-sopimuksen 107 artiklan 3 kohdan d alakohdan mukaan sisämarkkinoille soveltuvana voidaan pitää ”tukea kulttuurin ja kulttuuriperinnön edistämiseen, jos tuki ei muuta kaupankäynnin ja kilpailun edellytyksiä yhteisössä yhteisen edun kanssa ristiriitaisella tavalla”. Tätä artiklaa ei selvästikään voida soveltaa nyt käsiteltävänä olevaan asiaan.
(186)
SEUT-sopimuksen 107 artiklan 3 kohdan c alakohdassa sallitaan tuki tietyn taloudellisen toiminnan tai talousalueen kehityksen edistämiseen, jos tuki ei muuta kaupankäynnin edellytyksiä yhteisen edun kanssa ristiriitaisella tavalla. Komissio on antanut useita suuntaviivoja ja tiedonantoja, joissa selvitetään, millä tavoin tässä artiklassa vahvistettua poikkeusta on sovellettava. Komissio katsoo kuitenkin, että tuen luonteen ja ominaispiirteiden vuoksi tähän asiaan ei selvästikään voida soveltaa suuntaviivoissa ja tiedonannoissa tarkoitettuja poikkeuksia.
(187)
Edellä esitetyn perusteella komissio katsoo, että toimenpiteet 4 ja 5 sisältävät valtiontukea, joka ei sovellu sisämarkkinoille.
7.3.4. Tuomioistuimen valvoma saneerausmenettely (toimenpide 6)
(188)
Suomi on ennen kaikkea väittänyt, kuten johdanto-osan 96-98 kappaleessa kuvaillaan, että Mikkelin kaupunki ei ollut yrityksen muita velkojia avokätisempi, vaan Mikkelin kaupunki toimi yhdessä tuensaajan yksityisten velkojien kanssa ja samoilla ehdoilla. Näin ollen se toimi yksityisen markkinataloussijoittajan tavoin, kun se hyväksyi saneerausohjelman.
(189)
Ensimmäinen tässä yhteydessä tarkasteltava kysymys koskee sitä, voidaanko markkinataloussijoittajaa koskevaa testiä soveltaa tilanteissa, joissa yksi tai useampi julkinen taho, jonka toimenpiteet on katsottava valtion toteuttamiksi, toteuttaa useita toimenpiteitä yhden yrityksen hyväksi. Unionin yleinen tuomioistuin on käsitellyt tätä kysymystä asiassa BP Chemicals vastaan komissio (52). Tuomioistuimen mukaan pelkästään se seikka, että julkinen yritys on jo tehnyt tytäryhtiöönsä pääomasijoituksia, joita on pidetty ”tukena”, ei lähtökohtaisesti estä pitämästä myöhempää pääomasijoitusta sellaisena sijoituksena, joka täyttää markkinatalouden ehdoin toimivan yksityisen sijoittajan käyttäytymiseen perustuvan arviointiperusteen. Komission on kuitenkin arvioitava, voidaanko yhden yrityksen hyväksi toteutetut useat toimenpiteet erottaa toisistaan ja katsoa riippumattomiksi toimenpiteiksi. Tässä yhteydessä tuomioistuin katsoi, että pääomasijoitusten aikajärjestys, niiden tarkoitus ja tytäryhtiön tilanne, silloin kun kunkin pääomasijoituksen tekemisestä päätettiin, on otettava huomioon (53).
(190)
Käsiteltävänä olevassa asiassa komission on ratkaistava, voidaanko maaliskuussa ja toukokuussa 2004 myönnetyt takaukset (toimenpide 4 ja toimenpide 5) erottaa tuomioistuimen valvomasta saneerausmenettelystä (toimenpide 6). Vaikka on totta, että kaikista kolmesta toimenpiteestä päätettiin saman vuoden aikana, komissio toteaa, että niitä ei toteutettu samassa tilanteessa. Tällä välin oli aloitettu tuomioistuimen valvoma saneerausmenettely, ja siihen osallistuivat kaikki yrityksen velkojat. Toimenpiteen 6 tavoitteena ei ollut enää yrityksen elinkelpoisuuden palauttamisen mahdollistaminen ilman maksukyvyttömyysmenettelyä hankkimalla uutta rahoitusta yksityisiltä pankeilta. Ennemminkin Mikkelin kaupunki pyrki kaikkien muiden velkojien tavoin maksimoimaan saataviensa takaisinperinnän kansallisen konkurssilainsäädännön rajoissa. Sen vuoksi komissio katsoo, että toimenpide 6 voidaan erottaa toimenpiteistä 4 ja 5.
(191)
Kuten johdanto-osan 31 kappaleessa kuvaillaan, Karjaportti jätti yhdessä yksityisten velkojiensa kanssa Mikkelin käräjäoikeuteen tuomioistuimen valvomaa saneerausmenettelyä koskevan hakemuksen yrityksen saneerauksesta annetun lain 47/1993 mukaisesti. Käräjäoikeudelle toimitettiin saneerausohjelma, joka sisälsi yksityiskohtaiset tiedot nyt tarkasteltavina olevista toimenpiteistä. Käräjäoikeus vahvisti saneerausohjelman tarkistettuaan tiedot. Komissio toteaa, että Karjaportti on ollut Suomen lainsäädännössä säädetyn tuomioistuimen valvoman saneerausmenettelyn kohteena. Tällaisen tuomioistuimen valvoman saneerausmenettelyn tarkoituksena on velallisen jatkamiskelpoisen yritystoiminnan tervehdyttäminen taikka sen edellytysten turvaaminen ja velkajärjestelyjen aikaansaaminen. Komissio katsoo sen vuoksi, että Mikkelin kaupungin tuomioistuimen valvoman saneerausmenettelyn aikana toteuttamia toimenpiteitä voidaan arvioida markkinataloussijoittajaa koskevan periaatteen mukaisesti.
(192)
Magefesa-oikeuskäytännön (54) mukaan silloin, kun valtio on yrityksen muita velkojia avokätisempi, tuomioistuimen valvomaan saneerausmenettelyyn kuuluvat toimenpiteet voivat olla valtiontukea. Näin ollen komissio tarkastaa, kohdeltiinko yksityisiä ja julkisia velkojia todella samalla tavoin saneerausmenettelyssä.
(193)
Komissio toteaa ensin, että […] (noin [30-70] prosenttia) saneerausveloista on velkoja yksityisille velkojille. Suurimmat yksityiset velkojat ovat Nordea, OKO/Pohjola ja Nordea Rahoitus. Toiseksi on otettava huomioon, että Karjaportin velkojat jaettiin etusijan perusteella eri ryhmiin. Mikkelin kaupunki kuului yhdessä yksityisten velkojien eli Nordean, OKO/Pohjolan ja Nordea Rahoituksen sekä valtion omistaman erityisrahoitusyhtiö Finnveran kanssa suurten vakuusvelkojen velkojien ryhmään. Kuten taulukosta IV voidaan nähdä, Mikkelin kaupungin osuus näistä suurista vakuusveloista on [10-40] prosenttia, kun taas yksityisten velkojien osuus on yhteensä [30-70] prosenttia. Finnveran osuus on [10-40] prosenttia.
(194)
Seuraavassa kutakin Mikkelin kaupungin toteuttamista toimenpiteistä arvioidaan yksityiskohtaisemmin:
(195)
Vakuusvelkojen korkojen alentaminen: Kuten taulukosta V ilmenee, suuriksi vakuusveloiksi luokitelluista lainoista ja muista veloista (maksamattomat maksut) perittiin yksityisten ja julkisten velkojien tapauksessa samat korot lukuun ottamatta […]. Tämä velkoja sai kaikille saatavilleen saneerausmenettelyn alusta alkaen korkona […] Euriborin, kun taas muut velkojat saivat osalle saatavistaan ainoastaan […] Euriborin vähennettynä […] prosenttiyksiköllä vuoteen 2010 asti. Tämä ero johtui siitä, että […] oli paras etusija Karjaportin antamien vakuuksien osalta. Komissio katsoo, että korkotason ero on perusteltavissa […] paremmalla etusijalla.
(196)
Velkojen uudelleenjärjestely: Mikkelin kaupungin saatavia lykättiin yhtä paljon kuin muiden vakuusvelkojien saatavia. Kuten taulukosta VI ilmenee, Karjaportin on maksettava lyhennyksiä kaikille vakuusvelkojille heinäkuusta 2009 vuoteen 2015 saakka, jolloin suurin lyhennys erääntyy (43 prosenttia kunkin vakuusvelan pääomasta). Kullekin velkojalle maksettavat lyhennykset ovat yhtä suuria suhteessa kyseisen velkojan kokonaissaatavien määrään (kolmen ensimmäisen lyhennyksen suuruus on 2 prosenttia saatavista, kahden seuraavan lyhennyksen suuruus 4 prosenttia ja sen jälkeen 6 prosenttia). Viimeisen lyhennyksen suuruus on 43 prosenttia pääomasta kunkin vakuusvelkojan tapauksessa. Näin ollen Mikkelin kaupunkia ei kohdeltu samanlaisessa tilanteessa olevia yksityisiä velkojia huonommin.
(197)
Ehdollinen luopuminen velan takaisinmaksusta: Kuten johdanto-osan 42 ja 43 kappaleessa kuvaillaan, saneerausohjelman mukaan ne määrät, joiden takaisinmaksusta luovutaan tuomioistuimen valvoman saneerausmenettelyn lopussa, jos tietyt taloudelliset vaatimukset eivät täyty, perustuvat vakuuksien arvon vertailuun siinä tilanteessa, että Karjaportti jatkaa toimintaansa, ja siinä tilanteessa, että se realisoidaan, ja ne määritetään kunkin velkojan osalta erikseen ottaen huomioon velkojien etusijajärjestys. Vakuuksien arvon näissä kahdessa skenaariossa määrittivät kaksi riippumatonta arvioijaa saneerausohjelman laatimisajankohtana vertailukelpoisten hintojen ja vuokraustietojen perusteella. Tätä taustaa vasten […] ei tarvitse luopua veloista tuomioistuimen valvoman saneerausmenettelyn lopussa, koska sillä on velkojista paras etusija. Myös muiden velkojien määrät määritettiin tämän menetelmän mukaisesti, ja tuloksena olivat johdanto-osan 43 kappaleessa esitetyt määrät. Määrien määrittämisessä käytettyjä menetelmiä voidaan pitää uskottavina, erityisesti siitä syystä, että etusija on yhteydessä vakuuksien arvoon molemmissa skenaarioissa. Käytännössä laskelma perustui riippumattomiin asiantuntija-arviointeihin, ja samoja periaatteita sovellettiin kaikkiin velkojiin määritettäessä sitä, kuinka paljon saneerausvelkoja voidaan enintään vähentää tuomioistuimen valvoman saneerausmenettelyn lopussa. Tämän perusteella voidaan katsoa, että kaikkia velkojia kohdeltiin tasavertaisesti.
(198)
Kaiken kaikkiaan komissio katsoo, että Mikkelin kaupunkia ei kohdeltu yksityisiä velkojia huonommin tuomioistuimen valvoman saneerausmenettelyn aikana. Mahdolliset erot muihin velkojiin olivat perusteltuja velkojilla olevien erilaatuisten vakuuksien vuoksi. Näin ollen edellä esitetyn perusteella on pääteltävä, että tuomioistuimen valvoma saneerausmenettely ei antanut tuensaajalle SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua etua. Ne epäilyt, jotka komissio esitti menettelyn aloittamisesta tehdyssä päätöksessä, ovat poistuneet, eivätkä johdanto-osan 31-43 kappaleessa kuvaillut toimenpiteet ole valtiontukea.
7.3.5. Osakkeiden ostaminen (toimenpide 7)
(199)
Komissio toteaa ensin, että osakekauppa ei ollut osa tuomioistuimen valvomaa saneerausmenettelyä.
(200)
Suomi väittää, että Mikkelin kaupunki noudatti markkinataloussijoittajaperiaatetta ostaessaan osakkeet. Ensinnäkin asiassa BP Chemicals esitettyjen perustelujen mukaisesti (ks. johdanto-osan 189-191 kappale) on määritettävä, voidaanko toimenpiteeseen 7 soveltaa markkinataloussijoittajaperiaatetta, koska Mikkelin kaupunki oli jo aikaisemmin myöntänyt Karjaportille tukitoimenpiteitä. Tässä yhteydessä komissio toteaa, että toimenpiteet 4 ja 5 toteutettiin ennen tuomioistuimen valvoman saneerausmenettelyn aloittamista, kun taas osakekauppa tapahtui vasta myöhemmin. Lisäksi toimenpiteiden 4 ja 5 tarkoituksena oli varmistaa, että tuensaaja voisi jatkossakin saada likviditeettiä, mutta tuomioistuimen valvoman saneerausmenettelyn aloittamisen jälkeen oli selvää, että näihin tarpeisiin vastattaisiin saneerausmenettelyssä. Sen vuoksi komissio katsoo, että toimenpide 7 voidaan erottaa toimenpiteistä 4 ja 5 ja että markkinataloussijoittajaperiaatetta voidaan periaatteessa soveltaa toimenpiteeseen 7.
(201)
Kuten johdanto-osan 156 kappaleessa kuvaillaan, markkinataloussijoittajaperiaatetta sovelletaan valtion ostaessa maa-alueita tai muita omaisuuseriä. Suomi toimitti osakkeiden arvosta arvion, jonka teki helsinkiläinen kiinteistöjen omaisuudenhoitopalveluja tarjoava yhtiö […] (55). Arvio on päivätty 29 päivänä maaliskuuta 2005, ja sen mukaan kiinteistöosakeyhtiön osakkeiden arvo on 1 miljoonan ja 1,1 miljoonan euron välillä. Arvio perustui yhtiön omistaman kiinteistön arvoon. Arvo määritettiin kahta menetelmää käyttämällä: tuottoarvo käyvällä vuokratasolla (Suomen tilastokeskuksen laatimien asuntotilastojen mukaan) ja arvio kauppahintaperusteisesti (hintapyyntöjen mukaan).
(202)
Osakkeiden myyntihetkellä kiinteistö oli vuokrattu käyvän vuokratason alittavaan hintaan. Arvion mukaan käypään vuokratasoon voitaisiin päästä kahdessa vuodessa vuotuisilla vuokran enimmäiskorotuksilla. Tämän perusteella kiinteistön arvoa korjattiin ostohetkellä, ja lopulta Mikkelin kaupunki osti osakkeet 860 000 euron hintaan.
(203)
Arvion teki riippumaton asiantuntija. Kuten edellä todettiin, käytetyssä menetelmässä arvioitiin ensin tuottoarvo käyvällä vuokratasolla ja sitten jälleenmyyntiarvo. Molemmat arvot perustuivat markkinatietoihin, ja niitä käytettiin osakkeiden arvon määrittämisessä, joka myös mukautettiin kauppahetkellä vallinneeseen vuokratasoon. Tämä menetelmä on vakuuttava. Komissio päättelee, että Kiinteistö Oy Suksimäen osakkeet ostettiin markkinahintaan eikä toimenpide antanut Karjaportille etua.
(204)
Komission menettelyn aloittamisesta tekemässään päätöksessä esittämät epäilyt ovat edellä esitetyn perusteella poistuneet ja komissio päättelee, ettei toimenpiteeseen sisälly valtiontukea.
7.3.6. Maksamattomien korkojen muuntaminen lainoiksi (toimenpide 8)
(205)
Suomi väittää, että maksamattomien korkojen muuntaminen lainoiksi on tavanomainen toimenpide tuomioistuimen valvomassa saneerausmenettelyssä. On totta, että tällaisen toimenpiteen voidaan katsoa liittyvän luonnostaan tuomioistuimen valvomaan saneerausmenettelyyn. Tarkasteltavana olevassa asiassa maksamattomien korkojen muuntaminen lainoiksi vuonna 2005 oli periaatteessa jo vahvistettu saneerausohjelmassa kaikkien suurten vakuusvelkojien osalta ([kaksi yksityistä velkojaa] ja Finnvera). Tämän vuoksi komissio ei katso, että maksamattomien korkojen muuntaminen lainaksi olisi sinällään valtiontukea. On kuitenkin syytä tarkistaa, antoiko Mikkelin kaupungin Karjaportilta perimä korko edun Karjaportille.
(206)
Tässä yhteydessä Suomi katsoo, että Mikkelin kaupunki toimi markkinataloussijoittajaperiaatteen mukaisesti, koska yksityiset velkojat muunsivat maksamattomia korkoja lainoiksi yhdessä Mikkelin kaupungin kanssa. Samoin kuin tuomioistuimen valvoman saneerausmenettelyn tapauksessa komissio katsoo, että markkinataloussijoittajaperiaatetta voidaan periaatteessa soveltaa toimenpiteeseen 8, koska tämä toimenpide on erotettavissa toimenpiteistä 4 ja 5 (ks. johdanto-osan 189-191 kappale). Komissio toteaa markkinataloussijoittajaperiaatteen soveltamisesta nyt käsiteltävänä olevassa asiassa seuraavaa: Vaikka on totta, että muuntaminen ei koskenut pelkästään Mikkelin kaupunkia vaan myös [yksityisiä velkojia], lainoista peritty korko ei ollut sama. Itse asiassa [yksi yksityinen velkoja] pyysi kolmen kuukauden Euriboria lisättynä 1,5 prosenttiyksiköllä ja [toinen yksityinen velkoja] kolmen kuukauden Euriboria lisättynä 2 prosenttiyksiköllä, kun taas Mikkelin kaupunki pyysi ainoastaan kolmen kuukauden Euriboria lisättynä 0,3 prosenttiyksiköllä. Näin ollen korko, jonka Mikkelin kaupunki suostui veloittamaan lainasta, on 1,2 prosenttiyksikköä pienempi kuin [yhden yksityisen velkojan] perimä korko ja 1,7 prosenttiyksikköä pienempi kuin [toisen yksityisen velkojan] perimä korko. Sen vuoksi voidaan hylätä väite, jonka mukaan Mikkelin kaupunki toimi samoin ehdoin kuin yksityiset velkojat. Kun otetaan huomioon korkotasojen erot voidaan myös sulkea pois se, että Mikkelin kaupunki peri lainasta markkinakoron. Sen vuoksi laina, joksi Mikkelin kaupunki muunsi maksamattomat korot, antaa edun Karjaportille.
(207)
Lisäksi toimenpide 8 täyttää kaikki muut valtiontuen olemassaolon edellytykset. Kuten johdanto-osan 133, 140 ja 141 kappaleessa yksityiskohtaisesti kuvaillaan, myös tässä lainassa on kyse valtion varoista ja valtion toteuttamasta toimenpiteestä, joka on valikoiva, vääristää kilpailua ja vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan.
(208)
Edellä esitetyn perusteella komissio päättelee, että toimenpide 8 on valtiontukea.
(209)
Suomi ei esittänyt minkäänlaisia väitteitä toimenpiteen 8 soveltuvuudesta sisämarkkinoille. Koska Karjaportti oli vaikeuksissa ajankohtana, jolloin maksamattomat korot muunnettiin lainoiksi (ks. johdanto-osan 123-129 kappale), komissio arvioi ensiksi, soveltuuko toimenpide 8 sisämarkkinoille pelastamis- ja rakenneuudistussuuntaviivojen mukaisena pelastamis- ja rakenneuudistustukena. Toimenpiteen ajankohtana sovellettiin vuoden 2004 pelastamis- ja rakenneuudistussuuntaviivoja (56).
(210)
Vuoden 2004 pelastamis- ja rakenneuudistussuuntaviivojen mukaan pelastamistuen on täytettävä tietyt edellytykset, joita tarkasteltavana oleva toimenpide ei täytä.
(a)
Toimenpide muodostuu lainana myönnettävästä maksuvalmiustuesta (vuoden 2004 suuntaviivojen 25 kohdan a alakohta), mutta peritty korko ei ole vähintään verrattavissa vakaassa taloudellisessa tilanteessa olevilta yrityksiltä perittävään korkoon (Suomen viitekorko joulukuussa 2005: 4,08 prosenttia + 100 peruspistettä; lainasta peritty korko oli Euribor 3 kk + 0,3 prosenttiyksikköä, joten 19 päivänä joulukuuta 2005 se oli 2,486 prosenttia + 30 peruspistettä).
(b)
Toiseksi Suomi ei sitoutunut toimittamaan kuuden kuukauden kuluessa tuen hyväksymisestä rakenneuudistussuunnitelmaa eikä toimenpiteen kestoa ollut rajattu kuuteen kuukauteen (vuoden 2004 suuntaviivojen 25 kohdan a ja c alakohta).
(c)
Kolmanneksi tuen ainutkertaisuuden periaatetta (vuoden 2004 suuntaviivojen 25 kohdan e alakohta) ei noudatettu, koska yritys oli saanut sisämarkkinoille soveltumatonta ja sääntöjenvastaista valtiontukea aikaisemmin ollessaan vaikeuksissa.
(211)
Toimenpide ei myöskään täytä kaikkia rakenneuudistustuelle vuoden 2004 pelastamis- ja rakenneuudistussuuntaviivoissa asetettuja edellytyksiä.
(a)
Ensinnäkään toimenpiteen edellytyksenä ei ole rakenneuudistussuunnitelman täytäntöönpano (vuoden 2004 suuntaviivojen 34 kohta). Vaikka on totta, että Karjaportille laadittiin saneerausohjelma tuomioistuimen valvoman saneerausmenettelyn aikana, se ei täytä vuoden 2004 pelastamis- ja rakenneuudistussuuntaviivojen 35 kohdan vaatimuksia (kesto 10 vuotta, ei herkkyysanalyysia, pitkän aikavälin elinkelpoisuutta ei palauteta kohtuullisessa ajassa).
(b)
Toiseksi tuensaajien odotetaan osallistuvan rakenneuudistussuunnitelman rahoittamiseen merkittävällä määrällä omia varojaan (vuoden 2004 suuntaviivojen 43 kohta), mutta tarkasteltavana olevien toimenpiteiden tapauksessa ei ole merkkejä tuensaajan osallistumisesta rahoitukseen.
(c)
Kolmanneksi toimenpide ei noudata tuen ainutkertaisuuden periaatetta, koska yritys oli saanut sisämarkkinoille soveltumatonta ja sääntöjenvastaista valtiontukea aikaisemmin ollessaan vaikeuksissa.
(212)
Tämän perusteella komissio katsoo, että toimenpidettä ei myönnetty vuoden 2004 pelastamis- ja rakenneuudistussuuntaviivojen mukaisesti.
(213)
Lisäksi on harkittava, voisiko toimenpide 8 soveltua sisämarkkinoille jonkin muun SEUT-sopimuksen 107 artiklan 2 ja 3 kohdassa määrätyn poikkeuksen nojalla. Samoista syistä kuin esitetään toimenpiteiden 4 ja 5 tapauksessa (ks. johdanto-osan 179-186 kappale), komissio katsoo, etteivät yhdenkään poikkeuksen soveltamisedellytykset täyty. Sen vuoksi komissio päättelee, että toimenpide 8 sisältää valtiontukea, joka ei sovellu sisämarkkinoille.
7.3.7. Velkojen poistaminen vuosien 2006 ja 2008 tilinpäätöksistä (toimenpide 9 ja toimenpide 10)
(214)
Ensin on selvitettävä, voisiko velkojen poistaminen antaa edun Karjaportille. Näin voisi olla, jos Mikkelin kaupunki jättäisi velat perimättä, eli jos se luopuisi kyseisistä veloista.
(215)
Kuten johdanto-osan 105 kappaleessa todetaan, Suomi vahvisti, että velkojen poistaminen oli ainoastaan kirjanpidollinen toimi, joka ei vaikuta velkojan ja velallisen väliseen oikeudelliseen suhteeseen, toisin sanoen veloista ei luovuttu. Suomen toimittamien asiakirjojen mukaan Mikkelin kaupunki on jatkanut velkojen perimistä.
(216)
Hyvän kirjanpitotavan mukaisen varovaisuusperiaatteen ja kirjanpitolain 1336/1997 mukaisesti taseeseen merkitty saamisten arvo ei saa ylittää niiden todennäköistä arvoa. Vastaavasti saamiset, joita todennäköisesti ei voida kerätä, kirjataan tuloslaskelmaan kuluina.
(217)
Edellä esitetyn perusteella komissio katsoo, että velkojen poisto tehtiin ainoastaan Mikkelin kaupungin tilinpäätöksessä kirjanpitomääräysten mukaisesti ja kyseisten saatavien perintää jatketaan edelleen tuomioistuimen valvomassa saneerausmenettelyssä.
(218)
Komission menettelyn aloittamisesta tehdyssä päätöksessä esittämät epäilyt ovat poistuneet ja voidaan päätellä, että toimenpiteet eivät antaneet Karjaportille etua. Tämän vuoksi toimenpiteet 9 ja 10 eivät sisällä valtiontukea.
7.3.8. Velkojen uudelleenjärjestely vuodesta 2009 (toimenpide 12)
(219)
Suomen väite, jonka mukaan toimenpide on oleellinen osa tuomioistuimen valvomaa saneerausmenettelyä eikä sisällä valtiontukea, voidaan hylätä. Ensinnäkin velkojen uudelleenjärjestely vuonna 2009 ei sisältynyt alkuperäiseen saneerausohjelmaan ja toiseksi se, että tällainen uudelleenjärjestely toteutettaisiin kansallisen lainsäädännön mukaisesti, ei riitä perusteeksi katsoa, ettei siihen sisälly valtiontukea (57).
(220)
Periaatteessa myös sellaisia toimenpiteitä, jotka pienentävät yrityksen budjettiin tavallisesti kuuluvia maksuja, voidaan pitää valtiontukena. Velkojen uudelleenjärjestelyn tapauksessa komissio käyttää arvioinnissa yksityistä velkojaa koskevaa arviointikriteeriä (58). Sen mukaan valtion on ennemminkin katsottava toimineen julkisen sektorin velkojana, joka pyrkii samoin kuin yksityinen velkoja perimään takaisin saatavansa ja tekee tämän vuoksi velallisen kanssa sopimuksia, joiden mukaan kertyneiden velkojen osalta myönnetään maksunlykkäystä tai velat jaetaan maksueriin, jotta niiden takaisinmaksua helpotettaisiin (59). Jos saatava on mahdollista maksaa takaisin julkiselle velkojalle edullisemmin ehdoin kuin mitä yksityinen velkoja hyväksyisi, on kyse SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitetusta edullisesta kohtelusta. Komissio panee merkille Suomen väitteen, jonka mukaan uudelleenjärjestelyä ei koskaan pantu täytäntöön, koska Kuopion hallinto-oikeus kielsi sen täytäntöönpanon. Kuten Suomi toteaa, velan takaisinmaksuaikataulua on kuitenkin jatkettu ja erääntyvien maksujen maksaminen on sen seurauksena lykkääntynyt. Tässä yhteydessä komissio toteaa, että tosiasiallisesti toteutettu uudelleenjärjestely eroaa ilmoitetusta uudelleenjärjestelystä määrien ja aikataulun osalta. Mikkelin kaupungin tosiasiallisesti uudelleen järjestelemä määrä on pienempi kuin alun perin ilmoitettu määrä, ja uudelleenjärjestely myönnettiin alun perin ilmoitettua lyhyemmäksi aikaa. Tämän perusteella ilmoitettu toimenpide on toteutettu muutettuna. Näistä muutoksista huolimatta komissio toteaa, että yksikään yksityinen velkoja ei olisi koskaan hyväksynyt velkojen uudelleenjärjestelyä missään muodossa tässä johdanto-osan kappaleessa esitetyistä syistä.
(221)
Yksityinen velkoja perii yleensä saatavansa, jos se on aikaisemmin tehnyt velkojen uudelleenjärjestelyjä koskevia sopimuksia, joita velallinen ei ole täyttänyt (60). Sitä vastoin Mikkelin kaupunki suostui uuteen velkojen uudelleenjärjestelyyn sen jälkeen kun Karjaportti ei ollut noudattanut tuomioistuimen valvoman saneerausmenettelyn aikana sovitun velkojen uudelleenjärjestelyn ehtoja. Lisäksi velan perimättä jättämiselle ei ole erityisiä syitä, kuten Mikkelin kaupungille annettuja suurempia vakuuksia. Yrityksen tulevasta kannattavuudesta ja elinkelpoisuudesta komissio katsoo, ettei yrityksen taloudellisen tilanteen perusteella ollut syytä uskoa, että investoinnit saavuttaisivat hyväksyttävän tuottotason kohtuullisessa ajassa. Karjaportti oli myöntämishetkellä konkurssimenettelyn kohteena, ja lisäksi yritys oli vuodesta 2004 ollut tuomioistuimen valvoman saneerausmenettelyn kohteena. Tämän perusteella komissio toteaa, että Mikkelin kaupungin kanssa samassa asemassa oleva hypoteettinen yksityinen velkoja ei olisi hyväksynyt velkojen uudelleenjärjestelyn jatkamista.
(222)
Tässä yhteydessä Suomi toteaa, että Mikkelin kaupunki on toiminut samoin ehdoin kuin muut Karjaportin velkojat.
(223)
Itse asiassa ilmoitettua velkojen uudelleenjärjestelyä koskeva yksityisten velkojien sopimus edellytti Suomen mukaan Mikkelin kaupungin hyväksyntää. Toiseksi näyttää siltä, että suunnitellussa velkojen uudelleenjärjestelyssä asetetut ehdot eivät olleet samat kaikille vakuusvelkojille. Mikkelin kaupunki olisi lykännyt velkasaataviensa maksua vuoteen 2011, kun taas yksityiset velkojat olisivat saaneet lyhennyksen vuonna 2009. Tämän perusteella Suomen esittämä väite voidaan hylätä.
(224)
Edellä esitetyn perusteella komissio päättelee, että toimenpide ei täytä yksityistä velkojaa koskevaa arviointikriteeriä ja että se antaa Karjaportille edun.
(225)
Muista SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun valtiontuen olemassaolon edellytyksistä komissio toteaa, että Mikkelin kaupunki suostui uudelleenjärjestelyyn, minkä vuoksi siinä on kyse valtion varoista ja valtion toimenpiteestä. Lisäksi toimenpiteen voidaan katsoa olevan valikoiva. Se myös vääristää kilpailua ja vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan, kuten johdanto-osan 133, 140 ja 141 kappaleessa tarkemmin kuvaillaan.
(226)
Edellä esitetyn perusteella komissio päättelee, että toimenpide on valtiontukea.
(227)
Suomen tärkein perustelu oli, että tämä toimenpide ei sisältänyt valtiontukea; se oli kuitenkin ilmoittanut toimenpiteen 12 pelastamistukena (katso johdanto-osan 1 kappale). Kun Mikkelin kaupunki hyväksyi velkojen uudelleenjärjestelyn, Karjaportti oli vuoden 2004 pelastamis- ja rakenneuudistussuuntaviivojen 10 kohdan c alakohdassa tarkoitettu vaikeuksissa oleva yritys (ks. johdanto-osan 123-129 kappale). Näin ollen kyseisen toimenpiteen soveltuvuutta sisämarkkinoille on arvioitava vuoden 2004 pelastamis- ja rakenneuudistussuuntaviivojen perusteella.
(228)
Vuoden 2004 pelastamis- ja rakenneuudistussuuntaviivojen mukaan pelastamistuen on täytettävä tietyt edellytykset, joista kaikkia tarkasteltavana oleva toimenpide ei täytä.
(a)
Ensinnäkään toimenpide ei muodostu lainatakausten tai lainojen muodossa myönnetystä maksuvalmiustuesta (vuoden 2004 suuntaviivojen 25 kohdan a alakohta) vaan maksujen lykkäämisestä.
(b)
Toiseksi Suomi ei sitoutunut toimittamaan kuuden kuukauden kuluessa tuen hyväksymisestä rakenneuudistussuunnitelmaa eikä toimenpiteen kestoa ollut rajattu kuuteen kuukauteen (vuoden 2004 suuntaviivojen 25 kohdan a ja c alakohta).
(c)
Kolmanneksi tuen ainutkertaisuuden periaatetta (vuoden 2004 suuntaviivojen 25 kohdan e alakohta) ei noudatettu, koska yritys oli saanut sisämarkkinoille soveltumatonta ja sääntöjenvastaista valtiontukea aikaisemmin ollessaan vaikeuksissa.
(229)
Toimenpide ei myöskään täytä kaikkia rakenneuudistustuelle vuoden 2004 pelastamis- ja rakenneuudistussuuntaviivoissa asetettuja edellytyksiä.
(a)
Ensinnäkään toimenpiteen edellytyksenä ei ole rakenneuudistussuunnitelman täytäntöönpano (vuoden 2004 suuntaviivojen 34 kohta). Vuoden 2004 pelastamis- ja rakenneuudistussuuntaviivojen 35 kohdassa tarkoitettua rakenneuudistussuunnitelmaa ei laadittu.
(b)
Toiseksi tuensaajien odotetaan osallistuvan rakenneuudistussuunnitelman rahoittamiseen merkittävällä määrällä omia varojaan (vuoden 2004 suuntaviivojen 43 kohta), mutta tarkasteltavana olevien toimenpiteiden tapauksessa ei ole merkkejä tuensaajan osallistumisesta rahoitukseen.
(c)
Kolmanneksi kohtuuttoman kilpailun vääristymisen välttämiseksi on toteutettava vastasuoritteita (vuoden 2004 suuntaviivojen 38 kohta). Tällaisia vastasuoritteita ei toteutettu.
(d)
Neljänneksi toimenpide ei noudata tuen ainutkertaisuuden periaatetta, koska yritys oli saanut sisämarkkinoille soveltumatonta ja sääntöjenvastaista valtiontukea aikaisemmin ollessaan vaikeuksissa.
(230)
Tämän perusteella komissio katsoo, että toimenpidettä ei myönnetty vuoden 2004 pelastamis- ja rakenneuudistussuuntaviivojen mukaisesti.
(231)
Lisäksi on harkittava, voisiko toimenpide 12 soveltua sisämarkkinoille jonkin muun SEUT-sopimuksen 107 artiklan 2 ja 3 kohdassa määrätyn poikkeuksen nojalla.
(232)
SEUT-sopimuksen 107 artiklan 2 kohdassa määrättyjä poikkeuksia ei voida soveltaa käsiteltävänä olevaan asiaan, koska kyseessä ei ole yksittäisille kuluttajille myönnettävä sosiaalinen tuki eikä tuki luonnonmullistusten tai muiden poikkeuksellisten tapahtumien aiheuttaman vahingon korvaamiseksi eikä tuki sellaisille Saksan liittotasavallan alueille, joihin Saksan jako on vaikuttanut.
(233)
SEUT-sopimuksen 107 artiklan 3 kohdassa määrätään muista poikkeuksista.
(234)
SEUT-sopimuksen 107 artiklan 3 kohdan a alakohdan mukaan sisämarkkinoille soveltuvana voidaan pitää ”tukea taloudellisen kehityksen edistämiseen alueilla, joilla elintaso on poikkeuksellisen alhainen tai joilla vajaatyöllisyys on vakava ongelma”. Karjaportti sijaitsi tuen myöntämishetkellä tällaisella alueella.
(235)
Tukialueille myönnetyn valtiontuen soveltuvuutta sisämarkkinoille säännellään vuoden 1998 aluetukisuuntaviivoilla. Kyseisten suuntaviivojen mukaan vaikeuksissa oleville yrityksille ei voida myöntää aluetukea. Näin ollen komissio päättelee, ettei tukeen voida soveltaa SEUT-sopimuksen 107 artiklan 3 kohdan a alakohdassa määrättyä poikkeusta.
(236)
SEUT-sopimuksen 107 artiklan 3 kohdan b alakohdan mukaan sisämarkkinoille soveltuvana voidaan pitää ”tukea Euroopan yhteistä etua koskevan tärkeän hankkeen edistämiseen tai jäsenvaltion taloudessa olevan vakavan häiriön poistamiseen”. Komissio huomauttaa, ettei käsiteltävänä olevalla tuella ole tarkoitus edistää Euroopan yhteistä etua koskevaa tärkeää hanketta, eikä komissio ole havainnut näyttöä siitä, että tarkoituksena olisi poistaa Suomen taloudessa oleva vakava häiriö. Edellä esitetyn perusteella komissio päättelee, ettei tukea voida hyväksyä SEUT-sopimuksen 107 artiklan 3 kohdan b alakohdassa määrätyn poikkeuksen nojalla.
(237)
SEUT-sopimuksen 107 artiklan 3 kohdan d alakohdan mukaan sisämarkkinoille soveltuvana voidaan pitää ”tukea kulttuurin ja kulttuuriperinnön edistämiseen, jos tuki ei muuta kaupankäynnin ja kilpailun edellytyksiä yhteisössä yhteisen edun kanssa ristiriitaisella tavalla”. Tätä artiklaa ei selvästikään voida soveltaa nyt käsiteltävänä olevassa asiassa.
(238)
SEUT-sopimuksen 107 artiklan 3 kohdan c alakohdassa sallitaan tuki tietyn taloudellisen toiminnan tai talousalueen kehityksen edistämiseen, jos tuki ei muuta kaupankäynnin edellytyksiä yhteisen edun kanssa ristiriitaisella tavalla. Komissio on antanut useita suuntaviivoja ja tiedonantoja, joissa selvitetään, millä tavoin tässä artiklassa vahvistettua poikkeusta on sovellettava. Komissio katsoo kuitenkin, että tuen luonteen ja ominaispiirteiden vuoksi tässä asiassa ei selvästikään voida soveltaa suuntaviivoissa ja tiedonannoissa tarkoitettuja poikkeuksia.
(239)
Edellä esitetyn perusteella komissio katsoo, että toimenpide 12 sisältää valtiontukea, joka ei sovellu sisämarkkinoille.
7.4. Finnveran toimenpiteet
(240)
Komissio muistuttaa aluksi, että valtiontukea N 715/2006 koskevan päätöksen yhteydessä Suomi on antanut sitoumuksen, jonka mukaan Finnveran toiminnot rajoittuvat valtiontukiohjelmien hallinnointiin. Tämän perusteella komissio päätti 25 päivänä syyskuuta 2007 (komission päätöksen päivämäärä), että Finnveran vapauttaminen tuloverosta ei ole valtiontukea. Toimenpiteet 13-17 myönnettiin ennen komission asiassa N 715/2006 tekemää päätöstä. Toimenpide 18 myönnettiin sen jälkeen, kun komissio oli tehnyt päätöksen asiassa N 715/2006. Sen vuoksi komission on otettava toimenpidettä 18 arvioidessaan huomioon sitoumus, jonka Suomen viranomaiset antoivat tässä asiassa.
7.4.1. Maaliskuun 17 päivänä 2004 myönnetty takaus (toimenpide 13)
(241)
Jotta toimenpide voitaisiin katsoa SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitetuksi valtiontueksi, sen on oltava suoraan tai välillisesti valtion varoista myönnetty ja valtiosta johtuva. Suomi ei ole kiistänyt sitä, että Finnveran toteuttamissa toimenpiteissä on kyse valtion varoista ja että ne johtuvat valtiosta. Oikeuskäytännön mukaan yrityksen varoja on pidettävä valtion varoina, jos valtio voi käyttämällä määräysvaltaansa kyseisten yritysten suhteen ohjata niiden varojen käyttöä (61). Sellaisen erityisrahoituslaitoksen myöntämiä toimenpiteitä, jota voidaan yhtiöjärjestyksensä mukaan pitää julkiseen sektoriin kuuluvana laitoksena, voidaan yleensä pitää valtion toimenpiteinä (62). Tuomioistuin on selventänyt asiassa Stardust Marine sitä, mitä valtiosta johtumisella tarkoitetaan (63). Sen mukaan seuraavat seikat osoittavat toimenpiteen johtuvan valtiosta: julkisen yrityksen integroituminen julkishallinnon rakenteeseen; yrityksen toiminnan luonne ja toiminnan harjoittaminen markkinoilla yksityisten toimijoiden kanssa tavanomaisissa kilpailuolosuhteissa; yrityksen oikeudellinen asema (se, sovelletaanko yritykseen julkisoikeutta vai yksityisoikeudellisia yhtiöoikeutta koskevia säännöksiä); viranomaisten harjoittaman yrityksen hallinnointia koskevan ohjauksen määrä. Tässä yhteydessä komissio panee merkille, että Finnveran toimiin sovelletaan hallinto-oikeutta, mikä osoittaa sen olevan läheisessä yhteydessä julkishallintoon. Finnvera on valtion kokonaan omistama erityisrahoitusyhtiö, jolla on valtion takaus ja joka tarjoaa pääasiassa valtiontukea ja sellaista rahoitusta, jota ei ole helposti saatavilla markkinoilta, kuten vientiluottoja. Vaikka sen toiminnoista pieni osa voi olla päällekkäisiä liikepankkien toimintojen kanssa, se ei harjoita toimintaansa tavanomaisissa kilpailuolosuhteissa yksityisten toimijoiden kanssa. Se on perustettu tavanomaisen yhtiölain mukaan. Samanaikaisesti valtio valvoo sen toimintaa voimakkaasti: valtio nimittää hallintoneuvoston jäsenet poliittisten puolueiden eduskuntaryhmistä niillä Suomen eduskunnassa olevan edustuksen perusteella. Useimmat hallituksen jäsenet on valittava eri ministeriöiden nimeämistä ehdokkaista (ks. johdanto-osan 56 ja 57 kappale). Tämän perusteella komissio katsoo, että Finnveran toteuttamissa toimenpiteissä on kyse valtion varoista ja ne on katsottava Suomen toteuttamiksi.
(242)
Sen kysymyksen osalta, antaako toimenpide 13 edun tuensaajalle, voidaan Suomen kannan vastaisesti todeta, että toimenpidettä ei myönnetty yhdessä yksityisten velkojien kanssa samoin ehdoin. Vaikka onkin totta, että […] ja […] myönsivät molemmat lainoja Karjaportille vuonna 2004, komission tiedossa ei ole, että kyseiset pankit olisivat myöntäneet myös takauksia. Lisäksi näiden kahden yksityisen velkojan myöntämät lainat myönnettiin vasta kesällä 2004, toisin sanoen muutama kuukausi sen jälkeen, kun Finnvera oli myöntänyt toimenpiteen 13. Näin ollen ei voida katsoa, että Finnvera toimi ”yhdessä” niiden kanssa. Suomen väite, jonka mukaan takaus myönnettiin vuoden 2000 takaustiedonannon mukaisesti, voidaan myös hylätä. Kuten edellä selitetään, komissio arvioi toimenpidettä vuoden 2008 takaustiedonannon perusteella (ks. johdanto-osan 134 kappale). Vuoden 2008 takaustiedonannon 3.2 kohdan mukaan yksittäinen valtiontakaus ei ole valtiontukea, jos lainanottaja ei ole taloudellisissa vaikeuksissa. Koska komissio katsoo, että Karjaportti oli jo maaliskuussa 2004 vaikeuksissa vuoden 1999 pelastamis- ja rakenneuudistussuuntaviivoissa tarkoitetussa merkityksessä (ks. johdanto-osan 123-128 kappale), takaustiedonantoa ei voida soveltaa. Suomi toteaa myös, että takauksesta perittiin suuri palkkio. Kun otetaan huomioon Karjaportin taloudelliset vaikeudet takauksen myöntämisajankohtana komissio katsoo kuitenkin, että Finnveran perimä takauspalkkio ei ollut markkinaehtoinen. Itse asiassa tuensaajalle lainasta ja takauksesta aiheutuneet rahoituskustannukset olivat yhteensä [5-8] prosenttia, kun kyseisenä ajankohtana sovellettu viitekorko oli 4,43 prosenttia, johon olisi lisättävä vähintään 400 peruspistettä tuensaajan taloudellisten vaikeuksien vuoksi. Edellä esitetyn perusteella komissio katsoo, että toimenpide antaa Karjaportille edun.
(243)
Lisäksi toimenpide voidaan katsoa valtiontueksi, jos se on sillä tavoin erityinen tai valikoiva, että se suosii vain tiettyjä yrityksiä tai tiettyä tuotannonalaa. Toimenpide 13 myönnettiin Karjaportille eli tietylle yritykselle. Sen vuoksi komissio katsoo, että se antaa valikoivan edun tuensaajalle.
(244)
Lisäksi komission on tarkasteltava sitä, onko todennäköistä, että toimenpide 13 vääristää kilpailua ja vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan. Tässä yhteydessä Suomi väittää, että takauksen tukiosuus oli alle vähämerkityksisen tuen raja-arvon. Toimenpiteen 13 myöntämisajankohtana sovellettiin EY:n perustamissopimuksen 87 ja 88 artiklan soveltamisesta vähämerkityksiseen tukeen 12 päivänä tammikuuta 2001 annettua komission asetusta (EY) N:o 69/2001 (64), jäljempänä ’vähämerkityksisestä tuesta vuonna 2001 annettu asetus’ (65). Yksi vähämerkityksisestä tuesta vuonna 2001 annetun asetuksen soveltamisedellytyksistä on se, että yritykselle myönnetyn vähämerkityksisen tuen kokonaismäärä ei saa ylittää 100 000:ta euroa kolmen vuoden ajanjaksolla. Tarkasteltavana oleva takaus oli vain 91 000 euroa, toisin sanoen se noudattaisi 100 000 euron enimmäismäärää myös silloin, jos koko määrä olisi otettava huomioon tukiosuutena. On kuitenkin määritettävä, onko toimenpidettä 13 arvioitava yhdessä toimenpiteen 4 kanssa. Toimenpide 4 muodostuu takauksesta, jonka Mikkelin kaupunki myönsi maaliskuussa 2004 ainoastaan yhdeksän päivää ennen toimenpidettä 13 eli Finnveran myöntämää takausta. Näillä takauksilla oli eri myöntäjät, ja ne kattoivat kaksi erillistä lainaa, joiden kesto oli erilainen, mutta kyseiset kaksi lainaa kuitenkin korvasivat yhden ainoan lainan, jonka Tapiola oli myöntänyt vuonna 1992. Sen vuoksi voidaan katsoa, että toimenpide 4 ja toimenpide 13 myönnettiin samaan tarkoitukseen, joka oli Tapiolan vuonna 1992 myöntämän lainan muuntaminen uusiksi lainoiksi. Koska nämä kaksi toimenpidettä liittyvät tiiviisti toisiinsa, komissio katsoo, että toimenpide 4 ja toimenpide 13 on katsottava yhdeksi toimenpiteeksi sovellettaessa vähämerkityksisestä tuesta vuonna 2001 annetussa asetuksessa säädettyä 100 000 euron enimmäismäärää. Yhteenlaskettuna näiden kahden toimenpiteen tukiosuus ylittää 100 000 euroa. Sen vuoksi komissio päättelee, että toimenpide 13 ei kuulu vähämerkityksisestä tuesta vuonna 2001 annetun asetuksen soveltamisalaan.
(245)
Suomi väittää, että toimenpiteessä 13 on kyse jo olemassa olleiden velvoitteiden jatkamisesta ja sen vuoksi Finnveran riski ei kasvanut. Suomi esitti samanlaisen väitteen toimenpiteen 4 osalta. Kuten toimenpiteen 4 tapauksessa, komissio ei katso toimenpiteessä 13 olevan kyse ainoastaan aikaisemmin myönnetyn toimenpiteen jatkamisesta (ks. johdanto-osan 164 ja 165 kappale).
(246)
Edellä esitetyn perusteella komissio päättelee, että toimenpide 13 on valtiontukea.
(247)
Suomi ei esittänyt minkäänlaisia väitteitä toimenpiteen 13 soveltuvuudesta sisämarkkinoille. Koska Karjaportti oli vaikeuksissa ajankohtana, jolloin Finnvera myönsi takauksen (ks. johdanto-osan 123-128 kappale), komissio arvioi ensiksi, soveltuuko takaus sisämarkkinoille pelastamis- ja rakenneuudistussuuntaviivojen mukaisena pelastamis- ja rakenneuudistustukena. Takauksen myöntämisajankohtana sovellettiin vuoden 1999 pelastamis- ja rakenneuudistussuuntaviivoja (66).
(248)
Vuoden 1999 pelastamis- ja rakenneuudistussuuntaviivojen mukaan pelastamistuen on täytettävä tietyt edellytykset, joista kaikkia tarkasteltavana oleva toimenpide ei täytä.
(a)
Ensinnäkin takaus ei liittynyt lainaan, joka oli maksettava takaisin viimeistään 12 kuukauden kuluessa siitä, kun viimeinen lainaerä oli siirretty kyseiselle yritykselle (vuoden 1999 suuntaviivojen 23 kohdan b alakohta).
(b)
Toiseksi Suomi ei toimittanut tietoja, joiden mukaan tuki oli perusteltua vakavien sosiaalisten vaikeuksien vuoksi eikä sillä ollut kielteisiä heijastusvaikutuksia muihin jäsenvaltioihin (vuoden 1999 suuntaviivojen 23 kohdan c alakohta).
(c)
Kolmanneksi takausta ei maksettu takaisin kuuden kuukauden kuluessa eikä vuoden 1999 pelastamis- ja rakenneuudistussuuntaviivoissa tarkoitettua rakenneuudistussuunnitelmaa ollut laadittu (vuoden 1999 suuntaviivojen 23 kohdan d alakohta).
(d)
Mikään ei myöskään osoita, että takaus oli rajattu siihen määrään, joka tarvittiin yrityksen toimintaa varten sillä ajalla, jolle tuki oli myönnetty (vuoden 1999 suuntaviivojen 23 kohdan e alakohta).
(249)
Samoista syistä kuin esitetään toimenpiteen 4 ja toimenpiteen 5 osalta (ks. johdanto-osan 177 ja 178 kappale) komissio katsoo, että toimenpide 13 ei myöskään täytä kaikkia rakenneuudistustuelle vuoden 1999 pelastamis- ja rakenneuudistussuuntaviivoissa asetettuja edellytyksiä. Tämän perusteella komissio katsoo, että toimenpidettä ei myönnetty vuoden 1999 pelastamis- ja rakenneuudistussuuntaviivojen mukaisesti.
(250)
Lisäksi on harkittava, voisiko toimenpide 13 soveltua sisämarkkinoille jonkin muun SEUT-sopimuksen 107 artiklan 2 ja 3 kohdassa määrätyn poikkeuksen nojalla. Samoista syistä kuin edellä esitettiin toimenpiteen 4 ja toimenpiteen 5 osalta (ks. johdanto-osan 179-186 kappale), komissio katsoo, etteivät yhdenkään poikkeuksen soveltamisedellytykset täyty. Sen vuoksi komissio päättelee, että toimenpide 13 sisältää valtiontukea, joka ei sovellu sisämarkkinoille.
7.4.2. Tammikuun 12 päivänä 2006 myönnetty laina (toimenpide 14)
(251)
Suomi väittää, että toimenpide sisältyi tuomioistuimen valvoman saneerausmenettelyn saneerausohjelmaan ja että Finnvera toteutti toimenpiteen yhdessä yksityisten velkojien kanssa.
(252)
On totta, että toimenpide sisältyi jo saneerausohjelmaan sekä Karjaportin yksityisten että julkisten velkojien osalta. Suomen toimittamien asiakirjojen mukaan korkojen muuntaminen lainaksi tapahtui todellisuudessa vuoden 2005 lopussa ja vuoden 2006 alussa. Myös yksityiset velkojat muunsivat korkojaan lainoiksi.
(253)
BP Chemicals -asiassa esitettyjen perustelujen mukaisesti (ks. johdanto-osan 189-191 kappale) ensin on määritettävä, voidaanko markkinataloussijoittajaperiaatetta soveltaa toimenpiteeseen 14. Tässä yhteydessä komissio toteaa, että toimenpiteet 4, 5 ja 13 toteutettiin ennen tuomioistuimen valvoman saneerausmenettelyn aloittamista, kun taas toimenpide 14 toteutettiin saneerausmenettelyn aikana. Johdanto-osan 189-191 kappaleessa esitetyistä syistä komissio katsoo, että toimenpide 14 voidaan erottaa toimenpiteistä 4, 5 ja 13. Lisäksi toimenpide 14 sisältyi saneerausohjelmaan, jonka tarkoituksena oli saada yritys jälleen oikeille raiteille.
(254)
Toiseksi sovellettaessa markkinataloussijoittajaperiaatetta käsiteltävänä olevaan toimenpiteeseen komissio katsoo, että yksityisten velkojien ([…] ja […]) myöntämät lainat ovat verrattavissa Finnveran lainaan. Vakuusvelkojina tuomioistuimen valvomassa saneerausmenettelyssä kaikki yritykset ovat samanlaisessa tilanteessa. Kun otetaan huomioon, että nämä lainat myönnettiin samanlaisilla ehdoilla kuin Finnveran myöntämä laina (sama laina-aika, vertailukelpoinen takaisinmaksuaika) ja että Finnveran pyytämä korko oli Finnveran kannalta parempi (Euribor 6 kk + 2 prosenttiyksikköä oli 4,643 prosenttia 1 päivänä tammikuuta 2006) kuin yksityisten velkojien saama korko (1 päivänä tammikuuta 2006 Euribor 3 kk + 1,5 prosenttiyksikköä oli 3,988 prosenttia ja Euribor 3 kk + 2 prosenttiyksikköä oli 4,488 prosenttia), komissio päättelee, että toimenpide ei antanut Karjaportille etua.
(255)
Edellä esitetyn perusteella komissio päättelee, että toimenpiteeseen ei sisälly valtiontukea.
7.4.3. Syyskuun 14 päivänä 2006 myönnetty vastatakaus (toimenpide 15)
(256)
Komissio katsoo, että toimenpiteestä saa etua Karjaportti, vaikka vastatakaus myönnettiin […]. […] Karjaportilta perimä alhainen palkkio osoittaa, että […] myönsi takauksen ainoastaan Finnveran myöntämän takauksen vuoksi. Itse asiassa palkkion vastatakauksesta maksaa Finnveralle Karjaportti eikä […].
(257)
Suomi katsoo, että Finnvera toimi samoilla ehdoilla kuin yksityiset velkojat […] ja […]. On totta, että […] ja […] olivat samanlaisessa tilanteessa kuin Finnvera. Kaikki kolme yritystä olivat vakuusvelkojia tuomioistuimen valvomassa saneerausmenettelyssä. Ne kaikki olivat myöntäneet aikaisemmin Karjaportille lainoja ja takauksia ([…]).
(258)
Kuten toimenpiteen 14 tapauksessa komissio katsoo BP Chemicals -asiassa esitettyjä perusteluja noudattaen (ks. johdanto-osan 189-191 kappale), että markkinataloussijoittajaperiaatetta voidaan soveltaa toimenpiteeseen 15, koska tämä toimenpide voidaan erottaa toimenpiteistä 4, 5 ja 13 (ks. johdanto-osan 253 kappale).
(259)
Kyseisessä toimenpiteessä taattu laina oli yhteensä 1,8 miljoonaa euroa. Finnvera myönsi […] vastatakauksen, joka kattoi vain 16,7 prosenttia tästä summasta (300 000 euroa). Loput lainasta katettiin […] ja […] takauksilla (825 000 euroa ja 675 000 euroa), joilla ei ollut Finnveran vastatakausta. Tuensaajan eli Karjaportin näkökulmasta vastatakauksella katetusta takauksesta aiheutuneet kokonaiskustannukset olivat suuremmat kuin […] ja […] takausten kustannukset. Pankit veloittivat Karjaportilta 1,75 prosentin takauspalkkion, kun taas vastatakauksesta Karjaportille aiheutuneet kokonaisrahoituskustannukset olivat 2,9 prosenttia (1,65 prosenttia […] takauksesta ja 1,25 prosenttia vastatakauksesta). Tämän vuoksi Finnveran toteuttama toimenpide ei antanut etua Karjaportille.
(260)
Edellä esitetyn perusteella komissio päättelee, että toimenpiteeseen ei sisälly valtiontukea.
7.4.4. Heinäkuun 6 päivänä 2007 myönnetty laina (toimenpide 16)
(261)
Kuten johdanto-osan 110 kappaleessa kuvaillaan, Suomi väittää, että lainaan ei sisältynyt valtiontukea, koska se oli osa laajempaa rahoitustoimenpidettä, johon osallistui myös yksityisiä velkojia.
(262)
Kuten toimenpiteen 14 tapauksessa komissio katsoo asiassa BP Chemicals esitettyjä perusteluja noudattaen (ks. johdanto-osan 189-191 kappale), että markkinataloussijoittajaperiaatetta voidaan soveltaa toimenpiteeseen 16 (ks. johdanto-osan 253 kappale).
(263)
Kuten johdanto-osan 254 kappaleessa todetaan, komissio katsoo, että […] ja […] ovat Finnveraan verrattavissa olevassa tilanteessa. Tarkasteltavana olevan erityistoimenpiteen osalta pitää paikkansa, että Finnvera myönsi lainan samaan aikaan ja samanlaisilla ehdoilla kuin […] ja […]. Lainojen kesto oli kuusi kuukautta kaikkien velkojien tapauksessa; kaikkien lainojen maksua siirrettiin samassa suhteessa (maksamatta oleva määrä on noin […] prosenttia alkuperäisestä määrästä kaikkien velkojien tapauksessa). Kaikilla kolmella lainalla oli samat vakuudet, kuten johdanto-osan 66 kappaleessa kuvaillaan, ja vakuudet on jaettu velkojien kesken sen mukaan, kuinka suuri riski velkojan myöntämään lainaan liittyy. Korkojen osalta näyttää siltä, että Finnveran pyytämä korko oli Finnveran kannalta parempi (Euribor 6 kk + 2,5 prosenttiyksikköä oli 6,847 prosenttia 6 päivänä heinäkuuta 2007) kuin yksityisten velkojien saama korko (Euribor 1 kk + 2 prosenttiyksikköä oli 6,105 prosenttia 9 päivänä heinäkuuta 2007). Tämän vuoksi voidaan katsoa, että laina on markkinataloussijoittajaperiaatteen mukainen eikä siihen sisälly valtiontukea.
(264)
Edellä esitetyn perusteella komissio päättelee, että toimenpiteeseen ei sisälly valtiontukea.
7.4.5. Tammikuun 9 päivänä 2008 myönnetty takaus (toimenpide 17)
(265)
Ensin on määritettävä, mikä taho toimenpiteestä hyötyy, […] vai Karjaportti. Finnvera myönsi vastatakauksen […], joka on Karjaportin pääasiallinen pankki. […] puolestaan myönsi Karjaportille takauksen. […] veloitti Karjaportilta tästä takauksesta hyvin pienen palkkion, mikä osoittaa, että […] myönsi takauksen Karjaportille ainoastaan siitä syystä, että sillä oli Finnveran vastatakaus. Komissio toteaa myös, että takauspalkkion vastatakauksesta maksaa Finnveralle Karjaportti eikä […]. Tämän vuoksi komissio katsoo, että tuensaaja on Karjaportti.
(266)
Toiseksi on arvioitava, antaako toimenpide Karjaportille edun. Tässä yhteydessä Suomi väittää, että vastatakaukseen ei sisälly valtiontukea, koska järjestelyssä oli mukana toinen yksityinen osapuoli. Tämä väite voidaan hylätä, koska Finnvera myönsi vastatakauksen kyseisen yksityisen osapuolen myöntämälle takaukselle, mikä tarkoittaa, että Finnvera ja kyseinen yksityinen osapuoli eivät olleet lainkaan samankaltaisessa tilanteessa.
(267)
Tämän vuoksi komissio arvioi toimenpidettä vuoden 2008 takaustiedonannon perusteella. Vaikka on totta, että Finnveran vastatakaus ei kata yli 80:tä prosenttia […] takauksesta, tuensaaja eli Karjaportti oli vaikeuksissa sen myöntämishetkellä, kuten johdanto-osan 123-128 kappaleessa tarkemmin kuvaillaan. Sen vuoksi valtiontuen olemassaoloa ei voida sulkea pois vuoden 2008 takaustiedonannon 3.2 kohdan perusteella.
(268)
Vaikka takaus ei täyttäisi kaikkia vuoden 2008 takaustiedonannon 3.2 kohdan vaatimuksia, takauksesta maksettu palkkio voi riittää perusteeksi päätelmälle, ettei takaukseen sisälly valtiontukea. Tarkasteltavana olevassa tapauksessa komissio ei kuitenkaan yhdy Suomen kantaan vaan on sitä mieltä, että toimenpiteen ei voida katsoa olevan sellainen toimenpide, johon ei sisälly tukea. Takaus myönnettiin pienellä takauspalkkiolla, vaikka yritys oli vaikeuksissa (ks. johdanto-osan 123-128 kappale) ja Finnveralle aiheutunutta riskiä voitiin pitää huomattavana. Näin ollen toimenpiteen katsotaan antavan Karjaportille edun. Komissio panee tässä yhteydessä merkille myös sen, että Finnvera ei Suomen viranomaisten asiassa N 715/2006 antaman sitoumuksen vuoksi voinut myöntää markkinaehtoista rahoitusta.
(269)
Lisäksi toimenpide täyttää kaikki muut valtiontuen olemassaolon edellytykset. Kuten johdanto-osan 241 kappaleessa kuvaillaan, Finnveran toteuttamissa toimenpiteissä on kyse valtion varoista ja ne ovat valtion toteuttamia. Toimenpide 17 on valikoiva, koska siitä hyötyy ainoastaan Karjaportti. Se myös vääristää kilpailua ja vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan.
(270)
Edellä esitetyn perusteella komissio päättelee, että toimenpide on valtiontukea.
(271)
Suomi ei ole väittänyt, että toimenpide 17 soveltuisi sisämarkkinoille. Kun Finnvera myönsi toimenpiteen, Karjaportti oli vuoden 2004 pelastamis- ja rakenneuudistussuuntaviivoissa tarkoitetuissa vaikeuksissa (ks. johdanto-osan 123-128 kappale). Sen vuoksi toimenpide voisi soveltua sisämarkkinoille ainoastaan vuoden 2004 pelastamis- ja rakenneuudistussuuntaviivojen mukaisena pelastamis- ja rakenneuudistustukena.
(272)
Vuoden 2004 pelastamis- ja rakenneuudistussuuntaviivojen mukaan pelastamistuen on täytettävä tietyt edellytykset, joista kaikkia tarkasteltavana oleva toimenpide ei täytä.
(a)
Ensinnäkään takauksen voimassaolo ei päättynyt enintään kuuden kuukauden kuluessa ensimmäisen lainaerän maksamisesta (vuoden 2004 suuntaviivojen 25 kohdan a alakohta).
(b)
Toiseksi Suomi ei esittänyt kuuden kuukauden kuluessa toimenpiteen ensimmäisestä täytäntöönpanosta rakenneuudistus- tai selvitystilasuunnitelmaa tai todisteita siitä, että takaus oli päätetty (vuoden 2004 suuntaviivojen 25 kohdan c alakohta).
(c)
Kolmanneksi tuen ainutkertaisuuden periaatetta (vuoden 2004 suuntaviivojen 25 kohdan e alakohta) ei noudatettu, koska yritys oli saanut sisämarkkinoille soveltumatonta ja sääntöjenvastaista valtiontukea aikaisemmin ollessaan vaikeuksissa.
(273)
Toimenpide ei myöskään täytä kaikkia rakenneuudistustuelle vuoden 2004 pelastamis- ja rakenneuudistussuuntaviivoissa asetettuja edellytyksiä.
(a)
Ensinnäkään toimenpiteen edellytyksenä ei ole rakenneuudistussuunnitelman täytäntöönpano (vuoden 2004 suuntaviivojen 34 kohta). Vuoden 2004 pelastamis- ja rakenneuudistussuuntaviivojen 35 kohdassa tarkoitettua rakenneuudistussuunnitelmaa ei laadittu.
(b)
Toiseksi tuensaajien odotetaan osallistuvan rakenneuudistussuunnitelman rahoittamiseen merkittävällä määrällä omia varojaan (vuoden 2004 suuntaviivojen 43 kohta), mutta tarkasteltavana olevien toimenpiteiden tapauksessa ei ole merkkejä tuensaajan osallistumisesta rahoitukseen.
(c)
Kolmanneksi kohtuuttoman kilpailun vääristymisen välttämiseksi on toteutettava vastasuoritteita (vuoden 2004 suuntaviivojen 38 kohta). Tällaisia vastasuoritteita ei toteutettu.
(d)
Neljänneksi toimenpide ei noudata tuen ainutkertaisuuden periaatetta, koska yritys oli saanut sisämarkkinoille soveltumatonta ja sääntöjenvastaista valtiontukea aikaisemmin ollessaan vaikeuksissa.
(274)
Tämän perusteella komissio katsoo, että toimenpidettä ei myönnetty vuoden 2004 pelastamis- ja rakenneuudistussuuntaviivojen mukaisesti.
(275)
Lisäksi on harkittava, voisiko toimenpide 17 soveltua sisämarkkinoille jonkin muun SEUT-sopimuksen 107 artiklan 2 ja 3 kohdassa määrätyn poikkeuksen nojalla. Samoista syistä kuin edellä esitettiin toimenpiteiden 4 ja 5 tapauksessa (ks. johdanto-osan 179-186 kappale), komissio katsoo, etteivät yhdenkään poikkeuksen soveltamisedellytykset täyty. Sen vuoksi komissio päättelee, että toimenpide 17 sisältää valtiontukea, joka ei sovellu sisämarkkinoille.
8. TUEN TAKAISINPERINTÄ
(276)
SEUT-sopimuksen ja unionin tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaisesti komissio on todettuaan tuen sisämarkkinoille soveltumattomaksi toimivaltainen päättämään, että asianomaisen valtion on poistettava tuki tai muutettava sitä (67). Valtiolle asetetulla velvollisuudella poistaa komission sisämarkkinoille soveltumattomaksi katsoma tuki pyritään unionin tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan palauttamaan aikaisempi tilanne (68). Tuomioistuimen mukaan tämä tavoite on saavutettu, kun tuensaaja on maksanut sääntöjenvastaisen tuen takaisin ja siten menettänyt edun, joka sillä oli markkinoilla kilpailijoihinsa verrattuna, ja tuen maksamista edeltänyt tilanne on palautettu (69).
(277)
Mainitun oikeuskäytännön mukaisesti menettelyasetuksen 14 artiklassa säädetään, että ”sääntöjenvastaista tukea koskevissa kielteisissä päätöksissä komissio päättää, että asianomaisen jäsenvaltion on toteutettava kaikki tarpeelliset toimenpiteet tuen perimiseksi takaisin tuensaajalta”.
(278)
Tarkasteltavina olevista toimenpiteistä kuusi on katsottava sääntöjenvastaiseksi ja sisämarkkinoille soveltumattomaksi tueksi:
-
Mikkelin kaupungin 8 päivänä maaliskuuta 2004 myöntämä takaus (toimenpide 4);
-
Mikkelin kaupungin 10 päivänä toukokuuta 2004 myöntämä takaus (toimenpide 5);
-
maksamattomien korkojen muuntaminen lainoiksi (toimenpide 8);
-
velkojen uudelleenjärjestely vuodesta 2009 (toimenpide 12);
-
Finnveran 17 päivänä maaliskuuta 2004 myöntämä takaus (toimenpide 13);
-
Finnveran 9 päivänä tammikuuta 2008 myöntämä takaus (toimenpide 17).
(279)
Nämä tuet on sen vuoksi perittävä takaisin, jotta voidaan palauttaa tilanne, joka vallitsi markkinoilla ennen niiden myöntämistä. Takaisinperintä on toteutettava siitä ajankohdasta alkaen, jolloin tuensaaja sai edun, toisin sanoen siitä alkaen, kun tuki asetettiin tuensaajan käyttöön, ja siitä on perittävä korkoa todelliseen takaisinperintään asti.
8.1. Takausten muodossa myönnettyjen tukitoimenpiteiden takaisinperintä
(280)
Sisämarkkinoille soveltumaton tukiosuus niissä kahdessa takauksessa, jotka Mikkelin kaupunki myönsi vuonna 2004 (toimenpide 4 ja toimenpide 5), ja Finnveran vuonna 2005 (toimenpide 13) ja vuonna 2008 (toimenpide 17) myöntämissä takauksissa on määritettävä seuraavien periaatteiden perusteella.
(281)
Periaatteessa valtiontakaus voisi olla tukea lainan kokonaismäärään asti, jos tuensaaja ei pysty omin voimin saamaan rahoitusta markkinoilta (70). Nyt tarkasteltavana olevassa asiassa Suomi on kuitenkin toimittanut tietoja yksityisten luotonantajien tuensaajalle myöntämistä lainoista ja osoittanut siten, että Karjaportti pystyi vielä saamaan rahoitusta markkinoilta ajankohtana, jolloin vuoden 2004 takaukset myönnettiin (ks. johdanto-osan 93 kappale). Sitä ei ole juurikaan osoitettu, pystyikö Karjaportti vielä saamaan rahoitusta markkinoilta vuonna 2008, jolloin toimenpide 17 myönnettiin. Tältä osin komissio toteaa, että Finnveran myöntämä vastatakaus kattoi ainoastaan 80 prosenttia yksityisen velkojan myöntämästä takauksesta, mikä tarkoittaa sitä, että yksityinen velkoja kantoi edelleen 20 prosenttia riskistä. Tämän perusteella voidaan katsoa, että yritys pystyi edelleen saamaan rahoitusta markkinoilta ilman vuonna 2008 myönnettyä takausta.
(282)
Koska Karjaportti oli toimenpiteiden myöntämisajankohtana taloudellisissa vaikeuksissa, liikepankit olisivat kuitenkin perineet korkeampaa korkoa kuin mitä perittiin valtiontakausten ansiosta, koska valtiontakaukset muodostivat pankeille lisävakuuden. Näin ollen komissio katsoo, että Karjaportti hyötyi takausten ansiosta matalammista koroista.
(283)
Vuoden 2008 takaustiedonannon 4.2 kohdan mukaan siinä tapauksessa, että takauksen markkinahintaa ei ole saatavilla, taatun lainan kokonaisrahoituskustannuksia (korko ja takauspalkkio) olisi verrattava vastaavanlaisen lainan markkinakorkoon ilman valtiontakausta. Monissa tapauksissa tällaista markkinakorkoa ei ole saatavilla. Sen vuoksi komissio viite- ja diskonttokorkojen määrittämisessä sovellettavan menetelmän tarkistamisesta annetussa komission tiedonannossa (71), jäljempänä ’vuoden 2008 viitekorkotiedonanto’, on kehitetty taloudellinen menetelmä, jota voidaan käyttää vuoden 2008 takaustiedonannon 4.2 kohdassa esitetyistä syistä markkinakoron asemasta.
(284)
Tarkasteltavana olevassa asiassa ei ole tietoja siitä, kuinka paljon Karjaportti olisi joutunut maksamaan vertailukelpoisesta lainasta ilman takausta. Lisäksi kaikki kolme takausta myönnettiin ennen talous- ja finanssikriisiä. Komissio katsoo myös, että toimenpiteiden myöntämisestä kuluneen ajan vuoksi olisi vaikea laskea ”todellinen” markkinakorko suomalaiselle lihantuottajalle. Sen vuoksi komissio käyttää viitekorkoa markkinakoron korvaavana muuttujana.
8.1.1. Maaliskuun 8 päivänä 2004 myönnetty takaus (toimenpide 4)
(285)
Toimenpiteen 4 osalta Karjaportin lainojen vakuuksia voidaan pitää tavanomaisina sovellettaessa vuoden 2008 viitekorkotiedonantoa. Karjaportti antoi toimenpiteelle 4 kiinteistökiinnityksen ja yrityskiinnityksen. Näiden kiinnitysten rekisteröity arvo on melko suuri (ks. johdanto-osan 27 kappale). On kuitenkin otettava huomioon, että samoja vakuuksia käytettiin jo muiden Mikkelin kaupungin saatavien vakuutena (esim. toimenpide 1), joten koko summa ei olisi käytettävissä tälle toimenpiteelle. Lisäksi on otettava huomioon, että kiinteistökiinnityksen ja yrityskiinnityksen todellinen arvo riippuu kiinnitetyn omaisuuden arvosta ja Mikkelin kaupungin etusija-asemasta.
(286)
Tässä yhteydessä on huomattava, että Suomi ei pystynyt esittämään arviota vakuuksien arvosta takauksen myöntämisajankohtana. Se toimitti kuitenkin kaksi riippumatonta arviota vakuudesta yleensä ottaen. Näitä arvioita käytettiin laadittaessa 15 päivänä helmikuuta 2005 (melko lähellä takauksen myöntämistä) päivättyä saneerausohjelmaa (ks. johdanto-osan 43 kappale). Tässä yhteydessä on syytä mainita, että Mikkelin kaupungilla olevan etusijan vuoksi kiinteistökiinnitys saattaisi riittää kattamaan sen saatavan, jos kiinteistö pysyy käytössä; jos Karjaportti on likvidoitava, kiinteistön arvo saattaa olla niin alhainen, ettei siitä pystyttäisi kattamaan yhtäkään Mikkelin kaupungin saatavista. Yrityskiinnitys saattaisi kattaa vain osan Mikkelin kaupungin saatavista. Tämän perusteella näyttää olevan perusteltua katsoa, että annettu vakuus oli laadultaan tavanomainen.
(287)
Sen vuoksi korko, joka Karjaportin olisi pitänyt maksaa lainasta markkinaehdoin ilman takausta, on viitekorko (4,43 prosenttia) lisättynä 650 peruspisteen suuruisella riskipreemiolla, joka vastaa tavanomaiset vakuudet antavaan vaikeuksissa olevaan yritykseen sovellettavaa riskipreemiota. Tuen määrä olisi sen vuoksi laskettava tämän teoreettisen markkinakoron ja sen koron välisenä erotuksena, jolla taattu laina todellisuudessa myönnettiin (4 prosenttia), sen jälkeen kun on vähennetty takauksesta maksettu hinta eli 0 peruspistettä. Näiden korkojen erotus on laskettava siltä ajalta, jonka aikana todellisuudessa myönnettyä korkoa sovellettiin.
(288)
Tukeen on sisällytettävä takaisinperintäkorko, joka lasketaan siitä ajankohdasta alkaen, jolloin teoreettisen koron ja sen koron, jolla taattu laina todellisuudessa myönnettiin, välinen erotus olisi erääntynyt maksettavaksi, todelliseen takaisinperintään saakka.
8.1.2. Toukokuun 10 päivänä 2004 myönnetty takaus (toimenpide 5)
(289)
Toimenpiteen 5 osalta vakuuksia voidaan pitää tavanomaisina sovellettaessa vuoden 2008 viitekorkotiedonantoa. Karjaportti antoi samat vakuudet kuin toimenpiteelle 4, toisin sanoen kiinteistökiinnityksen Tikkalan tuotantolaitokseen ja yrityskiinnityksen. Lisäksi myönnettiin Tikkalan tuotantolaitosta koskeva erityispantti, jonka rekisteröity arvo oli 1 135 268 euroa (ks. johdanto-osan 29 kappale). Kaikkiin näihin vakuuksiin pätevät samat perustelut kuin edellä toimenpiteen 4 tapauksessa, ja näyttää olevan perusteltua katsoa, että annetut vakuudet olivat tavanomaiset.
(290)
Korko, joka Karjaportin olisi pitänyt maksaa lainasta markkinaehdoin ilman takausta, on tässäkin tapauksessa viitekorko (4,43 prosenttia) lisättynä 650 peruspisteen riskipreemiolla. Tuen määrä olisi sen vuoksi laskettava tämän teoreettisen markkinakoron ja sen koron välisenä erotuksena, jolla taattu laina todellisuudessa myönnettiin (Euribor 12 kk + 0,3 prosenttiyksikköä), sen jälkeen kun on vähennetty takauksesta maksettu hinta eli 0 peruspistettä. Näiden korkojen erotus on laskettava siltä ajalta, jonka aikana todellisuudessa myönnettyä korkoa sovellettiin.
(291)
Tukeen on sisällytettävä takaisinperintäkorko, joka lasketaan siitä ajankohdasta alkaen, jolloin teoreettisen koron ja sen koron, jolla taattu laina todellisuudessa myönnettiin, välinen erotus olisi erääntynyt maksettavaksi, todelliseen takaisinperintään saakka.
8.1.3. Maaliskuun 17 päivänä 2004 myönnetty takaus (toimenpide 13)
(292)
Komissio ei tunne toimenpiteelle 13 annettujen vakuuksien yksityiskohtia, ja se voi sen vuoksi ainoastaan määrittää, kuinka takaisinperintä on toteutettava. Jos toimenpiteelle 13 annettiin vakuudet, ensin on määritettävä näiden vakuuksien arvo viitekorkotiedonannon mukaisesti.
(293)
Korko, joka Karjaportin olisi pitänyt maksaa lainasta markkinaehdoin ilman takausta, on tässäkin tapauksessa viitekorko (4,43 prosenttia) lisättynä riskipreemiolla, joka riippuu vakuuksien arvosta. Tukiosuus olisi laskettava tämän teoreettisen markkinakoron ja sen koron välisenä erotuksena, jolla taattu laina todellisuudessa myönnettiin ([2-5] prosenttia), sen jälkeen kun on vähennetty takauksesta maksettu hinta, joka oli 3 prosenttia. Näiden korkojen erotus on laskettava siltä ajalta, jonka aikana todellisuudessa myönnettyä korkoa sovellettiin.
(294)
Tukeen on sisällytettävä takaisinperintäkorko, joka lasketaan siitä ajankohdasta alkaen, jolloin teoreettisen koron ja sen koron, jolla taattu laina todellisuudessa myönnettiin, välinen erotus olisi erääntynyt maksettavaksi, todelliseen takaisinperintään saakka.
8.1.4. Tammikuun 9 päivänä 2008 myönnetty takaus (toimenpide 17)
(295)
Toimenpiteen 17 osalta vakuuksia voidaan pitää tavanomaisina sovellettaessa vuoden 2008 viitekorkotiedonantoa. Karjaportti antoi vakuuksia yhtiön osakkeiden muodossa; Finnvera arvioi osakkeiden vakuusarvon olevan […] euroa, kuten johdanto-osan 67 kappaleessa tarkemmin kuvaillaan. Korko, joka Karjaportin olisi pitänyt maksaa lainasta markkinaehdoin ilman takausta, on tässäkin tapauksessa viitekorko (5,19 prosenttia) lisättynä 650 peruspisteen riskipreemiolla. Tuen määrä olisi sen vuoksi laskettava tämän teoreettisen markkinakoron ja sen koron välisenä erotuksena, jolla taattu laina todellisuudessa myönnettiin ([0-3] prosenttia lisättynä korolla, joka peritään alihankintasopimuksen perusteella maksamatta olevista määristä), sen jälkeen kun on vähennetty takauksesta maksettu hinta eli 250 peruspistettä. Näiden korkojen erotus on laskettava siltä ajalta, jonka aikana todellisuudessa myönnettyä korkoa sovellettiin.
(296)
Tukeen on sisällytettävä takaisinperintäkorko, joka lasketaan siitä ajankohdasta alkaen, jolloin teoreettisen koron ja sen koron, jolla taattu laina todellisuudessa myönnettiin, välinen erotus olisi erääntynyt maksettavaksi, todelliseen takaisinperintään saakka.
8.2. Maksamattomien korkojen lainoiksi muuntamisena myönnetyn tuen takaisinperintä (toimenpide 8)
(297)
Toimenpiteeseen 8 (Mikkelin kaupungin myöntämä laina) sisältyvä sisämarkkinoille soveltumaton tukiosuus on määritettävä. Kuten johdanto-osan 45 ja 46 kappaleessa kuvaillaan, Mikkelin kaupunki myönsi lainan alhaisemmalla korolla kuin Karjaportin yksityiset velkojat. Periaatteessa lainan tukiosuus lasketaan lainasta todellisuudessa perityn koron ja markkinakoron välisenä erotuksena. Käsiteltävänä olevassa asiassa yksityiset velkojat myönsivät lainoja yhdessä Mikkelin kaupungin kanssa. Yksityisten velkojien perimien korkojen voidaan katsoa osoittavan markkinakoron.
(298)
Sen vuoksi tuen määrä olisi siis laskettava yksityisten velkojien myöntämistä lainoista perityn keskimääräisen koron (Euribor 3 kk + 2 prosenttiyksikköä ja Euribor 3 kk + 1,5 prosenttiyksikköä) ja sen koron välisenä erotuksena, jolla laina tosiasiallisesti myönnettiin (Euribor 3 kk + 0,3 prosenttiyksikköä).
(299)
Näiden korkojen erotus on laskettava siltä ajalta, jonka aikana todellisuudessa myönnettyä korkoa sovellettiin.
(300)
Tukeen on sisällytettävä takaisinperintäkorko, joka lasketaan siitä ajankohdasta alkaen, jolloin teoreettisen koron ja sen koron, jolla laina todellisuudessa myönnettiin, välinen erotus olisi erääntynyt maksettavaksi, todelliseen takaisinperintään saakka.
8.3. Vuodesta 2009 toteutetun velkojen uudelleenjärjestelyn muodossa myönnetyn tuen takaisinperintä (toimenpide 12)
(301)
Toimenpiteeseen 12 (Mikkelin kaupungin vuodesta 2009 toteuttama velkojen uudelleenjärjestely) sisältyvä sisämarkkinoille soveltumaton tukiosuus on määritettävä. Kuten johdanto-osan 219-226 kappaleessa kuvaillaan, ilmoitettu velkojen uudelleenjärjestely on toteutettu muutetussa muodossa. Koska komissiolla ei ole tiedossa tosiasiallisesti toteutetun uudelleenjärjestelyn yksityiskohtia, se voi ainoastaan määrittää menetelmän, jolla takaisinperintä on toteutettava.
(302)
Tuki asetettiin yrityksen käyttöön silloin, kun Osuuskunta Karjaportti poikkesi tuomioistuimen valvomassa saneerausmenettelyssä vuonna 2006 sovitusta maksuaikataulusta. Komissio katsoo, että kyseisen tuen myöntämisajankohtana Karjaportti ei pystynyt enää saamaan rahoitusta markkinoilta. Sen vuoksi tuen määrä on sama kuin uudelleenjärjestelyn kohteena olevan velan määrä. Takaisin perittävät määrät vastaavat sen vuoksi niiden Mikkelin kaupungin saatavien määrää, joita uudelleenjärjestely koski. Jo suoritetut maksut voidaan kuitenkin vähentää takaisin perittävistä määristä.
(303)
Tuesta on perittävä korkoa siitä päivästä alkaen, jona tuki asetettiin yrityksen käyttöön, sen todelliseen takaisinperintään asti.
9. PÄÄTELMÄT
(304)
Komissio toteaa, että muodollisella tutkintamenettelyllä, joka koski Suomen ilmoittamaa 2,75 miljoonan euron takausta, jota koskevan ilmoituksen se myöhemmin peruutti, ei ole enää kohdetta menettelyasetuksen 8 artiklan mukaisesti.
(305)
Vuonna 2000 myönnetystä takauksesta ja Mikkelin kaupungin samana vuonna luovuttamasta tontista komissio toteaa, että kyseiset toimenpiteet ovat valtiontukea, joka soveltuu sisämarkkinoille investointitukena vuoden 1998 aluetukisuuntaviivojen perusteella.
(306)
Mikkelin kaupungin vuonna 2002 toteuttamaan tonttikauppaan ei katsota sisältyvän tukea, koska se toteutettiin markkinaehdoin.
(307)
Mikkelin kaupungin maaliskuussa 2004 ja toukokuussa 2004 myöntämiä takauksia voidaan pitää valtiontukena, koska Karjaportti oli myöntämishetkellä vuoden 1999 pelastamis- ja rakenneuudistussuuntaviivoissa tarkoitettu vaikeuksissa oleva yritys. Nämä toimenpiteet eivät sovellu sisämarkkinoille, koska yksikään SEUT-sopimuksen 107 artiklan 2 ja 3 kohdan määräyksistä ei täyty.
(308)
Toimenpiteet, jotka Mikkelin kaupunki toteutti tuomioistuimen valvoman saneerausmenettelyn yhteydessä, myönnettiin yhdessä vertailukelpoisten yksityisten velkojien kanssa ja samankaltaisilla ehdoilla. Tämän vuoksi komissio päättelee, että markkinataloussijoittajaperiaatetta noudatettiin eikä toimenpiteisiin sisälly valtiontukea.
(309)
Mikkelin kaupungin toteuttamaan osakekauppaan ja velkojen poistamiseen vuosien 2007 ja 2008 tilinpäätöksistä ei katsota sisältyvän tukea.
(310)
Mikkelin kaupungin joulukuussa 2005 toteuttamaa maksamattomien korkojen muuntamista lainaksi voidaan pitää valtiontukena, koska Karjaportti oli kyseisenä ajankohtana vuoden 2004 pelastamis- ja rakenneuudistussuuntaviivoissa tarkoitettu vaikeuksissa oleva yritys. Nämä toimenpiteet eivät sovellu sisämarkkinoille, koska yksikään SEUT-sopimuksen 107 artiklan 2 ja 3 kohdan määräyksistä ei täyty.
(311)
Komissio toteaa, että velkojen uudelleenjärjestelyssä, johon Mikkelin kaupunki suostui vuonna 2009, oli kyse jo toisesta velkojen uudelleenjärjestelystä. Tämän perusteella komissio katsoo, että yksityinen velkoja ei olisi suostunut tällaiseen velkojen uudelleenjärjestelyyn ja että toimenpide on valtiontukea. Karjaportti oli kyseisenä ajankohtana vuoden 2004 pelastamis- ja rakenneuudistussuuntaviivoissa tarkoitettu vaikeuksissa oleva yritys, minkä vuoksi toimenpide olisi voitu katsoa sisämarkkinoille soveltuvaksi ainoastaan kyseisten suuntaviivojen perusteella. Koska kaikki suuntaviivoissa asetetut edellytykset eivät täyty, toimenpiteen päätellään olevan sisämarkkinoille soveltumatonta valtiontukea.
(312)
Myös Finnveran 17 päivänä maaliskuuta 2004 myöntämä takaus sisältää valtiontukea, joka ei sovellu sisämarkkinoille vuoden 1999 pelastamis- ja rakenneuudistussuuntaviivojen perusteella. Finnveran 12 päivänä tammikuuta 2006 myöntämä laina ei ole valtiontukea, koska se myönnettiin yhdessä vertailukelpoisten yksityisten velkojien kanssa samankaltaisilla ehdoilla. Sama pätee myös Finnveran syyskuussa 2006 myöntämään takaukseen ja heinäkuussa 2007 myöntämään lainaan.
(313)
Finnveran 9 päivänä tammikuuta 2008 myöntämää takausta voidaan pitää valtiontukena, koska Karjaportti oli sen myöntämishetkellä vuoden 2004 pelastamis- ja rakenneuudistussuuntaviivoissa tarkoitettu vaikeuksissa oleva yritys. Toimenpide ei sovellu sisämarkkinoille, koska yksikään SEUT-sopimuksen 107 artiklan 2 ja 3 kohdan määräyksistä ei täyty,
ON HYVÄKSYNYT TÄMÄN PÄÄTÖKSEN:
1 artikla
Päätetään Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 108 artiklan 2 kohdan mukainen muodollinen tutkintamenettely Suomen ilmoittamasta 2,75 miljoonan euron takauksesta (toimenpide 11), jota koskevan ilmoituksen Suomi myöhemmin peruutti.
2 artikla
Seuraavat Suomen Osuuskunta Karjaportin hyväksi toteuttamat toimenpiteet eivät ole Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua tukea:
-
tonttikauppa vuonna 2002 (toimenpide 3);
-
tuomioistuimen valvoman saneerausmenettelyn puitteissa toteutetut toimenpiteet (toimenpide 6);
-
osakkeiden ostaminen Osuuskunta Karjaportilta (toimenpide 7);
-
velkojen poistaminen vuosien 2006 ja 2008 tilinpäätöksistä (toimenpide 9 ja toimenpide 10);
-
Finnveran kesäkuussa 2006 myöntämä laina (toimenpide 14);
-
Finnveran syyskuussa 2006 myöntämä vastatakaus (toimenpide 15); ja
-
Finnveran heinäkuussa 2007 myöntämä laina (toimenpide 16).
3 artikla
Seuraavat Suomen Osuuskunta Karjaportin hyväksi toteuttamat valtiontukitoimenpiteet soveltuvat sisämarkkinoille Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 107 artiklan 3 kohdan a alakohdan nojalla:
-
kesäkuussa 2000 myönnetty takaus (toimenpide 1); ja
-
tontin luovuttaminen samana vuonna (toimenpide 2).
4 artikla
Seuraavat Suomen Osuuskunta Karjaportin hyväksi toteuttamat valtiontukitoimenpiteet on pantu sääntöjenvastaisesti täytäntöön Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 108 artiklan 3 kohdan vastaisesti, eivätkä ne sovellu sisämarkkinoille:
-
Mikkelin kaupungin 8 päivänä maaliskuuta 2004 myöntämä takaus (toimenpide 4);
-
Mikkelin kaupungin 10 päivänä toukokuuta 2004 myöntämä takaus (toimenpide 5);
-
maksamattomien korkojen muuntaminen lainoiksi (toimenpide 8);
-
Finnveran 17 päivänä maaliskuuta 2004 myöntämä takaus (toimenpide 13);
-
Finnveran 9 päivänä tammikuuta 2008 myöntämä takaus (toimenpide 17);
-
velkojen uudelleenjärjestely vuodesta 2009 (toimenpide 12).
5 artikla
1. Suomen on perittävä 4 artiklassa tarkoitettu tuki takaisin tuensaajalta.
2. Takaisinperittävästä tuesta on maksettava korkoa siitä lähtien, kun tuki asetettiin tuensaajan käyttöön, sen tosiasialliseen takaisinperintään asti.
3. Korolle on laskettava korkoa komission asetuksen (EY) N:o 794/2004 V luvun mukaisesti.
4. Suomen on peruutettava kaikki 4 artiklassa tarkoitetun tuen maksamatta olevat maksut tämän päätöksen tiedoksiantamispäivästä alkaen.
6 artikla
1. Edellä 4 artiklassa tarkoitettu tuki on perittävä takaisin välittömästi ja tosiasiallisesti.
2. Suomen on varmistettava, että tämä päätös pannaan täytäntöön neljän kuukauden kuluessa sen tiedoksiantamisesta.
7 artikla
1. Kahden kuukauden kuluessa tämän päätöksen tiedoksiantamisesta Suomen on toimitettava komissiolle seuraavat tiedot:
a)
tuensaajalta takaisinperittävän tuen kokonaismäärä (tuki ja korot);
b)
tarkka kuvaus toimenpiteistä, jotka on jo toteutettu tai joita suunnitellaan tämän päätöksen noudattamiseksi;
c)
asiakirjat, jotka osoittavat, että tuensaaja on määrätty maksamaan tuki takaisin.
2. Suomen on ilmoitettava komissiolle tämän päätöksen täytäntöönpanemiseksi toteutettavien kansallisten toimenpiteiden edistymisestä siihen saakka, kun 4 artiklassa tarkoitetun tuen takaisinperintä on saatettu loppuun. Sen on annettava viipymättä komission pyynnöstä tiedot toimenpiteistä, jotka on jo toteutettu tai joita suunnitellaan tämän päätöksen noudattamiseksi. Sen on myös annettava tarkat tiedot tuensaajalta jo perityistä tukimääristä ja koroista.
8 artikla
Tämä päätös on osoitettu Suomen tasavallalle.
Tehty Brysselissä 12 päivänä kesäkuuta 2012.