ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 25. ledna 2012
o opatření SA.14588 (C 20/09), které provedla Belgie ve prospěch společnosti De Post - La Poste (nyní „bpost“)
(oznámeno pod číslem C(2012) 178)
(Pouze francouzské a nizozemské znění je závazné)
(Text s významem pro EHP)
(2012/321/EU)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 108 odst. 2 první pododstavec této smlouvy (1),
s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru, a zejména na čl. 62 odst. 1 písm. a) této dohody,
poté, co vyzvala zúčastněné strany k podání připomínek v souladu s těmito články (2), a s ohledem na tyto připomínky,
vzhledem k těmto důvodům:
1. POSTUP
1.1 ROZHODNUTÍ KOMISE Z ROKU 2003 ZRUŠENÉ SOUDEM PRVNÍHO STUPNĚ
(1)
Dne 3. prosince 2002 oznámily (3) belgické orgány Komisi navýšení kapitálu ve prospěch belgického poskytovatele poštovních služeb De Post - La Poste (dále jen „DPLP“, nyní „bpost (4)“). Po předběžném přezkumném řízení Komise dne 23. července 2003 (5) rozhodla, že proti oznámenému opatření nevznese námitky. Komise ve svém rozhodnutí prokázala, že tento vklad kapitálu, stejně jako ostatní opatření ve prospěch DPLP zjištěná během předběžného přezkumného řízení, nevedl k nadměrnému vyrovnání čistých nákladů, které měl podnik při plnění úkolů veřejné služby v období 1992-2002.
(2)
Dne 27. listopadu 2003 bylo rozhodnutí Komise zpochybněno u Soudu prvního stupně společností Deutsche Post AG a její belgickou dceřinou společností DHL International (6). Dne 10. února 2009 Soud prvního stupně rozhodnutí Komise zrušil se závěrem, že Komise dospěla k rozhodnutí o nevznesení námitek přesto, že existovaly závažné problémy, které měly Komisi vést k zahájení formálního vyšetřovacího řízení.
(3)
V dubnu roku 2009 podala Belgie u Evropského soudního dvora odvolání (7) (C-148/2009) proti rozsudku Soudu prvního stupně, kterým se zrušuje rozhodnutí Komise ze dne 23. července 2003 o nevznesení námitek.
(4)
Dne 22. září 2011 Soudní dvůr odvolání Belgie zamítl a uvedl, že Soud prvního stupně rozhodnutí Komise z roku 2003 zrušil oprávněně.
1.2 STÍŽNOST TÝKAJÍCÍ SE PODPORY NA DISTRIBUCI TISKU
(5)
V roce 2005 několik soukromých belgických distributorů tisku podalo jak podle antimonopolních předpisů, tak pravidel o státních podporách stížnost (8) proti dohodě o distribuci tisku, kterou uzavřely belgické orgány a společnost DPLP. Tato dohoda pověřuje DPLP úkolem veřejné služby v oblasti distribuce tisku po celé Belgii a stanoví jak sazebník za tuto službu, tak vyrovnání, na které má DPLP nárok z důvodů dodatečných nákladů vyvolaných plněním tohoto úkolu. Stížnost se týká hlavně sazeb za služby navrhovaných DPLP, o nichž stěžovatelé tvrdí, že jsou tak nízké, že ve skutečnosti vylučují jakoukoliv snahu o hospodářskou soutěž.
(6)
Pokud se jedná o pravidla státní podpory, útvary Komise stížnost zamítly, protože předběžné přezkumné řízení umožnilo zjistit, že neexistuje žádné nadměrné vyrovnání za dodatečné čisté náklady vyvolané plněním této veřejné služby. V květnu 2009 stěžovatelé ovšem vyjádřili s tímto předběžným stanoviskem nesouhlas, předložili dodatečné informace a požádali Komisi, aby provedla hlubší šetření.
1.3 ČTVRTÁ „SMLOUVA O SPRÁVĚ“ („CONTRAT DE GESTION“) NA OBDOBÍ 2005-2010
(7)
Přezkum stížnosti ohledně vyrovnání poskytnutého za distribuci tisku umožnil Komisi zjistit, že Belgie v roce 2005 uzavřela s DPLP neoznámenou „smlouvu o správě“, která stanovila vyplacení vyrovnání za služby obecného hospodářského zájmu (SOHZ). Komise tudíž z moci úřední případ otevřela (9) a v dubnu 2007 zaslala Belgii žádost o poskytnutí informací.
(8)
V prosinci roku 2007 belgické orgány odpověděly, že se domnívají, že vyrovnání za služby obecného hospodářského zájmu nepředstavuje státní podporu, protože je splněna každá ze čtyř podmínek uvedených v rozsudku ve věci Altmark (10). Později poskytly informace o čtvrtě smlouvě o správě, a to zejména o systému analytického účetnictví používaném k výpočtu vyrovnání vypláceného státem.
(9)
Následně byla opatření, jichž se týkalo řízení z moci úřední, stejně jako stížnosti zahrnuta do formálního vyšetřovacího řízení C20/09 zahájeného dne 23. července 2009.
1.4 ROZHODNUTÍ O ZAHÁJENÍ ŘÍZENÍ
(10)
Vzhledem ke zrušení rozhodnutí Komise ze dne 23. července 2003 Soudem prvního stupně a po přezkumu informací poskytnutých belgickými orgány o předmětných opatřeních se Komise dne 13. července 2009 rozhodla zahájit formální vyšetřovací řízení podle čl. 108 odst. 2 SFEU (11).
(11)
Rozhodnutí Komise o zahájení řízení bylo zveřejněno v Úředním věstníku Evropské unie. Komise vyzvala zúčastněné strany, aby jí oznámily své připomínky.
1.5 PŘIPOMÍNKY BELGICKÝCH ORGÁNŮ K ROZHODNUTÍ O ZAHÁJENÍ ŘÍZENÍ
(12)
Belgické orgány oznámily své připomínky dne 13. srpna 2009 a doplnily je dalšími dne 10. září 2009, 12. října 2009, 23. dubna 2010, 26. dubna 2010, 19. října 2010, 19. listopadu 2010, 21. prosince 2010, 18. ledna 2011, 17. února 2011, 2. března 2011, 29. března 2011, 11. dubna 2011, 10. května 2011, 27. května 2011, 14. června 2011, 10. srpna 2011, 26. srpna 2011, 7. října 2011, 14. prosince 2011, 19. prosince 2011, 20. prosince 2011 a 26. prosince 2011. Uvedly, že dne 22. dubna 2009 podaly odvolání proti rozsudku Soudu prvního stupně ze dne 10. února 2009, a podaly upřesnění ohledně vyrovnání za veřejné služby a dalších opatření ad hoc ve prospěch DPLP.
1.6 PŘIPOMÍNKY TŘETÍCH STRAN K ROZHODNUTÍ O ZAHÁJENÍ ŘÍZENÍ A PŘIPOMÍNKY BELGICKÝCH ORGÁNŮ K PŘIPOMÍNKÁM TŘETÍCH STRAN
(13)
Společnosti Deutsche Post AG a DHL International N.V./S.A. předložily připomínky dne 28. srpna 2009.
(14)
Vlaamse Federatie van Persverspreiders (dále jen „VFP“ - „Vlámská federace distributorů tisku“) a Prodipresse („Union des professionnels de la diffusion de la presse“ - „Profesní unie distribuce tisku“) předložily své připomínky dne 28. srpna 2009.
(15)
Belgische Distributiedienst B.V.B.A (dále jen „BD“ - konkurent DPLP na trhu distribuce tisku) předložila své připomínky dne 28. srpna 2009.
(16)
Belgické sdružení vydavatelů deníků A.S.B.L. předložilo své připomínky dne 28. srpna 2009.
2. PODROBNÝ POPIS PODPORY
2.1 PRÁVNÍ STATUS A ČINNOSTI DPLP
(17)
Belgická pošta byla státní agenturou („agenturou pošt“) až do roku 1992, kdy byla legálně ustavena jako samostatná právnická osoba („entreprise publique autonome“ - „autonomní veřejnoprávní podnik“). V roce 2000 se její právní status změnil na „veřejnoprávní akciovou společnost“ („société anonyme de droit public“).
(18)
V roce 2010 dosáhla společnost DPLP provozního příjmu ve výši 2 318 milionů EUR a provozního zisku ve výši 319 milionů EUR. Na konci roku 2010 zaměstnávala 33 616 osob. V roce 2002 zaměstnávala pro srovnání 42 000 osob. Mzdové náklady představují 65 % celkových provozních nákladů.
(19)
Menšinovou účast ve výši 50 % bez jedné akcie drží soukromý investor CVC Capital Partners. Většinovým akcionářem je belgický stát.
2.2 SHRNUTÍ PŘEDMĚTNÝCH VEŘEJNÝCH OPATŘENÍ
2.2.1 Úkoly veřejné služby během období 1992-2010
(20)
Během celého období, jež je předmětem šetření, tj. od roku 1992 do roku 2010, byla společnost DPLP pověřena plněním úkolů veřejné služby na základě poštovního zákona (12) a čtyř po sobě následujících smluv o správě.
2.2.1.1 Povinnosti veřejné služby stanovené ve smlouvách o správě
(21)
Smlouvy o správě stanoví pravidla a způsoby plnění úkolů vykonávaných DPLP v rámci provádění jejích činností veřejného zájmu a určují finanční zásah belgického státu.
(22)
Od svého ustavení v roce 1992 podepsala DPLP s belgickým státem čtyři smlouvy o správě, které zahrnují tato období (13):
1.
první smlouva: od 14. září 1992 do 31. prosince 1996;
2.
druhá smlouva: od 1. ledna 1997 do 23. září 2002;
3.
třetí smlouva: od 24. září 2002 do 23. září 2005;
4.
čtvrtá smlouva: od 24. září 2005 do 23. září 2010; u této smlouvy došlo k jejímu prodloužení do doby, než bude uzavřena nová smlouva.
(23)
Smlouvy o správě obsahují seznam úkolů veřejné služby. Úkoly veřejné služby stanovené belgickým státem v současné smlouvě o správě jsou tyto (14):
Poštovní služby
i)
Všeobecná poštovní služba
ii)
Distribuce novin
iii)
Distribuce časopisů
iv)
Distribuce volebních tiskovin
v)
Zvláštní sazby pro nevýdělečná sdružení
vi)
Zásilky dopisů podléhajících režimu osvobození od poštovních poplatků (královská korespondence a další zvláštní korespondence)
vii)
Mezinárodní poštovní služby
viii)
Mezinárodní balíková přeprava
Finanční služby
ix)
Příjem hotovostních vkladů na běžný poštovní účet
x)
Vystavování poštovních poukázek
xi)
Vyplácení v bydlišti starobních, pozůstalostních a invalidních důchodů
xii)
Vyplácení odměny za volební účast
xiii)
Vedení účetnictví u blokových pokut v oblasti silniční dopravy a jejich hrazení
xiv)
Služby v oblasti rybářských povolení
Prodej poštovních známek
xv)
Prodej poštovních známek
Další veřejné služby
xvi)
Sociální úloha poštovního doručovatele
xvii)
Přiměřené informování veřejnosti
xviii)
Tisk a dodávání elektronické pošty
xix)
Certifikační služby u zpráv
xx)
Služby vykonávané pro účetní státní pokladny
xxi)
Prodej kolků a pokutových kolků
xxii)
Spolupráce při distribuci sad volebních lístků
2.2.2 Veřejná opatření, jež jsou předmětem šetření
(24)
Od roku 1992 do roku 2010 využívala DPLP veřejné pomoci v podobě různých opatření:
1.
hrazení důchodů: následkem reformy důchodového systému, k níž došlo v roce 1997, stát zbavil DPLP závazků nahromaděných v oblasti důchodů ve výši 3,8 miliardy EUR;
2.
každoroční vyrovnání nákladů spojených s prováděním povinností veřejné služby (15) v celkové částce 5,2 miliardy EUR za období 1992-2010;
3.
vklady kapitálu: dva v roce 1997 (62 milionů EUR), jeden v roce 2003 (297,5 milionu EUR) a jeden v roce 2006 (40 milionů EUR);
4.
daňová osvobození: osvobození od daně z příjmů právnických osob, pozemkové daně a dalších nepřímých a místních daní;
5.
převod budov: v roce 1992 bylo na DPLP převedeno 63 budov v celkové hodnotě 112,2 milionu EUR;
6.
záruka poskytnutá státem v roce 2004 u půjčky ve výši 100 milionů EUR oproti uhrazení záruční prémie ve výši 0,25 %.
2.2.2.1 Hrazení důchodů
(25)
V roce 1992 byla agentura pošt změněna zákonem na autonomní veřejnoprávní podnik (EPA - „entreprise publique autonome“) s názvem „De Post - La Poste“. Jako právní nástupce agentury pošt převzala DPLP její aktiva a zaměstnance. Pokud jde o podnikový model, představovala tato změna důležitý zlom:
1.
na rozdíl od agentury pošt, jež byla spravována v rámci pravomocí a pod vedením příslušného ministra, byla DPLP řízena svou správní radou a správním výborem, přičemž vláda si ponechala pouze pravomoc dohledu za účelem dodržování právních předpisů a smlouvy o správě (16);
2.
DPLP byla v zásadě odpovědná za vlastní finanční rovnováhu, zatímco každoroční rozpočet agentury pošt byl dosud vypracováván příslušným ministrem, který ho předkládal ke schválení parlamentu v příloze rozpočtu vlastního ministerstva.
(26)
V roce 1992 tak DPLP převzala 43 747 státních zaměstnanců spolu s jejich právní ochranou v oblasti zajištění zaměstnání, důchodu a odměny (článek 33 zákona ze dne 21. března 1991).
(27)
V roce 2008 zaměstnávala DPLP stále přibližně 23 500 statutárních zaměstnanců (jejichž status byl podobný jako status státních zaměstnanců), kteří představovali téměř dvě třetiny celkového počtu jejích zaměstnanců, jak je uvedeno níže.
Tabulka 1
Režimy zaměstnání u DPLP
(28)
Mezi rokem 1972 a 1996 byly důchody vypláceny na základě průběžně financovaného důchodového systému. Podle tohoto systému DPLP vracela státu celkovou částku důchodů, které stát vyplatil bývalým státním zaměstnancům v důchodu (17) na základě důchodových nároků, které nashromáždili od roku 1972, během nějž se belgická pošta stala v rámci státu oddělenou účetní jednotkou (agenturou pošt).
(29)
Až do reformy důchodového systému v roce 1997 nebyla v systému financování důchodů provedena žádná změna. Tato reforma spočívala ve sladění důchodového systému prvního pilíře, který platil pro statutární zaměstnance DPLP, se systémem soukromého sektoru: od roku 1997 byla DPLP povinna hradit ONSS (Office national de sécurité sociale - Národní úřad sociálního zabezpečení) dávku na důchodové zabezpečení ve výši 8,86 % mzdy.
(30)
Stát souběžně souhlasil s převzetím závazků nahromaděných DPLP v oblasti důchodů, které dosáhly částky 3,8 miliardy EUR.
2.2.2.2 Roční vyrovnání nákladů spojených s prováděním závazků veřejné služby
(31)
Každá smlouva stanovila, že stát zaplatí roční vyrovnání za provádění úkolů veřejné služby vymezených v dané smlouvě.
(32)
V prvních třech smlouvách bylo vyrovnání stanoveno na základě skutečného rozdílu mezi výdaji a příjmy u úkolů veřejné služby. Čtvrtá smlouva o správě stanoví vyplacení paušálního vyrovnání, jež se vypočítává na základě očekávaného rozdílu mezi náklady DPLP a příjmy vytvářenými uživateli veřejných služeb, přičemž vyrovnání podléhá stropu stanovenému ve smlouvách o správě (18).
(33)
Veřejné služby, za které je DPLP podle současné smlouvy (19) oprávněna dostávat od státu vyrovnání, jsou tyto:
Poštovní služby
ii)
Distribuce novin
iii)
Distribuce časopisů
iv)
Distribuce volebních tiskovin
v)
Zvláštní sazby pro nevýdělečná sdružení
vi)
Zásilky dopisů podléhajících režimu osvobození od poštovních poplatků (královská korespondence a další zvláštní korespondence)
Finanční služby
ix)
Příjem hotovostních vkladů na běžný poštovní účet
x)
Vystavování poštovních poukázek
xi)
Vyplácení v bydlišti starobních, pozůstalostních a invalidních důchodů
xiii)
Vedení účetnictví u blokových pokut v oblasti silniční dopravy a jejich hrazení
xiv)
Služby v oblasti rybářských povolení
Prodej poštovních známek
xv)
Prodej poštovních známek
Další veřejné služby
xvi)
Sociální úloha poštovního doručovatele
xx)
Služby vykonávané pro účetní státní pokladny
xxi)
Prodej kolků a pokutových kolků
(34)
Je nutno poznamenat, že podle posledních tří smluv o správě se za všeobecnou poštovní službu nemůže vyplácet žádné vyrovnání (20). Ačkoli distribuce tisku může v souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 97/67/ES ze dne 15. prosince 1997 o společných pravidlech pro rozvoj vnitřního trhu poštovních služeb Společenství a zvyšování kvality služby (21) obvykle spadat do rámce všeobecné služby, belgické orgány vymezily zvláštní úkoly (distribuce novin a časopisů), za něž se vyplácí podle smluv o správě vyrovnání, podle kritérií, která je odlišují od všeobecné poštovní služby. Těmito kritérii jsou 1) cíle úkolu, které přesahují cíle všeobecné služby, 2) zvláštní podmínky stanovené v uvedených smlouvách a 3) zvláštní ustanovení v oblasti stanovení sazeb, jež se liší od stanovení sazeb u všeobecné služby.
(35)
Cíle úkolu: belgické orgány považují za mimořádně důležité, aby se zajistilo široké šíření tištěných médií po celém belgickém území za účelem zvýšení informovanosti a názorové rozmanitosti a povzbuzení účasti veřejnosti na politické diskuzi.
(36)
Smlouva stanoví zvláštní provozní podmínky: zvláštní služba distribuce tisku, kterou musí DPLP vykonávat a za níž dostává vyrovnání, přesahuje obvyklou distribuci tisku zahrnutou do všeobecné služby. Podléhá řadě přísných podmínek v oblasti kvality a výsledků, které se týkají doby distribuce (např. dodání před půl osmou), četnosti, distribučních variant pro vydavatele, flexibility poskytnuté vydavatelům, pokud jde o objem, a také nepřerušenosti poskytování služby (včetně přesné definice případů vyšší moci).
(37)
Zvláštní sazby: sazby úkolu distribuce tisku, které mají za následek vyrovnání, jsou určovány v rámci tripartitních jednání (belgický stát/DPLP/odvětví tisku) a na rozdíl od sazeb všeobecné veřejné služby nemusí být schváleny regulačním orgánem. Zatímco sazby všeobecné veřejné služby vycházejí z nákladů, sazby zvláštního úkolu distribuce tisku, které mají za následek vyrovnání, jsou značně nižší, aby bylo možno dosáhnout sledovaných cílů.
(38)
Veřejné služby uvedené 33. bodě odůvodnění mohou být předmětem vyrovnání za veřejnou službu. Částky skutečně vyplacené jako vyrovnání za veřejnou službu za každý hospodářský rok jsou tyto:
První smlouva o správě
Rok
Částka (v EUR)
1992 (22)
91 720 000
1993
351 327 000
1994
322 138 000
1995
368 308 000
1996
314 205 000
Druhá smlouva o správě
Rok
Částka (v EUR)
1997
208 934 000
1998
228 629 000
1999
213 788 000
2000
216 282 000
2001
224 269 000
2002
194 559 000
Třetí smlouva o správě
Rok
Částka (v EUR)
2003
175 554 000
2004
247 606 000
2005
254 825 000
Čtvrtá smlouva o správě
Rok
Částka (v EUR)
2006
299 729 000
2007
306 396 000
2008
315 683 000
2009
321 244 000
2010
325 735 000
2.2.2.3 Vklady kapitálu
(39)
Kapitálové vklady v roce 1997: DPLP byla příjemcem dvou neoznámených kapitálových vkladů v celkové částce 62 milionů EUR. Belgické orgány ale následně uvedly, že tyto finanční prostředky ve skutečnosti představují odložená vyrovnání za veřejnou službu, která nebyla DPLP vyplacena včas.
(40)
Kapitálové vklady v roce 2003: belgické orgány přistoupily ke kapitálovému vkladu ve prospěch DPLP v celkové výši 297,5 milionu EUR. Podle nich tento vklad proběhl za podmínek přijatelných pro soukromého investora vykonávajícího svou činnost za běžných podmínek tržního hospodářství, a tak v souladu se zásadou soukromého investora v tržním hospodářství nepředstavuje údajně státní podporu.
(41)
Kapitálové vklady v roce 2006: belgické orgány přistoupily k novému kapitálovému vkladu v celkové výši 40 milionů EUR. Podle nich byl tento vklad v souladu se zásadou soukromého investora v tržním hospodářství, protože proběhl za stejných podmínek, jaké platí pro soukromé investory (pari passu).
2.2.2.4 Daňová osvobození
(42)
Až do 31. prosince 2005 byla DPLP osvobozena od daně z příjmů právnických osob.
(43)
Během šetřeného období byla osvobozena od pozemkové daně u budov, jež využívala v rámci provádění veřejných služeb, což představovalo zvýhodnění ve výši od […] (23) do […] EUR za rok. Pokud by tuto daň platila, byly by náklady u produktů (veřejná služba a komerční produkty), u nichž se tyto budovy používaly, příslušně vyšší.
(44)
DPLP je rovněž osvobozena od dalších nepřímých a místních daní. Belgické orgány nejsou schopny odhadnout přesnou výši tohoto zvýhodnění, ale uvádějí, že toto opatření spadá do oblasti působnosti pravidel de minimis.
(45)
Daňová osvobození pocházejí z doby před vstupem v platnost Smlouvy o ES v roce 1958 a byla zachována bez podstatnějších změn. Zatímco osvobození od daně z příjmů právnických osob bylo zrušeno ke dni 31. prosince 2005, poslední dvě opatření jsou stále v platnosti.
2.2.2.5 Převod budov
(46)
V roce 1992 převedl belgický stát na DPLP bez protiplnění 63 budov (24). Tato společnost jich již využívala, i když právně patřily státu. Celková hodnota tohoto majetku byla odhadnuta na 112,2 milionu EUR (25). Tyto budovy byly odlišné od původních aktiv, ke kterým byly přidány a která byla oddělena od státního majetku, když se belgická pošta stala v roce 1971 oddělenou státní agenturou („agenturou pošt“). Agentura pošt již právně vlastnila aktiva, která byla zanesena do její rozvahy. Tyto dodatečné budovy převedené v roce 1992 měly naopak vyrovnat náklady představované důchody, které nadále příslušely DPLP v okamžiku, kdy společnost přešla ze statusu agentury na status autonomního veřejnoprávního podniku.
(47)
Belgické orgány zdůrazňují, že převod těchto budov spadá výlučně do rámce vnitřní reorganizace státního majetku a že nepředstavuje zvýhodnění. Podle nich belgická pošta využívala těchto budov již předtím, než byla v roce 1992 přeměněna na DPLP (a využívala jich tak již agentura pošt).
2.2.2.6 Státní záruka
(48)
DPLP bylo umožněno požádat o veřejnou záruku u svých půjček oproti uhrazení záruční prémie ve výši 0,25 %.
(49)
Během šetřeného období bylo této záruky využito pouze jednou, a to u půjčky ve výši 100 milionů EUR získané od Evropské investiční banky (EIB). Dohoda podepsaná mezi DPLP a EIB dne 22. prosince 2004 umožňovala DPLP využívat úvěrovou facilitu EIB až do 10. června 2008. DPLP využila této možnosti a dne 8. listopadu 2007 požádala o částku 100 milionů EUR, kterou dne 5. prosince 2007 skutečně obdržela. DPLP se zavázala splatit půjčku v 11 stejných ročních splátkách ve výši přibližně 9,09 milionu EUR. První splátka má být uhrazena dne 5. prosince 2012 a poslední dne 5. prosince 2022. Úroky se platí čtvrtletně (5. prosince, 5. března, 5. června a 5. září). Úroková míra je stanovena na základě tříměsíční sazby EURIBOR snížené o 37 bazických bodů.
3. POPIS DŮVODŮ, KTERÉ VEDLY K ZAHÁJENÍ ŘÍZENÍ V ROCE 2009
(50)
Na základě rozsudku ve věci Altmark (26) se Komise domnívala, že vyrovnání za veřejnou službu vyplacená od roku 1992 stejně jako výše uvedená daňová osvobození, vklady kapitálu, státní záruka a převod budov mohou představovat podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.
(51)
Státní podpory spočívající ve vyrovnání nákladů spojených se závazky všeobecné služby lze prohlásit za slučitelné podle čl. 106 odst. 2 SFEU, pokud jsou nezbytné pro provedení těchto služeb a neovlivňují obchod v míře, která by byla v rozporu se zájmem Evropské unie.
(52)
V rozhodnutí o zahájení řízení z roku 2009 si Komise položila otázku ohledně nezbytnosti a proporcionality opatření podpory poskytnutých DPLP za účelem plnění jejích úkolů veřejné služby.
(53)
Pokud jde o výpočet nadměrného vyrovnání podle čl. 106 odst. 2 SFEU, Komise na základě ověření nepřítomnosti nadměrného vyrovnání za úkoly veřejné služby usoudila, že byly zohledněny všechny příjmy a náklady spojené se závazky veřejné služby. Pro účely tohoto výpočtu je nutno ověřit spolehlivost účetní metody použité pro určení nákladů, které lze přičíst službám obecného hospodářského zájmu, a zohlednit také všechny čisté náklady veřejné služby a dodatečné podpory poskytnuté v jakékoliv formě.
(54)
Pokud jde o financování důchodů státních zaměstnanců státem, Komise si položila otázku, do jaké míry skutečnost, že DPLP byla zbavena svých závazků v oblasti důchodů, postavilo tuto společnost do situace srovnatelné se situací jejích konkurentů, co se týče odvodů na sociální zabezpečení.
(55)
V souladu s přístupem použitým Komisí v jejím rozhodnutí o veřejném financování nákladů na důchody státních úředníků pracujících u francouzské společnosti La Poste (27) bylo nutno přezkoumat, zda se z hlediska čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU jednalo o slučitelné opatření, a za tímto účelem zjistit, do jaké míry byly náklady na sociální zabezpečení hrazené DPLP poté, co byla zbavena těchto závazků, srovnatelné s náklady, které měli její konkurenti.
4. PŘIPOMÍNKY ZÚČASTNĚNÝCH STRAN
4.1 PŘIPOMÍNKY SPOLEČNOSTÍ VFP A PRODIPRESSE
(56)
Dne 28. srpna 2009 sdělily společnosti VFP a Prodipresse své připomínky k systému distribuce tisku prováděnému společností DPLP.
(57)
V souladu se stížností, kterou podaly dříve, VFP a Prodipresse zdůraznily narušení hospodářské soutěže, které vyplývá z nízkých sazeb uplatňovaných DPLP u distribuce tisku, což znemožňuje jakoukoliv hospodářskou soutěž ze strany ostatních subjektů na trhu.
(58)
Uvedly, že ceny používané DPLP se určují během tripartitního jednání mezi DPLP, vydavateli a státem. Ztráty, které DPLP vznikají v důsledku těchto cen, jež jsou pod úrovní cen tržních, jsou podle nich vyrovnávány státem v rámci vyrovnání za služby obecného hospodářského zájmu. DPLP je sice přímým příjemcem této podpory, ale nepřímý prospěch z ní mají také vydavatelé novin.
(59)
VFP a Prodipresse se domnívají, že DPLP by mohla dostávat za systém distribuce tisku nadměrné vyrovnání, které údajně využívá na financování svých jiných činností.
4.2 PŘIPOMÍNKY BELGICKÉHO SDRUŽENÍ VYDAVATELŮ NOVIN (ASSOCIATION BELGE DES ÉDITEURS DES JOURNAUX)
(60)
Dne 28. srpna 2009 sdělilo své připomínky Belgické sdružení vydavatelů novin. Při této příležitosti zdůraznilo význam z hlediska demokracie a rovnosti účinného systému distribuce novin na celém belgickém území za přiměřené a jednotné ceny, jenž umožňuje předplatitelům dostávat noviny časně ráno.
4.3 PŘIPOMÍNKY SPOLEČNOSTÍ DEUTSCHE POST AG A DHL INTERNATIONAL
(61)
Dne 28. srpna 2009 sdělily své připomínky společnosti Deutsche Post AG a DHL International. Trvaly na nutnosti přezkoumat převzetí závazků příslušejících DPLP v oblasti důchodů a ověřit zejména slučitelnost tohoto opatření s předchozí praxí, na nutnosti zkontrolovat slučitelnost vkladů kapitálu s trhem, ověřit slučitelnost rozdělení nákladů s rozsudkem ve věci Chronopost a přezkoumat převod budov.
4.4 PŘIPOMÍNKY SPOLEČNOSTI BELGISCHE DISTRIBUTIEDIENST NV/BELGIQUE DIFFUSION SA
(62)
Dne 28. srpna 2009 sdělila své připomínky společnost Belgische Distributiedienst NV/Belgique Diffusion SA (dále jen „BD“), která je součástí skupiny TNT. Na trhu distribuce novin a časopisů je BD konkurentem společnosti DPLP, a to zejména její dceřiné společnosti Deltamedia, která je pověřena distribucí tisku. V souladu se stížností podanou dříve BD zdůraznila, že DPLP uplatňuje u distribuce novin ceny nižší, než jsou její náklady. Ztráty, které DPLP vznikají, jsou podle ní financovány veřejnými dotacemi. Nevysoké ceny údajně ztěžují jakoukoliv hospodářskou soutěž vůči DPLP.
(63)
Podle BD společnost DPLP údajně porušila směrnici Rady 92/50/EHS ze dne 18. června 1992 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na služby (28) a také článek 7 směrnice 97/67/ES. BD si rovněž kladla otázky ohledně existence podpory podle čl. 107 odst. 1 SFEU a ohledně slučitelnosti vyrovnání nákladů spojených se službami obecného hospodářského zájmu podle čl. 106 odst. 2 SFEU.
(64)
Kladla si otázku, zda lze distribuci novin označit za službu obecného hospodářského zájmu vzhledem ke skutečnosti, že ve většině členských států je tato činnost otevřena hospodářské soutěži, aniž by do ní byl zapojen poskytovatel poštovních služeb.
(65)
BD si rovněž kladla otázku, zda dotace vyhrazená výlučně poskytovateli poštovních služeb je tím nejvhodnějším prostředkem, jak podporovat distribuci novin, ve srovnání s podporou poskytnutou vydavatelům, kteří by si tak mohli zajistit distribuční služby na volném trhu, čímž by různí poskytovatelé mohli mezi sebou soutěžit.
(66)
BD položila otázku nezbytných nákladů, a to i v případě, pokud by měl být schválen úkol distribuce novin, jímž byla DPLP pověřena. Podle této společnosti má DPLP značně vyšší náklady než ostatní hospodářské subjekty, čímž se zvyšuje nutná míra dotací. V tomto smyslu nejsou dotace ani přiměřené, ani oprávněné.
(67)
BD se konečně domnívá, že by náklady DPLP převzaté státem mohly zahrnovat investiční náklady, které by nebyly nezbytně nutné pro plnění služby obecného hospodářského zájmu vzhledem k tomu, že DPLP údajně mohla využívat infrastruktur zavedených pro jiné služby. Z veřejné dotace mohly být údajně financovány také reklamní kampaně ve prospěch komerčních produktů.
5. PŘIPOMÍNKY BELGICKÝCH ORGÁNŮ
5.1 PŘIPOMÍNKY BELGICKÝCH ORGÁNŮ K PŘEVZETÍ DŮCHODŮ
(68)
Belgické orgány zdůrazňují, že v souladu s přístupem použitým v rozsudku ve věci Combus (29) nepředstavuje převzetí závazků v oblasti důchodů státní podporu, protože zbavuje belgickou poštu neobvyklých výdajů a ne výdajů, které běžně zatěžují rozpočet podniku.
(69)
Neobvyklé výdaje údajně vyplývají z vyšších mzdových nákladů kvůli statutárním zaměstnancům a nedostatečné provozní flexibility, které brání DPLP snížit mezi jejími zaměstnanci počet státních zaměstnanců podle jejího přání.
(70)
Belgické orgány vymezují tři příčiny nedostatečné flexibility:
1.
definitiva státních zaměstnanců;
2.
neexistující vnitřní mobilita;
3.
nemožnost využívat dočasné nezaměstnanosti.
(71)
Definitiva státních zaměstnanců: DPLP zdůrazňuje, že její statutární zaměstnanci jsou de facto najímáni na dobu neurčitou. DPLP nemůže vypovědět pracovní smlouvy svých statutárních zaměstnanců kromě vážného důvodu nebo opakujících se špatných výsledků. Dokonce i v tomto případě podléhá propouštěcí řízení mimořádně obtížným požadavkům.
(72)
Státní rada (belgické správní soudnictví pravomocné pro statutární zaměstnance, zatímco smluvní zaměstnanci spadají pod pravomoc pracovních soudů) k tomu projevila sklon upřednostňovat statutární zaměstnance tím, že stanovila přísnou normu pro prokázání „platného důvodu“. Z uvedeného vyplývá, že DPLP nemůže propouštět své statutární zaměstnance ať už jednotlivě či hromadně a ať už z hospodářských či technických důvodů.
(73)
Vypovězení pracovní smlouvy tak nepředstavuje nástroj řízení, který by umožnil měnit složení zaměstnanců podle skutečných provozních potřeb. Nemožnost přistoupit k propuštění z hospodářských důvodů rovněž značně omezuje prostředky, které má DPLP na řešení obtíží, jako je nedostatečná mobilita nebo mzdy a výhody statutárních zaměstnanců, které převyšují mzdy a výhody uplatňované na trhu. Statutární zaměstnanci k tomu nejsou oprávněni požadovat automatické převedení do veřejné správy a ani DPLP takové převedení nemůže prosazovat.
(74)
Uvedené znamená, že se snižování počtu statutárních zaměstnanců omezuje v zásadě na nepočetné dobrovolné odchody a na odchody přirozené.
(75)
Neexistence vnitřní mobility: vedle neschopnosti DPLP snížit počet statutárních zaměstnanců v oblastech, ve kterých došlo ke snížení poptávky po službách, podléhají možnosti, které má při přesunu svých statutárních zaměstnanců v rámci organizace podle svých potřeb, přísným omezením.
(76)
Ohledy jako jazyková příslušnost, kvalifikace, odpracované roky a funkční zařazení jsou příčinou stavu, kdy je DPLP v široké míře neschopna přesouvat své zaměstnance z oblastí, v nichž požadavky na počet zaměstnanců klesají, a to např. kvůli ústupu tradiční korespondence, do odvětví, v nichž existují nedostatečné stavy pracovníků kvůli odchodům do důchodu nebo zvýšené poptávce.
(77)
Řečeno jinými slovy, kvůli nepružnému „statusu“ je DPLP v široké míře neschopna přesouvat statutární zaměstnance podle svých potřeb nebo vyrovnávat nevyváženost mezi oblastmi činností s nadměrným počtem pracovníků a oblastmi, kde je jich nedostatek. Kvůli uspokojení potřeb v odvětvích s nedostatečným počtem pracovníků tak DPLP musí paradoxně najímat brigádníky nebo smluvní zaměstnance a přitom si ponechat nadbytečné statutární zaměstnance v odvětvích s nadbytkem pracovníků.
(78)
Nevyužívání dočasné nezaměstnanosti: DPLP k tomu nemůže své statutární zaměstnance dočasně propustit („nezaměstnanost z hospodářských důvodů“), jak to mohou učinit v případě, kdy není dostatek práce, hospodářské subjekty soukromého sektoru.
(79)
Vyšší mzdové náklady: když se agentura pošt stala v roce 1992 autonomním veřejnoprávním podnikem a byla přejmenována na DPLP, dostávali statutární zaměstnanci značně vyšší mzdy a měli značně vyšší výhody než smluvní zaměstnanci v soukromém sektoru. Od roku 1992 automatické zvyšování mezd podle odpracovaných roků a značný vliv odborových organizací při vyjednávání přispěly k tomu, že mzdy a výhody zůstaly na srovnatelně vyšší úrovni.
(80)
Vedle mezd a výhod, které jsou vyšší než mzdy a výhody smluvních zaměstnanců, mají statutární zaměstnanci nárok na 4 až 11 dnů dodatečné placené dovolené (30), což zvyšuje náklady DPLP. Tyto skutečnosti, které jsou příznačné pro statutární zaměstnance, ztížily DPLP správu jednotkového nákladu u statutárních zaměstnanců, který značně převyšuje jednotkový náklad u smluvních zaměstnanců v soukromém sektoru.
(81)
Od převzetí statutárních zaměstnanců agentury pošt v roce 1992 vedoucí pracovníci DPLP uznali, že tito zaměstnanci s vyššími mzdovými náklady a provozní nepružností představují strukturální nevýhodu, která je s postupující liberalizací poštovního trhu stále více obtížněji udržitelná. DPLP proto počínaje rokem 1998 přestala statutární zaměstnance najímat. Přirozené odchody, u nichž se jedná hlavně o odchody do důchodu, vedly ke snížení počtu zaměstnanců v absolutních hodnotách a stav zaměstnanců dosáhl v roce 2008 počtu 23 538 osob.
(82)
Jelikož snižování počtu statutárních zaměstnanců závisí hlavně na míře přirozených odchodů v souvislostech současné věkové pyramidy, probíhalo pomalu a jak ukazuje níže uvedená tabulka, mělo by s největší pravděpodobností zůstat pomalé až do roku 2030, to znamená dlouho po úplné liberalizaci poštovního trhu.
Tabulka 2
Vývoj počtu statutárních zaměstnanců DPLP
(83)
Belgické orgány se proto domnívají, že statutární zaměstnanci DPLP představují vážnou nevýhodu z provozního hlediska a z hlediska nákladů v porovnání se soukromými hospodářskými subjekty a že stát zbavil DPLP neobvyklých výdajů, které její konkurenty nezatěžují.
(84)
Opatření podle nich nepředstavuje státní podporu, a proto přístup, který Komise zaujala v rozhodnutí o zahájení řízení, není údajně vzhledem k předchozím případům, které se týkaly důchodových systémů (EDF (31), La Poste (Francie) (32), Royal Mail (33)), v záležitosti DPLP nutný.
(85)
Belgické orgány přesto zdůrazňují, že případné uplatnění takovéto metody na DPLP by údajně vedlo k závěru, že podíl nákladů na sociální zabezpečení vyjádřený procentním podílem na mzdových nákladech, který zatěžuje DPLP, je stejný jako u jejích konkurentů.
5.2 PŘIPOMÍNKY BELGICKÝCH ORGÁNŮ K ROČNÍMU VYROVNÁNÍ NÁKLADŮ VEŘEJNÉ SLUŽBY
(86)
Belgické orgány sdělily účetní údaje (34) společnosti DPLP a vysvětlily zásady analytického účetnictví, které DPLP uplatňuje.
(87)
Předně tvrdí, že ročně vyplácené vyrovnání za veřejnou službu nepředstavuje podporu, protože je v souladu s judikaturou Altmark.
(88)
Dále zdůrazňují, že v případě, pokud vyrovnání za veřejnou službu podporu představuje, jedná se o podporu slučitelnou, protože nepředstavuje nadměrné vyrovnání čistých nákladů, které zatěžují DPLP v rámci plnění jejich úkolů veřejné služby. Výpočty předložené belgickými orgány podle nich dokládají, že vyrovnání nákladů DPLP je dokonce nedostatečné.
(89)
Belgické orgány nakonec uvádějí, že některá opatření představují existující podporu. V tomto ohledu se odkazuje na část věnovanou existujícím podporám (bod odůvodnění 6.3.2 a následující).
5.3 PŘIPOMÍNKY BELGICKÝCH ORGÁNŮ KE VKLADŮM KAPITÁLU
5.3.1 Kapitálové vklady v roce 1997
(90)
V dopise zaslaném Komisi dne 12. srpna 2009 belgické orgány uvádějí, že je nutno posuzovat kapitálové vklady z roku 1997 v celkové výši 62 milionů EUR jako odložené vyrovnání za závazky veřejné služby.
5.3.2 Kapitálové vklady v roce 2003 a 2006
(91)
Podle belgických orgánů spočívala obě navýšení kapitálu provedená v roce 2003 a v roce 2006 na strategickém plánu (35), jehož konečným cílem bylo zlepšit konkurenceschopnost a ziskovost podniku v souvislostech postupné liberalizace poštovního trhu.
(92)
Tento strategický plán sledoval dva hlavní cíle:
1.
zlepšit produktivitu za účelem zajištění konkurenceschopnosti a ziskovosti ve více liberalizovaném tržním prostředí;
2.
otevřením kapitálu soukromým investorům postupně rozvíjet DPLP směrem k tržnímu uvažování, tj. dosáhnout a zachovat míry návratnosti kapitálu nutné pro přilákání soukromých investorů a uvolnit potenciál podniku z hlediska ziskovosti.
(93)
Kapitálové vklady v roce 2003: podle belgických orgánů bylo cílem navýšení kapitálu v roce 2003 posílit vlastní kapitál DPLP vzhledem ke značných finančním závazkům, které na sebe společnost vzala zejména za účelem výstavby čtyř nových poštovních uzlů, modernizace jednoho stávajícího poštovního uzlu, optimalizace roznášky dopisních zásilek a automatizace.
(94)
Belgické orgány k tomu zdůraznily, že vložené finanční prostředky rovněž kryly výdaje spojené se zaměstnanci v důsledku snížení počtu pracovníků ve spojení se systémem předčasného odchodu do důchodu, zkrácení pracovní doby a zvýšení mezd nových zaměstnanců.
(95)
Tato opatření údajně poskytla přiměřené záruky ohledně zvýšení ziskovosti během období 2003-2007, což uspokojilo očekávání soukromých investorů. Když se belgický stát rozhodl ke kapitálové investici, byl jako jediný akcionář společnosti DPLP v roce 2003 údajně veden výhledy na ziskovost a uvažoval při plném dodržení zásady soukromého investora v tržním hospodářství.
(96)
Dne 5. srpna 2009 belgické orgány mimoto sdělily, že výhledy ziskovosti dokládají, že kapitálový vklad byl proveden za podmínek, které byly v souladu se zásadou investora v tržním hospodářství, protože očekávaná návratnost kapitálu přesahuje návratnost, již by požadoval soukromý investor. Tyto výhledy byly realistické, protože skutečná ziskovost zaznamenaná mezi rokem 2003 a rokem 2008 značně přesáhla ziskovost očekávanou.
(97)
Belgické orgány upřesnily, že mezi kapitálovým vkladem z roku 2003 a zrušením pohledávek státu v účtech společnosti DPLP v roce 2005 neexistovalo žádné spojení. K tomuto zrušení došlo v jiném časovém okamžiku a jednalo se o běžný účetní úkon, protože stát jasně prohlásil, že tyto pohledávky nebudou společnosti DPLP uhrazeny. Konečné částky, které byly zrušeny v rámci konsolidace rozvahy za rok 2005, se lišily od částek kapitálového vkladu z roku 2003 a ztrát nahromaděných na konci roku 2002.
(98)
Kapitálové vklady v roce 2006: belgické orgány zdůraznily, že tento vklad byl v souladu se zásadou soukromého investora v tržním hospodářství, protože byl proveden za stejných podmínek (pari passu) jako u soukromého investora, tj. společnosti Post Invest Europe SA, která investovala částku 300 milionů EUR. Upsání nových akcií státem a soukromým investorem umožnilo, že nový investor získal podíl ve výši 50 % bez jedné akcie a stát si zachoval podíl ve výši 50 % s jednou akcií navíc (36).
(99)
Při určování ceny nových vydaných akcií ocenila investiční banka, na kterou se belgické orgány obrátily, celkovou hodnotu společnosti DPLP mezi […] a […] EUR. Stát se nakonec rozhodl pro částku […] EUR za celý podnik, a to před kapitálovými vklady. Belgické orgány uznávají, že pozdější výsledky DPLP přesáhly předpoklady, se kterými se pracovalo v okamžiku ocenění.
(100)
Podle belgických orgánů provedení strategického plánu zřejmě umožnilo učinit z DPLP jednoho z nejúčinnějších evropských provozovatelů. DPLP údajně dosáhla zásadního pokroku v oblasti ziskovosti, účinnosti (37) a kvality, a to při zachování přiměřených cen účtovaných zákazníkům.
5.4 PŘIPOMÍNKY BELGICKÝCH ORGÁNŮ K DAŇOVÝM OSVOBOZENÍM
(101)
Ve svém prohlášení ze dne 12. srpna 2009 belgické orgány připouštějí, že DPLP nepodléhala dani z příjmů právnických osob, ale až do 27. prosince 2005 podléhala dani ze zisku (tj. zdanění právnických osob). Zdůrazňují nicméně, že během období 2003-2005 tohoto systému zdanění nevyužívala: kdyby totiž podléhala dani z příjmů právnických osob, měla by nárok na převedení ztrát zaznamenaných v minulosti a během tohoto období by nemusela daň z příjmů právnických osob platit.
(102)
Kromě toho tvrdí, že DPLP během období 2003-2005 musela zaplatit daň ze svých zisků ve výši 2 milionů EUR.
(103)
Počínaje hospodářským rokem 2006 musela DPLP platit daň z příjmů právnických osob, aniž by mohla převést své předchozí ztráty. Belgické orgány odhadují ušlý daňový odpočet k tomuto dni na částku 51,87 milionu EUR.
(104)
Na základě uvedeného dospívají k názoru, že DPLP neměla z osvobození od daně z příjmů právnických osob před rokem 2006 žádný čistý zisk.
(105)
Belgické orgány upřesňují, že DPLP je osvobozena od pozemkové daně u příjmů z nemovitého majetku, který je využíván za účelem plnění služby veřejného zájmu.
(106)
Provedly odhad čisté výhody, kterou DPLP takto získává a která podle nich představuje jen omezenou část dodatečných nákladů, jež jí vznikají s ohledem na její povinnost udržovat poštovní síť, pro niž je příznačná přesně stanovená územní hustota, což je povinnost, za kterou nedostává žádné vyrovnání.
(107)
Belgické orgány vysvětlují, že DPLP je osvobozena od některých přímých a místních daní. Zdůrazňují, že tato osvobození mají čistý dopad de minimis.
5.5 PŘIPOMÍNKY BELGICKÝCH ORGÁNŮ K PŘEVODU BUDOV
(108)
Ve svém prohlášení ze dne 12. srpna 2009 belgické orgány potvrdily, že v době přeměny DPLP na autonomní veřejnoprávní podnik byl na tuto společnost převeden určitý počet budov. DPLP tyto budovy využívala již od roku 1971 a byly nutné pro plnění jejího úkolu poštovní služby.
(109)
Belgické orgány zdůrazňují, že převod budov neposkytl DPLP žádnou výhodu, protože je již využívala v rámci svého úkolu veřejné služby. Jinými slovy, jednalo se pouze o reorganizaci veřejného majetku.
5.6 PŘIPOMÍNKY BELGICKÝCH ORGÁNŮ KE STÁTNÍ ZÁRUCE NA PŮJČKY
(110)
Ve svém prohlášení ze dne 12. srpna 2009 belgické orgány zdůrazňují, že DPLP není na její půjčky poskytována státní záruka automaticky. Pokud by DPLP o takovou záruku požádala, musela by získat souhlas belgických orgánů a hradit státní pokladně roční prémii ve výši 0,25 %.
(111)
Během zvažovaného období se DPLP uchýlila k veřejné záruce pouze jednou.
(112)
Belgické orgány se domnívají, že záruční prémie ve výši 0,25 % je odpovídající vzhledem k finanční situaci DPLP a nízké pravděpodobnosti, že by DPLP půjčku nevrátila. Ostatně odhadují, že by úrokové sazby poskytnuté trhem v případě podobné půjčky bez státní záruky byly až o 40 bazických bodů vyšší.
5.7 PŘIPOMÍNKY BELGICKÝCH ORGÁNŮ K PŘIPOMÍNKÁM ZÚČASTNĚNÝCH STRAN
(113)
Ve svém prohlášení ze dne 12. října 2009 belgické orgány zdůrazňují, že pouze prohlášení společností BD a FVP/Prodipresse obsahují rozhodující skutečnosti. Tyto skutečnosti se týkají zejména distribuce novin a časopisů s velmi časným dodáním.
(114)
Belgické orgány tvrdí, že na rozdíl od názoru BD nespadá přidělování nevyhrazených poštovních služeb (jako je distribuce tisku) do oblasti působnosti právních předpisů Unie o zadávání veřejných zakázek (směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/18/ES (38)).
(115)
K tomu zdůrazňují, že distribuce novin a časopisů, jež představuje službu obecného hospodářského zájmu, neporušuje ustanovení Unie o liberalizaci poštovního trhu.
(116)
Belgické orgány rovněž uvádějí, že toto přidělení nevyplývá ze svévolného rozhodnutí. Podle nich je DPLP jediným podnikem, který je schopen splnit podmínky a povinnosti uložené poskytovateli tohoto typu služeb.
(117)
Belgické orgány zdůrazňují, že na rozdíl od tvrzení společnosti BD se DPLP během období 2002-2008 nedostalo nadměrného vyrovnání nákladů spojených s plněním její služby distribuce novin a časopisů.
(118)
Nesdílejí názor FVP/Prodipresse, podle nějž DPLP úmyslně navýšila své investice a nadnáklady spojené s rozšířením celostátního pokrytí distribuce s velmi časným dodáním, které údajně zvýšila z 82 na 100 %. Jelikož se uvedených 18 % týká hlavně vzdálených oblastí, náklady DPLP na zaměstnance neúměrně vzrostly a DPLP si musela pořídit dopravní vozidla na dlouhé vzdálenosti, pro které jsou příznačné vysoké odpisové náklady.
(119)
Belgické orgány nakonec zdůrazňují, že při výpočtu vyrovnání, které společnost dostala od státu za distribuci tisku s velmi časným dodáním, nebyly zohledněny náklady na její reklamní kampaň.
(120)
Společnost BD uvádí, že z hlediska nákladů není DPLP zjevně účinná. Belgické orgány toto tvrzení odmítají a zdůrazňují, že plně nezohledňuje vysoké nadnáklady spojené s distribucí tisku s velmi časným dodáním a že pomíjí značné úsilí vyvinuté DPLP za účelem zvládnutí svých nákladů a zvýšení své produktivity.
(121)
Podle BD jsou náklady Deltamedia nižší než náklady DPLP. Tento stav lze podle belgických orgánů přičíst těmto skutečnostem:
a)
Deltamedia nenabízí celostátní pokrytí;
b)
Deltamedia pracuje s nezávislými distributory;
c)
služba poskytovaná společností Deltamedia je zjednodušena, protože pracuje pouze s omezeným počtem vydavatelů sdružených v jediné tiskové skupině;
d)
vydavatelé dodávají noviny okamžitě do distribučních center.
5.8 PŘIPOMÍNKY BELGICKÝCH ORGÁNŮ K EXISTUJÍCÍ PODPOŘE
(122)
Ve svém prohlášení ze dne 21. prosince 2010 belgické orgány uvádějí, že některá z opatření, jež jsou předmětem šetření, představují existující podpory.
(123)
Zaprvé, belgické orgány zdůrazňují, že daňová osvobození, jichž využívala DPLP, pocházejí z doby před přistoupením Belgie k Evropské unii, a proto představují existující podpory.
(124)
Zadruhé, belgické orgány tvrdí, že roční dotace vyplácená DPLP pochází z doby před rokem 1999, to znamená před liberalizací poštovního trhu, a představuje tak existující podporu. Stejně tak by vklady kapitálu provedené před rokem 1999 měly být považovány, pokud by představovaly státní podporu, za podporu existující.
(125)
Zatřetí, belgické orgány tvrdí, že z důvodu desetileté promlčecí lhůty představují údajně všechna opatření přijatá před 13. červencem 1999 (tj. deset roků před zahájením formálního vyšetřovacího řízení v tomto konkrétním případě) existující podpory, protože v případě, že by ke zrušení Soudem prvního stupně došlo dříve, mělo by to za následek zrušení všech předchozích vyšetřovacích úkonů Komise. Tvrdí naopak, že vzhledem ke skutečnosti, že Komise provedla první vyšetřovací akt v prosinci 2002, je nutno nezahrnovat do vyšetřování opatření provedená před prosincem 1992. Mělo by se to týkat převodu budov a první roční dotace vyplacené v roce 1992.
6. POSOUZENÍ
6.1 PŘEDBĚŽNÉ POZNÁMKY TÝKAJÍCÍ SE SYSTÉMU ANALYTICKÉHO ÚČETNICTVÍ DPLP
(126)
Článek 14 směrnice 97/67/ES ve znění směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/6/ES ze dne 20. února 2008, kterou se mění směrnice 97/67/ES s ohledem na úplné dotvoření trhu poštovních služeb Společenství (39) (třetí poštovní směrnice) vyžaduje od poskytovatelů poštovních služeb vedení analytického účetnictví, ve kterém jsou jasně odlišeny na jedné straně služby a produkty, které jsou součástí všeobecných služeb, a na druhé straně služby a produkty, které jejich součástí nejsou. Jejich účetnictví musí přiřazovat přímo náklady, které lze přímo přiřadit produktům, a přiřazovat přímo nebo nepřímo společné náklady, a to zejména přiřazovat vhodným způsobem společné náklady nutné pro zajištění jak všeobecných služeb, tak služeb nevšeobecných. Analytické účetnictví DPLP spočívá v metodě stanovování nákladů podle činností (activity based costing - ABAC), při níž se přiřazují všechny provozní náklady až po úroveň provozního zisku před úroky a zdaněním (EBIT) jednotlivým produktům, a to v souladu s metodou úplného přidělování nákladů (FDC). Analytické účetnictví pokrývá všechny provozní náklady a všechny organizační jednotky DPLP. V roce 2009 představovaly komerční produkty […] % obratu DPLP v porovnání s […] % u produktů spojených s veřejnou službou.
(127)
Metoda analytického účetnictví obsahuje tři úrovně: prostředky, činnosti a produkty. Jejím cílem je určit podíl nákladů přiřaditelných každému produktu.
(128)
Náklady se dělí na 398 typů různých nákladů a 3 954 středisek odpovědnosti. Pro účely účetnictví jsou tyto náklady seskupeny do 34 stanic zdrojů („pools“) a 108 skupin kódů. Existuje 986 různých činností.
(129)
Náklady zdrojů jsou přiřazovány činnostem podle jejich povahy: „přímé prostředky“ jsou přímo přiřazovány konkrétní činnosti, zatímco „nepřímé prostředky“ přispívají k provádění několika činností a musí být přiřazovány pomocí přerozdělovacího klíče, který vyjadřuje stupeň využívání dotyčného prostředku každou z činností. Všeobecný příspěvek k provozování činnosti potom zahrnuje všeobecné náklady, které nelze přiřadit konkrétním činnostem; tyto náklady jsou přiřazovány rovnoměrně všem produktům na základě navýšených pořizovacích nákladů.
(130)
986 různých činností tvoří základní prvky hodnotového řetězce každého produktu. Část nákladů spojená s danou činností je přiřazována produktům v závislosti na využívání dotyčné činnosti u každého produktu. Náklady neprovozních činností jsou napřed přiřazeny provozním činnostem, které přispívají přímo produktům.
(131)
V poslední etapě postupu jsou náklady činností nakonec přiřazeny ke každému produktu podle přerozdělovacího klíče, který je obvykle založen na objemu. Jinými slovy, všechny produkty, které využívají určité činnosti, jsou zaúčtovány s částí nákladů této činnosti a tato část je úměrná objemu, s jakým tuto činnost využívají.
(132)
Komise soudí, že metoda analytického účetnictví, kterou v současné době DPLP používá, je uspokojivá, protože všechny náklady přiřazuje správně a s dostatečnou odpovídající mírou. Komise ale konstatuje, že DPLP vypracovala tuto metodu postupně, a lze se proto domnívat, že účetní údaje z počátku období, jež je předmětem šetření, jsou sice celkově důvěryhodné, ale ne tak podrobné jako údaje současného systému účetnictví.
(133)
V březnu roku 2011 belgické orgány seznámily Komisi se změnou metody analytického účetnictví DPLP, která měla být provedena se zpětnou platností s cílem odlišného rozdělení některých nákladů mezi komerční činnosti a činnosti veřejné služby. Změna plánovaná belgickými orgány se týká poslední etapy přiřazování nákladů, kdy jsou produkty zúčtovávány s náklady, které jsou úměrné objemu využití každé činnosti.
(134)
Změnou se mění metoda přiřazování provozních nákladů produktům, kterou DPLP dosud používala. Po podobné změně by některé náklady spojené s komerčními produkty přešly do oblasti veřejných služeb, čímž by se rozšířil základ nákladů veřejných služeb. Veřejné služby by tím nesly za rok v průměru […] EUR nákladů, které jsou v současné době přiřazovány komerčním produktům. Ostatní součásti metody analytického účetnictví by zůstaly beze změn.
(135)
Belgické orgány uvádějí, že náklady některých činností jsou již ze své podstaty určovány na určité úrovni, kterou stanoví potřeby veřejné služby. Jinými slovy, náklady těchto činností využívaných pro účely veřejných služeb by zůstaly stejné, i kdyby jich nevyužíval žádný komerční produkt. Jelikož daný komerční produkt nevyvolal dotyčnou činnost, neměl by nést provozní náklady spojené s touto činností ani v případě, kdy ji využívá.
(136)
Ačkoliv belgické orgány zdůrazňují, že je revidovaná metoda slučitelná se směrnicí 97/67/ES, rozsudkem ve věci Chronopost (40) a rámcem Unie pro státní podporu ve formě vyrovnávací platby za závazek veřejné služby (41) (dále jen „rámec pro SOHZ“), protože přiděluje produktům přímo přiřaditelné náklady a část společných nákladů, a že tato metoda lépe odráží skutečné náklady spojené se závazky veřejné služby, Komise soudí, že toto nové tvrzení nelze přijmout z formálních, ekonomických a právních důvodů.
(137)
Pokud jde o formální hledisko, není navrhovaná metoda ve skutečnosti v interním účetnictví DPLP používána, ale spočívá spíše ve změně ex post předchozích údajů. Revidovaná metoda nezískala souhlas regulačního orgánu jako základu pro stanovení sazeb a nepoužívá ji ani stát za účelem výpočtu vyrovnání za služby obecného hospodářského zájmu. Revidovaná metoda se tak jeví jako teoretická konstrukce vypracovaná pro účely tohoto řízení v oblasti státní podpory. Pokud jde o stanovení ceny převodu prováděného uvnitř podniku, nelze z ekonomického hlediska předpokládat, že by komerčním produktům neměla být přiřazována část nákladů prostředků, které využívají (podle této metody by např. komerční produkty nepřispívaly na náklady spojené s roznáškou poštovních doručovatelů, i když doručovatelé roznášejí také tyto produkty). Z právního hlediska se taková změna nejeví jako slučitelná s čl. 14 odst. 3 písm. b) iv) směrnice 97/67/ES, rozsudkem ve věci Chronopost (42) a rámcem pro SOHZ (43) z roku 2005, které všechny vyžadují, aby společné náklady byly vhodným způsobem přiřazovány komerčním činnostem.
(138)
Komise nepostaví své posouzení na změněných účtech ale na údajích analytického účetnictví potvrzených v souladu se směrnicí 97/67/ES Belgickým institutem poštovních služeb a telekomunikací (IBPT - Institut belge des services postaux et des télécommunications, tj. regulačním orgánem belgického poštovního odvětví (44)), které byly sděleny původně a které jsou založeny na metodě analytického účetnictví, kterou DPLP úředně používá.
6.2 POSOUZENÍ PŘEVZETÍ DŮCHODOVÝCH NÁKLADŮ
6.2.1 Existence podpory ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU
(139)
Podle čl. 107 odst. 1 SFEU „podpory poskytované v jakékoli formě státem nebo ze státních prostředků, které narušují nebo mohou narušit hospodářskou soutěž tím, že zvýhodňují určité podniky nebo určitá odvětví výroby, jsou, pokud ovlivňují obchod mezi členskými státy, neslučitelné s vnitřním trhem, nestanoví-li tato smlouva jinak“.
(140)
Aby určité opatření představovalo státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, musí být splněny tyto kumulativní podmínky: opatření musí
i)
poskytnout příjemci výhodu,
ii)
narušovat nebo moci narušit hospodářskou soutěž tím, že zvýhodňuje určité podniky,
iii)
představovat zásah státu nebo být poskytnuto ze státních prostředků,
iv)
ovlivňovat obchod mezi členskými státy.
6.2.1.1 Výhoda a selektivita
(141)
Na základě přístupu použitého v rozsudku ve věci Combus (45) belgické orgány zdůrazňují, že závazky v oblasti důchodů představovaly neobvyklé výdaje, které konkurenti nemuseli financovat, a tím pádem jejich převzetí státem nepředstavuje podporu.
(142)
Zdůrazňují zejména, že kvůli nedostatečné pružnosti, která je příznačná pro status statutárních zaměstnanců, nemohla DPLP snížit podíl představovaný touto kategorií zaměstnanců, ačkoliv je tato kategorie značně nákladnější než případní zaměstnanci s méně výhodnými pracovními smlouvami.
(143)
Nejprve je nutno obecně připomenout, že rozsudek ve věci Combus nebyl Soudním dvorem potvrzen. Judikatura Soudního dvora naopak vyvrací předpoklad, podle kterého by vyrovnání za strukturální nevýhodu vylučovalo jakékoli označení za podporu. Z ustálené judikatury Soudního dvora tak vyplývá, že existenci podpory je nutno posuzovat z hlediska důsledků a ne z hlediska příčin nebo cílů státního zásahu (46). Soudní dvůr rovněž rozhodl, že pojem podpory zahrnuje výhody poskytnuté veřejnými orgány, které v různých formách snižují výdaje běžně zatěžující rozpočet podniku (47).
(144)
Soudní dvůr kromě toho uvedl, že náklady spojené s odměnami zaměstnanců zatěžují již ze své podstaty rozpočet podniků, a to bez ohledu na to, zda tyto náklady vyplývají či nevyplývají ze zákonných povinností nebo kolektivních smluv (48). V tomto ohledu Soudní dvůr stanovil, že skutečnost, že státní opatření mají za cíl vyrovnat nadnáklady, nebrání možnosti, aby byly označeny za podporu (49).
(145)
K tomu je možno poznamenat, že souvislosti hospodářské soutěže, do nichž spadal případ Combus, byly odlišné od souvislostí, které se týkají DPLP. Společnost Combus musela vyvíjet svou dopravní činnost na obchodním základě a působit na trhu za podmínek hospodářské soutěže, jež byly srovnatelné s podmínkami soukromých společností autobusové dopravy. Společnosti veřejné dopravy postupují po nabídkovém řízení svou činnost v oblasti autobusové přepravy soukromým a veřejnoprávním podnikům. V souladu s pravidly zadávání zakázek jsou zakázky přidělovány „hospodářsky nejvýhodnější nabídce“, a to bez ohledu na to, zda je uchazeč soukromý nebo veřejný subjekt. Během celého posuzovaného období měla společnost DPLP značný monopol a hospodářské tlaky se projevovaly zcela odlišným způsobem. Na rozdíl od věci Combus k tomu Belgie v tomto případě nepřijala žádné právní opatření s cílem zrušit nebo přizpůsobit zvláštní systém zaměstnaneckého poměru platný pro státní zaměstnance pracující pro DPLP, nebo způsob, jakým jim vzniká nárok na důchod.
(146)
Komise proto soudí, že skutkové rozdíly mezi případem Combus a předmětným případem odůvodňují odlišný závěr v této věci.
(147)
Za účelem posouzení, zda předmětná opatření obsahují prvky státní podpory, je nutno zjistit, zda tato opatření poskytují DPLP hospodářské zvýhodnění v tom, že jí umožňují nenést náklady, které by měly běžně zatěžovat její vlastní finanční prostředky, a tím zabránily, aby síly přítomné na trhu působily obvyklým způsobem. Podpora spočívá ve snížení nákladů, které zpravidla zatěžují rozpočet podniků vzhledem k povaze nebo struktuře předmětného režimu nákladů. Obráceně by bylo možno definovat pojem „zvláštní zatížení“ jako dodatečné náklady vůči nákladům obvyklým. Odstranění podobného zvláštního zatížení právním opatřením by příjemci neposkytlo zvýhodnění, a nepředstavovalo by proto státní podporu.
(148)
Podle judikatury Soudního dvora v oblasti analýzy selektivity, jež obsahuje pro určení slučitelnosti či neslučitelnosti odlišného zacházení s některými podniky nebo výrobami v tržní situaci, která je ze strukturálního hlediska obvyklá, srovnání s referenčním rámcem, označení zatížení za „běžné“ nebo za „zvláštní“ znamená, že je nutno vymezit referenční či srovnávací rámec s cílem zjistit podniky, které by se z hlediska cíle sledovaného dotyčnými opatřeními nacházely ve srovnatelné právní a skutkové situaci.
(149)
Nezdá se ovšem, že lze vypracovat nezávislý srovnávací rámec, který by umožnil stanovit „běžný“ příspěvek, který zatěžuje podniky, které se z hlediska cíle sledovaného dotyčným opatřením nacházejí v právní a skutkové situaci srovnatelné se situací DPLP. U konkurentů DPLP se zejména jedná o soukromoprávní podniky, které provozují své činnosti na konkurenčních trzích, zatímco DPLP měla během posuzovaného období zákonný monopol, a to až do úplné liberalizace, k níž došlo v roce 2011.
(150)
Za účelem zjištění výhody ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy musí Komise proto posoudit situaci DPLP a porovnat odvody na sociální zabezpečení před a po převzetí důchodových nákladů.
(151)
Od zákona ze dne 6. července 1971 až do reformy důchodového systému v roce 1997 nesla DPLP všechny důchodové náklady a náklady na sociální zabezpečení u svých státních zaměstnanců. Za těchto okolností se Komise domnívá, že tyto náklady jsou součástí běžných výdajů, které DPLP musela financovat ze svých vlastních prostředků s ohledem na její právní a skutkové postavení na belgickém poštovním trhu.
(152)
Jelikož převzetí důchodových nákladů, k němuž došlo v roce 1997 a jež je předmětem šetření, umožnilo DPLP, aby nemusela nést náklady, které by za běžných podmínek musela financovat ze svých vlastních prostředků, předmětná opatření poskytují tomuto subjektu výhodu ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy.
(153)
Dotyčná výhoda je selektivní, protože se týká pouze DPLP.
6.2.1.2 Státní prostředky
(154)
Hrazení důchodů bylo financováno státem, který v oblasti důchodů převzal pravomoci DPLP.
(155)
Vzhledem k tomu, že stát hradí důchodcům DPLP důchody přímo ze svého vlastního rozpočtu, jsou zcela zjevně používány státní prostředky.
6.2.1.3 Narušení hospodářské soutěže a ovlivnění obchodu mezi členskými státy
(156)
Výše popsaná opatření mohou ovlivnit obchod mezi členskými státy, protože DPLP působí na trzích otevřených hospodářské soutěži, jako jsou služby dodávání balíků, pro něž je příznačná výrazná přeshraniční výměna. Na trhu zasílání balíků čelí konkurenci podniků, které vyvíjejí činnost v jiných členských státech, jako jsou společnosti UPS, FedEx nebo TNT Express. DPLP vyvíjí rovněž činnost na trhu distribuce tisku, kde působí či mohou působit podniky z jiných členských států. Distribuce balíků nebyla nikdy DPLP vyhrazena zcela a již na počátku devadesátých let minulého století nabízely další podniky některé služby v oblasti distribuce balíků (50) nebo jiné zvláštní poštovní služby (51). DPLP kromě toho působí na trhu finančních odvětví (běžné poštovní účty, spořicí účty a platební služby), kde čelí konkurenci subjektů, které nabízejí finanční produkty, jako jsou banky a finanční subjekty. Poštovní běžné a spořicí účty, které se používají jak k platbám, tak ke spoření, konkurují bankovním běžným a spořicím účtům. Bankovní odvětví bylo otevřeno hospodářské soutěži již před rokem 1992 a vyznačovalo se rozsáhlými obchody mezi členskými státy. Banky různých členských států se v Belgii usadily již před rokem 1992: v té době působilo na území Belgie více než 70 zahraničních finančních společností (52).
(157)
Vzhledem k výše uvedeným odůvodněním je zjevné, že každé státní opatření, které DPLP poskytuje hospodářské zvýhodnění, může ovlivnit obchod mezi členskými státy.
(158)
Z důvodů uvedených v 141. až 157. bodě odůvodnění Komise soudí, že převzetí hrazení důchodů představuje podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.
6.2.2 Posouzení slučitelnosti převzetí hrazení důchodů s vnitřním trhem ve smyslu čl. 107 odst. 3 písm. c)
(159)
V rámci reformy důchodového systému v roce 1997 bylo hrazení ročních čistých nákladů na důchody společností DPLP státu nahrazeno přímým příspěvkem, čímž došlo ke srovnání důchodových nákladů hrazených DPLP s náklady jejích konkurentů. Bez této reformy by úroveň důchodových nákladů v následujících letech výrazně vzrostla, a to zejména kvůli zhoršení poměru mezi pracovně činnými státními zaměstnanci (přispěvatelé) a pracovně nečinnými (příjemci) v důsledku rozhodnutí DPLP státní zaměstnance nadále do zaměstnání nepřijímat.
(160)
Vzhledem k tomu, že odchylky stanovené v čl. 107 odst. 2 a v čl. 107 odst. 3 písm. a) a b) SFEU nejsou zjevně použitelné a že Belgie na podporu slučitelnosti převzetí hrazení důchodů ve prospěch DPLP nezmínila čl. 106 odst. 2 SFEU, Komise přezkoumá, zda lze toto převzetí prohlásit za slučitelné podle čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU, který stanoví, že podpory, které mají usnadnit rozvoj určitých hospodářských činností nebo hospodářských oblastí, lze považovat za slučitelné s vnitřním trhem, pokud nemění podmínky obchodu v takové míře, jež by byla v rozporu se společným zájmem.
(161)
Komise nejprve přezkoumá, do jaké míry převzetí všech nákladů spojených s důchody splňuje cíl společného zájmu a je pro něj nutné, a potom přiměřenost této míry a zváží pozitivní a negativní důsledky podpory.
6.2.2.1 Liberalizace poštovního odvětví představuje společný zájem
(162)
Právo Unie podporovalo od roku 1992 stále větší liberalizaci poštovního odvětví tím, že přijalo zelenou knihu, která následně vedla k přijetí tří směrnic, a to i) směrnice 97/67/ES, ii) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/39/ES ze dne 10. června 2002, kterou se mění směrnice 97/67/ES s ohledem na další otevření hospodářské soutěže poštovních služeb Společenství (53), a iii) směrnice 2008/6/ES. Uznává se rovněž, že liberalizace poštovních trhů na úrovni EU má důležitou úlohu v Lisabonské strategii pro dosažení růstu a vytvoření pracovních příležitostí.
(163)
Je proto důležité nejenom zajistit poskytování základních poštovních služeb, jak se projevuje v pojmu závazku všeobecné služby, ale také zavést rovné podmínky hospodářské soutěže pro tradičního provozovatele, již existující konkurenty a nové subjekty.
(164)
Již v rozhodnutí, které se týkalo francouzské společnosti La Poste, Komise uznala, že zavedení stejných podmínek v oblasti odvodů na sociální zabezpečení pro tradičního provozovatele a jeho konkurenty představuje klíčovou podmínku pro spravedlivou hospodářskou soutěž v odvětví poštovních služeb. Usoudila, že převzetí závazků financování důchodů státních zaměstnanců pracujících ve francouzské společnosti La Poste je slučitelné s vnitřním trhem, přičemž veřejné dotace zaručují stejnou výši odvodů na sociální zabezpečení pro francouzskou La Poste a její konkurenty. Komise má v úmyslu použít v tomto konkrétním případě stejné uvažování jako v kapitole 6.3 tohoto rozhodnutí, které je nutno považovat za použitelné v tomto konkrétním případě v míře, v jaké je relevantní.
6.2.2.2 Nezbytnost převzetí hrazení důchodů
(165)
Komise soudí, že přeměna DPLP v roce 1992 byla nutná pro podpoření hospodářské soutěže na poštovním trhu: toto opatření totiž postavilo DPLP a její konkurenty na stejnou úroveň, pokud jde o právní formu (a tím zrušilo neomezenou záruku, již dosud DPLP měla jakožto veřejnoprávní jednotka).
(166)
Ani belgický stát a ani agentura pošt ovšem nenashromáždily rezervy odpovídající nahromaděným závazkům v oblasti důchodů. Při svém vzniku v roce 1992 DPLP nadále plnila závazky v oblasti důchodů, aniž by byla na jejich krytí zanesena do jejího účetnictví odpovídající aktiva.
(167)
Vyplácení důchodů by proto pro DPLP postupně začalo představovat příliš velkou zátěž, protože četní státní zaměstnanci se blížili věku odchodu do důchodu. Ačkoliv byla za účelem zlepšení tohoto stavu přijata opatření (zlepšení produktivity, postupné snižování počtu zaměstnanců díky přirozeným odchodům, indexace mezd), k zajištění trvalé finanční rovnováhy DPLP by to nestačilo (viz níže tabulka č. 1).
(168)
Může za to zejména skutečnost, že přeměna na soukromoprávní podnik znamenala pro DPLP také nepřijímat nadále do zaměstnání státní zaměstnance a najímat pouze smluvní zaměstnance (na něž se vztahuje obecná pracovní smlouva a ustanovení pracovního práva). DPLP by proto po roce 1997 musela financovat ze svých vlastních příjmů jak výdaje na důchody státních zaměstnanců v důchodu, tak sociální odvody na důchodové zabezpečení svých pracovně činných smluvních zaměstnanců.
(169)
Negativní vývoj peněžních toků DPLP se postupem let zhoršoval a nadále zhoršuje, protože vyšší platby na důchody přesáhly a stále přesahují příjmy vytvářené jejími činnostmi (viz tabulka č. 3).
Tabulka 3
Simulace penežních toku DPLP provedená belgickými orgány v roce 1996
(170)
DPLP by nepochybně čelila mnohem vyšším nákladům, pokud by po roce 1997 musela financovat důchody všech svých státních zaměstnanců z vlastních prostředků. Je zřejmé, že bez podpory by byl ohrožen přechod z právního statusu veřejné správy na právní status soukromého podniku.
(171)
Kromě toho by úplné refinancování důchodových nákladů zvýšením příjmů z regulovaných dopisních zásilek vedlo k velmi vysokým sazbám za odeslání dopisů a k takovému potenciálně výraznému snížení počtu odesílaných dopisů, že by to ohrozilo nabídku všeobecných služeb dopisních zásilek.
(172)
Komise vedle toho zastává názor, že předmětná opatření jsou přizpůsobena cíli zájmu Společenství, který sledují. Žádný jiný nástroj by nemohl řešit tuto záležitost účinnějším způsobem. V odvětvích, v nichž existuje služba obecného hospodářského zájmu, by samozřejmě mohla být poskytnuta vyrovnání za veřejnou službu, ovšem podobný přístup by nebyl dlouhodobě udržitelný z důvodu zvláštní strukturální povahy této záležitosti.
(173)
S ohledem na cíle liberalizace poštovních trhů, které spočívají zejména v zaručené nabídce všeobecných poštovních služeb dobré kvality za dostupné ceny, a vzhledem k cíli prosazování poctivé hospodářské soutěže představovalo převzetí hrazení důchodů nezbytné opatření.
6.2.2.3 Proporcionalita převzetí hrazení důchodů
(174)
Rozhodnutí ve věci francouzské společnosti La Poste uvádí posouzení Komise, pokud jde o proporcionalitu opatření podpory ve spojení s převzetím nákladů na důchody, které mají tradiční provozovatelé poštovního odvětví, kteří nadále zaměstnávají státní zaměstnance za podmínek domluvených v době, kdy měli monopolní postavení. Proporcionalitu je nutno posuzovat s ohledem na zavedení spravedlivých podmínek na trzích otevřených hospodářské soutěži (např. dopisy, balíky a finanční služby). Tradiční provozovatel musí platit stejné sazby odvodů na sociální zabezpečení jako jeho konkurenti.
(175)
Jelikož se smluvní zaměstnanci DPLP na rozdíl od statutárních, kteří mají podobný status jako státní zaměstnanci, nacházejí z právního hlediska ve stejné situaci jako zaměstnanci jakéhokoli soukromého podniku, umožňuje porovnání odvodů na sociální zabezpečení placených DPLP pro každou kategorii zaměstnanců ověřit, zda společnost od doby, kdy byla zbavena hrazení důchodů, plní podmínku týkající se placení stejné sazby odvodů na sociální zabezpečení jako její konkurenti.
(176)
Níže uvedená souhrnná tabulka uvádí zevrubný přehled nákladů na sociální zabezpečení placených DPLP pro své statutární a smluvní zaměstnance:
Náklady na sociální zabezpečení nesené a hrazené DPLP
Statutární zaměstnanci
Smluvní zaměstnanci
Odvody DPLP do systému sociálního zabezpečení, z nichž 8,86 % připadá na důchody
[…] %
[…] %
Náklady přímo nesené DPLP
[…] %
[…] %
Nemocenské a invalidní pojištění
[…] %
[…] %
Rodinné přídavky
[…] %
-
Příspěvek k vyplácení vyrovnání (54)
[…] %
Strukturální snížení (55)
[…] %
PŘÍSPĚVEK HRAZENÝ ZAMĚSTNAVATELEM Celkem
[…] %
[…] %
PŘÍSPĚVEK HRAZENÝ ZAMĚSTNANCI
[…] %
[…] %
Příspěvek zaměstnance do všeobecného systému sociálního zabezpečení
[…] %
[…] %
(177)
Jak dokládá výše uvedená tabulka, je míra příspěvku DPLP do belgického systému sociálního zabezpečení (nominální procentní podíl mzdových nákladů) zřetelně nižší než příspěvek soukromých subjektů ([…] % oproti […] %).
(178)
Pokud se ovšem pro účely srovnání skutečných sazeb odvodů na sociální zabezpečení zohlední náklady přímo nesené zaměstnavatelem, oba podíly jsou téměř stejné a v případě statutárních zaměstnanců DPLP dokonce mírně vyšší ([…] % oproti […] %).
(179)
Lze také pozorovat, že odvody placené zaměstnanci jsou v obou případech výrazně stejné ([…] % oproti […] %).
(180)
Důvodem nižší nominální sazby odvodů na sociální zabezpečení placených DPLP pro své statutární zaměstnance je osvobození od některých poplatků na sociální zabezpečení, které se nevztahují na pracovníky se statusem státních zaměstnanců (např. nemoc z povolání, nezaměstnanost, pracovní úraz). Sama DPLP ovšem přímo nese náklady na sociální zabezpečení, na které se vztahuje osvobození z důvodu zvláštního statusu jejích statutárních zaměstnanců. Tento přístup má pro DPLP za následek vysoké přímé náklady.
(181)
Pokud jde o příspěvek samotných zaměstnanců, který je nutno také zohlednit, protože zaměstnanci musí platit tento příspěvek ze své mzdy, již jim platí zaměstnavatel (pro něhož tudíž tento příspěvek představuje také náklad), je u statutárních zaměstnanců oproti smluvním mírně vyšší.
(182)
Belgické orgány a DPLP sdělily informace, z nichž vyplývá, že přímé odvody zůstaly během času celkově stabilní.
(183)
Ačkoliv se u přímých nákladů přímo nesených DPLP ([…] %) nejedná v přesném slova smyslu o odvody na sociální zabezpečení, je nutno zohlednit skutečnost, že se nejedná o dobrovolné náklady, ale že vyplývají přímo ze zvláštního statusu statutárních zaměstnanců a že byly tudíž DPLP uloženy. Zdá se proto logické považovat je z hlediska původu a určení za další povinné náklady na sociální zabezpečení.
(184)
Pro výpočet skutečných odvodů na sociální zabezpečení placených DPLP je proto nutno tyto přímé náklady zohlednit. Celková míra odvodů na sociální zabezpečení, která z toho vyplývá, je zřejmě mírně vyšší v případě statutárních zaměstnanců DPLP ([…] %) než v případě zaměstnanců podniků soukromého sektoru ([…] %).
6.2.2.4 Kritérium pro zjištění vyváženosti převzetí hrazení důchodů
(185)
Reforma důchodového systému použitelná na DPLP představovala zásadní etapu přizpůsobení podniku postupné liberalizaci a s výhledem na úplnou liberalizaci belgického poštovního trhu, která hraje důležitou úlohu v rámci Lisabonské strategie pro dosažení růstu a vytvoření pracovních příležitostí.
(186)
V rozhodnutí o společnosti La Poste Komise uvedla, že liberalizace poštovního odvětví by mohla být ztížena, pokud nebudou schváleny projekty reformy důchodového systému (srovnatelné s reformou provedenou v Belgii).
(187)
Komise se rovněž domnívá, že i když se předmětná opatření netýkají, pokud jde o dávky vyplácené důchodcům, zvláštního režimu, mohou učinit mechanizmus financování, který se v důsledku historického vývoje stal zastaralým, trvale udržitelným. Soudí, že tato opatření proto zapadají do obecnějšího rámce reformy důchodových systémů členských států, již si přeje jak Rada, tak Komise.
(188)
Negativní důsledky opatření se jeví jako omezené, protože vzhledem k minulosti DPLP a jejích činností je zřejmé, že většina jejích závazků v oblasti důchodů se týká činností ve vyhrazeném odvětví, kde je narušení hospodářské soutěže již svou podstatou omezené.
(189)
Předmětné opatření by teoreticky mohlo umožnit DPLP zachovat si dominantní postavení. Komise ovšem považuje toto riziko za nízké, protože se opatření omezují na sladění sociálních odvodů placených DPLP s odvody jejích konkurentů.
(190)
Z předchozího vyplývá, že v porovnání s pozitivními důsledky opatření jsou negativní důsledky podpory poskytnuté DPLP omezené.
(191)
Vzhledem k tomu, že se opatření omezují na míru nutnou k vytvoření rovných podmínek v oblasti odvodů na sociální zabezpečení a že odstraňují narušení hospodářské soutěže, jež znevýhodňovalo DPLP, neovlivňují podmínky obchodu v takové míře, jež by byla v rozporu se společným zájmem.
(192)
Komise proto zastává názor, že lze opatření převzetí hrazení důchodů přijaté v roce 1997 považovat za podporu slučitelnou s vnitřním trhem ve smyslu čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU, protože nestaví DPLP oproti ostatním subjektům do výhodnějšího postavení, pokud jde o náklady na sociální zabezpečení jejích statutárních zaměstnanců.
6.3 POSOUZENÍ VYROVNÁNÍ ZA VEŘEJNOU SLUŽBU A DALŠÍ OPATŘENÍ
6.3.1 Existence podpory ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU
6.3.1.1 Výhoda a selektivita
(193)
Pokud jde o vyrovnání nákladů veřejné služby, rozsudek ve věci Altmark (56) stanoví kritéria, jež veřejný zásah musí splnit, aby mohl být považován za vyrovnání závazků veřejné služby a nebyl označen za státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.
(194)
V tomto konkrétním případě nejsou tato kritéria splněna, a to zejména kritérium čtvrté: DPLP nebyla vybrána v rámci řízení o zadání veřejné zakázky. Belgické orgány navíc neprokázaly, že míra vyrovnání byla stanovena na základě analýzy nákladů, které by měl průměrně velký a dobře spravovaný podnik vybavený odpovídajícími prostředky, aby mohl uspokojit požadované potřeby veřejné služby, a Komise nemá k dispozici žádné náznaky či informace, aby se mohla domnívat, že je čtvrté kritérium splněno.
(195)
Protože příjemcem každoročních vyrovnání byl pouze jeden podnik a protože tato vyrovnání dala tomuto podniku k dispozici dodatečné prostředky, opatření poskytlo DPLP selektivní zvýhodnění.
(196)
Kapitálové vklady v roce 1997: belgické orgány přiznaly, že se u kapitálových vkladů provedených v roce 1997 v celkové výši 62 milionů EUR ve skutečnosti jednalo o odložené vyplacení dlužného vyrovnání za službu obecného hospodářského zájmu z roku 1996. Tyto vklady je proto nutno posuzovat na stejném základě jako každoroční vyrovnání. Jelikož nejsou splněny různé podmínky stanovené v rozsudku ve věci Altmark, opatření poskytlo DPLP selektivní zvýhodnění.
(197)
Kapitálové vklady v roce 2003: belgické orgány prohlásily, že při vkladu kapitálu provedeném v roce 2003 (297,5 milionu EUR) byla dodržena zásada investora v tržním hospodářství, a že tento vklad proto nepředstavuje státní podporu. Podle nich měl tento vklad za cíl posílit vlastní kapitál DPLP za účelem výstavby a modernizace poštovních uzlů, optimalizace roznášky dopisních zásilek a automatizace. Vložené finanční prostředky měly rovněž pokrýt výdaje spojené se zaměstnanci v důsledku snížení počtu pracovníků ve spojení se systémem předčasného odchodu do důchodu, zkrácení pracovní doby a zvýšení mezd nabízených novým zaměstnancům.
(198)
Na prokázání, že tento vklad kapitálu byl v souladu se zásadou investora v tržním hospodářství, belgické orgány vypracovaly v rámci svého strategického plánu výhledy ziskovosti, které vedly k úrovni ziskovosti přesahující kapitálové náklady, kterou by požadoval soukromý investor.
(199)
Výhledy a výpočet zisku provedené belgickými orgány mají povahu prognózy, jsou velmi podrobné a v souladu s metodou, již by použil soukromý investor:
1.
ziskovost je vypočítána pomocí metody budoucích realizovaných peněžních toků, jež zohledňuje budoucí růst podniku a schopnosti investic přinášet zisk a peněžní toky pro jeho akcionáře;
2.
počítalo se s třemi různými scénáři: scénářem optimistickým, pesimistickým a nejpravděpodobnějším, který byl nakonec zvolen pro posouzení citlivosti výhledů;
3.
výhledy uváděly zvýšení ziskového rozpětí na […] % v roce 2007 (viz tabulka č. 4) a očekávanou míru návratnosti kapitálu během období 2003-2012 na úrovni […] %, což je míra přesahující […] % uváděných nezávislým znalcem (Banque Degroof) jako ziskové rozpětí, jež by soukromí investoři v poštovním odvětví považovali za přiměřené.
Tabulka č. 4
Výhledy ex ante zisku během období 2003-2007 vypracované belgickými orgány
(…)
Zdroj: belgické orgány.
Tabulka č. 5
Výpočet míry návratnosti kapitálu ex ante provedený belgickými orgány pro nejpravděpodobnější scénář
(…)
Zdroj: belgické orgány.
(200)
Lze rovněž poznamenat, že spolehlivost výhledů byla obecně potvrzena finančními výsledky dosahovanými během následujících roků (viz tabulka č. 6). V důsledku tohoto zvýšení ziskovosti začala DPLP od roku 2007 vyplácet dividendy.
Tabulka č. 6
Zisk ex post během období 2003-2007
(…)
Zdroj: belgické orgány.
(201)
Hospodářské výsledky zaznamenané během období deseti let jsou rovněž v souladu s výhledy z roku 2003, protože míra návratnosti kapitálu ex post by se měla pohybovat na úrovni […] %, tudíž přesáhnout úroveň […] %, s níž se počítalo v roce 2003.
(202)
Ačkoliv se návratnost investice provedené belgickým státem jeví jako dostatečná pro potvrzení, že u této investice byla dodržena zásada soukromého investora v tržním hospodářství, je nutno poznamenat, že očekávané příjmy, které sloužily jako základ pro posouzení této návratnosti, zahrnovaly státní podpory, a to zejména každoroční vyrovnání vyplácená společnosti DPLP.
(203)
Tato opatření státní podpory ovšem zjevně sledují odlišné cíle a nemají žádnou chronologickou vazbu na kapitálový vklad provedený v roce 2003.
(204)
Nejistota, kterou by soukromému investorovi mohla způsobit neoznámená podpora ve prospěch DPLP, byla zmírněna formálním povolením kapitálového vkladu poskytnutým Komisí v jejím rozhodnutí z roku 2003. V okamžiku provedení investice by každý soukromý investor s příznivými výhledy návratnosti následkem přijetí kladného rozhodnutí Komise pravděpodobně podstoupil riziko a tuto investici provedl, i když toto rozhodnutí nebylo ještě konečné. Soukromý investor by se svým rozhodnutím nečekal několik let až do vynesení rozsudků Soudu prvního stupně a Soudního dvora. Pozdější zrušení tohoto rozhodnutí proto představuje událost, se kterou se v okamžiku provedení investice nedalo počítat a která se musela jevit jako málo pravděpodobná, protože rozhodnutí Komise se považují za právoplatná, dokud nebyla zrušena.
(205)
Komise proto zastává názor, že kapitálový vklad provedený v roce 2003 lze považovat za vklad v souladu se zásadou soukromého investora v tržním hospodářství a že nepředstavuje státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.
(206)
Kapitálové vklady v roce 2006: belgické orgány prohlásily, že při vkladu kapitálu provedeném v roce 2006 (40 milionů EUR) byla dodržena zásada investora v tržním hospodářství, a že tento vklad proto nepředstavuje státní podporu.
(207)
Tento vklad byl proveden za stejných podmínek, jaké platí pro soukromého investora: navýšení kapitálu DPLP bylo upsáno státem (ve výši 40 milionů EUR) a společností Post Invest Europe (ve výši 300 milionů EUR), a to za stejnou cenu za akcii (pari passu). Společnost Post Invest Europe byla v té době vnějším investorem bez jakékoliv vazby na DPLP nebo belgický stát.
(208)
Emisní cena akcií byla kromě toho stanovena správně. Za účelem určení ceny nových vydaných akcií odhadla investiční banka, na kterou se belgické orgány obrátily, že se celková hodnota společnosti DPLP pohybuje mezi […] a […] EUR. Stát se nakonec rozhodl pro částku […] EUR za celý podnik, a to před kapitálovými vklady. Předpoklady ohledně míry návratnosti kapitálu a rizika na základě společného obchodního plánu spočívaly jako takové na ohledech spojených s optimalizací zisků v dlouhodobém výhledu. Také hospodářské výsledky zaznamenané později společností DPLP následkem navýšení kapitálu v roce 2006 (viz níže) potvrzují spolehlivost předpokladů a parametrů zohledněných v době přijímání rozhodnutí o investici.
Tabulka č. 7
Hospodářské výsledky DPLP mezi rokem 2006 a rokem 2010
(…)
Zdroj: belgické orgány.
(209)
Komise soudí, že kapitálový vklad ve výši 40 milionů EUR provedený v roce 2006 je zjevně v souladu s chováním investora v tržním hospodářství, a proto nepředstavuje státní podporu.
(210)
Osvobození od daně z příjmů právnických osob, které by mohlo poskytnout DPLP výhodu tím, že by snížilo výši daně, již by jinak tato společnost musela uhradit, nevedlo k žádnému konkrétnímu zvýhodnění: od roku 1992 do roku 2005, v němž bylo toto osvobození zrušeno, byl totiž kumulovaný hospodářský výsledek DPLP po zdanění záporný. Ačkoliv byl čistý hospodářský výsledek v některých letech kladný, převedení daňového odpočtu z jednoho roku na druhý by DPLP umožnilo daň neplatit, a to i kdyby režimu daně z příjmů právnických osob podléhala. Toto osvobození není proto v tomto rozhodnutí podrobněji přezkoumáváno.
(211)
Osvobození od pozemkové daně a od místní daně staví naopak DPLP do výhodnějšího postavení než ostatní podniky, protože zmírňují závazky, které by měla za běžných okolností plnit. Poskytují jí proto selektivní zvýhodnění.
(212)
Belgické orgány zdůrazňují, že převod budov spadal do vnitřní reorganizace státního majetku, protože DPLP patřila v té době zcela státu. Převodem budov ale DPLP dostala k dispozici nová aktiva, jež předtím patřila státu. DPLP sice tyto budovy využívala již v době, kdy patřily státu, nebyla ale jejich právoplatným vlastníkem. Převodem právního aktu vlastnictví získala DPLP, tedy podnik oddělený od státu, vlastnická práva k budovám. DPLP tedy obdržela v poměru ke stavu před převodem dodatečné prostředky. Toto opatření jí proto poskytlo selektivní zvýhodnění.
(213)
Bez státní záruky by DPLP nemohla získat půjčku za stejných podmínek. Belgické orgány soudily, že tržní sazby by byly vyšší až o 40 bazických bodů, zatímco záruční prémie hrazená státu představovala 25 bazických bodů.
(214)
Podle sdělení Komise o použití článků 87 a 88 Smlouvy o ES na státní podpory ve formě záruk (57) (bod 3.2 písm. d)) „by se za riziko obvykle měla zaplatit příslušná prémie z částky záruky nebo protizáruky. Pokud je cena zaplacená za záruku nejméně stejně vysoká jako odpovídající záruční prémie, kterou lze nalézt na finančních trzích, neobsahuje záruka podporu. Nelze-li na finančních trzích nalézt odpovídající záruční prémii, kterou by bylo možno použít pro srovnání, je třeba porovnat celkové finanční náklady zaručené půjčky, včetně úrokové sazby půjčky a záruční prémie, s tržní cenou podobné nezaručené půjčky“. Jelikož záruční prémie není zřejmě v souladu s trhem, umožnila státní záruka DPLP získat financování za nižší cenu, než by měla v zásadě platit.
(215)
Opatření proto poskytlo DPLP selektivní zvýhodnění, jež se rovná rozdílu mezi úrokovou sazbou, již by DPLP musela platit, pokud by státní záruka neexistovala, a skutečnou úrokovou sazbou navýšenou o záruční prémii. Získaná výhoda představovala každý rok 15 bazických bodů z kapitálového závazku. Zvýhodnění lze tedy odhadnout na 1,5 milionu EUR za celou dobu trvání půjčky.
6.3.1.2 Existence státních prostředků
(216)
Každoroční vyrovnání za službu obecného hospodářského zájmu bylo financováno z rozpočtu belgického státu v souladu s na sebe navazujícími smlouvami o správě uzavřenými mezi DPLP a belgickým státem. Podle informací sdělených belgickým státem představovaly kapitálové vklady provedené v roce 1997 ve skutečnosti vyrovnání za službu obecného hospodářského zájmu, a jsou proto zahrnuty do této části rozhodnutí.
(217)
Daňová osvobození vedla k omezení příjmů státu z daní kvůli snížení příjmů, které by stát měl, pokud by tato osvobození neexistovala. Znamenají proto převod státních prostředků, který spočívá ve ztrátě fiskálních příjmů pro belgický stát.
(218)
Budovy převedené na DPLP patřily předtím státu. Stát postoupil jejich vlastnictví DPLP, čímž snížil svá vlastní aktiva a zvýšil aktiva DPLP. Opatření proto představuje převod státních prostředků.
(219)
Záruka týkající se půjčky byla poskytnuta státem, který za ni nesl rizika z vlastního rozpočtu bez protiplnění; představuje proto státní prostředek ve formě zřeknutí se příjmů.
(220)
Příjmy vytvářené službami distribuce dopisních zásilek nepředstavují v souladu s rozsudkem ve věci Preussen Elektra (58) státní příjmy, protože ceny placené uživateli jsou financovány z jejich vlastních finančních prostředků, které se vymykají kontrole státu.
(221)
Pro účely posouzení slučitelnosti jsou tyto příjmy přesto uvedeny přímo do souvislosti s poskytováním služby obecného hospodářského zájmu v poštovním odvětví, a musí být proto v souladu s bodem č. 17 rámce pro SOHZ a článku 7 směrnice 97/67/ES zohledněny za účelem určení nezbytnosti a proporcionality vyrovnání.
6.3.1.3 Narušení hospodářské soutěže a ovlivnění obchodu mezi členskými státy
(222)
Opatření mohou ovlivnit obchod mezi členskými státy ze stejných důvodů, jako jsou důvody uvedené ve 156. bodě odůvodnění.
6.3.1.4 Shrnutí opatření podpory
(223)
Z důvodů uvedených ve 193. až 222. bodě odůvodnění představují následující opatření státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU:
a)
každoroční vyrovnání za službu obecného hospodářského zájmu (1992-2010);
b)
kapitálové vklady provedené v roce 1997;
c)
osvobození od pozemkové daně (1992-2005);
d)
převod budov v roce 1992;
e)
záruka poskytnutá státem v roce 2004.
6.3.2 Existující podpora ve smyslu čl. 108 odst. 1 SFEU
(224)
Některá opatření zkoumaná v tomto konkrétním případě by mohla být považována za existující podpory ve smyslu čl. 108 odst. 1 SFEU.
6.3.2.1 Osvobození od daně z příjmů právnických osob a pozemkové daně
(225)
DPLP byla osvobozena od daně z příjmu právnických osob a pozemkové daně, když byla stále veřejnou správou, tj. před rokem 1971, a tato osvobození pocházejí z doby před přistoupením Belgie k EHS. Od té doby u nich nedošlo k žádné změně. Tato opatření proto představují existující podpory.
(226)
Osvobození od daně z příjmů právnických osob bylo zrušeno v roce 2005, zatímco osvobození od pozemkové daně zůstává stále v platnosti.
6.3.2.2 Liberalizace poštovního trhu
(227)
Podle belgických orgánů by za existující podporu měla být považována všechna opatření přijatá před liberalizací poštovních trhů v roce 1999. Z dotyčných opatření měly ovšem prospěch všechny činnosti DPLP, která působila na konkurenčních trzích (jako jsou trhy distribuce balíků a finančních služeb) již před vstupem v platnost směrnice 97/67/ES v roce 1999. V souladu s rozsudkem ve věci Alzetta (59) nelze proto takovou podporu považovat za podporu, která se stala existující z důvodu vývoje vnitřního trhu: lze ji považovat za existující podporu pro daného příjemce jen tehdy, pokud tento příjemce vyvíjel v době zavedení podpory činnosti pouze na trzích, které nebyly otevřeny hospodářské soutěži.
(228)
Komise proto tento argument nemůže přijmout.
6.3.2.3 Desetiletá promlčecí lhůta
(229)
Nelze rovněž přijmout tvrzení, podle nějž by se desetiletá promlčecí lhůta měla počítat od zahájení tohoto formálního vyšetřovacího řízení v roce 2009. Rozsudek vynesený Soudem prvního stupně v roce 2009 nezrušil všechny vyšetřovací akty. Pouze naznačil, že tyto akty měly podnítit Komisi k zahájení formálního vyšetřovacího řízení (60).
(230)
Protože Komise naopak učinila svůj první vyšetřovací akt dne 23. prosince 2002, když belgickým orgánům zaslala svou první žádost o informace, je nutno považovat za existující podpory opatření, která se začala provádět před 23. prosincem 1992.
6.3.3 Slučitelnost vyrovnání za služby obecného hospodářského zájmu z hlediska čl. 106 odst. 2 SFEU
(231)
Slučitelnost vyrovnání za služby obecného hospodářského zájmu je posuzována z hlediska čl. 106 odst. 2 SFEU a rámce pro SOHZ. Rámec pro SOHZ je použitelný od svého vstupu v platnost dne 29. listopadu 2005. Vzhledem k tomu, že v zásadě spočívá v kodifikaci pravidel, která existovala již před jeho vstupem v platnost, bude na něj odkazováno i při posuzování opatření, která předcházela jeho vstupu v platnost.
6.3.3.1 Rozsah posouzení stanovený na základě pověření svěřených smlouvami o správě
(232)
Ve svých připomínkách se belgické orgány a DPLP rozhodně postavily proti tomu, aby Komise v souladu s přístupem použitým předtím pro posouzení jiných případů týkajících se podpor protiprávně vyplacených v minulosti provedla celkovou analýzu veškeré podpory poskytnuté DPLP za celé období, což předpokládá, že tato podpora financovala bez rozdílu všechny úkoly veřejné služby, které byly podniku svěřeny. Belgické orgány a DPLP zdůraznily, že v tomto konkrétním případě a na rozdíl od toho, co lze pozorovat v jiných případech, smlouvy o správě, které uzavřely, vymezují přísně oblast činností DPLP, které by měly být příjemci podpory, a stejně tak částky podpory, na které mohou mít tyto činnosti nárok (61).
(233)
Komise soudí, že předmětné smlouvy o správě definují přesným způsobem práva a povinnosti státu a příjemce podpory tím, že stanoví ukazatele výpočtu vyrovnání, o které se příjemce může ucházet u konkrétních činností, jež jsou zde vyjmenovány, a za období, jež jsou zde uvedena. Komise proto založí své posouzení na ustanoveních jednotlivých smluv o správě.
(234)
Služby obecného hospodářského zájmu, u nichž je nutno ověřit slučitelnost podpory, jsou definovány v pověřeních vystavených členským státem. Úkoly veřejně služby, které DPLP musí plnit, jí jsou svěřovány postupnými správními akty, kterými se schvalují smlouvy o správě, jež podepisuje se státem přibližně každých pět let. Tyto smlouvy rozvíjejí a doplňují ustanovení vnitrostátního poštovního zákona.
(235)
Každá z po sobě následujících smluv o správě představuje odlišné pověření, popisuje úkoly veřejné služby, které musí DPLP plnit, stanoví dobu trvání pověření a rovněž ukazatele, na jejichž základě se vypočítává vyrovnání, které má stát zaplatit. Smlouvy o správě upřesňují činnosti, jež jsou zohledněny ve výpočtu výše finančního vyrovnání poskytovaného státem.
(236)
Slučitelnost opatření podpory je nutno posuzovat z hlediska čl. 106 odst. 2 SFEU, protože vyrovnání bylo poskytnuto na financování nákladů vyvolaných plněním úkolů veřejné služby. Vyrovnání by bylo slučitelné, a to včetně přiměřeného zisku, pokud nevyrovnává nadměrně dodatečné náklady, které DPLP vznikají při plnění úkolů veřejné služby, které jsou jí svěřeny smlouvami o správě. Jakékoliv nadměrné vyrovnání bude muset být vráceno.
(237)
Rozsah posouzení nadměrného vyrovnání zahrnuje služby obecného hospodářského zájmu, u nichž ustanovení smluv o správě počítají s vyrovnáním.
(238)
Je nutno poznamenat, že ustanovení jednotlivých smluv o správě vykazují několik odlišností. Nadměrné vyrovnání je proto nutno vypočítávat na základě konkrétních ukazatelů stanovených v každé ze smluv.
(239)
V první smlouvě o správě (1992-1996) pokrývá vyrovnání za služby obecného hospodářského zájmu všechny veřejné služby. Ustanovení této první smlouvy o správě nerozdělují vyrovnání mezi různé veřejné služby podle toho, zda mají či nemají na vyrovnání podle této smlouvy nárok.
(240)
Je proto oprávněné soudit, že vyrovnání stanovené v této smlouvě pokrývá bez rozlišení dodatečné náklady vzniklé při plnění všech úkolů veřejné služby. U tohoto období se proto ověření případného nadměrného vyrovnání bude týkat všech opatření veřejné služby: všeobecné poštovní služby (závazek všeobecné služby - ZVS) stejně jako distribuce tisku a dalších úkolů svěřených DPLP.
(241)
Na rozdíl od první smlouvy o správě vyhrazuje druhá, třetí a čtvrtá smlouva o správě podpory určitým službám obecného hospodářského zájmu, které jsou zde definovány. Služby obecného hospodářského zájmu, které mohou uplatnit nárok na vyrovnání, jsou: distribuce novin a časopisů a rovněž další veřejné služby vyjmenované ve 33. bodě odůvodnění. Doložky, které určují služby, jež jsou příjemci určité podpory, jsou uvedeny ve smlouvách o správě: v článku 7 druhé smlouvy o správě, v článku 15 třetí smlouvy o správě a v článcích 12 a 13 čtvrté smlouvy o správě.
(242)
S výjimkou první smlouvy není naopak všeobecná poštovní služba na základě smluv o správě příjemcem žádného vyrovnání.
(243)
Náklady a příjmy všeobecné poštovní služby nejsou proto ve výpočtu nadměrného vyrovnání zohledněny, kromě případných přebytků pocházejících z vyhrazeného odvětví (62).
6.3.3.2 Výpočet nadměrného vyrovnání
(244)
Z důvodu odlišností mezi pověřeními veřejnou službou, které jsou uvedeny v 239. až 243. bodě odůvodnění, je případné nadměrné vyrovnání vypočítáváno odděleně pro první smlouvu o správě a pro tři další, které jí následovaly.
(245)
Kromě pokrytí nákladů vyvolaných plněním závazků veřejné služby, rámec pro SOHZ stanoví rovněž vyrovnání přiměřené míry odměny (63).
(246)
Bod č. 18 rámce pro SOHZ stanoví, že přiměřeným ziskem „je nutno rozumět míru návratnosti vlastního kapitálu, která zohledňuje riziko nebo nepřítomnost rizika vyplývající pro dotčený podnik ze zásahu členského státu, zejména pokud mu stát udělil výhradní nebo zvláštní práva. Tato míra nesmí běžně přesáhnout průměrnou míru, jež byla v dotčeném odvětví platná v posledních letech. V odvětvích, kde neexistuje podnik srovnatelný s podnikem, jemuž bylo svěřeno poskytování služby obecného hospodářského zájmu, může být toto srovnání učiněno s podniky umístěnými v jiných členských státech nebo, pokud je to nezbytné, v rámci jiných odvětví za předpokladu, že budou zohledněny zvláštnosti každého podniku. Při určování výše přiměřeného zisku může členský stát zavést pobídková kritéria, která se budou mimo jiné týkat kvality poskytované služby a přírůstků produktivity“.
(247)
Příslušnou míru přiměřeného zisku je proto nutno zvolit při zohlednění různých ukazatelů, a to zejména průměrnou míru v dotčeném odvětví, riziko spojené s činnostmi podniku a případně pobídková kritéria spojená s dotyčnou společností.
(248)
Pro stanovení míry přiměřeného zisku Komise vycházela z řady znaleckých studií, které jsou podrobněji rozvedeny níže. Na základě studií a úrovně rizika každé smlouvy o správě Komise stanovila pro DPLP širokou škálu míry přiměřeného zisku, která se pro každou ze čtyř smluv o správě týká na jedné straně distribuce dopisních zásilek a na druhé straně distribuce tisku. Tyto studie mají společné, že se snaží vymezit skupiny podniků dostatečně srovnatelných s dotyčným tradičním poštovním provozovatelem, pokud jde o činnosti a profil rizika, a stanovit pro něj referenční míru zisku založenou na ziscích zaznamenaných u těchto srovnatelných podniků.
(249)
Pokud jde zejména o riziko, Komise by ráda zdůraznila, že DPLP čelila po celé zkoumané období slabé či neexistující konkurenci u drtivé většiny svých činností, protože buď požívala právně chráněného monopolního postavení (to platí pro většinu služeb distribuce dopisních zásilek), nebo byla v dominantní pozici, která se projevovala velmi vysokými podíly na trhu a zábranami při vstupu na něj, jež tvořilo dotování cen, které byly nižší než náklady (např. distribuce tisku). Podle názoru Komise je nutno tento aspekt zohlednit ve všech srovnávacích studiích prováděných se společnostmi, které sice zajišťovaly podobné služby jako DPLP, ale vyvíjely své činnosti v konkurenčním prostředí.
(250)
Kromě toho stupeň vystavení riziku tradičního poštovního provozovatele závisí hlavně na vlastnostech regulačního mechanizmu zavedeného orgány veřejné moci.
(251)
Pokud jde o distribuci dopisních zásilek, tedy odvětví, v němž byl závazek všeobecné služby DPLP financován hlavně díky cenám poštovních známek (64), Komise se domnívá, že riziko se značně lišilo podle toho, zda ceny poštovních známek byly regulačním orgánem přizpůsobovány více či méně často (např. na začátku každého roku nebo prostě jen tehdy, kdy to bylo nutné), aby kryly čisté náklady závazku všeobecné služby stálým způsobem, či zda ceny poštovních známek (65) byly určovány předem na dlouhé období (např. na čtyři nebo pět let) v rámci dlouhodobé smlouvy (66). První způsob regulace cen vede k celkem nízkému riziku pro dotyčný podnik, protože ceny poštovních známek jsou přizpůsobovány v určitých intervalech tak, aby byla zachována stálá finanční vyváženost mezi příjmy a náklady. Tento typ regulace chrání zisková rozpětí společnosti před nejistotami. Druhý způsob vyvolává riziko větší, protože vystavuje provozovatele důsledkům dlouhodobého kolísání nákladů a příjmů.
(252)
Pokud jde o distribuci tisku (závazek všeobecné služby financovaný finančními vyrovnáními), je rozdíl stejně tak výrazný podle toho, zda je vyrovnání založeno na skutečných čistých nákladech (čisté náklady skutečně vzniklé) nebo na čistých nákladech plánovaných za dlouhé období. Vyrovnání vyplácené formou paušální částky a pokrývající očekávané čisté náklady za dlouhé období vystavuje provozovatele veškerému kolísání příjmů a nákladů. Provozovatel tak čelí většímu riziku než v případě úplného vyrovnání na základě následného určení nákladů a příjmů.
(253)
Pokud je smlouva, kterou je vázán provozovatel a veřejné orgány, taková, že veřejnou službu provází určitý stupeň rizika, a to např. protože vystavuje tradičního provozovatele výraznému kolísání příjmů a nákladů, musí být přiměřený zisk, na nějž má tradiční provozovatel nárok, úměrný odpovídající míře rizika, jemuž je vystaven. Pokud je smlouva mezi tradičním provozovatelem a veřejnými orgány naopak taková, že veřejnou službu neprovází žádné zásadní riziko, musí být přiměřený zisk rovněž skromný.
(254)
Komise kromě toho bere na vědomí, že mezi úrovní rizika, kterému je vystavena společnost, a úrovní vyrovnání, na něž má nárok za přírůstky účinnosti, existuje úzká vazba. Veřejné orgány tak mohou předem stanovit úroveň pevného vyrovnání, které předpokládá a zahrnuje přírůstky účinnosti, kterých by podnik měl za běžných okolností dosáhnout během trvání pověření. Vystavením společnosti veškerému kolísání nákladů a příjmů ji smlouva podněcuje k větší výkonnosti a ke zlepšení poměru mezi náklady a účinností. Zároveň ji vystavuje většímu riziku. Do určité míry jdou riziko a podnícení k účinnosti ruku v ruce. Stejně tak stropní cena stanovená předem na dlouhé období podněcuje běžně více k větší účinnosti, ale zároveň pro dotčenou společnost představuje také větší riziko.
(255)
Při přezkumu otázky míry přiměřeného zisku DPLP vychází Komise z několika znaleckých studií:
(256)
Studie WIK: v rámci případu C 36/07, tedy řízení o státní podpoře týkající se německého poštovního provozovatele Deutsche Post AG (dále jen „DP“), Komise požádala WIK Consult o vypracování studie o odpovídající úrovni přiměřeného zisku pro tradiční poštovní provozovatele (67) (dále jen „studie WIK“). Relevantní aspekty studie WIK byly sděleny Belgii dne 25. března 2010 a 7. února 2011. Komise obdržela připomínky Belgie ke studii WIK dne 23. dubna 2010 a 1. března 2011.
(257)
Studie Deloitte: dne 23. dubna 2010 Komise obdržela studii agentury Deloitte (68) (dále jen „studie Deloitte“), ve které tato agentura uvedla svůj názor na úroveň přiměřeného zisku, která by měla být přijata pro všeobecné služby poskytované DP. Tato studie byla předána Belgii dne 9. prosince 2011. Komise obdržela připomínky Belgie ke studii Deloitte dne 26. prosince 2011.
(258)
Studie CRA: Dne 1. března 2011 Belgie předložila studii vypracovanou kanceláří Charles Rivers Associates (69) (dále jen „CRA“), která popírá studii WIK.
(259)
V této studii WIK stanoví referenční přiměřený zisk pro DP. Konkrétně WIK nejprve analyzuje úkoly a riziko, které jsou vlastní DP, a dospívá k závěru, že tato společnost plní hlavně běžné úkoly a čelí jen omezenému podnikatelskému riziku (70). Na základě této analýzy přistupuje WIK k výběru podniků, které budou sloužit pro srovnání, tedy vymezuje složení referenčních skupin, jež umožní odvodit referenční přiměřený zisk. WIK obecně zdůrazňuje, že zvolený postup hodnocení přebírá zásady typizované metodiky používané pro referenční hodnoty ziskovosti v cenách převodů (71). Taková metodika se používá nejenom ve vnitrostátních předpisech v oblasti cen převodů, ale také v zásadách OECD v této oblasti (dále jen „zásady OECD“) (72).
(260)
WIK volí několik nástrojů pro měření ziskovosti a rozlišuje mezi interní mírou návratnosti (IMN), jež je založena na peněžních tocích a je považována za teoreticky správný nástroj měření ziskovosti dané činnosti, a ostatními ukazateli získanými z účetních údajů (míra odměny), jako je návratnost použitého kapitálu (NPK), návratnost vlastního kapitálu (NVK), výnosnost aktiv (VA) a provozní ziskové rozpětí (PZR) (73). Jak je vysvětleno v kapitole č. 5 studie, WIK navrhuje v tomto konkrétním případě používat jako ukazatel ziskovosti PZR. Jednou z předností tohoto nástroje je, že závisí pouze na účetních údajích o ziscích (EBIT (74)) a prodejích, tedy na dvou položkách, které lze v účetnictví společnosti jednoduše zjistit. Použitím PZR se lze k tomu vyhnout ocenění a přidělování aktiv mezi různé služby, což by bylo nezbytné u referenčního ukazatele založeného na kapitálu, jako je NVK a NPK, a což je obvykle nesnadný úkol. WIK rovněž uvádí, že se referenční ukazatel založený na PZR doporučuje v případě, kdy podniky sloužící pro srovnání a společnost, jež je předmětem srovnávací studie, patří ke stejnému druhu podniků nebo ke stejnému průmyslovému odvětví, což zajišťuje stejnorodost struktury EBIT a prodejů.
(261)
Pokud jde o složení referenční skupiny, WIK dospívá k závěru o nutnosti nalézt kompromis mezi srovnatelností podniků, které jsou součástí vzorku, a velikostí tohoto vzorku. WIK odmítá zahrnutí evropských tradičních poštovních provozovatelů do vzorku, protože jejich ceny byly po celou dobu zkoumaného období ve většině zemí regulovány, a to na trhu uzavřeném hospodářské soutěži. Ze stejného důvodu je celkem omezen počet společností, které tradičním poštovním provozovatelům přímo konkurují. Jedná se hlavně o malé společnosti. Za účelem získání vyvážené skupiny srovnatelných podniků, WIK zahrnuje jak přímé konkurenty na vnitrostátních trzích, tak velké nadnárodní subjekty, jako jsou mezinárodní společnosti balíkové kurýrní služby (UPS, FedEx, DHL), které vyvíjejí rizikovější činnosti a mají vyšší kapitálovou náročnost než tradiční poštovní provozovatel působící na chráněném vnitrostátním trhu.
(262)
Pokud jde o otázku kompromisu mezi srovnatelností a velikostí vzorku, WIK počítá se třemi referenčními skupinami: i) referenční skupinou I, neboli omezeným odvětvím balíkových služeb, jež zahrnuje společnosti vyvíjející činnost hlavně jako poskytovatelé služeb balíkových zásilek (10 společností považovaných za vysoce srovnatelné s poskytovateli všeobecných poštovních služeb); ii) referenční skupinou II, neboli rozšířeným odvětvím balíkových služeb, jež zahrnuje společnosti, jejichž hlavní činnost by se mohla týkat jiných služeb, jako jsou dopisní zásilky (26 společností vykazujících lehce nižší míru srovnatelnosti), a iii) referenční skupinou III, která zahrnuje rovněž společnosti odvětví pozemní přepravy (1 163 společností vykazujících menší srovnatelnost) (75). Podle WIK tento přístup posiluje statistickou platnost konečné srovnávací studie.
(263)
Jedno z výběrových kritériích použitých na všechny referenční skupiny se týká velikosti společnosti: jsou zohledněny pouze společnosti, jejichž příjmy přesahují 3 miliony EUR (76). Pokud jde o období pokryté údaji, byly spolehlivé údaje dostupné pouze pro období 1998-2007 a pro období 1990-1997 byly použity zpětné interpolace (77).
(264)
Za účelem vyrovnání krajních hodnot a stanovení úrovně přiměřeného zisku, WIK kromě toho přebírá analýzu používanou v cenách převodu a vychází z konceptu mezikvartilového rozpětí (78).
(265)
Pro období 1998-2007 dochází WIK k těmto výsledkům:
a)
referenční skupina I: 25. percentil se rovná - 0,42 %, 75. percentil se rovná 6,72 % a medián (50. percentil) se rovná 3,86 %;
b)
referenční skupina II: 25. percentil se rovná 0,45 %, 75. percentil se rovná 6,77 % a medián (50. percentil) se rovná 3,48 %;
c)
referenční skupina III: 25. percentil se rovná 0,64 %, 75. percentil se rovná 5,57 % a medián (50. percentil) se rovná 2,59 %.
(266)
WIK dochází k závěru, že rozšířené odvětví balíkových služeb, neboli referenční skupina II, je referenční skupinou nejvhodnější, protože obdržené výsledky jsou poměrně stálé v čase ve srovnání s další referenční skupinou (omezeným odvětvím balíkových služeb) a protože je toto odvětví z hlediska fungování bližší činnostem poštovních a balíkových zásilek než další referenční skupina (odvětví pozemní přepravy).
(267)
Za účelem zjištění horní hranice přiměřeného zisku DP, založené na analýze podnikatelského rizika, jemuž je podnik vystaven ve srovnání s referenční skupinou, byla provedena další úprava. Na tomto základě WIK navrhuje jako horní hranici přiměřeného zisku DP hodnotu 3,48 %, která odpovídá mediánu PZR referenční skupiny II. Výběrem mediánu místo 75. percentilu jako horní hodnoty přiměřeného zisku chce WIK vyjádřit skutečnost, že společnosti ze vzorku podstupují větší riziko než tradiční poštovní provozovatelé, protože nepožívají žádná zvláštní práva.
(268)
Belgické orgány soudily, že metodika použitá ve zprávě WIK není správná, a dne 23. dubna 2010, 1. března 2011, 14. června 2011, 5. srpna 2011, 10. srpna 2011, 14. prosince 2011 a 19. prosince 2011 předložily řadu dokumentů (dopisy, stanoviska a zprávy), které odmítají postup použitý ve zprávě WIK a ve kterých předkládají svou vlastní metodu odhadu referenčního přiměřeného zisku.
(269)
Ve stanovisku zaslaném dne 5. srpna 2011 belgické orgány v podstatě zdůraznily, že vzorek použitý ve studii WIK není reprezentativní pro činnost, velikost, profil rizika a referenční období. Belgie proto tvrdí, že odůvodnit použití vzorku na základě kritérií stanovených v bodě č. 18 rámce pro SOHZ lze jen velmi obtížně.
(270)
Ve stejném stanovisku Belgie rovněž zdůraznila, že by bylo logické rozlišovat mezi ziskovými rozpětími u činností, jež vykazují značně rozdílné úrovně rizika: jsou-li distribuce tisku a distribuce dopisních zásilek činnostmi s odlišným profilem rizika, belgické orgány zdůrazňují, že by bylo záhodno používat také různé míry přiměřeného zisku.
(271)
Belgické orgány kromě toho tvrdí, že činnosti DPLP vykazují růst produktivity a že by Komise měla tuto skutečnost zohlednit při stanovení míry přiměřené odměny, jak to stanoví bod č. 18 rámce pro SOHZ. Belgické orgány zdůrazňují, že po četných reformách a dlouhém období ztrátovosti se DPLP stala ziskovou. Náklady DPLP byly sníženy, a to zejména uzavřením poštovních úřadů. Podíl ve výši 50 % v držení soukromých investorů od roku 2006 dal vzniknout nové kultuře zaměřené na účinnost. Podle belgických orgánů by měl být takový růst účinnosti zohledněn při stanovení míry přiměřené odměny, kterou lze DPLP poskytnout.
(272)
Dne 1. března 2011 zaslaly belgické orgány Komisi zprávu vypracovanou kanceláří Charles River Associates (CRA), která se staví kriticky ke studii WIK a navrhuje jinou metodu posouzení přiměřeného zisku DPLP.
(273)
Pokud jde o složení vzorku, CRA zdůrazňuje, že tři vzorky WIK zahrnují početné malé společnosti, jejichž profily rizika nejsou srovnatelné s profilem velkého poštovního provozovatele. CRA proto popírá závěry WIK, ve kterých se tvrdí, že poskytování služeb v oblasti dopisních zásilek dotyčným tradičním poštovním provozovatelem obsahuje nízké riziko a že společnosti zahrnuté do referenčních skupin umožňují provést řádná srovnání.
(274)
CRA zejména upozorňuje na vazbu mezi strukturou nákladů určitého podniku (z hlediska poměru mezi fixními a proměnlivými náklady) a obchodním rizikem, kterému je vystaven. CRA zdůrazňuje, že poštovní provozovatel plnící závazek všeobecné služby čelí výraznějším fixním nákladům, a je proto více vystaven snížení poptávky než společnost, která má fixní náklady nižší. CRA kromě toho zdůrazňuje rozdíl v PZR mezi malými a velkými společnostmi ve skupinách WIK (79), který podle ní naznačuje existenci systematických rozdílů mezi malými společnostmi zajišťujícími balíkové zásilky a většími společnostmi, jako jsou UPS a FedEx, který by šel vysvětlit rozdílnou strukturou nákladů.
(275)
CRA rovněž analyzuje podrobněji příznačné vlastnosti některých malých společností zajišťujících balíkové zásilky, jež jsou zahrnuty do vzorku referenční skupiny I studie WIK, a dochází k závěru, že jejich profil rizika nelze srovnávat s profilem velkého poštovního provozovatele. CRA se rovněž domnívá, že neexistuje důvod pro zvětšení tohoto vzorku, který je již obtížně srovnatelný, tím, že by se do něj zahrnuly podniky ještě méně srovnatelné.
(276)
CRA odmítá tvrzení WIK, podle nějž by do vzorku neměli být zahrnuti tradiční evropští poštovní provozovatelé, protože jejich zisk nebyl určen hospodářskou soutěží ale regulací cen, a tedy existuje riziko, že tito tradiční poštovní provozovatelé mohli díky této regulaci cen dosahovat nadměrných zisků. CRA zdůrazňuje, že odmítnutím ostatních tradičních poštovních provozovatelů pro účely srovnání vychází WIK z teoretického předpokladu, podle nějž tito tradiční provozovatelé údajně mohli uplatňovat nadměrné ceny, aniž ovšem na doložení svého tvrzení předkládá empirické důkazy. V tomto ohledu CRA zdůrazňuje, že vzhledem k mechanizmům regulace cen používaných v řadě členských států, jako je cenový strop (80), zaznamenané výrazné zisky jsou spíše důsledkem růstu produktivity než vysokých cen.
(277)
CRA zdůrazňuje, že přirozená metoda výpočtu přiměřeného ziskového rozpětí pro DPLP u jejích závazků veřejné služby údajně spočívá v tom, že se bude vycházet z dostupných údajů ohledně ziskových rozpětí dosahovaných jinými poštovními provozovateli západní Evropy u činností v oblasti dopisních zásilek. Tato metoda je o to přirozenější, že se u dotyčných veřejných služeb jedná hlavně o služby v oblasti dopisních zásilek a že údaje o ziskových rozpětích dosahovaných jinými poštovními provozovateli západní Evropy u činností spojených s dopisními zásilkami jsou přímo přístupné a nevykazují žádnou příliš vstřícnou regulaci cen.
(278)
CRA zejména zdůrazňuje, že analýza by měla spočívat na rozpětích EBIT (PZR) dosahovaných poštovními provozovateli západní Evropy u činností v oblasti dopisních zásilek, kteří sdělují odvětvové informace o rozpětích EBIT u svých činností v oblasti dopisních zásilek, nebo (pokud odvětvové informace o rozpětích EBIT nejsou sdělovány) na celkových rozpětích EBIT dosahovaných poštovními provozovateli západní Evropy, kteří mají více než 75 % příjmů ze služeb v oblasti dopisních zásilek. CRA vylučuje ze vzorku provozovatele východní Evropy kvůli jejich poměrné neúčinnosti ve srovnání s poštovními provozovateli Evropy západní.
(279)
Analýza CRA proto spočívá na vzorku 11 poštovních provozovatelů západní Evropy za období 2002-2009 (celkem 73 pozorování). Průměrné PZR tohoto vzorku dosahuje výše […] %, medián výše […] % a 75. percentil se rovná […] % (81). CRA vypočítává také upravený průměr („trimmed mean“) ([…] %) a průměr podle Winsorovy metody, které nejsou, stejně jako medián, ovlivněny krajními hodnotami (82).
(280)
Pokud jde o stanovení referenční hodnoty pro přiměřené ziskové rozpětí, CRA zdůrazňuje, že použití průměrných hodnot vyvolává metodické potíže. CRA vysvětluje, že z důvodu kolísání ziskových rozpětí zaznamenaných u vzorku by měla kritická prahová hodnota, jež definuje nadměrnou ziskovost, přesahovat průměr nebo jakékoliv jiné měřítko zaměřené na středovou hodnotu a mohla by se např. rovnat 75. percentilu. Podle CRA by takový přístup odpovídal metodě používané při výzkumech o cenách převodu, která spočívá v tom, že se vychází z určitého rozpětí (např. z mezikvartilového rozpětí nebo z jiných percentilů).
(281)
Dne 14. prosince 2011 předložily belgické orgány Komisi dokument, který přebírá stanovisko DPLP ohledně rizik, jimž jsou vystaveni poštovní provozovatelé, a navrhuje metodiku pro vypracování nástroje na měření rizikové prémie, jež by po přidání k bezrizikovému provoznímu rozpětí představovala přiměřenou míru PZR.
(282)
Dokument nevysvětluje, jak by šlo v tomto konkrétním případě určit bezrizikové provozní rozpětí (vyjádřené jako PZR), a nevyjadřuje se jasně k tomu, co by na základě navrhované metodiky mělo přiměřené PZR přesně představovat. Analýza trvá spíše na posouzení různých rizik a výpočtu rizikové prémie, jež odráží všechny typy rizik.
(283)
Belgické orgány upřednostňují zejména tři hlavní kategorie rizik (odvětvové riziko, riziko spojené se službou a smluvní riziko) a pro každou kategorii obvyklé typy rizik, jimž jsou poštovní provozovatelé vystaveni. Metodika posouzení rizikové prémie stanoví: i) definici „prémie za maximální riziko“ (83); ii) rozdělení zohledňovaného období na smluvní období za účelem zjištění rizik spojených s každou smlouvou; iii) použití jednoduché škály pro posouzení každého rizika pro každé smluvní období (nízké, střední nebo vysoké); iv) převedení známek přidělených každému riziku na celkovou známku pro každou ze tří hlavních kategorií rizik a v) přeměnu celkových známek na rizikové prémie, jejichž součet stanoví výši celkové rizikové prémie.
(284)
Na prokázání, že je DPLP vystavena nadprůměrným rizikům, jsou k tomu předloženy příklady. Belgické orgány tak trvají na tom, že je DPLP vystavena riziku ve spojení s vyššími objemy, protože výraznější podíl na jejích příjmech představují činnosti v oblasti „dopisních zásilek“ a protože vykazuje výraznější nepružnost v nákladech kvůli podílu fixních nákladů, který přesahuje průměr. Další typ rizika považovaného u DPLP za vyšší je riziko spojené s bezpečností. Podle analýzy je důvodem skutečnost, že DPLP je jedním z mála evropských poštovních provozovatelů, který doručuje přímo do bydliště důchodové dávky v hotovosti.
(285)
Na základě posouzení různých rizik dospívají belgické orgány k závěru, že čtvrtá smlouva o správě představuje vysokou míru tří typů rizik, zatímco pro první, druhou a třetí smlouvu o správě je příznačná průměrná míra rizika (s jedinou výjimkou odvětvového rizika, které je u první smlouvy považováno za nízké). Belgické orgány uvádějí další příklady způsobu přeměny výše uvedeného roztřídění různých rizik na rizikovou prémii a vycházejí při tom z různých hodnot pro „prémii za maximální riziko“.
(286)
Studie Deloitte zmíněná ve výše uvedeném 257. bodě odůvodnění se shoduje se studií WIK v několika bodech:
1.
obě studie používají stejnou metodiku vyhledání ve finančních databázích společností srovnatelných z hlediska funkcí a rizika;
2.
obě navrhují použití PZR jako nejvhodnějšího referenčního měřítka pro určení referenčního zisku (z důvodu nedostatku údajů a existenci rozdílů v účetním zpracování u různých společností);
3.
poskytovatelé všeobecné poštovní služby jsou vyloučeni ze skupiny srovnatelných podniků, protože působí hlavně na regulovaných trzích a mají výhradní práva.
(287)
Pokud jde o skupinu srovnatelných podniků, hlavní rozdíl mezi studií WIK a studií Deloitte spočívá ve velikosti společností, na které se bere ohled. Studie Deloitte zahrnuje do svého vzorku pouze společnosti, jejichž roční příjmy přesahují částku 100 milionů EUR (84). Toto omezení vysvětluje analýza studie Deloitte zvláštností činností spojených s poskytováním všeobecné služby a souvisejícími obchodními a tržními riziky (85).
(288)
Studie Deloitte se zejména domnívá, že společnosti odvětví poštovních služeb a balíkových zásilek, které provozují široké a komplexní sítě sběru a distribuce, lze s DP rozumně srovnávat. Vzhledem k úsporám z rozsahu, dosahu a hustoty, které u poštovních sítí převládají, vysokému podílu provozních nákladů v porovnání s kapitálovými náklady a také souvisejícím rizikům (jako je riziko spojené s objemy nebo riziko nahrazení elektronickou poštou) jsou pro srovnání vhodnější velké podniky odvětví poštovních služeb a balíkových zásilek zaměřené na více produktů než malé podniky zaměřené na dopisní zásilky. Společnosti, které se věnují přepravě zboží a logistice, by rovněž mohly v menším měřítku přispět ke srovnání, protože používají stejná aktiva.
(289)
Na dokreslení významu, který má velikost společností, studie Deloitte srovnává svůj vzorek se vzorkem referenční skupiny II studie WIK. Studie Deloitte poznamenává, že průměrné PZR ve vzorku studie WIK se výrazně liší podle skupin různé velikosti (která je odvozena od počtu zaměstnanců) (86). Studie Deloitte zdůrazňuje, že v jejím vzorku (založeném na větších společnostech) naopak žádná úzká vazba mezi velikostí a PZR neexistuje.
(290)
Po výběru vzorku zakládá studie Deloitte svou analýzu na 7 společnostech dopisních a balíkových zásilek, 18 logistických společnostech a 19 společnostech přepravy zboží. Pokud jde o odvětví dopisních a balíkových zásilek, malá skupina sedmi srovnatelných společností zahrnuje velké nadnárodní provozovatele balíkových kurýrních služeb, jako jsou UPS, FedEx a TNT Express, a také několik dalších provozovatelů poštovních služeb hlavně ze Spojených států a Spojeného království (87). Všechny údaje v zásadě pokrývají období 1990-2007, ale údaje za první roky jsou velmi omezené, a studie Deloitte proto považuje výsledky za tyto roky za méně důvěryhodné (88).
(291)
Studie Deloitte kromě toho zkoumá výhody a nevýhody několika dalších nástrojů pro měření ziskovosti. Odmítá v tomto konkrétním případě použití IMN kvůli praktickým potížím se získáváním odpovídajících údajů o peněžních tocích. Odmítá také použití NPK nebo NVK kvůli např. rozdílům mezi společnostmi v oblasti účetního zpracování nákladů a struktury kapitálu (tato struktura je pro NVK velmi důležitá). VA je rovněž považována za neodpovídající, protože se zaměřuje na celkovou výši aktiv. Studie Deloitte proto doporučuje zvolit PZR, ale zdůrazňuje, že vzhledem ke skutečnosti, že PZR neměří návratnost kapitálu přímo, lze jej použít pro účely srovnávací studie za podmínky, že srovnávané podniky vykazují podobnou kapitálovou náročnost.
(292)
Studie Deloitte přesto NPK (a také RCP v tržní hodnotě a VA) pro malý podvzorek šesti společností vypočítává, nicméně dospívá k závěru, že by rozpětí a kolísání NPK mohlo odrážet různé faktory, což vyžaduje opatrný výklad a je na úkor jeho užitečnosti jako referenčního ukazatele. Mezi těmito faktory studie Deloitte vyzdvihuje význam kapitálové náročnosti. Studie Deloitte zdůrazňuje, že z hlediska kapitálové náročnosti se všeobecná služba DP blíží více službě např. UPS a FedEx než službě zajišťované provozovateli přepravy zboží, jako jsou společnosti Kuehne&Nagel nebo Wincanton.
(293)
Studie Deloitte zdůrazňuje rovněž výrazné rozdíly v ziskovosti společností v průběhu doby a také v rámci různých odvětví a mezi nimi. Tyto rozdíly podle studie Deloitte údajně odůvodňují použití rozsahu přiměřeného zisku spíše než jediné průměrné hodnoty. Takový přístup by byl rovněž vhodný vzhledem k nutnosti neznevýhodňovat výsledky přesahující průměr a dosažené díky růstu účinnosti.
(294)
Výsledky, které studie Deloitte shromáždila podle odvětví a u všech odvětví, jsou shrnuty v tabulce č. 22 studie. Podle nich:
a)
dosahuje v odvětví poštovních a balíkových služeb za období 1998-2007 roční průměrné PZR výše 8,1 %, průměr ročních mediánů PZR výše 7,4 %, průměr 25. ročních percentilů výše 4,8 % a průměr 75. ročních percentilů výše 12 %;
b)
dosahuje pro všechna odvětví za období 1990-2007 roční průměrné PZR výše 6 %, průměr ročních mediánů PZR výše 5,4 %, průměr 25. ročních percentilů výše 3,6 % a průměr 75. ročních percentilů výše 8,1 % (89).
(295)
Studie Deloitte navrhuje jako referenční ukazatel hodnotu založenou na průměru ročních průměrných PZR rovnající se 7,9 % (90) a za účelem zohlednění rozdílu zaznamenaného u PZR studie odvozuje rovněž rozsah pro přiměřené PZR založené na ročních mezikvartilových rozpětích (91).
(296)
Vybrání správného vzorku srovnatelných podniků v případě tradičních poštovných provozovatelů je složitý úkol. Je samozřejmé, že mimořádná péče musí být věnována výběru skupiny podniků, které mohou sloužit jako reference pro obchodní činnosti a riziko.
(297)
Studie WIK a Deloitte mají společné, že se zaměřují na obchodní společnosti vyvíjející činnosti srovnatelné s činnostmi DPLP a vylučují ze srovnávacího vzorku tradiční poštovní provozovatele. Naopak CRA používá srovnávací vzorek složený výlučně z jiných tradičních evropských poštovních provozovatelů.
(298)
Komise sdílí názor studií WIK a Deloitte, podle nějž zisky tradičních poštovních provozovatelů (které CRA používá ve své srovnávací studii) nejsou dány běžnými tržními podmínkami ale jsou z velké části výsledkem rozhodnutí ostatních členských států v oblasti regulace. Mohly by proto neodrážet odpovídajícím způsobem referenční odměnu. Zároveň ale vzhledem k tomu, že se vzorek CRA týká tradičních poštovních provozovatelů ostatních evropských zemí, představuje zřejmě vzorek podniků, které se blíží nejvíce DPLP. Komise se proto domnívá, že je nutno vzorek CRA plně zohlednit, a to zejména pro křížové ověření referenčních úrovní přiměřeného zisku (PZR) stanovených na základě studií WIK a Deloitte.
(299)
Jak studie WIK, tak studie Deloitte uznávají, že je nutno mít k dispozici vzorek dostatečně velký, aby bylo možno pro účely srovnávací studie dospět k výstižným závěrům. Za tímto účelem vycházejí z (poměrně) omezeného vzorku podniků odvětví dopisních a balíkových zásilek a ze širších vzorků zahrnujících společnosti odvětví logistiky a přepravy zboží. Komise uznává, že pro účely statistiky je důležité mít vzorek dostatečně velký. Pokud jde o stanovisko CRA v tomto ohledu, které popírá užitečnost zvětšení vzorku přidáním méně srovnatelných společností, Komise se domnívá, že širší vzorky vymezené studií WIK, a zejména studií Deloitte, na základě přijatých metodik výběru vzorků, jsou dostatečně srovnatelné, aby mohly sloužit jako výstižné referenční skupiny pro účely posouzení zisku DPLP.
(300)
Studie WIK se pokouší stanovit referenční PZR na základě tři skupin vytvořených pro účely srovnání. Komise se ale domnívá, že studii WIK lze kritizovat ve dvou odlišných a přesto vzájemně souvisejících bodech (92): i) použití vzorků ve studii WIK, které zahrnují rovněž velký počet menších společností (93), jež nejsou zjevně srovnatelné s tradičními poštovními provozovateli, jako je DPLP; a ii) předpoklady studie WIK ohledně úrovně rizika, jemuž čelí provozovatel, jenž je předmětem šetření.
(301)
Komise soudí, že pro posouzení úrovní zisku ve srovnávací studii jsou zásadními prvky rozsah činností a také struktura nákladů tradičních poštovních provozovatelů, jako je DPLP (ve spojením se zavedeným regulačním mechanizmem).
(302)
Zaprvé, jsou-li fixní náklady vysoké (a týkají-li se např. kapitálových nákladů nebo jiných fixních nákladů ve spojení se sítí), největší podniky mají větší úspory z rozsahu a hustoty než malé podniky. Studie Deloitte-II srovnáním průměrného PZR velkých a malých podniků zahrnutých do vzorku studie WIK prokazuje, že průměrné PZR stoupá s velikostí podniků (měřeno podle počtu zaměstnanců) (94). Průměrná hodnota prvního kvartilu (K1) je skutečně ve třech vzorcích studie WIK velmi nízká (např. pouze 0,75 % u vzorku WIK II za období 1998-2007) (95), což by mohlo být projevem nadměrného zastoupení (nejmenších) podniků, které vykazují ztráty a bojují o přetrvání na trhu. Zahrnutím tak vysokého počtu malých podniků do svých vzorků (včetně hlavního vzorku referenční skupiny II) studie WIK možná podcenila referenční PZR, které by bylo vhodnější pro použití na větší a lépe zavedené podniky jako DP nebo DPLP.
(303)
Zadruhé, ačkoliv studie WIK oprávněně zmiňuje slabý profil rizika provozovatele z důvodů monopolní povahy jeho činností, nezohlednila zřejmě dostatečně výrazné fixní náklady (ve srovnání s proměnlivými náklady) vyvolané závazkem všeobecné služby a ani vývoj profilu rizika, které mohly být důsledkem změn předpisů, jimž byl provozovatel v průběhu doby vystaven, a to zejména mezi různými obdobími regulace (např. různými smlouvami o správě v případě DPLP).
(304)
Podíl fixních nákladů může být vysoký nejenom z důvodu vysoké kapitálové náročnosti určitého podniku (což je jedno z běžných vysvětlení vysokých fixních nákladů), ale také proto, že tento podnik nemůže přizpůsobovat své celkové náklady z důvodu povinnosti (spojené se závazkem všeobecné služby) zachovat rozsáhlou distribuční síť a že není schopen snížit pracovní náklady kvůli stávajícím pracovním smlouvám. Vysoký podíl fixních nákladů (96) ještě o něco více zpochybňuje zahrnutí malých společností, jejichž struktura nákladů (poměr mezi fixními a proměnlivými náklady) se zřejmě značně odlišuje (97).
(305)
Jak je uvedeno v úvodu, Komise se rovněž domnívá, že stupeň vystavení riziku tradičního poštovního provozovatele závisí z velké části na parametrech regulačního mechanizmu zavedeného veřejnými orgány za účelem financování závazku všeobecné služby. Přechod na systém dlouhodobějšího cenového stropu u cen poštovních známek (jaké zažila DPLP v roce 2006) vede zejména k podstatnému zvýšení významu rizika spojeného s objemy. Existence takového rizika oslabuje váhu předpokladu studie WIK ohledně v zásadě nízkého rizika činností DPLP, a to alespoň pro období, jež se vyznačuje systémem cenového stropu.
(306)
Vzhledem k tvrzením uvedeným v 286. až 295. bodě odůvodnění se Komise domnívá, že pro ocenění zisku DPLP představují vzorky studie Deloitte oproti vzorkům studie WIK zlepšení, protože se omezují na podniky s vyšší minimální velikostí (roční obrat přesahující 100 milionů EUR).
(307)
Zároveň je ale nutno poznamenat, že v různých aspektech vykazuje přístup studie Deloitte rovněž určité možné slabé stránky a že její závěry je nutno vykládat opatrně.
(308)
Vzorky studie Deloitte zejména zahrnují zřejmě početné společnosti, jejichž kapitálová náročnost přesahuje míru, která platí pro provozovatele dopisních zásilek (98). Z metodického hlediska vyžaduje použití PZR jako nástroje posouzení zisku srovnávací vzorek společností, jež vykazují podobné úrovně kapitálové náročnosti (definované jako poměr mezi kapitálem a prodeji). Pracovním předpokladem je, že společnosti se stejným PZR budou mít návratnost použitého kapitálu (NPK (99)) obráceně úměrnou jejich poměru mezi kapitálem a prodeji. Použití PZR jako referenčního ukazatele ziskovosti proto vyžaduje, aby společnosti, jež jsou součástí referenční skupiny, vykazovaly stejnou kapitálovou náročnost. Ačkoliv se spolehlivé odhady kapitálové náročnosti (100) získávají obtížně, vykazují zřejmě činnosti distribuce dopisních zásilek a tisku menší kapitálovou náročnost činnosti balíkové kurýrní služby velkých nadnárodních společností, jako jsou UPS, TNT, FedEx a DHL (101). Je proto možné, že ukazatel přiměřeného zisku stanovený na základě vzorků studie Deloitte přeceňuje referenční zisk, který by se měl použít na společnosti se stejnou strukturou kapitálu jako DPLP (102).
(309)
Vzhledem k četným nejistotám, jež provázejí toto hodnocení, se Komise domnívá, že je oprávněné stanovit přiměřený rozsah PZR na základě odhadů studie Deloitte mediánu PZR u širšího vzorku všech odvětví (5,4 %) a také mediánu PZR u vzorku společností činných v odvětví dopisních a balíkových zásilek (7,4 %) (103). Takto získaný rozsah [5,4 %-7,4 %] by tak podle Komise představoval „standardní rozsah“ pro přiměřený zisk, a to alespoň v obdobích, během nichž DPLP čelila, při zohlednění platné smlouvy o vyrovnání, podstatnému stupni rizika a musela reagovat na výrazná podněcující opatření, aby se stala účinnější (104).
(310)
Komise soudí, že rozsah [5,4 %-7,4 %] je jako standardní hodnota vhodný, a to jak pro činnosti distribuce dopisních zásilek DPLP, tak pro její činnosti distribuce tisku, protože se jedná o úzce propojené činnosti s velmi podobnými obchodními rysy.
(311)
Je pravda, že v dotčených oblastech činnosti (distribuce dopisů a tisku) čelila DPLP slabé nebo neexistující hospodářské soutěži. Tato skutečnost vyvolává otázku, zda je vhodné posuzovat zisk této společnosti na základě mediánu zisku vzorků společností, jež jsou skutečně vystaveny hospodářské soutěži, nebo zda by pro společnost v postavení DPLP nebylo dostatečné použít omezenější referenční hodnotu (tj. nižší), jako je první kvartil (25. percentil). Komise se přesto domnívá, že podobný přístup by dostatečně nebral na vědomí existenci výrazného kolísání úrovní zisku jak mezi jednotlivými společnostmi, tak v čase. Při uložení tak přísného stropu na PZR dosažené společností následně by kromě toho bylo nutno zabránit neodůvodněnému zrušení případného růstu účinnosti.
(312)
V předmětném případě se Komise rovněž domnívá, že není vhodné vycházet z měřítek přesahujících medián, jako je třetí kvartil (105). Vzhledem k tomu, že zvolený přístup již stanoví rozsah mezi různými vzorky, jeví se přidaná hodnota zohlednění rozsahů na jedné a druhé straně mediánu ve vzorcích kvůli statistickým potřebám (mezikvartilní rozpětí běžně používané v cenách převodu) celkem nízká (106). Komise proto bere ohled spíše na kolísání mediánu v různých referenčních skupinách než na kolísání okolo mediánu v určitém vzorku (107).
(313)
Zejména ale vzhledem k tomu, že odvětví „dopisní zásilky“ DPLP vykazuje menší kapitálovou náročnost, než je kapitálová náročnost u provozovatelů balíkových kurýrních služeb (108), zdá se, že použití mediánu tohoto posledně jmenovaného vzorku by nabízelo již samo o sobě určitý prostor umožňující podchytit kolísání úrovní zisku okolo mediánu společností, které vykazují menší kapitálovou náročnost, jako je tomu v případě DPLP, a případně dostatečně odměnit růst účinnosti.
(314)
Porovnáním standardního rozsahu uvedeného v 307. bodě odůvodnění s jinými dostupnými odhady přiměřeného zisku lze provést řadu křížových ověření ucelenosti. Jak je uvedeno na začátku tohoto pododdílu, je užitečné provést křížové ověření s mediánem PZR studie CRA, který je […] % (109). Medián PZR vypočítaný na základě vzorku referenční skupiny II studie WIK, který je omezen na společnosti s obratem přesahujícím 100 milionů EUR, představuje PZR ve výši 7,1 %. Komise dochází k závěru, že tyto číselné údaje spadají do rozsahu [5,4 %-7,4 %], což podporuje tvrzení, podle nějž lze tento rozsah považovat za přiměřený.
(315)
Komise tak obecně dospívá k závěru, že standardní míra spadající do rozsahu [5,4 %-7,4 %] představuje zřejmě odpovídající referenční míru pro zisk, a to alespoň pro období, během nichž DPLP čelila podstatnému stupni rizika a musela reagovat na výrazné podněty k účinnosti.
(316)
Komise obecně soudí, že pokud je smlouva mezi tradičním provozovatelem a orgány veřejné moci taková, že vystavuje veřejnou službu podstatnému stupni rizika, musí být přiměřený zisk poskytnutý tradičnímu provozovateli úměrný odpovídající úrovni rizika, jemuž je vystaven. A naopak, pokud smlouva vyvolává málo rizik, musí být úroveň přiměřeného zisku nízká.
(317)
V předchozí části Komise vysvětlila svůj postup při stanovení standardního rozsahu přiměřeného zisku [5,4 %-7,4 %], který je považován za vhodný u smluv představujících podstatnou úroveň rizika. V případě nízkého rizika je obtížné kvantifikovat patřičnou referenční hodnotu v podobě rozsahu přiměřeného PZR, je ale zřejmé, že by se tento rozsah PZR měl nacházet v levé části rozdělení ve vzorku zjištěných úrovní zisku. Komise se domnívá, že je oprávněné přijmout v tomto ohledu místo mediánu rozsah pro přiměřený zisk založený na prvním kvartilu (25. percentil).
(318)
Použití 25. percentilu jako referenční hodnoty u smluv s nízkým rizikem vede na základě různých vzorků studie Deloitte k rozsahu přiměřeného PZR ve výši [3,6 %-4,8 %].
(319)
Také v tomto případě může srovnání s výsledky studie CRA věnované tradičním poštovním provozovatelům představovat další užitečné křížové ověření. Průměrná hodnota ročního 25. percentilu vypočítaná Komisí se rovná […] %. Komise dochází k závěru, že tyto číselné údaje spadají do rozsahu [3,6 %-4,8 %], což přidává na váze tvrzení, podle nějž lze tento rozsah považovat za přiměřený.
(320)
Komise tak obecně dospívá k závěru, že standardní míra spadající do rozsahu [3,6 %-4,8 %] představuje zřejmě odpovídající referenční míru pro zisk, a to pro období, během nichž DPLP čelila nízkému stupni rizika.
(321)
Jak je vysvětleno v úvodu této části, riziko, jemuž byla vystavena DPLP, závisí na mechanizmu vyrovnání uplatňovaném Belgií. S tímto mechanizmem se počítá v různých smlouvách o správě uzavřených mezi DPLP a belgickým státem a v průběhu doby se mění. Pro „přiměřené PZR“ je proto rozumné zohlednit různé rozsahy v závislosti na platném mechanizmu vyrovnání, který určuje úroveň rizika, jemuž je DPLP vystavena, ale také míru, v jaké je DPLP podněcována ke zlepšení své produktivity.
(322)
V těchto souvislostech by Komise chtěla zdůraznit, že charakterizace rizika ve smlouvách nezávisí na pouhé přítomnosti rizika ve smlouvách o správě uzavřené DPLP, či na absolutním stupni rizika, a spíše na míře, v jaké je riziko vyšší nebo nižší než riziko, kterému čelí společnosti zahrnuté do stejných skupin vzorků. Stejně je tomu u míry opatření podněcujících DPLP k dosažení růstu účinnosti. Vzhledem k tomu, že se tyto skupiny vzorků skládají ze společností, jež působí v prostředí hospodářské soutěže, čelí tyto společnosti běžně výraznému riziku a jsou silně podněcovány k tomu, aby se staly účinnější.
(323)
Komise soudí, že čtvrtá smlouva o správě (2006-2010) jasně stanoví mechanizmy zahrnující dlouhodobé závazky ohledně cen a financování založeného na ukazatelích ex ante. Vztahuje se to na činnosti DPLP, které se týkají jak distribuce dopisních zásilek, tak distribuce tisku.
(324)
Pokud jde konkrétněji o distribuci tisku, článek 9 čtvrté smlouvy o správě stanoví, že se po dobu trvání smlouvy (standardní období 5 roků) nebude vážený průměr sazeb za poskytování služeb patřících do „košíku drobných uživatelů“ zvyšovat rychleji, než to umožňuje mechanizmus cenových stropů založený na indexu zdraví (zvláštní index spotřebních cen) a bonus za kvalitu, který vyjadřuje procentní podíl jednotlivých dopisů dodaných včas. Stanovení sazeb tímto způsobem pro celou dobu smlouvy vykazuje podle Komise všechny znaky podněcující smlouvy, což vystavuje společnost podstatné úrovni rizika.
(325)
Pokud jde o distribuci tisku, článek 2 čtvrté smlouvy o správě upřesňuje, že během trvání smlouvy se sazby za distribuci tisku nemohou zvyšovat rychleji než index zdraví. Na pokrytí čistých nákladů distribuce tisku a vzhledem k plánované účinnosti čl. 13 odst. 2 stanoví roční vyrovnání, na které má DPLP nárok, na částku 290 613 000 EUR (částka upravená zohledněním inflace) (110). V čl. 13 odst. 5 se uvádí, že v případě, že se změní obsah nebo podmínky služby obecného hospodářského zájmu nebo že dojde k podstatnému vývoji v nákladech, který DPLP nebude moci zvládnout, smluvní strany posoudí, zda je nutno upravit výši vyrovnání, aby odpovídala tomuto vývoji nákladů. K podobné úpravě je nutné rozhodnutí rady ministrů. Komise uznává, že by tuto posledně zmíněnou doložku bylo možno chápat jako únikovou doložku, kterou se do smlouvy zavádějí ex post některé prvky (které chrání DPLP před rizikem). Komise se přesto domnívá, že obraty použité orgány veřejné moci nejsou dostatečně jednoznačné, a že DPLP proto nemůže počítat s jejím uplatněním. Komise se obecně domnívá, že opatření přijatá pro činnosti DPLP spojené s distribucí tisku předpokládají dlouhodobý závazek ohledně míry vyrovnání.
(326)
Čtvrtou smlouvu o správě (2006-2010) proto nelze podle Komise považovat za smlouvu obsahující nízké riziko ale spíše za smlouvu vedoucí k podstatnému stupni rizika. Standardní rozsah [5,4 %-7,4 %] se obecně jeví jako vyhovující pro oba typy činností stanovených ve čtvrté smlouvě o správě.
(327)
Předchozí smlouvy o správě (až do roku 2005) byly zřejmě z velké části postaveny na mechanizmu cen a vyrovnání, který naopak obsahoval pro DPLP nízký stupeň rizika.
(328)
Pokud jde o stanovení cen poštovních známek, Komise zjišťuje, že první tři smlouvy o správě nepoužívají mechanizmus cenových stropů typu, který byl použit ve čtvrté smlouvě o správě (která stanovila dlouhodobý závazek ohledně cen). Tyto smlouvy spíše obecněji odkazují na sazby založené na skutečných nákladech stanovených na základě příslušných účetních zásad (111).
(329)
Pokud jde o distribuci tisku, Komise stejným způsobem zjišťuje, že první tři smlouvy o správě nepočítají se žádným paušálním rozpočtem, který by pokrýval dobu trvání smlouvy podobným způsobem jako v případě čtvrté smlouvy o správě (112). Tyto smlouvy spíše odkazují na vyrovnání založená na skutečných nákladech (113). Komise konstatuje, že druhá smlouva stanovila pro vyrovnání celkový strop, ovšem skutečné částky vyrovnání vykázané během období zřejmě zpochybňují skutečně omezující povahu tohoto stropu (114). První smlouva o správě rovněž stanovila roční dotaci (vyrovnání), ovšem Komise zjišťuje, že smlouva zároveň neurčila dlouhodobý strop pro sazby za distribuci tisku.
(330)
Komise proto zastává názor, že rozsah [3,6 %-4,8 %], který byl považován za přiměřený při neexistenci podstatného rizika ve spojení se smlouvu, musí být použit u období odpovídajícímu třem prvním smlouvám o správě jak na distribuci tisku, tak na distribuci dopisních zásilek.
(331)
Komise konstatuje, že belgické orgány navrhují použít přístup založený na smlouvách také v dokumentu, který předložily dne 14. prosince 2011. Ačkoliv navrhovaná metodika vyvolává řadu otázek ohledně rizikových faktorů a způsobu, jimž jsou váženy (115), je analýza podle smluvních období třídící v zásadě riziko, jemuž je DPLP vystavena, podle třístupňové škály (nízké, střední, vysoké) celkově v souladu s postupem přijatým Komisí. Příslušné třídění smluv podle daného rizika provedené DPLP se vcelku jeví v souladu s analýzou Komise, protože belgické orgány se rovněž domnívají, že čtvrtá smlouva představuje celkově větší riziko než první tři.
(332)
Komise dospěla k závěru, že standardní rozsah provozního ziskového rozpětí (PZR) v rozmezí [5,4 %-7,4 %] představuje odpovídající referenční rozsah pro stanovení přiměřeného zisku pro období, během nichž DPLP musela čelit podstatnému riziku a brát ohled na silné podněty k účinnosti.
(333)
Komise dospívá také k závěru, že rozsah PZR v rozmezí [3,6 %-4,8 %] představuje odpovídající referenční rozsah pro stanovení přiměřeného zisku pro období, během nichž nebyla DPLP podstatnému riziku vystavena.
(334)
Za účelem zohlednění úsilí, na které podle belgických orgánů DPLP přistoupila, aby dosáhla růstu účinnosti, se Komise rozhodla používat pro stanovení přiměřeného zisku, který je nutno zahrnout do nákladů veřejných služeb, horních hranic těchto obou rozsahů s opatrností. Tento postup je rovněž zdůrazněn ve studii Deloitte (viz 291. bod odůvodnění)), podle níž by použití rozsahů bylo vhodné vzhledem k nutnosti neznevýhodňovat výsledky přesahující průměr a dosažené díky růstům účinnosti.
(335)
Komise soudí, že první tři smlouvy o správě (1992-1996, 1997-2002 a 2003-2005) představují nízké riziko a že lze míru přiměřeného zisku odpovídající PZR ve výši 4,8 % uplatnit jak na distribuci dopisních zásilek, tak na distribuci tisku. Naopak soudí, že čtvrtá smlouva o správě (2006-2010) je spojena s podstatně vyšším rizikem, a že lze proto uplatnit jak na distribuci dopisních zásilek, tak na distribuci tisku míru přiměřeného zisku odpovídající PZR ve výši 7,4 %.
(336)
První smlouva o správě upřesňuje, že roční vyrovnání vyplácené státem je určeno všem úkolům veřejné služby.
(337)
Případné nadměrné vyrovnání je proto nutno vypočítat sečtením všech nákladů a příjmů všech úkolů veřejné služby.
(338)
Do příjmů se musí zahrnout roční vyrovnání vyplácené státem za úkoly veřejné služby. Roční vyrovnání obdržená DPLP v rámci první smlouvy o správě představují celkovou částku ve výši 1,5 miliardy EUR.
(339)
K tomu je nutno zohlednit níže uvedená opatření podpory:
Převod budov
(340)
První smlouva o správě stanovila rovněž převod budov státu na DPLP. Za účelem výpočtu nadměrného vyrovnání za období kryté první smlouvou o správě je nutno do příjmů DPLP zahrnout tento převod vlastnictví budov v hodnotě 112,2 milionu EUR, u nějž nedošlo k žádnému protiplnění. DPLP za používání budov v době před převodem neplatila státu žádné vyrovnání.
(341)
V roce 1997 vyplatil stát DPLP částku ve výši 62 milionů EUR a DPLP ji zaúčtovala jako kapitálový vklad. Belgické orgány poté uznaly, že tento převod ve skutečnosti odpovídá odloženému uhrazení zůstatku ročního vyrovnání, s nímž první smlouva o správě počítala v roce 1996.
(342)
Původně nebyla dotyčná částka uhrazena v roce 1996 DPLP včas, takže vyrovnání státu bylo nižší než roční částka stanovená pro dotyčný rok smlouvou o správě.
(343)
Za účelem kontroly nadměrného vyrovnání je vyplacení částky 62 milionů EUR zahrnuto do vyrovnání za službu obecného hospodářského zájmu za období kryté první smlouvou o správě.
(344)
Výpočet nadměrného vyrovnání u první smlouvy o správě lze shrnout takto:
-
Čisté náklady (náklady - příjmy) všech úkolů veřejné služby včetně závazku všeobecné služby (ZVS)
-
Přiměřený zisk povolený pro služby obecného hospodářského zájmu
+
Roční vyrovnání za služby obecného hospodářského zájmu
+
Převod budov
+
Kapitálový vklad v roce 1997
=
Nadměrné vyrovnání
(345)
U třech následujících smluv o správě výpočet nadměrného vyrovnání bude brát zřetel pouze na náklady a příjmy služeb obecného hospodářského zájmu, které mohly být podle ustanovení těchto smluv předmětem vyrovnání za veřejnou službu. Náklady a příjmy odpovídající ostatním službám obecného hospodářského zájmu, které podle ustanovení smluv o správě nemohly uplatňovat nárok na podporu, nejsou zohledněny. Protože všeobecná poštovní služba není součástí činností, které jsou příjemci podpory, její možné čisté náklady nebudou zohledněny a tato služba musí být plně financována DPLP z jejích vlastních prostředků v souladu s pověřením veřejnou službou stanoveným ve smlouvách o správě. Činnosti, které jsou podle smluv o správě příjemci vyrovnání ve výši v nich uvedených, zahrnují zejména distribuci tisku (novin a časopisů) a ostatní veřejné služby uvedené 33. bodě odůvodnění.
(346)
Z důvodu nízkých sazeb uplatňovaných pro distribuci tisku jsou služby obecného hospodářského zájmu, jež jsou příjemci podpory, celkově ve ztrátě.
(347)
Protože případné nadměrné vyrovnání za určitou danou službu může být použito na financování čistých nákladů vyvolaných jinými úkoly veřejné služby s nedostatečným vyrovnáním, budou všechny náklady a příjmy týkající se služeb obecného hospodářského zájmu v rámci smluv o správě pro účely výpočtu sečteny.
(348)
Roční vyrovnání obdržená DPLP v rámci těchto tří smluv o správě představují celkovou částku ve výši 3,5 miliardy EUR.
(349)
Kromě vyrovnání stanovených ve smlouvách o správě využívala DPLP po celou dobu období, jež je předmětem šetření, výlučných práv svěřených státem na poskytování vyhrazených poštovních služeb. Ačkoliv případné přebytky pocházející z tohoto vyhrazeného odvětví nepředstavují pro účely kontroly státní podpory státní prostředky, a nemohou proto být v případě nadměrného vyrovnání předmětem nařízení o vrácení, mohou a musí být v rámci provádění pravidel o státní podpoře zohledněny při posouzení nezbytnosti a proporcionality každé veřejné podpory poskytnuté tomuto provozovateli na základě vyrovnání za veřejné služby. Při posouzení slučitelnosti vyrovnání poskytnutého DPLP na základě různých smluv o správě podle čl. 106 odst. 2 SFEU budou proto přebytky vytvořené belgickým poštovním provozovatelem v tomto vyhrazeném odvětví odečteny od nákladů služeb obecného hospodářského zájmu, jež mohou uplatňovat nárok na vyrovnání za veřejnou službu podle ustanovení těchto smluv.
(350)
V tomto ohledu je nutno poznamenat, že tato zásada je zanesena v rámci pro SOHZ, který stanoví, že „jestliže byla dotčenému podniku udělena zvláštní nebo výhradní práva spojená se službou obecného hospodářského zájmu, která vytváří zisk nad rámec přiměřeného zisku, nebo požívá-li tento podnik jiných výhod udělených státem, musí být bez ohledu na své zařazení pro účely článku 87 Smlouvy o ES tato práva a tyto výhody rovněž zohledněny a připočítávají se k výnosům podniku“ (116). Tato zásada vyjadřuje podmínku nezbytnosti a proporcionality, jež je součástí čl. 106 odst. 2 SFEU. Podpora vyplacená pro určitou službu obecného hospodářského zájmu nad přebytky, jež jsou výsledkem výhradního nebo zvláštního práva poskytnutého provozovateli a které stačí samy o sobě na pokrytí nákladů jiné služby obecného hospodářského zájmu, není pro poskytování této služby obecného hospodářského zájmu nezbytná. Provozovatel, který vytváří tyto přebytky, již požívá veřejného opatření, jež mu umožňuje plnit službu obecného hospodářského zájmu v podmínkách hospodářské rovnováhy do té míry, že žádné dodatečné vyrovnání není nezbytné.
(351)
Každý přebytek ve vyhrazeném odvětví, který je výsledkem poskytnutého výlučného práva, musí být proto zohledněn při posuzování nezbytnosti předmětných vyrovnání za službu obecného hospodářského zájmu poskytnutá DPLP.
(352)
V analýze nadměrného vyrovnání za služby obecného hospodářského zájmu je proto zohledněn každý přebytek vytvořený ve vyhrazeném odvětví (ZVS VO), který přesahuje míru přiměřeného zisku.
(353)
Protože je ale vyhrazené odvětví určeno především na financování všeobecné služby, snižuje každá ztráta vykázaná v jiných oblastech všeobecné služby příspěvek vyhrazeného odvětví k nákladům souvisejících dalších služeb obecného hospodářského zájmu.
(354)
Pro určení přebytků skutečně vytvořených vyhrazeným odvětvím je kromě toho nutno zohlednit náklady, které jsou sice vyvolané závazkem všeobecné služby, které ale nesou činnosti, jež jsou vykonávány mimo oblast všeobecné služby. V souladu s judikaturou ve věci Chronopost jsou náklady maloobchodní sítě rozděleny v analytickém účetnictví DPLP mezi činnosti, které vyžadují využívání sítě, což zahrnuje produkty spadající do veřejné služby, ale nejen je. Řečeno konkrétněji, závazek uložený DPLP udržovat maloobchodní síť určitého rozsahu a hustoty za účelem poskytování všeobecné poštovní služby dostatečné kvality stanovené belgickými orgány vyvolává ztráty u obchodních činností, které nespadají do všeobecné služby, protože část nákladů maloobchodní sítě je v souladu s judikaturou ve věci Chronopost přiřazena obchodním produktům, které maloobchodní síť využívají.
(355)
Omezení týkající se sítě a uložené smlouvami o správě: omezení uložená státem se týkají hustoty a typu poboček poštovních služeb (poštovních úřadů a/nebo poštovních přepážek), které tvoří maloobchodní síť. Jsou stanovena v po sobě následujících smlouvách o správě. Čtvrtá smlouva o správě (2005-2010) tak stanoví:
a)
obecnou povinnost udržovat síť, jež umožní plnění všeobecné služby a dalších veřejných služeb svěřených DPLP (117);
b)
povinnost zachovat alespoň 1 300 poboček poštovních služeb (poštovních úřadů a/nebo poštovních přepážek (118));
c)
povinnost zachovat alespoň 589 poštovních úřadů;
d)
navíc maximální vzdálenost po silnici mezi každou pobočkou poštovních služeb nabízející základní sortiment služeb a poštovním úřadem nabízejícím úplný sortiment služeb nesmí přesáhnout 10 km.
(356)
Belgické orgány se domnívají, že zvláštní požadavky na počet a typ poboček poštovních služeb, které tvoří maloobchodní síť DPLP, představují zvláštní povinnost v oblasti územního pokrytí uloženou státem, jež přesahuje požadavky spojené se závazkem všeobecné služby (ZVS). Na tomto základě Belgie soudí, že by stát měl vyrovnávat všechny čisté náklady odpovídající této zvláštní povinnosti územního pokrytí.
(357)
Kvantifikace omezení týkajícího se sítě: za účelem stanovení čistých nákladů, které DPLP vznikají z povinnosti udržovat maloobchodní síť skládající se z alespoň 1 300 poboček poštovních služeb, z nichž je minimálně 589 poštovních úřadů, belgické orgány porovnaly skutečnou maloobchodní síť, jejíž hustota a typ poboček poštovních služeb je uložena státem, s teoretickou maloobchodní sítí, již by DPLP provozovala, pokud by nemusela brát ohled na tato konkrétní omezení. Jinými slovy, teoretická maloobchodní síť je síť, kterou by se DPLP rozhodla provozovat za obchodních podmínek, jestliže by jí stát neuložil závazky veřejné služby.
(358)
Belgické orgány se domnívají, že tuto teoretickou síť by tvořily pouze poštovní přepážky. Poštovní úřady by zmizely. Aby ovšem DPLP mohla nadále obsloužit stejný celkový objem zákazníků, musela by výrazně zvýšit počet poštovních přepážek.
Srovnání mezi skutečnou maloobchodní sítí DPLP a teoretickou sítí v případě neexistence povinností uložených státem
Počet poboček poštovních služeb celkem
Poštovní úřady (a) + poštovní přepážky (b)
(a)
Počet poštovních úřadů
(vyhrazené pobočky poštovních služeb spravované přímo DPLP)
(b)
Počet poštovních přepážek
(pobočky poštovních služeb umístěné v prostorách třetích subjektů)
Skutečná maloobchodní síť DPLP (stav na konci roku 2009)
1 401 =
713 +
688
Teoretická maloobchodní síť v případě neexistence omezení uložených státem (podle belgických orgánů)
[…] =
[…] +
[…]
Povinnost týkající maloobchodní sítě uložená státem
Min. 1 300
Min. 589
Žádná povinnost
(359)
Jak vyplývá z výše uvedené tabulky, skutečná maloobchodní síť DPLP odpovídá požadavkům státu: jak celkový počet poboček poštovních služeb, tak počet poštovních úřadů přesahuje požadovanou míru. Teoretická síť, již by DPLP provozovala, pokud by měla povolení zvolit si svou maloobchodní síť na základě čistě obchodních hledisek, by vypadala naopak zcela odlišně: celkový počet poboček poštovních služeb by se zvýšil, ovšem poštovní úřady spravované DPLP by zmizely.
(360)
Skutečný stav u omezení týkajícího se sítě: je nutno upřesnit, že omezení, které stát uložil DPLP, není jasně prokázáno.
(361)
Zaprvé, síť skutečně udržovaná DPLP je větší, než požaduje stát. Jak celkový počet poboček poštovních služeb, tak počet poštovních úřadů je vyšší než minimální počet požadovaný státem, což by nasvědčovalo tomu, že povinnosti, jež má plnit, DPLP nezatěžují, protože z vlastní vůle udržuje síť v současné velikosti.
(362)
Belgické orgány vysvětlují tento nadbytek poštovních úřadů podmínkou vzdálenosti 10 km, nutností určité bezpečnostní zálohy pro případ neočekávaných uzavření poštovních přepážek a jejich záměrem zvýšit v příští smlouvě o správě požadovaný minimální počet poštovních úřadů na 650, čímž by bylo kontraproduktivní uzavírat kvůli sladění se současně stanoveným počtem poštovní úřady s tím, že se budou za určitou dobu znovu otevírat. Belgické orgány zdůrazňují, že z těchto důvodů nebyla DPLP schopna snížit počet poštovních úřadů ve větší míře, a přiblížit ho tak požadovanému minimálnímu počtu 589. Podle nich je současné uspořádání sítě, jež čítá 713 poštovních úřadů, přes nominální nadbytek poboček poštovních služeb ve skutečnosti určeno požadavky státu.
(363)
Zadruhé, metoda zvolená belgickými orgány spočívá na retropolaci nákladů maloobchodní sítě od roku 2009 do roku 1992. Podobná retropolace vede nutně k metodickým nejistotám. Obchodní model poštovních přepážek neexistuje nutně od roku 1992. Zaměstnanci DPLP se navíc v minulosti skládali hlavně ze statutárních úředníků, u nichž byly mzdové náklady velmi nepružné. Jelikož poštovní přepážky nejsou spravovány zaměstnanci DPLP, platila by DPLP i nadále statutární úředníky, kteří by již nebyli přiděleni na poštovní úřady. Je proto málo pravděpodobné, že by případné uzavření poštovních úřadů na počátku období, jež je předmětem šetření, mohlo vést k přímému snížení mzdových nákladů. Tohoto typu úspor by naopak mohlo být do určité míry dosaženo v roce 2009, kdy počet smluvních pracovníků mezi zaměstnanci stoupl. Vzhledem k postupnému přechodu na zaměstnance s pružnějším statusem a vzhledem k po sobě následujícím zlepšením systému analytického účetnictví lze předpokládat, že účetní údaje z posledních hospodářských roků jsou prosty tohoto typu zkreslení. Ovšem vzhledem ke skutečnosti, že pro společnost bpost nadále pracuje 20 000 státních zaměstnanců a že je nelze ani zaměstnat na poštovních pobočkách a ani propustit, zůstává i dnes nahrazení všech poštovních úřadů poštovními pobočkami nadále teoretickou a nerealistickou možností.
(364)
Belgické orgány nicméně zdůrazňují, že v minulosti byly případné náklady spojené s propuštěním údajně vyrovnávány úsporami na provozních nákladech a prodejem budov, kterých již nebylo potřeba. Pokud jde o spolehlivost údajů za období 1992-2002, belgické orgány tvrdí, že náklady maloobchodní sítě byly ve skutečnosti zřejmě podceněny, protože některé prvky, které by bylo možno považovat za náklady sítě, byly seskupeny pod jinými nákladovými středisky. Slabé stránky metody retropolace proto údajně zmírňují jiné, opatrné předpoklady, které belgické orgány zvolily pro výpočet nákladů za předchozí hospodářské roky.
(365)
Existence zvláštní povinnosti územního pokrytí: i v případě, že by se uznala existence omezení týkajícího se sítě, nejeví se tvrzení belgických orgánů, podle nějž toto omezení provází oddělený úkol územního pokrytí, jako oprávněné. Ukazuje se totiž, že smlouvy o správě neobsahují žádná zvláštní ustanovení, která by stanovila skutečnou povinnost územního pokrytí, jež by byla oddělená a přesahovala by požadavky spojené se závazky všeobecné služby a dalšími závazky veřejné služby. Smlouvy o správě uzavřené mezi DPLP a belgickým státem naopak upřesňují, že omezení týkající se sítě má za jediný cíl zajištění všeobecné služby a dalších služeb obecného hospodářského zájmu (distribuce novin a časopisů, poštovní účty, poštovní poukázky atd.) a náklady sítě nutné pro tento účel jsou již předem zaneseny na účty těchto různých služeb (119). Smlouvy o správě kromě toho nepočítají se žádným mechanizmem na vyrovnání nákladů závazku územního pokrytí. Komise poznamenává, že povinnost stanovit ukazatele výpočtu vyrovnání předem byla vložena do rámce pro SOHZ z roku 2005 a že nadměrné vyrovnání nákladů za služby obecného hospodářského zájmu, jež měla DPLP, bylo zjištěno pro období po roce 2005 (viz 386. bod odůvodnění).
(366)
Je nutno poznamenat, že podle článku 3 směrnice 97/67/ES jsou členské státy povinny uložit svým tradičním poštovním provozovatelům povinnost poskytovat všeobecnou službu v odpovídající kvalitě, a to zejména pokud jde o zeměpisné pokrytí. Toto územní pokrytí, jež v tomto konkrétním případě týkajícím se Belgie existuje, ovšem představuje jen jeden z celé řady aspektů závazku všeobecné služby. Ve smlouvách o správě, kterými je DPLP svěřen úkol všeobecné služby, Komise nezjišťuje žádnou zmínku o dodatečném úkolu, který by nutil tradičního poštovního provozovatele k udržování větší sítě s více úřady, než je nutné pro územní pokrytí vyžadované závazkem veřejné služby a dalšími souvisejícími veřejnými službami, a který by odpovídal logice územní soudržnosti a územního rozvoje. Každý poštovní úřad provozovaný DPLP kvůli zajištění všeobecné služby k územní soudržnosti (120) nepochybně přispívá, ovšem z právního hlediska je povinnost zachovat tento poštovní úřad spojena s nutností zajistit všeobecnou poštovní služby a další související služby v dostatečné kvalitě. Aby bylo možno zmiňovat doplňkový územní úkol, bylo by podle použitelné judikatury nutno, aby DPLP byla pověřena odděleným a jasně definovaným úkolem zachovat přebytečné úřady poštovní sítě, jejíž velikost byla stanovena pro všeobecnou službu. Toto pověření by muselo upřesňovat závazky, náklady z nich vyplývající a také systém financování čistých nákladů dodatečného územního úkolu.
(367)
Komise žádný z těchto prvků ve smlouvách o správě uzavřených mezi státem a DPLP nenalézá. Belgické orgány a DPLP se snaží opravňovat existenci odděleného územního úkolu následně a uměle, když tvrdí, že územní pokrytí stanovené ve smlouvách o správě má dvojí důvod: vyplývá jak z úkolu všeobecné služby, tak z údajného územního úkolu, který závazek všeobecné služby přesahuje. Odpovídající smlouvy ovšem neobsahují žádné ustanovení, které by se zmiňovalo o údajném odděleném územním úkolu, který by DPLP nutil k udržování větší sítě, než jaká je stanovena pro účely poskytování všeobecné služby.
(368)
Je nutno poznamenat, že umělá povaha tvrzení belgických orgánů a DPLP vystupuje rovněž z jejich vlastního uvažování. Aby snížily míru případného nadměrného vyrovnání, by si belgické orgány přály, aby Komise považovala za náklady vyvolané dodatečným územním úkolem, který přesahuje závazek všeobecné služby, rozdíl mezi skutečnými náklady plnohodnotného poštovního úřadu a náklady teoretické poštovní přepážky, jež by jej nahradila. Toto uvažování se neopírá o větší teoretickou síť, kterou by DPLP udržovala kvůli dosažení územních cílů. Omezuje se na zdůraznění nadnákladů vyvolaných pokrytím všeobecné služby, která podle smluv o správě nemá nárok na žádnou podporu. Tuto neexistenci územního cíle potvrzuje skutečnost, že by belgické orgány musely pro poskytování všeobecné služby výrazně zvýšit počet poštovních přepážek, protože tuto službu není možno zajistit s jejich stejným počtem.
(369)
Přesto je možno konstatovat, že, ačkoliv není zřejmě možné přijmout tvrzení belgických orgánů, které zmiňují skutečnou a oddělenou povinnost územního pokrytí, se omezení ohledně sítě uložené belgickým státem, který požaduje udržování sítě umožňující zajistit všeobecnou službu a další veřejné služby, netýká pouze těchto služeb; znamená totiž také dodatečné náklady pro obchodní služby.
(370)
Jak je vysvětleno v 354. bodě odůvodnění, přispívají podle účetnictví podle činností a v souladu s judikaturou ve věci Chronopost ke společným nákladům všechny činnosti, jež maloobchodní síť používají. K nákladům sítě proto přispívají všechny produkty včetně produktů obchodních. Náklady vyplývající z povinnosti uložené státem udržovat poštovní úřady zatěžují obchodní produkty, které zřejmě vykazují neustále ztrátu, a to i když jsou prodávány za tržní cenu. DPLP nabízí své obchodní služby přes síť, protože financují část jejích fixních nákladů, a přispívají tak nepřímo na všeobecnou službu.
(371)
Z hospodářského hlediska by bylo při posuzování nadměrného vyrovnání DPLP smysluplné zohlednit ztráty vykazované obchodními produkty a vyvolané závazky všeobecné služby a dalších veřejných služeb. Má-li DPLP hospodářský zájem využívat maloobchodní síť pro prodej obchodních produktů, vede to z hlediska analytického účetnictví k tomu, že je část nákladů sítě, které by byly jinak přiřazeny veřejné službě, přiřazována obchodním produktům, které jsou kvůli tomu zřejmě ztrátové.
(372)
Výpočet nadměrného vyrovnání v tomto konkrétním případě lze proto shrnout takto:
-
Čisté náklady (náklady - příjmy) služeb obecného hospodářského zájmu
-
Přiměřený zisk povolený pro služby obecného hospodářského zájmu
+
Roční vyrovnání za služby obecného hospodářského zájmu
+
Přebytky navíc pocházející z vyhrazeného odvětví všeobecné služby (po financování všeobecné služby včetně nadnákladů sítě, které tato služba vyvolá u obchodních služeb)
=
Nadměrné vyrovnání
(373)
Slučitelnost kapitálového vkladu z roku 1997 je nutno posoudit níže v rámci posouzení slučitelnosti ročních vyrovnání za služby obecného hospodářského zájmu, protože se nejedná o zvláštní navýšení kapitálu, ale o platbu související s vyrovnáním přiznaným za úkoly veřejné služby za období 1992-1996.
(374)
Jelikož kapitálový vklad z roku 2003 nepředstavuje státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, je otázka slučitelnosti podpory bezpředmětná.
(375)
Jelikož kapitálový vklad z roku 2006 nepředstavuje státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, je otázka slučitelnosti podpory bezpředmětná.
(376)
Je nutno poznamenat, že se státní záruka neobjevuje ve smlouvě o správě jako vyrovnání za závazky veřejné služby, takže její slučitelnost nelze posuzovat podle čl. 106 odst. 2 SFEU. Protože belgické orgány neuvedly žádný jiný právní základ, ze kterého by se mohlo vycházet pro prokázání slučitelnosti, a protože Komise žádný nenašla, představuje opatření provozní podporu neslučitelnou s vnitřním trhem, která proto musí být vrácena.
(377)
Jak již bylo uvedeno, osvobození od daně z příjmů právnických osob neposkytlo DPLP žádnou výhodu, a nepředstavuje proto státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.
(378)
Osvobození od pozemkové daně a od místních daní představují státní podpory ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, je ale nutno je považovat za existující podpory, protože byly zavedeny před vstupem v platnost Smlouvy. Je ostatně nutno poznamenat, že tato daňová opatření nejsou ve smlouvách o správě uvedena jako vyrovnání za závazky veřejné služby.
(379)
Daňová osvobození proto nemají vliv na výpočet nadměrného vyrovnání, který je založen na nákladech skutečně nesených DPLP (které již zahrnují důsledky těchto daňových osvobození).
(380)
Daňová osvobození budou proto řešena v rámci odděleného řízení věnovaného existujícím podporám v souladu s články 17, 18 a 19 nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES (121).
6.3.3.3 Výpočet výše nadměrného vyrovnání
(381)
Výši nadměrného vyrovnání lze vypočítat na základě posouzení uvedeného v pododdílu 6.3.3.2. V souladu s mechanizmem financování veřejné služby zavedeným belgickými orgány ve smlouvách o správě bude nadměrné vyrovnání vypočítáno odděleně pro každé období pověření.
První smlouva o správě: 1992-1996
(v tisících EUR)
-
Čisté náklady veřejné služby
:
-
[…]
-
Vyvolané náklady sítě
:
-
[…]
-
Povolený přiměřený zisk
:
-
[…]
(provozní ziskové rozpětí 4,8 %)
+
Vyrovnání vyplacená státem
:
+
[…]
+
Kapitálový vklad (1997)
:
+
62 000
(odložené vyrovnání za SOHZ)
+
Převod budov
:
+
112 209
=
Nadměrné vyrovnání
=
[…]
Druhá smlouva o správě: 1997-2002
Výpočet přebytků navíc pocházejících z vyhrazeného odvětví všeobecné služby (ZVS VO)
(v tisících EUR)
+
Přebytky ZVS VO
:
+
[…]
(zisk ZVS VO přesahující provozní ziskové rozpětí 4,8 %)
Náklady sítě vyvolané ZVS
:
[…]
Čisté náklady ZVS NO
:
[…]
(ZVS NO ve ztrátě)
Přiměřený zisk ZVS NO
:
[…]
(provozní ziskové rozpětí 4,8 %)
=
Náklady všeobecné služby, které mají být financovány vyhrazeným odvětvím
=
[…]
Přebytky navíc vytvořené vyhrazeným odvětvím a snižující čisté náklady SOHZ
=
[…]
Výpočet nadměrného vyrovnání:
(v tisících EUR)
-
Čisté náklady veřejné služby
:
-
[…]
-
Povolený přiměřený zisk
:
-
[…]
(provozní ziskové rozpětí 4,8 %)
+
Vyrovnání vyplacená státem
:
+
1 286 461
+
Přebytky ZVS VO
+
[…]
=
Nadměrné vyrovnání
=
[…]
Třetí smlouva o správě: 2003-2005
Výpočet přebytků navíc pocházejících z vyhrazeného odvětví všeobecné služby (ZVS VO)
(v tisících EUR)
+
Přebytky ZVS VO
:
+
[…]
(zisk ZVS VO přesahující provozní ziskové rozpětí 4,8 %)
Náklady sítě vyvolané ZVS
:
[…]
Čisté náklady ZVS NO
:
-
[…]
(ziskový ZVS NO)
Přiměřený zisk ZVS
:
[…]
(provozní ziskové rozpětí 4,8 %)
=
Náklady vyvolané ZVS, které je nutno financovat vyhrazeným odvětvím
=
[…]
(žádné ztráty k financování)
Přebytky navíc vytvořené vyhrazeným odvětvím a snižující čisté náklady SOHZ
=
[…]
Výpočet nadměrného vyrovnání:
(v tisících EUR)
-
Čisté náklady veřejné služby
:
-
[…]
-
Povolený přiměřený zisk
:
-
[…]
(provozní ziskové rozpětí 4,8 %)
+
Vyrovnání vyplacená státem
:
+
677 985
+
Přebytky ZVS VO
:
+
[…]
=
Nadměrné vyrovnání
=
[…]
Čtvrtá smlouva o správě: 2006-2010
Výpočet přebytků navíc pocházejících z vyhrazeného odvětví všeobecné služby (ZVS VO)
(v tisících EUR)
+
Přebytky ZVS VO
:
+
[…]
(zisk ZVS VO přesahující provozní ziskové rozpětí 7,4 %)
Náklady sítě vyvolané ZVS
:
[…]
Čisté náklady ZVS NO
:
[…]
(ziskový ZVS NO)
Přiměřený zisk ZVS
:
[…]
(provozní ziskové rozpětí 7,4 %)
=
Náklady vyvolané ZVS, které mají být financovány vyhrazeným odvětvím
=
[…]
(žádné ztráty k financování)
Přebytky navíc vytvořené vyhrazeným odvětvím a snižující čisté náklady SOHZ
=
[…]
Výpočet nadměrného vyrovnání:
(v tisících EUR)
-
Čisté náklady veřejné služby
:
-
[…]
-
Povolený přiměřený zisk
:
-
[…]
(provozní ziskové rozpětí 7,4 %)
+
Vyrovnání vyplacená státem
:
+
1 568 787
+
Přebytky ZVS VO
:
+
[…]
=
Nadměrné vyrovnání
=
[…]
Ostatní opatření
Státní záruka
(v tisících EUR)
Záruka poskytnutá státem v roce 2004:
1 500
=
1 500
(382)
Podle dohody s belgickými orgány (122) je „nejvyváženější a nejobjektivnější“ metodou pro stanovení časového úseku, který je nutno zohlednit pro výpočet celkového nadměrného vyrovnání v tomto konkrétním případě, přístup „smlouva po smlouvě“. Komise nemá námitek proti přijetí žádosti belgických orgánů. Tato metoda nabízí stranám skutečně větší předvídatelnost a právní jistotu, a omezuje tak riziko nadměrného vyrovnání. Každé období bude proto zkoumáno odděleně a z jednoho období na druhé nebude převáděno žádné nedostatečné nebo nadměrné vyrovnání.
(383)
Belgické orgány ovšem zdůrazňují, že před vstupem v platnost rámce pro SOHZ z roku 2005 uplatňovala Komise ustáleným způsobem celkovou metodu výpočtu nedostatečného nebo nadměrného vyrovnání. Na tomto základě belgické orgány konkrétně požádaly, aby se za účelem celkového výpočtu nedostatečného nebo nadměrného vyrovnání seskupily roky předcházející roku 2005 (123).
(384)
Komise upozorňuje, že seskupení všech roků by nemělo pro výši nadměrného vyrovnání, které je nutno vrátit, žádné důsledky, protože u tří smluv o správě použitelných před rokem 2005 bylo prokázáno nedostatečné vyrovnání.
(385)
Komise kromě toho poznamenává, že od přijetí rámce pro SOHZ z roku 2005 musí být „ukazatele pro výpočet, kontrolu a přezkoumání vyrovnávací platby“ předem stanoveny v úředním aktu nebo aktech udělujících pověření (124). Jelikož čtvrtá smlouva o správě nestanovila žádné vyrovnání za jakékoliv náklady vzniklé mimo období své platnosti (2006-2010), nelze nedostatečné vyrovnání zjištěné u období nekrytých touto smlouvou vyrovnat případným nadměrným vyrovnáním vyplaceným DPLP.
(386)
Komise dospívá k závěru, že DPLP získala nadměrné vyrovnání ve výši 415 milionů EUR za plnění svého úkolu veřejné služby, a to zejména během období platnosti čtvrté smlouvy o správě. Protože nadměrné vyrovnání představuje neslučitelnou podporu, musí být vráceno.
7. ZÁVĚR
(387)
Převzetí hrazení důchodů, roční převody veřejných prostředků, převod budov, kapitálový vklad v roce 1997, daňová osvobození a státní záruka představují opatření podpory ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, protože zbavila DPLP nákladů, které běžně zatěžují soukromé podniky.
(388)
Kapitálové vklady v roce 2003 a 2006 nepředstavují podpory ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, protože stát jednal v souladu se zásadou investora v tržním hospodářství.
(389)
Komise konstatuje, že Belgie provedla opatření protiprávně a porušila tím čl. 108 odst. 2 SFEU, s výjimkou kapitálového vkladu z roku 2003, který byl Komisi před provedením řádně oznámen, a daňových osvobození, která představují existující podpory.
(390)
Převzetí hrazení důchodů nepostavilo DPLP do výhodnějšího postavení než její konkurenty, pokud jde o odvody na sociální zabezpečení. Opatření lze proto prohlásit za slučitelné z hlediska čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU.
(391)
Roční vyrovnání poskytnutá v rámci čtvrté smlouvy o správě představují neslučitelné podpory z hlediska čl. 106 odst. 2 SFEU, protože se DPLP dostalo nadměrného vyrovnání.
(392)
Záruka poskytnutá státem je neslučitelnou podporou.
(393)
Osvobození od pozemkové daně a osvobození od místních daní představují existující podpory a budou řešeny odděleně v rámci řízení věnovaného existujícím podporám v souladu s články 17, 18 a 19 nařízení (ES) č. 659/1999.
(394)
V souladu s bodem č. 5 rámce pro SOHZ nejsou tímto rozhodnutím dotčena platná ustanovení Unie v oblasti zadávání veřejných zakázek a hospodářské soutěže,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Státní podpora ve formě převzetí hrazení důchodů poskytnutá společnosti De Post-La Poste (DPLP, nyní bpost) a provedená Belgií je slučitelná s vnitřním trhem ve smyslu čl. 107 odst. 3 písm. c) Smlouvy o fungování Evropské unie.
Článek 2
Státní podpora ve formě vyrovnání nákladů veřejné služby poskytnutá společnosti De Post-La Poste (DPLP, nyní bpost) a provedená protiprávně Belgií porušením čl. 108 odst. 3 Smlouvy o fungování Evropské unie je neslučitelná s vnitřním trhem.
Článek 3
Kapitálové vklady do společnosti De Post-La Poste (DPLP, nyní bpost) provedené Belgií v roce 2003 a v roce 2006 nepředstavují podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy o fungování Evropské unie.
Článek 4
Státní podpora ve formě státní záruky poskytnutá společnosti De Post-La Poste (DPLP, nyní bpost) a provedená protiprávně Belgií porušením čl. 108 odst. 3 Smlouvy o fungování Evropské unie je neslučitelná s vnitřním trhem.
Článek 5
1. Belgie získá zpět neslučitelné podpory poskytnuté v rámci opatření uvedených v článcích 2 a 4.
2. Z částek, které je nutno vrátit, běží úroky počínaje dnem, kdy byly dány k dispozici příjemci, až do jejich skutečného vrácení.
3. Úroky se počítají ze základu složeného v souladu s kapitolou V nařízení Komise (ES) č. 794/2004 (125) a nařízením (ES) č. 271/2008, kterým se mění nařízení (ES) č. 794/2004.
4. Belgie zruší všechny neprovedené platby podpor poskytnutých v rámci opatření uvedených v článcích 2 a 4 počínaje dnem přijetí tohoto rozhodnutí.
Článek 6
1. Navrácení podpor poskytnutých v rámci opatření uvedených v článcích 2 a 4 se provede s okamžitým účinkem.
2. Belgie zajistí, aby toto rozhodnutí bylo provedeno ve lhůtě čtyř měsíců ode dne jeho oznámení.
Článek 7
1. Do dvou měsíců od oznámení tohoto rozhodnutí poskytne Belgie Komisi tyto informace:
a)
celkovou částku (jistina a úroky), kterou má příjemce vrátit;
b)
podrobný popis již přijatých nebo plánovaných opatření pro splnění tohoto rozhodnutí;
c)
doklady prokazující, že příjemci již bylo nařízeno podporu vrátit.
2. Belgie bude Komisi informovat o vývoji vnitrostátních opatření přijatých s cílem vykonat toto rozhodnutí až do úplného navrácení podpor poskytnutých v rámci opatření uvedených v článcích 2 a 4. Na pouhou žádost Komise předloží neprodleně informace o již přijatých a plánovaných opatřeních pro splnění tohoto rozhodnutí. Rovněž poskytne podrobné informace o částkách podpory a úroků, které již příjemce navrátil.
Článek 8
Toto rozhodnutí je určeno Belgickému království.
V Bruselu dne 25. ledna 2012.
KOMISSION PÄÄTÖS,
annettu 25 päivänä tammikuuta 2012,
toimenpiteestä SA.14588 (C 20/09), jonka Belgia on toteuttanut De Post - La Posten (nykyisin bpost) hyväksi
(tiedoksiannettu numerolla C(2012) 178)
(Ainoastaan hollannin- ja ranskankieliset tekstit ovat todistusvoimaiset)
(ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)
(2012/321/EU)
EUROOPAN KOMISSIO, joka
ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 108 artiklan 2 kohdan ensimmäisen alakohdan (1),
ottaa huomioon sopimuksen Euroopan talousalueesta ja erityisesti sen 62 artiklan 1 kohdan a alakohdan,
on mainittujen artiklojen mukaisesti kehottanut asianomaisia esittämään huomautuksensa (2) ja ottaa huomioon nämä huomautukset,
sekä katsoo seuraavaa:
1. MENETTELY
1.1 ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN TUOMIOISTUIN KUMOSI VUONNA 2003 TEHDYN KOMISSION PÄÄTÖKSEN
(1)
Belgian viranomaiset ilmoittivat 3 päivänä joulukuuta 2002 (3) komissiolle belgialaisen postitoiminnan harjoittajan De Post - La Posten, jäljempänä ’DPLP’ (nykyisin bpost (4)), hyväksi toteutettavasta pääomankorotuksesta. Alustavan tutkinnan jälkeen komissio päätti 23 päivänä heinäkuuta 2003 (5) olla vastustamatta ilmoitettua toimenpidettä. Päätöksessään komissio totesi, että kyseinen pääomasijoitus ja muut alustavan tutkinnan aikana tarkastellut DPLP:n hyväksi toteutetut toimenpiteet eivät olleet johtaneet julkisen palvelun velvoitteista vuosina 1992-2002 yritykselle aiheutuneiden nettokustannusten liialliseen korvaamiseen.
(2)
Deutsche Post AG ja sen belgialainen tytäryhtiö DHL International valittivat 27 päivänä marraskuuta 2003 komission päätöksestä yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimeen (6). Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin kumosi 10 päivänä helmikuuta 2009 komission päätöksen. Tuomioistuin katsoi, että komissio oli päättänyt olla vastustamatta toimenpidettä, vaikka asian arviointiin oli liittynyt vakavia vaikeuksia, joiden perusteella komission olisi pitänyt aloittaa muodollinen tutkintamenettely.
(3)
Belgia valitti huhtikuussa 2009 yhteisöjen tuomioistuimeen (7) (asia C-148/2009) ensimmäisen oikeusasteen ratkaisusta, jolla kumottiin 23 päivänä heinäkuuta 2003 tehty komission päätös olla vastustamatta toimenpidettä.
(4)
Tuomioistuin hylkäsi 22 päivänä syyskuuta 2011 Belgian valituksen ja totesi, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen ratkaisu kumota vuoden 2003 komission päätös oli perusteltu.
1.2 LEHTIJAKELUN TUKEA KOSKEVA KANTELU
(5)
Vuonna 2005 joukko yksityisiä belgialaisia lehtijakeluyhtiöitä teki sekä kilpailu- että valtiontukisääntöihin perustuvan kantelun (8) Belgian viranomaisten ja DPLP:n välisestä lehtijakelusopimuksesta. Sopimuksella DPLP:lle myönnettiin julkisen palvelun tehtävä, jonka perusteella DPLP vastaa lehtijakelusta koko Belgiassa, ja vahvistettiin palveluhinnasto sekä korvaus, jonka DPLP saa palkkioksi tehtävän toteuttamisen aiheuttamista ylimääräisistä kustannuksista. Kantelu koskee pääasiassa DPLP:n tarjoamien palvelujen hinnoittelua, sillä kantelijat pitivät hintoja niin alhaisina, että ne estävät käytännössä kaiken kilpailun.
(6)
Komission yksiköt hylkäsivät kantelun valtiontukisääntöjen osalta, sillä alustavassa tutkinnassa ilmeni, että kyseisen julkisen palvelun tehtävän aiheuttamista ylimääräisistä nettokustannuksista ei ollut maksettu liiallista korvausta. Toukokuussa 2009 kantelijat kuitenkin vastustivat tätä alustavaa kantaa, esittivät täydentäviä tietoja ja pyysivät komissiota suorittamaan perusteellisen tutkinnan.
1.3 NELJÄS HALLINNOINTISOPIMUS (2005-2010)
(7)
Arvioidessaan lehtijakelukorvausta koskevaa kantelua komissio totesi vuonna 2005, että Belgia oli tehnyt DPLP:n kanssa hallinnointisopimuksen (contrat de gestion), josta ei ollut ilmoitettu sille. Sopimuksen perusteella yritykselle oli tarkoitus maksaa korvausta yleistä taloudellista etua koskevista palveluista, jäljempänä ’yleishyödylliset palvelut’. Komissio aloittikin automaattisesti tutkintamenettelyn (9) ja esitti huhtikuussa 2007 Belgian viranomaisille tietopyynnön.
(8)
Belgian viranomaiset vastasivat joulukuussa 2007, että yleishyödyllisistä palveluista maksettu korvaus ei ollut viranomaisten mukaan valtiontukea, koska kaikki neljä Altmark-tuomiossa (10) mainittua edellytystä täyttyivät. Viranomaiset toimittivat myöhemmin tietoja neljännestä hallinnointisopimuksesta ja erityisesti kustannuslaskentajärjestelmästä, jota käytettiin valtion maksaman korvauksen määrittämisessä.
(9)
Komission automaattisesti aloittaman menettelyn ja kantelujen kohteina olleet toimenpiteet sisällytettiin 23 päivänä heinäkuuta 2009 aloitettuun muodolliseen tutkintamenettelyyn C20/2009.
1.4 PÄÄTÖS MENETTELYN ALOITTAMISESTA
(10)
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen kumottua 23 päivänä heinäkuuta 2003 tehdyn komission päätöksen komissio tarkasteli Belgian viranomaisten toimittamia tietoja kyseisistä toimenpiteistä ja päätti 13 päivänä heinäkuuta 2009 aloittaa SEUT-sopimuksen 108 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun muodollisen tutkintamenettelyn (11).
(11)
Komission päätös menettelyn aloittamisesta on julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä. Komissio on pyytänyt asianomaisia osapuolia esittämään huomautuksensa.
1.5 BELGIAN VIRANOMAISTEN HUOMAUTUKSET MENETTELYN ALOITTAMISTA KOSKEVASTA PÄÄTÖKSESTÄ
(12)
Belgian viranomaiset toimittivat huomautuksensa 13 päivänä elokuuta 2009. Lisäksi ne esittivät täydentäviä huomautuksia 10 päivänä syyskuuta 2009, 12 päivänä lokakuuta 2009, 23 päivänä huhtikuuta 2010, 26 päivänä huhtikuuta 2010, 19 päivänä lokakuuta 2010, 19 päivänä marraskuuta 2010, 21 päivänä joulukuuta 2010, 18 päivänä tammikuuta 2011, 17 päivänä helmikuuta 2011, 2 päivänä maaliskuuta 2011, 29 päivänä maaliskuuta 2011, 11 päivänä huhtikuuta 2011, 10 päivänä toukokuuta 2011, 27 päivänä toukokuuta 2011, 14 päivänä kesäkuuta 2011, 10 päivänä elokuuta 2011, 26 päivänä elokuuta 2011, 7 päivänä lokakuuta 2011, 14 päivänä joulukuuta 2011, 19 päivänä joulukuuta 2011, 20 päivänä joulukuuta 2011 ja 26 päivänä joulukuuta 2011. Viranomaiset ilmoittivat hakeneensa 22 päivänä huhtikuuta 2009 muutosta ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen 10 päivänä helmikuuta 2009 antamaan tuomioon ja esittivät täsmentäviä tietoja julkisen palvelun korvauksesta ja muista DPLP:n hyväksi toteutetuista tapauskohtaisista toimenpiteistä.
1.6 KOLMANSIEN HUOMAUTUKSET MENETTELYN ALOITTAMISTA KOSKEVASTA PÄÄTÖKSESTÄ JA BELGIAN VIRANOMAISTEN VASTAUKSET HUOMAUTUKSIIN
(13)
Deutsche Post AG ja DHL International NV/S.A. esittivät huomautuksensa 28 päivänä elokuuta 2009.
(14)
Vlaamse Federatie van Persverspreiders, jäljempänä ’VFP’ (flaamilainen lehtijakeluliitto), ja Prodipresse (lehtijakelualan ammattijärjestö) esittivät huomautuksensa 28 päivänä elokuuta 2009.
(15)
Belgische Distributiedienst B.V.B.A, jäljempänä ’BD’, joka on DPLP:n kilpailija lehtijakelumarkkinoilla, esitti huomautuksensa 28 päivänä elokuuta 2009.
(16)
Association belge des éditeurs de quotidiens A.S.B.L (Belgian sanomalehtiliitto), esitti huomautuksensa 28 päivänä elokuuta 2009.
2. TUEN YKSITYISKOHTAINEN KUVAUS
2.1 DPLP:n OIKEUDELLINEN ASEMA JA TOIMINTA
(17)
Belgian posti oli valtion laitos (”Régie des Postes”) vuoteen 1992, jolloin siitä tehtiin erillinen oikeudellinen yksikkö (”entreprise publique autonome”, itsenäinen julkinen yritys). Vuonna 2000 sen oikeudellinen asema muuttui julkiseksi osakeyhtiöksi (”société anonyme de droit public”).
(18)
Vuonna 2010 DPLP:n liiketoiminnan tulos oli 2 318 miljoonaa euroa ja liikevoitto 319 miljoonaa euroa. Vuoden 2010 lopussa sen palveluksessa oli 33 616 henkilöä. Vertailun vuoksi todettakoon, että vuonna 2002 sillä oli 42 000 työntekijää. Henkilöstökustannukset ovat 65 prosenttia toimintakuluista.
(19)
Vähemmistöosakkuuden (yhtä osaketta vaille 50 prosentin osuus) omistaa yksityinen sijoittaja CVC Capital Partners. Enemmistöosakkuuden omistaa Belgian valtio.
2.2 YHTEENVETO VALTION TOIMENPITEISTÄ
2.2.1 Julkisen palvelun tehtävät kaudella 1992-2010
(20)
Julkisen palvelun tehtävät annettiin DPLP:n hoidettaviksi postilain (12) nojalla ja neljän peräkkäisen hallinnointisopimuksen perusteella, jotka kattavat tutkinnan kohteena olevan ajan eli vuodet 1992-2010 kokonaan.
2.2.1.1 Hallinnointisopimuksissa määritellyt julkiset palvelun velvoitteet
(21)
Hallinnointisopimuksissa esitetään säännöt ja DPLP:lle osoitettujen, yleisen edun mukaisten tehtävien toteuttamista koskevat yksityiskohtaiset edellytykset. Niissä vahvistetaan myös Belgian valtion taloudellinen panos.
(22)
DPLP ja Belgian valtio ovat DPLP:n yhtiöittämisen jälkeen vuonna 1992 allekirjoittaneet neljä hallinnointisopimusta, jotka kattavat seuraavat jaksot (13):
1.
ensimmäinen sopimus: 14.9.1992-31.12.1996,
2.
toinen sopimus: 1.1.1997-23.9.2002,
3.
kolmas sopimus: 24.9.2002-23.9.2005,
4.
neljäs sopimus: 24.9.2005-23.9.2010; sopimuksen voimassaoloaikaa on jatkettu uutta sopimusta odotettaessa.
(23)
Hallinnointisopimuksissa esitetään luettelo julkisen palvelun tehtävistä. Belgian valtion edellyttämät julkisen palvelun tehtävät ovat nykyisen hallinnointisopimuksen mukaan seuraavat (14):
Postipalvelut
i)
Postin yleispalvelu
ii)
Sanomalehtien jakelu
iii)
Aikakauslehtien jakelu
iv)
Vaaleihin liittyvän materiaalin jakelu
v)
Erityishinnasto voittoa tavoittelemattomille yhteisöille
vi)
Postimaksujärjestelmän ulkopuolinen kirjeposti (kuningashuoneen ja muu erityinen kirjeenvaihto)
vii)
Kansainväliset postipalvelut
viii)
Kansainväliset postipaketit
Rahoituspalvelut
ix)
Postisiirtotilille tehtävien käteistalletusten vastaanottaminen
x)
Postiosoitukset
xi)
Vanhuus- ja perhe-eläkkeen ja vammaisille maksettavien avustusten maksu kotiin
xii)
Vaaleihin osallistumista koskevien palkkioiden maksu
xiii)
Tieliikenteen sakoista saatavia varoja koskeva tilinpito ja asiakirjahallinto
xiv)
Kalastusluvat
Postimerkkien myynti
xv)
Postimerkkien myynti
Muut julkiset palvelut
xvi)
Postinkantajan sosiaaliset tehtävät
xvii)
Yleisötiedotus
xviii)
Sähköpostin tulostaminen ja jakelu
xix)
Viestien varmennuspalvelut
xx)
Valtion tilinpitoa varten suoritetut tehtävät
xxi)
Veromerkkien ja sakkojen käsittely
xxii)
Yhteistyö äänestyslippuja sisältävien pakettien jakelussa.
2.2.2 Tutkinnan kohteena olevat valtion toimenpiteet
(24)
Vuosina 1992-2010 DPLP on saanut julkista tukea eri toimenpiteiden kautta:
1.
vapautus eläkkeistä: vuonna 1997 toteutetun eläkejärjestelmän uudistuksen jälkeen valtio vapautti DPLP:n yhteensä 3,8 miljardin euron eläkesitoumuksista;
2.
julkisen palvelun velvoitteen (15) täyttämisestä aiheutuneiden kustannusten vuotuinen korvaus, joka oli yhteensä 5,2 miljardia euroa kaudella 1992-2010;
3.
pääomasijoitukset: kaksi sijoitusta vuonna 1997 (62 miljoonaa euroa), yksi vuonna 2003 (297,5 miljoonaa euroa) ja yksi vuonna 2006 (40 miljoonaa euroa);
4.
verovapautukset: vapautukset yhtiöverosta, kiinteistöverosta ja muista välillisistä veroista ja kunnallisveroista;
5.
kiinteistöjen siirto: vuonna 1992 DPLP:lle siirrettiin 63 kiinteistöä, joiden arvo oli 112,2 miljoonaa euroa;
6.
vuonna 2004 myönnetty valtion takaus 100 miljoonan euron lainalle, kun takausmaksu oli 0,25 prosenttia.
2.2.2.1 Vapautus eläkkeistä
(25)
Vuonna 1992 valtion postilaitos muutettiin lailla erilliseksi julkiseksi yritykseksi (”entreprise publique autonome”, EPA), jonka nimeksi annettiin De Post - La Poste. DPLP on valtion postilaitoksen oikeudellinen seuraaja, ja laitoksen omaisuuserät ja henkilöstö siirtyivät sille. Tämä merkitsi huomattavaa muutosta yhtiömuodossa:
1.
postilaitos oli toiminut asiasta vastaavan ministerin johdolla ja alaisuudessa, mutta DPLP:tä johti johtokunta ja hallitus; Belgian hallituksella oli ainoastaan valtuudet valvoa, että yhtiö noudatti lainsäädäntöä ja hallinnointisopimusta (16);
2.
DPLP oli periaatteessa vastuussa omasta rahoitusasemastaan, kun postilaitoksen vuosibudjetin oli vahvistanut toimivaltainen ministeri, joka toimitti sen parlamentin hyväksyttäväksi ministeriönsä talousarvion liitteenä.
(26)
Vuonna 1992 DPLP:n palvelukseen siirtyi näin 43 747 virkamiestä, ja yhtiö otti vastatakseen heidän oikeusturvastaan työllisyyden, eläkkeiden ja palkkojen osalta (21 päivänä maaliskuuta 1991 annetun lain 33 §).
(27)
Vuonna 2008 DPLP:n palveluksessa oli vielä noin 23 500 kyseisten säännösten alaista toimihenkilöä (joiden asema vastasi virkamiesasemaa). Heidän osuutensa oli noin kaksi kolmasosaa koko henkilöstöstä, kuten jäljempänä esitetään.
Taulukko 1
DPLP:n eri työntekijäryhmät
(28)
Vuosina 1972-1996 eläkkeet maksettiin jakojärjestelmän mukaan. Jakojärjestelmän mukaisesti DPLP hyvitti valtiolle sen maksaman määrän eläkkeelle jääneiden virkamiesten eläkeoikeuksista (17), joita virkamiehille oli kertynyt vuodesta 1972 alkaen. Kyseisenä vuonna Belgian postista oli tullut kirjanpidollisesti valtiosta erillinen yksikkö (valtion postilaitos).
(29)
Eläkkeiden rahoitusjärjestelmään ei ollut tehty muutoksia ennen vuoden 1997 eläkeuudistusta. Kyseisessä uudistuksessa DPLP:n virkamiehiin sovellettavan eläkejärjestelmän ensimmäinen pilari muutettiin vastaamaan yksityissektoria. Vuodesta 1997 alkaen DPLP:n edellytettiin maksavan kansalliselle sosiaaliturvakassalle ONSS:lle (Office national de sécurité sociale) eläkemaksua, joka vastasi 8,86:ta prosenttia palkoista.
(30)
Samalla valtio vapautti DPLP:n sille kertyneistä eläkesitoumuksista, joiden arvo oli 3,8 miljardia euroa.
2.2.2.2 Julkisen palvelun velvoitteen täyttämisestä aiheutuneiden kustannusten vuotuinen korvaus
(31)
Jokaisessa sopimuksessa määrättiin vuotuisesta korvauksesta, jonka valtio maksoi sopimuksessa määriteltyjen julkisen palvelun tehtävien suorittamisesta.
(32)
Kolmessa ensimmäisessä sopimuksessa korvaus määritettiin julkisen palvelun tehtävistä käytännössä aiheutuneiden menojen ja tulojen erotuksen perusteella. Neljännessä hallinnointisopimuksessa määrätään kiinteästä korvauksesta, joka lasketaan DPLP:n kustannusten ja julkisen palvelun käyttäjien tuottamien tulojen odotetun erotuksen perusteella. Korvaukselle on kuitenkin asetettu enimmäismäärä, joka määritellään hallinnointisopimuksissa (18).
33)
DPLP on nykyisen hallinnointisopimuksen (19) perusteella oikeutettu saamaan korvausta seuraavista julkisista palveluista:
Postipalvelut
ii)
Sanomalehtien jakelu
iii)
Aikakauslehtien jakelu
iv)
Vaaleihin liittyvän materiaalin jakelu
v)
Erityishinnasto voittoa tavoittelemattomille yhteisöille
vi)
Postimaksujärjestelmän ulkopuolinen kirjeposti (kuningashuoneen ja muu erityinen kirjeenvaihto)
Rahoituspalvelut
ix)
Postisiirtotilille tehtävien käteistalletusten vastaanottaminen
x)
Postiosoitukset
xi)
Vanhuus- ja perhe-eläkkeen ja vammaisille maksettavien avustusten maksu kotiin
xiii)
Tieliikenteen sakoista saatavia varoja koskeva tilinpito ja asiakirjahallinto
xiv)
Kalastusluvat
Postimerkkien myynti
xv)
Postimerkkien myynti
Muut julkiset palvelut
xvi)
Postinkantajan sosiaaliset tehtävät
xx)
Valtion tilinpitoa varten suoritetut tehtävät
xxi)
Veromerkkien ja sakkojen käsittely.
34)
On huomattava, että postin yleispalvelusta ei voi saada korvausta kolmen viimeisimmän hallinnointisopimuksen mukaan (20). Vaikka lehtijakelun voidaan yleensä katsoa kuuluvan yleispalvelun piiriin yhteisön postipalvelujen sisämarkkinoiden kehittämistä ja palvelun laadun parantamista koskevista yhteisistä säännöistä 15 päivänä joulukuuta 1997 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 97/67/EY (21) mukaan, Belgian viranomaiset ovat määritelleet hallinnointisopimusten perusteella korvauksiin oikeuttavat erityistehtävät (sanoma- ja aikakauslehtien jakelu) sellaisten perusteiden avulla, jotka erottavat ne postin yleispalvelusta. Nämä perusteet ovat 1) yleispalvelun ylittävät tavoitteet, 2) sopimuksissa mainitut erityisedellytykset ja 3) hinnoitteluun sovellettavat erityissäännökset, jotka poikkeavat yleispalvelun hinnoitteluun sovellettavista säännöksistä.
35)
Tehtävän tavoitteet: Belgian viranomaiset katsovat, että on erityisen tärkeää varmistaa kattava lehtijakelu koko Belgiassa, jotta voidaan lisätä tiedon tasoa, edistää mielipiteiden moninaisuutta ja kannustaa yleisöä osallistumaan poliittiseen keskusteluun.
36)
Sopimuksessa vahvistetaan erityiset toimintaedellytykset: DPLP:lle osoitettu lehtijakelua koskeva erityistehtävä, joka oikeuttaa korvauksen saamiseen, ylittää yleispalveluun perinteisesti sisältyvän jakelupalvelun. Tehtävään sovelletaan tiukkoja edellytyksiä, jotka koskevat laadunvarmistussuunnitelmia ja tuloksia, jotka liittyvät jakeluajankohtaan (esimerkiksi jakelu ennen klo 7.30), jakelutiheyteen, julkaisijoille annettuihin jakeluvaihtoehtoihin ja määrää koskevaan joustoon sekä palvelun jatkuvuuteen (mukaan lukien ylivoimaisen esteen tiukka määrittely).
37)
Erityishinnoittelu: Korvaukseen oikeuttavan lehtijakelutehtävän hinnoittelu määritellään kolmikantaneuvotteluissa (Belgian valtio / DPLP / lehdistön edustajat) ja yleispalvelutehtävästä poiketen ne eivät edellytä sääntelyviranomaisen ennakkohyväksyntää. Yleispalvelun hinnoittelu perustuu kustannuksiin, mutta korvaukseen oikeuttavan lehtijakelua koskevan erityistehtävän hinnat ovat selvästi alhaisemmat, jotta voidaan saavuttaa asetetut tavoitteet.
38)
Johdanto-osan 33 kappaleessa mainituista julkisista palveluista voidaan maksaa julkisen palvelun korvausta. Käytännössä kullakin tilikaudella maksetut julkisen palvelun korvaukset ovat seuraavat:
Ensimmäinen hallinnointisopimus
Vuosi
Määrä (euroa)
1992 (22)
91 720 000
1993
351 327 000
1994
322 138 000
1995
368 308 000
1996
314 205 000
Toinen hallinnointisopimus
Vuosi
Määrä (euroa)
1997
208 934 000
1998
228 629 000
1999
213 788 000
2000
216 282 000
2001
224 269 000
2002
194 559 000
Kolmas hallinnointisopimus
Vuosi
Määrä (euroa)
2003
175 554 000
2004
247 606 000
2005
254 825 000
Neljäs hallinnointisopimus
Vuosi
Määrä (euroa)
2006
299 729 000
2007
306 396 000
2008
315 683 000
2009
321 244 000
2010
325 735 000
2.2.2.3 Pääomasijoitukset
(39)
Pääomasijoitukset vuonna 1997: DPLP:hen tehtiin kaksi pääomasijoitusta, joiden arvo oli yhteensä 62 miljoonaa euroa. Näistä toimenpiteistä ei ilmoitettu komissiolle. Belgian viranomaiset ilmoittivat kuitenkin myöhemmin, että varat olivat todellisuudessa korvauksia julkisen palvelun tehtävistä, mutta varojen maksu DPLP:lle oli viivästynyt.
(40)
Pääomasijoitukset vuonna 2003: Belgian viranomaiset tekivät DPLP:hen 297,5 miljoonan euron pääomasijoituksen. Viranomaisten mukaan pääomasijoitus toteutettiin tavanomaisissa markkinaolosuhteissa toimivan yksityisen sijoittajan kannalta hyväksyttävin edellytyksin. Markkinataloussijoittajaperiaatteen mukaan kyseessä ei siis ole valtiontuki.
(41)
Pääomasijoitukset vuonna 2006: Belgian viranomaiset tekivät DPLP:hen 40 miljoonan euron pääomasijoituksen. Viranomaisten mukaan pääomasijoitus tehtiin markkinataloussijoittajaperiaatteen mukaisesti, sillä sijoitus tehtiin samoin edellytyksin, joita sovelletaan yksityissijoittajiin (tasavertaisuusperiaate).
2.2.2.4 Verovapautukset
(42)
DPLP oli 31 päivään joulukuuta 2005 asti vapautettu yhtiöverosta.
(43)
Tutkinnan kattamalla jaksolla se vapautettiin myös kiinteistöverosta, joka liittyi julkisen palvelun tehtävän suorittamisessa käytettyihin kiinteistöihin. Tämä vapautus merkitsee […] (23) - […] euron etua vuodessa. Jos kiinteistövero olisi maksettu, näissä kiinteistöissä tuotettujen tuotteiden (julkinen palvelu ja kaupalliset tuotteet) kustannukset olisivat olleet suhteessa korkeammat.
(44)
DPLP oli vapautettu myös välillisistä veroista ja kunnallisveroista. Belgian viranomaiset eivät pysty arvioimaan tämän edun täsmällistä arvoa, mutta viranomaisten mukaan toimenpide kuuluu vähämerkityksistä tukea koskevan säännön soveltamisalaan.
(45)
Nämä verovapautukset myönnettiin ennen EY:n perustamissopimuksen voimaantuloa vuonna 1958, ja ne on pidetty voimassa ilman merkittäviä muutoksia. Vaikka yhtiöverovapautus lopetettiin 31 päivänä joulukuuta 2005, kaksi muuta toimenpidettä ovat edelleen voimassa.
2.2.2.5 Kiinteistöjen siirto
(46)
Belgian valtio siirsi vuonna 1992 DPLP:lle vastikkeetta 63 kiinteistöä (24). Kiinteistöt olivat jo DPLP:n käytössä, mutta ne olivat siihen asti olleet oikeudellisesti valtion omaisuutta. Näiden omaisuuserien kokonaisarvoksi arvioidaan 112,2 miljoonaa euroa (25). Nämä kiinteistöt eivät kuuluneet niihin omaisuuseriin, jotka oli erotettu valtiolle kuuluvista omaisuuseristä heti silloin, kun postista tuli erillinen valtion postilaitos vuonna 1971. Postilaitoksella oli jo tuolloin hallussaan omaisuuseriä, jotka otettiin huomioon sen taseessa. Vuonna 1992 siirrettyjen ylimääräisten kiinteistöjen katsottiin sitä vastoin olevan korvausta eläkkeiden aiheuttamasta rasitteesta, jota DPLP:lle aiheutui edelleen, vaikka se luopui valtion laitoksen asemasta ja muuttui itsenäiseksi julkiseksi yritykseksi.
(47)
Belgian viranomaisten mukaan tämä kiinteistöjen siirto oli pelkkää valtiolle kuuluvan omaisuuden uudelleenjärjestelyä, eikä siihen liity etua. Viranomaisten mukaan Belgian posti käytti kyseisiä kiinteistöjä jo ennen kuin se muuttui DPLP:ksi vuonna 1992 (kiinteistöt olivat siis jo sen käytössä, kun se oli valtion postilaitos).
2.2.2.6 Valtiontakaus
(48)
DPLP:lle annettiin mahdollisuus saada valtiontakaus lainoilleen 0,25 prosentin korvausta vastaan.
(49)
Tutkinnan kohteena olevalla jaksolla DPLP käytti takausta vain kerran, kun se otti 100 miljoonan euron lainan Euroopan investointipankilta (EIP). DPLP:n ja EIP:n välillä 22 päivänä joulukuuta 2004 tehdyn lainasopimuksen perusteella DPLP:llä oli mahdollisuus käyttää EIP:n luottojärjestelyä 10 päivään kesäkuuta 2008 asti. DPLP käytti luottojärjestelyä ja pyysi 100 miljoonan euron lainaa 8 päivänä marraskuuta 2007. Se sai kyseisen määrän käyttöönsä 5 päivänä joulukuuta 2007. DPLP sitoutui maksamaan lainan takaisin 11 samansuuruisena vuosittaisena noin 9,09 miljoonan euron eränä. Ensimmäinen erä on määrä maksaa takaisin 5 päivänä joulukuuta 2012 ja viimeinen 5 päivänä joulukuuta 2022. Korkoa maksetaan neljännesvuosittain (5 päivänä joulukuuta, 5 päivänä maaliskuuta, 5 päivänä kesäkuuta ja 5 päivänä syyskuuta). Korkotaso määritettiin kolmen kuukauden Euribor-koron perusteella, josta vähennettiin 37 peruspistettä.
3. KUVAUS SYISTÄ, JOTKA JOHTIVAT MENETTELYN ALOITTAMISEEN VUONNA 2009
(50)
Altmark-tuomion (26) perusteella komissio katsoi, että vuodesta 1992 alkaen maksetut julkisen palvelun korvaukset, verovapautukset, pääomasijoitukset, valtiontakaus ja kiinteistöjen siirto olivat omiaan sisältämään SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea.
(51)
Valtiontuet, jotka myönnetään korvauksena yleispalveluvelvoitteeseen liittyvistä kustannuksista, voidaan katsoa SEUT-sopimuksen 106 artiklan 2 kohdan mukaan sisämarkkinoille soveltuviksi, jos ne ovat välttämättömiä näiden palvelujen tarjoamiseksi ja jos ne eivät vaikuta kaupan kehitykseen Euroopan unionin etujen kanssa ristiriitaisella tavalla.
(52)
Menettelyn aloittamisesta vuonna 2009 tehdyssä päätöksessään komissio epäili, olivatko DPLP:lle sen julkisen palvelun tehtävää varten myönnetyt tukitoimenpiteet välttämättömiä ja oikeasuhteisia.
(53)
Kun tarkastellaan SEUT-sopimuksen 106 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun velvoitteen liiallista korvaamista, komissio arvioi, että kaikki julkisen palvelun velvoitteeseen liittyvät tulot ja kustannukset olisi pitänyt ottaa huomioon, jotta olisi voitu varmistaa, ettei julkisen palvelun tehtävistä makseta liiallista korvausta. Tätä laskentaa varten olisi varmistettava, että sovellettu kirjanpitoperiaate on asianmukainen yleishyödyllisten palvelujen kustannusten määrittämiseksi, ja otettava huomioon kaikki julkisen palvelun nettokustannukset ja ylimääräiset tuet niiden myöntämismuodosta riippumatta.
(54)
Kun tarkastellaan valtion myöntämää rahoitusta virkamiesten eläkkeitä varten, komissio epäili, missä määrin DPLP:n vapauttaminen eläkevelvoitteistaan asetti sen kilpailijoidensa kanssa verrattavissa olevaan asemaan sosiaaliturvamaksujen suhteen.
(55)
Komissio on tehnyt päätöksen myös Ranskan postin (La Poste) palveluksessa olleiden virkamiesten eläkkeisiin liittyvien kustannusten julkista rahoitusta koskevassa asiassa (27). Asiassa noudatetun lähestymistavan mukaisesti olisi tutkittava, soveltuuko kyseinen toimenpide SEUT-sopimuksen 107 artiklan 3 kohdan c alakohdan mukaan sisämarkkinoille, ja määritettävä, missä määrin sosiaaliturvamaksuista aiheutuvat kustannukset, joista DPLP vastasi sen jälkeen kun se oli vapautettu kyseisistä eläkevelvoitteista, olivat verrattavissa sen kilpailijoiden kustannuksiin.
4. KOLMANSIEN HUOMAUTUKSET
4.1. VFP:N JA PRODIPRESSEN HUOMAUTUKSET
(56)
VFP ja Prodipresse esittivät 28 päivänä elokuuta 2009 huomautuksensa, jotka koskevat DPLP:n lehtijakelujärjestelmää.
(57)
Aikaisemmin esittämänsä kantelun mukaisesti VFP ja Prodipresse korostivat, että kilpailu vääristyi DPLP:n soveltamien edullisten lehtijakeluhintojen vuoksi, sillä ne estivät muiden markkinatoimijoiden kilpailun.
(58)
Niiden mukaan DPLP:n soveltamat hinnat vahvistettiin kolmikantaneuvotteluissa DPLP:n, lehtitalojen ja valtion välillä. DPLP sai näistä markkinahintoja alhaisemmista hinnoista aiheutuvista tappioista korvausta valtiolta yleishyödyllisistä palveluista maksettujen korvausten yhteydessä. Vaikka DPLP on suora tuensaaja, myös sanomalehtien julkaisijat hyötyivät tuesta välillisesti.
(59)
VFP ja Prodipresse arvioivat, että DPLP on voinut saada lehtijakelujärjestelmälleen liiallista korvausta, jota se on käyttänyt muun toimintansa rahoittamiseen.
4.2. ASSOCIATION BELGE DES ÉDITEURS DES JOURNAUX’N HUOMAUTUKSET
(60)
Association belge des éditeurs des journaux (Belgian sanomalehtien liitto) esitti huomautuksensa 28 päivänä elokuuta 2009. Se korosti, että demokratian ja tasa-arvon kannalta on keskeistä, että koko Belgiassa on tehokas sanomalehtijakelujärjestelmä, jonka hinnat ovat yhdenmukaiset ja kohtuulliset ja jonka avulla tilaajat voivat saada sanomalehtensä varhain aamulla.
4.3. DEUTSCHE POST AG:N JA DHL INTERNATIONALIN HUOMAUTUKSET
(61)
Deutsche Post AG ja DHL International esittivät huomautuksensa 28 päivänä elokuuta 2009. Ne korostivat, että on tarpeen tutkia DPLP:n vapauttamista eläkevelvoitteista ja varmistaa, että toimenpide on johdonmukainen aikaisemman käytännön kanssa. Lisäksi on tarkastettava, että pääomasijoitukset on tehty markkinaehdoin, varmistettava, että kustannustenjako vastaa Chronopost-tuomiota ja tutkittava kiinteistöjen siirtoa.
4.4. BELGISCHE DISTRIBUTIEDIENST NV / BELGIQUE DIFFUSION SA:N HUOMAUTUKSET
(62)
TNT-konserniin kuuluva Belgische Distributiedienst NV / Belgique Diffusion SA, jäljempänä ’BD’, esitti huomautuksensa 28 päivänä elokuuta 2009. BD on DPLP:n ja erityisesti sen lehtijakelusta vastaavan tytäryhtiön Deltamedian kilpailija sanoma- ja aikakausilehtijakelun markkinoilla. Aikaisemmin esittämänsä kantelun mukaisesti BD korosti, että DPLP sovelsi kustannuksia alhaisempia hintoja sanomalehtijakeluun. DPLP:n tappiot katettiin BD:n mukaan julkisilla avustuksilla. Alhaiset hinnat tekivät kilpailusta DPLP:n kanssa vaikeaa.
(63)
BD:n mukaan DPLP on toiminut vastoin julkisia palveluhankintoja koskevien sopimusten tekomenettelyjen yhteensovittamisesta 18 päivänä kesäkuuta 1992 annettua neuvoston direktiiviä 92/50/ETY (28) ja direktiivin 97/67/EY 7 artiklaa. BD epäili lisäksi, että kyseessä oli SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdan mukainen tuki. Se epäili myös yleishyödyllisten palvelujen aiheuttamien kustannuksien perusteella maksettavan korvauksen soveltuvuutta sisämarkkinoille SEUT-sopimuksen 106 artiklan 2 kohdan mukaisesti.
(64)
BD epäili, voitaisiinko sanomalehtijakelu luokitella yleishyödylliseksi palveluksi, koska useimmissa jäsenvaltioissa kyseinen toiminta on avattu kilpailulle ilman, että siihen osallistuu postitoiminnan harjoittajaa.
(65)
BD pohti myös, oliko yksinomaan postitoiminnan harjoittajalle varattu avustus asianmukaisin keino tukea sanomalehtijakelua sen sijaan, että tuettaisiin lehtitaloja, jotka voisivat hankkia jakelupalvelut vapailta markkinoilta. Tämä olisi mahdollistanut erilaisten toimijoiden keskinäisen kilpailun.
(66)
BD epäili myös kustannusten välttämättömyyttä, vaikka DPLP:lle osoitettu sanomalehtijakelua koskeva tehtävä hyväksyttäisiinkin. BD:n mukaan DPLP:llä on paljon korkeammat kustannukset kuin muilla toimijoilla, mikä korottaa tarvittavien avustusten tasoa. Tästä syystä avustukset eivät ole oikeasuhteisia eivätkä perusteltuja.
(67)
BD katsoo, että DPLP:n kustannukset, jotka valtio on ottanut vastattavakseen, voisivat sisältää investointikustannuksia, jotka eivät ole välttämättömiä yleishyödyllisten palvelujen tarjoamiseksi, sillä DPLP on saattanut käyttää muita palveluja varten käyttöön otettuja infrastruktuureja. Kaupallisten tuotteiden myynninedistämiskampanjat ovat niin ikään voineet saada rahoitusta julkisista avustuksista.
5. BELGIAN VIRANOMAISTEN HUOMAUTUKSET
5.1 BELGIAN VIRANOMAISTEN HUOMAUTUKSET ELÄKEVELVOITTEISTA MYÖNNETYSTÄ VAPAUTUKSESTA
(68)
Belgian viranomaiset toteavat, että Combus-tuomiossa (29) noudatetun lähestymistavan mukaisesti eläkesitoumuksista myönnetty vapautus ei ole valtiontukea, koska sen ansiosta Belgian posti vapautetaan epätavallisesta kustannuksesta eikä kustannuksesta, joka katetaan tavallisesti yrityksen talousarvioista.
(69)
Tällainen epätavallinen kustannus johtuu virkamieshenkilöstön korkeammista palkkakustannuksista ja operatiivisen toiminnan joustavuuden puutteesta, mikä estää DPLP:tä vähentämästä virkamiesten osuutta henkilöstöstään haluamassaan määrin.
(70)
Belgian viranomaiset määrittelevät kolme riittämättömän joustavuuden syytä:
1.
virkamiesten työllisyysturva;
2.
sisäisen liikkuvuuden puute;
3.
lomautuksia ei voida soveltaa.
(71)
Virkamiesten työllisyysturva: DPLP toteaa, että sen virkaehtosopimuksen alainen henkilöstö on käytännössä palkattu pysyvään virkasuhteeseen. DPLP:n ei ole mahdollista irtisanoa virkamieshenkilöstönsä työsopimuksia ilman painavaa syytä tai toistuvia heikkoja työsuorituksia. Tällöinkin irtisanomismenettelyä koskevat poikkeuksellisen tiukat vaatimukset.
(72)
Lisäksi Conseil d’État (korkein hallinto-oikeus, joka on toimivaltainen tuomioistuin käsiteltäessä virkamiehiin liittyviä asioita; sopimussuhteiseen henkilöstöön liittyvissä asioissa toimivaltaisia ovat puolestaan työtuomioistuimet) on näyttänyt suosivan virkamiehiä, sillä se on asettanut tiukat säännöt ”asianmukaisen irtisanomisperusteen” osoittamiselle. Tästä seuraa, että DPLP ei pysty irtisanomaan virkamieshenkilöstöään yksittäin eikä kollektiivisesti taloudellisista tai teknisistä syistä.
(73)
Näin ollen työsopimuksen irtisanominen ei ole käytettävissä johtamiskeinona, jonka avulla voidaan muuttaa henkilöstön koostumusta käytännön operatiivisten tarpeiden perusteella. Irtisanomisten mahdottomuus taloudellisista syistä rajoittaa myös merkittävästi DPLP:n käytössä olevia keinoja ratkaista ongelmia, joita ovat esimerkiksi virkamieshenkilöstön riittämätön liikkuvuus ja markkinakäytäntöä paremmat palkat ja edut. Lisäksi virkamieshenkilöstö ei voi pyytää automaattisesti siirtoa julkishallintotehtäviin, eikä DPLP voi myöskään määrätä tällaista siirtoa.
(74)
Tämä merkitsee, että virkamieshenkilöstön määrä vähenee pääasiassa vähäisen vapaaehtoisen poistuman ja luonnollisen poistuman kautta.
(75)
Sisäisen liikkuvuuden puute: DPLP ei myöskään pysty vähentämään virkamieshenkilöstöään niillä osa-alueilla, joilla palvelujen kysyntä on vähentynyt. Sen mahdollisuuksia sijoittaa virkamieshenkilöstöä uusiin tehtäviin organisaation sisällä tarpeita vastaavalla tavalla rajoittavat tiukat ehdot.
(76)
Kieliryhmän, koulutuksen, työkokemuksen ja tehtäväluokituksen kaltaisista syistä DPLP on pitkälti kyvytön sijoittamaan uudelleen henkilöstöä, joka työskentelee niillä aloilla, joilla henkilöstötarpeet vähenevät (esimerkiksi perinteinen kirjeposti), sellaisille aloille, joissa on liian vähän henkilöstöä erityisesti eläkkeellelähdön tai kysynnän kasvun vuoksi.
(77)
Toisin sanoen virkamieshenkilöstöön sovellettavien sääntöjen jäykkyyden vuoksi DPLP on pitkälti kykenemätön sijoittamaan henkilöstöään uudelleen tarpeittensa mukaan tai tasoittamaan eri tehtäväalueiden välistä epätasapainoa siirtämällä liiallista henkilöstä aloille, joilta sitä puuttuu. Vastatakseen henkilöstöpulasta kärsivien toimintojensa tarpeisiin DPLP:n on siis palkattava tilapäistä tai sopimussuhteista henkilöstöä samalla, kun sen on säilytettävä ylimääräiset virkamiehet aloilla, joilla henkilöstöä on liikaa.
(78)
Lomautuksia ei voida soveltaa: DPLP ei voi lomauttaa virkamieshenkilöstöään, kuten yksityissektorin toimijat voivat tehdä, kun työtä on vähän.
(79)
Korkeammat palkkakustannukset: Kun valtion postilaitoksesta tuli itsenäinen julkinen yritys vuonna 1992 ja se nimettiin DPLP:ksi, virkamieshenkilöstö säilytti selvästi korkeammat palkkansa ja paremmat etunsa kuin yksityissektorin sopimussuhteinen henkilöstö. Vuodesta 1992 virkaikään perustuva automaattinen palkkojen nousu ja ammattijärjestöjen merkittävä neuvotteluvoima ovat osaltaan johtaneet siihen, että palkat ja edut ovat säilyneet suhteellisesti korkeampina.
(80)
Sen lisäksi, että virkamiehillä on paremmat palkat ja edut kuin sopimussuhteisella henkilöstöllä, heillä on 4-11 päivää enemmän palkallista lomaa (30), mikä nostaa DPLP:n kustannuksia. Nämä virkamieshenkilöstölle ominaiset piirteet ovat vaikeuttaneet DPLP:n johtamista ja tekevät virkamieshenkilöstön yksikkökustannuksista selvästi korkeammat kuin yksityissektorin sopimussuhteisilla työntekijöillä.
(81)
Sen jälkeen kun postilaitoksen virkamieskunta siirtyi vuonna 1992 DPLP:lle, DPLP:n johto on myöntänyt, että tämä henkilöstö aiheuttaa korkeampien palkkakustannusten ja operatiivisen jäykkyyden vuoksi rakenteellisen ongelman, josta on ollut yhä vaikeampi selvitä postitoiminnan markkinoiden vapautumisen edetessä. DPLP lopetti tämän vuoksi virkamiesten palkkaamisen vuonna 1998. Luonnollinen poistuma, joka johtuu pääasiassa eläkkeellelähdöistä, on johtanut henkilöstön vähentymiseen siten, että henkilöstöä oli 23 538 vuonna 2008.
(82)
Virkamieshenkilöstön vähentäminen perustuu pääasiassa luonnolliseen poistumaan osana nykyistä ikäpyramidia. Sen eteneminen on ollut hidasta, ja sen odotetaan todennäköisimmin säilyvänkin hitaana aina vuoteen 2030 asti eli selvästi postitoiminnan markkinoiden täydellisen vapautumisen jälkeen. Tätä kehitystä kuvataan seuraavassa taulukossa.
Taulukko 2
DPLP:n virkamieshenkilöstön määrän kehitys
(83)
Tämän vuoksi Belgian viranomaiset katsovat, että DPLP:n virkamieshenkilöstö on vakava operatiivinen ja kustannusongelma yksityissektoriin verrattuna. Valtio on keventänyt DPLP:n epätavallista kustannusta, josta sen kilpailijoiden ei tarvitse vastata.
(84)
Viranomaisten mukaan toimenpide ei ole valtiontukea. Tämän vuoksi DPLP:tä koskevassa asiassa ei ole tarpeen soveltaa toimintalinjaa, jota komissio on noudattanut menettelyn aloittamista koskevassa päätöksessään aikaisempien eläkejärjestelmäpäätösten [EDF (31), La Poste (Ranska) (32) ja Royal Mail (33)] tavoin.
(85)
Belgian viranomaiset esittävät, että jos tällaista lähestymistapaa sovellettaisiin DPLP:hen, päätelmänä olisi, että DPLP:n maksama sosiaaliturvakustannusten osuus prosentteina palkkakustannuksista vastaa sen kilpailijoita.
5.2 BELGIAN VIRANOMAISTEN HUOMAUTUKSET JULKISEN PALVELUN KUSTANNUSTEN VUOTUISESTA KORVAUKSESTA
(86)
Belgian viranomaiset ovat toimittaneet DPLP:n tilinpäätöstiedot (34) ja esittäneet DPLP:n soveltaman kustannuslaskennan periaatteet.
(87)
Viranomaiset esittävät, että vuotuinen julkisen palvelun korvaus ei ole tukea, sillä se on Altmark-tuomioon perustuvan oikeuskäytännön mukaista.
(88)
Viranomaiset katsovat, että jos julkisen palvelun korvaus on tukea, se soveltuu sisämarkkinoille, sillä kyse ei ole julkisen palvelun tehtävistä DPLP:lle aiheutuvien nettokustannusten liiallisesta korvaamisesta. Belgian viranomaisten esittämät laskelmat osoittavat viranomaisten mukaan, että korvaukset ovat olleet DPLP:n kustannuksia alhaisemmat.
(89)
Belgian viranomaiset mainitsevat, että tietyt toimenpiteet ovat voimassa olevaa tukea. Tätä käsitellään voimassa olevaa tukea koskevassa jaksossa [6.3.2 kappale ja sitä seuraavat kappaleet].
5.3 BELGIAN VIRANOMAISTEN HUOMAUTUKSET PÄÄOMASIJOITUKSISTA
5.3.1 Pääomasijoitukset vuonna 1997
(90)
Belgian viranomaiset ilmoittavat 12 päivänä elokuuta 2009 päivätyssä kirjeessään komissiolle, että vuonna 1997 toteutettuja yhteensä 62 miljoonan euron pääomasijoituksia olisi pidettävä viivästyneenä korvauksena julkisen palvelun velvoitteista.
5.3.2 Pääomasijoitukset vuonna 2003 ja 2006
(91)
Belgian viranomaisten mukaan vuosina 2003 ja 2006 toteutetut pääomasijoitukset perustuivat strategiseen suunnitelmaan (35), jonka lopullisena päämääränä oli parantaa yrityksen kilpailukykyä ja kannattavuutta postipalvelujen markkinoiden asteittaisen vapauttamisen myötä.
(92)
Strategisella suunnitelmalla oli seuraavat päätavoitteet:
1.
parantaa tuottavuutta, jotta voidaan varmistaa kilpailukyky ja kannattavuus markkinoilla, joilla kilpailu on yhä vapaampaa;
2.
kehittää DPLP:n markkinasuuntautuneisuutta tarjoamalla yksityisille sijoittajille mahdollisuus osuuteen sen pääomasta ts. saavuttaa ja ylläpitää tuottotaso, joka on tarpeen yksityisten sijoittajien houkuttelemiseksi ja yrityksen kannattavuusmahdollisuuksien hyödyntämiseksi.
(93)
Pääomasijoitukset vuonna 2003: Belgian viranomaisten mukaan vuonna 2003 toteutetun pääomakorotuksen tarkoituksena oli vahvistaa DPLP:n omia varoja niiden merkittävien rahoitussitoumusten täyttämiseksi, joita se oli tehnyt muun muassa neljän uuden lajittelukeskuksen rakentamiseksi ja yhden olemassa olevan keskuksen uudenaikaistamiseksi, postijakelureittien optimoimiseksi ja automatisoinnin lisäämiseksi.
(94)
Lisäksi Belgian viranomaiset esittävät, että sijoitetuilla varoilla katettiin myös henkilöstömenoja, jotka olivat seurausta varhaiseläkejärjestelmästä ja työajan vähentämisestä johtuvasta palkansaajien määrän supistumisesta ja henkilöstön uusien jäsenten palkkojen noususta.
(95)
Näillä toimenpiteillä mahdollistettiin kohtuullinen varmuus kannattavuuden kasvusta kaudella 2003-2007 ja näin vastattiin yksityisten sijoittajien odotuksiin. Tällä tavoin Belgian valtion, joka oli DPLP:n ainoa osakas vuonna 2003, toiminnan lähtökohtana oli kannattavuuden tavoittelu, mikä vastaa täysin markkinataloussijoittajan toimintaa, kun pääomasijoituspäätös on tehty.
(96)
Belgian viranomaiset ilmoittivat 5 päivänä elokuuta 2009 kannattavuusennusteen osoittavan, että pääomasijoitus oli toteutettu markkinataloussijoittajaperiaatteen mukaisesti, sillä ennakoitu tuotto ylitti määrän, jonka yksityinen sijoittaja olisi vaatinut. Ennusteet olivat realistisia, sillä vuosien 2003-2008 toteutunut kannattavuus ylitti selvästi ennusteen.
(97)
Belgian viranomaiset täsmentävät, että vuoden 2003 pääomasijoitus ja valtion saatavien poistaminen vuonna 2005 DPLP:n kirjanpidosta eivät liittyneet mitenkään toisiinsa. Kyseinen saatavien poistaminen toteutettiin toisena ajankohtana ja kyseessä oli tavanomainen kirjanpitotoimenpide, sillä valtio oli ilmoittanut selvästi, että DPLP:n ei tarvinnut maksaa näitä saatavia. Taseen elvyttämiseksi vuonna 2005 poistetut määrät poikkesivat vuoden 2003 pääomasijoituksen määrästä ja vuoden 2002 lopun tappioista.
(98)
Pääomasijoitukset vuonna 2006: Belgian viranomaiset esittävät, että kyseinen pääomasijoitus tehtiin markkinataloussijoittajaperiaatteen mukaisesti, sillä sijoitus tehtiin edellytyksin, joita sovelletaan yksityissijoittajaan (tasavertaisuusperiaate) eli yritykseen Post Invest Europe SA, joka sijoitti DPLP:hen 300 miljoonaa euroa. Valtio ja yksityinen sijoittaja merkitsivät uusia osakkeita siten, että uusi sijoittaja sai yhtä osaketta vaille 50 prosentin osakkuuden ja valtio säilytti 50 prosentin osuuden ja yhden osakkeen (36).
(99)
Määrittääkseen liikkeeseenlaskettujen uusien osakkeiden hinnan Belgian viranomaisten konsultoima investointipankki arvio DPLP:n kokonaisarvoksi […]-[…] euroa. Valtio vahvisti lopulta yrityksen arvoksi […] euroa ennen pääomasijoitusten toteuttamista. Belgian viranomaisten myöntävät, että DPLP:n myöhemmät tulokset ovat ylittäneet arviointiaikana esitetyt ennusteet.
(100)
Viranomaisten mukaan strategisen suunnitelman toteuttaminen mahdollisti sen, että DPLP:stä voitiin tehdä yksi Euroopan tehokkaimmista alan toimijoista. DPLP edistyi merkittävästi kannattavuuden, tehokkuuden (37) ja laadun osa-alueilla ja pystyi samalla pitämään asiakkailta perityt hinnat kohtuullisella tasolla.
5.4 BELGIAN VIRANOMAISTEN HUOMAUTUKSET VEROVAPAUTUKSISTA
(101)
Belgian viranomaiset myöntävät 12 päivänä elokuuta 2009 päivätyssä viestissään, että DPLP ei kuulunut yhtiöverotuksen piiriin, mutta sen voittoja verotettiin (oikeushenkilöihin sovellettavan verojärjestelmän perusteella) 27 päivään joulukuuta 2005 asti. Viranomaisten mukaan kaudella 2003-2005 DPLP ei kuitenkaan hyötynyt tästä verojärjestelmästä, sillä jos yritykseen olisi sovellettu yhtiöveroa, se olisi voinut siirtää aikaisemmat tappionsa kyseisille verovuosille, eikä sen olisi tarvinnut maksaa yhtiöveroa kyseisellä jaksolla.
(102)
Viranomaiset esittävät lisäksi, että DPLP:n piti maksaa veroa voitoistaan, jotka olivat 2 miljoonaa euroa kaudella 2003-2005.
(103)
Tilikaudesta 2006 alkaen DPLP:n on pitänyt maksaa yhtiöveroa, eikä se ole voinut siirtää aikaisempien tilikausien tappioitaan. Belgian viranomaiset arvioivat, että DPLP on menettänyt tämän vuoksi noin 51,87 miljoonaa euroa.
(104)
Viranomaiset päättelevät, että DPLP ei ole saanut nettovoittoa siitä, että se oli vapautettu yhtiöverosta ennen vuotta 2006.
(105)
Belgian viranomaiset täsmentävät, että DPLP on hyötynyt kiinteistöverovapautuksesta, joka koskee julkisen palvelun velvoitteen täyttämiseen käytetystä kiinteästä omaisuudesta saatuja tuloja.
(106)
Viranomaiset ovat arvioineet DPLP:n saaman nettohyödyn muodostavan vain rajatun osan ylimääräisistä kustannuksista, joista yritys vastaa, koska sen velvoitteena on ylläpitää postiverkkoa, jolle on ominaista tiukasti määritelty tiheä alueellinen kattavuus. Kyseisestä velvoitteesta ei makseta muuta korvausta.
(107)
Belgian viranomaiset selittävät, että DPLP on vapautettu tietyistä välillisistä veroista ja kunnallisveroista. Viranomaisten mukaan näiden vapautusten arvo vastaa nettovaikutukseltaan vähämerkityksistä tukea.
5.5 BELGIAN VIRANOMAISTEN HUOMAUTUKSET KIINTEISTÖJEN SIIRROSTA
(108)
Belgian viranomaiset vahvistivat 12 päivänä elokuuta 2009 päivätyssä viestissään, että tietyt kiinteistöt oli siirretty DPLP:lle, kun se muutettiin itsenäiseksi julkiseksi yritykseksi. DPLP oli käyttänyt kyseisiä kiinteistöjä jo vuodesta 1971, ja niitä tarvittiin postipalvelutehtävän täyttämiseen.
(109)
Belgian viranomaiset korostavat, että näiden kiinteistöjen siirtäminen ei tarjoa minkäänlaista etua DPLP:lle, sillä ne olivat jo sen käytössä osana sille osoitettua julkisen palvelun tehtävää. Viranomaisten mukaan kyse oli siis pelkästä julkisten omaisuuserien uudelleenjärjestelystä.
5.6 BELGIAN VIRANOMAISTEN HUOMAUTUKSET VALTIONTAKAUKSESTA
(110)
Belgian viranomaiset korostavat 12 päivänä elokuuta 2009 päivätyssä viestissään, että DPLP:llä ei ollut automaattista valtiontakausta lainoilleen. Jos DPLP pyytäisi tällaista takausta, sen olisi ensin saatava Belgian viranomaisten lupa ja maksettava 0,25 prosentin vuotuinen palkkio valtionkassaan.
(111)
Tarkasteltavalla jaksolla DPLP käytti valtiontakausta ainoastaan kerran.
(112)
Viranomaisten mukaan 0,25 prosentin takauspalkkio on asianmukainen DPLP:n rahoitusaseman perusteella ja takaisinmaksun laiminlyönnin epätodennäköisyyden vuoksi. Viranomaiset arvioivat, että markkinoilla ilman valtiontakausta vastaavasta lainasta perityt takauspalkkiot olisivat olleet jopa 40 peruspistettä korkeammat.
5.7 BELGIAN VIRANOMAISTEN NÄKEMYS KOLMANSIEN ESITTÄMISTÄ HUOMAUTUKSISTA
(113)
Belgian viranomaisten korostavat 12 päivänä lokakuuta 2009 päivätyssä viestissään, että ainoastaan BD:n ja FVP/Prodipressen lausunnoissa on merkityksellisiä seikkoja, jotka liittyvät erityisesti sanoma- ja aikakausilehtijakeluun.
(114)
Belgian viranomaiset katsovat, että toisin kuin BD väittää, muiden kuin varattujen postipalvelujen tarjoaminen (kuten lehtijakelu) ei kuulu julkisia hankintoja koskevan unionin sääntelyn soveltamisalaan (Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2004/18/EY (38)).
(115)
Lisäksi viranomaiset korostavat, että sanoma- ja aikakausilehtijakelu on yleishyödyllinen palvelu, joka ei ole postipalvelumarkkinoiden vapauttamista koskevien unionin säännösten vastainen.
(116)
Belgian viranomaiset toteavat myös, että jakelutehtävää ei myönnetä mielivaltaisen päätöksen perusteella. Viranomaisten mukaan DPLP on ainoa yritys, joka pystyy täyttämään tämäntyyppisten palvelujen tarjoajalle asetetut edellytykset ja velvoitteet.
(117)
Belgian viranomaiset toteavat, että toisin kuin BD väittää, DPLP ei ole saanut kaudella 2002-2008 liiallisia korvauksia kustannuksista, jotka liittyvät sen sanoma- ja aikakauslehtijakelua koskevan tehtävän täyttämiseen.
(118)
Viranomaiset eivät yhdy FVP/Prodipressen näkemykseen, jonka mukaan DPLP on liioitellut investointeja ja ylimääräisiä kustannuksia, jotka liittyivät kansallisesti kattavan jakelualueen kasvattamiseen sen siirtyessä 82 prosentista 100 prosenttiin. Koska kyseiset 18 prosenttia käsittävät pääasiassa syrjäisiä alueita, DPLP:n henkilöstömenot kasvoivat suhteettomasti ja DPLP:n piti hankkia pitkiä matkoja varten kulkuneuvoja, joille on ominaista korkeat poistokulut.
(119)
Lopuksi viranomaiset toteavat, että mainoskampanjan kustannuksia ei ole otettu huomioon laskettaessa korvausta, jonka yritys sai valtiolta lehtijakelua varten.
(120)
BD:n mukaan DPLP:n toiminta ei selkeästikään ole kustannustehokasta. Belgian viranomaiset kiistävät tämän väitteen ja korostavat, että BD ei ota täysin huomioon laajennettuun lehtijakeluun liittyviä korkeita ylimääräisiä kustannuksia. BD myös vähättelee DPLP:n merkittävää panostusta kustannusten hallitsemiseen ja tuottavuuden parantamiseen.
(121)
BD:n mukaan Deltamedian kustannukset ovat DPLP:n kustannuksia alhaisemmat. Belgian viranomaisten mukaan tämä johtuu seuraavista tekijöistä:
a)
Deltamedia ei kata koko maata;
b)
Deltamedia työskentelee riippumattomien jakelijoiden kanssa;
c)
Deltamedia tarjoaa yksinkertaistettua palvelua, sillä se työskentelee vain yhteen lehtikonserniin kuuluvien lehtitalojen kanssa, joiden määrä on rajallinen;
d)
lehtitalot toimittavat sanomalehdet suoraan jakelupisteisiin.
5.8 BELGIAN VIRANOMAISTEN HUOMAUTUKSET VOIMASSA OLEVASTA TUESTA
(122)
Belgian viranomaiset esittävät 21 päivänä joulukuuta 2010 päivätyssä viestissään, että tietyt tutkinnan kohteena olevat toimenpiteet ovat voimassa olevaa tukea.
(123)
Belgian viranomaisten mukaan DPLP:n verovapautukset on myönnetty jo ennen Belgian liittymistä Euroopan unioniin. Tämän vuoksi kyse on voimassa olevasta tuesta.
(124)
Belgian viranomaisten mukaan DPLP:lle maksettava vuotuinen avustus on vahvistettu ennen vuotta 1999 eli ennen postipalvelumarkkinoiden vapauttamista. Tämän vuoksi kyse on voimassa olevasta tuesta. Ennen vuotta 1999 toteutettuja pääomasijoituksia - jos ne katsotaan valtiontuiksi - ei kuitenkaan pitäisi katsoa voimassa olevaksi tueksi.
(125)
Belgian viranomaiset esittävät, että kymmenen vuoden vanhentumisajan vuoksi kaikki ennen 13 päivää heinäkuuta 1999 (eli 10 vuotta ennen tämän muodollisen tutkintamenettelyn aloittamista) toteutetut toimenpiteet ovat voimassa olevaa tukea, sillä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen antama aikaisempi kumoamistuomio oli johtanut myös kaikkien komission aikaisempien tutkintatoimien kumoutumiseen. Viranomaiset esittävät sitä vastoin, että koska komissio laati ensimmäisen tutkinta-asiakirjan joulukuussa 2002, tutkintaan ei pitäisi sisällyttää ennen joulukuuta 1992 toteutettuja toimenpiteitä. Tämä periaate koskee kiinteistöjen siirtoa ja ensimmäistä, vuonna 1992 maksettua vuotuista avustusta.
6. ARVIOINTI
6.1 ALUSTAVIA NÄKEMYKSIÄ DPLP:N KUSTANNUSLASKENNASTA
(126)
Direktiivin 97/67/EY, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivin 97/67/EY muuttamisesta yhteisön postipalvelujen sisämarkkinoiden täysimääräisen toteuttamisen osalta 20 päivänä helmikuuta 2008 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 2008/6/EY (39) (kolmas postidirektiivi), 14 artiklassa edellytetään, että postitoiminnan harjoittajien on kustannuslaskennassaan pidettävä selkeästi erillään kukin sellainen palvelu ja tuote, joka on osa yleispalvelua, ja ne palvelut ja tuotteet, jotka eivät ole osa sitä. Niiden kirjanpidossa kustannukset on kohdistettava suoraan tuotteisiin ja yleiset kustannukset on kohdistettava suoraan tai välillisesti. Yleiskustannukset, jotka ovat tarpeen sekä yleispalvelun että muun kuin yleispalvelun tarjoamiseksi, on kohdennettava asianmukaisesti. DPLP noudattaa toimintoperusteista kustannuslaskentaa. Sen perusteella kaikki toimintakulut kohdennetaan eri tuotteisiin omakustannuslaskentaa (FDC) noudattaen aina käyttökatteeseen (EBIT) asti. Kustannuslaskenta käsittää kaikki DPLP:n liiketoiminnan kulut ja organisaatioyksiköt. Vuonna 2009 kaupallisten tuotteiden osuus oli […] prosenttia DPLP:n liikevaihdosta ja julkisen palvelun tuotteiden osuus […] prosenttia.
(127)
Kustannuslaskenta sisältää resurssit, toiminnot ja tuotteet, ja sen avulla pyritään määrittämään tuotekohtaiset kustannukset.
(128)
Kustannukset jaotellaan 398 eri kustannustyyppiin ja 3 954 vastuualueeseen. Laskentaa varten ne on koottu 34 resurssiryhmään ja 108 koodiryhmään. Toimintoja erotellaan 986 erilaista.
(129)
Resurssikustannukset kohdennetaan toimintoihin kustannusten luonteen perusteella: ’suorat resurssit’ liittyvät suoraan tiettyyn toimintoon, kun taas ’välilliset resurssit’ liittyvät useampaan toimintoon ja ne on kohdennettava soveltamalla jakoperustetta, joka kuvastaa kyseisen resurssin käyttöastetta kunkin toiminnon tapauksessa. Toimintoon kohdennettavat kokonaiskustannukset sisältävät myös yleisiä menoja, joita ei voida kohdentaa tiettyyn toimintoon. Nämä menot kohdennetaan siten, että kaikille tuotteille osoitetaan yhtä suuri määrä kustannuslisähinnoittelun perusteella.
(130)
Kyseiset 986 eri toimintoa muodostavat kunkin tuotteen arvoketjun. Tiettyyn toimintoon liittyvä osuus kustannuksista kohdennetaan tuotteisiin sen mukaisesti, kuinka paljon kyseistä toimintoa kussakin tuotteessa käytetään. Muiden kuin operatiivisten toimintojen kustannukset kohdennetaan ensin operatiivisiin toimintoihin, jotka liittyvät suoraan tuotteisiin.
(131)
Prosessin viimeisessä vaiheessa toimintojen kustannukset kohdennetaan kullekin tuotteelle yleensä määrään perustuvan jakoperusteen avulla. Toisin sanoen kaikki tuotteet, joissa käytetään jotakin toimintoa, kirjataan suhteessa niiden osuuteen toiminnon käytöstä aiheutuvista kustannuksista.
(132)
Komissio pitää DPLP:n nykyistä kustannuslaskentamenetelmää tyydyttävänä, sillä siinä kohdennetaan kaikki kustannukset asianmukaisesti ja riittävällä tarkkuudella. Komissio kuitenkin toteaa, että DPLP on siirtynyt tähän kustannuslaskentamenetelmään vasta vähitellen. Voidaan siis katsoa, että tämän tutkinnan kohteena olevan kauden alkupuolelta peräisin olevat kirjanpitotiedot eivät ole yhtä yksityiskohtaisia kuin nykyisen laskentamenetelmän mukaiset tiedot, vaikka ne ovatkin yleisesti ottaen luotettavia.
(133)
Maaliskuussa 2011 Belgian viranomaiset ilmoittivat komissiolle DPLP:n kustannuslaskentamenetelmän takautuvasta muuttamisesta, jotta tietyt kustannukset voidaan jakaa eri tavalla kaupallisen toiminnan ja yleispalvelutehtävän välillä. Belgian viranomaisten suunnittelema muutos liittyy viimeiseen vaiheeseen kustannusten kohdentamisessa, kun tuotteet kirjataan suhteessa niiden osuuteen toiminnon käytöstä aiheutuvista kustannuksista.
(134)
Muutoksella muutetaan tuotteiden liiketoimintakustannusten kohdentamismenetelmää, jota DPLP on toistaiseksi soveltanut. Tällaisen muutoksen jälkeen tietyt kaupallisiin tuotteisiin liittyvät kustannukset siirtyisivät julkisen palvelun osa-alueelle, mikä laajentaisi julkisen palvelun kustannuspohjaa. Julkiset palvelut vastaisivat tällä perusteella keskimäärin […] euron osuudella vuodessa kustannuksista, jotka on tällä hetkellä kohdennettu kaupallisiin tuotteisiin. Muut kustannuslaskentamenetelmän osa-alueet säilyisivät suunnitelman mukaan ennallaan.
(135)
Belgian viranomaisten mukaan tiettyjen toimintojen kustannukset on luonteensa mukaisesti vahvistettu tietylle tasolle, joka määräytyy julkisen palvelun tarpeiden perusteella. Toisin sanoen näiden julkiseen palveluun käytettävien toimintojen kustannukset säilyisivät muuttumattomina, vaikka missään kaupallisessa tuotteessa ei hyödynnettäisi näitä toimintoja. Jos kaupallinen tuote ei ole kyseisen toiminnon alkusyy, kyseiseen toimintoon liittyvää operatiivista kustannusta ei myöskään pitäisi kohdentaa tuotteeseen, vaikka sitä siinä hyödynnettäisiinkin.
(136)
Belgian viranomaiset esittävät, että tarkistettu menetelmä vastaa direktiiviä 97/67/EY, Chronopost-tuomiota (40) ja julkisen palvelun velvoitteesta maksettavana korvauksena myönnettävää valtiontukea koskevia yhteisön puitteita (41), jäljempänä ’julkisen palvelun velvoitteesta maksettavaa korvausta koskevat puitteet’. Viranomaisten mukaan menetelmällä kohdennetaan tuotteisiin niihin suoraan kohdennettavissa olevat kustannukset, ja se kuvaa paremmin julkisen palvelun velvoitteisiin liittyviä todellisia kustannuksia. Komissio kuitenkin katsoo, että tätä uutta perustelua ei voida hyväksyä sen muotoon liittyvistä, taloudellisista eikä oikeudellisista syistä.
(137)
Muotoon liittyvien syiden osalta on todettava, että ehdotettua menetelmää ei ole varsinaisesti sovellettu DPLP:n sisäisessä laskennassa, vaan kyse on pikemminkin tietojen muuttamisesta jälkikäteen. Tarkistettu menetelmä ei ole saanut sääntelyviranomaisten ennakkohyväksyntää hinnoitteluperusteena, eikä valtio käytä sitä laskiessaan yleishyödyllisistä palveluista maksettavaa korvausta. Tarkistettu menetelmä vaikuttaa siis olevan teoreettinen malli, joka on kehitelty tätä valtiontukimenettelyä varten. Taloudelliselta kannalta, kun määritetään sisäistä siirtohinnoittelua, ei voida olettaa, että kaupallisiin tuotteisiin ei pitäisi kohdentaa osaa niiden resurssien kustannuksista, joita niissä hyödynnetään (tämän menetelmän mukaan kaupalliset tuotteet eivät osallistuisi postinjakelijoiden jakelukierrosten kustannuksiin, vaikka postinjakelijat jakavat myös kaupallisia tuotteita). Oikeudelliselta kannalta muutos ei vaikuta yhteensopivalta direktiivin 97/67/EY 14 artiklan 3 kohdan b alakohdan iv alakohdan, Chronopost-tuomion (42) ja vuonna 2005 annettujen (43), julkisen palvelun velvoitteesta maksettavaa korvausta koskevien puitteiden kanssa. Niissä kaikissa edellytetään, että yhteiset kustannukset kohdennetaan asianmukaisella tavalla kaupallisiin toimintoihin.
(138)
Komissio ei siis perusta arviointiaan muutettuun kirjanpitoon, vaan kustannuslaskentatietoihin, jotka Belgian postialan sääntelyviranomainen IBPT (Institut belge des services postaux et des télécommunications) (44) on varmentanut direktiivin 97/67/EY mukaisesti, jotka on toimitettu jo aikaisemmin ja jotka perustuvat DPLP:n virallisesti soveltamaan kustannuslaskentamenetelmään.
6.2 ELÄKEVELVOITTEISTA VAPAUTTAMISTA KOSKEVA ARVIOINTI
6.2.1 SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun valtiontuen olemassaolo
(139)
SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa määrätään, että ”jollei perussopimuksissa toisin määrätä, jäsenvaltion myöntämä taikka valtion varoista muodossa tai toisessa myönnetty tuki, joka vääristää tai uhkaa vääristää kilpailua suosimalla jotakin yritystä tai tuotannonalaa, ei sovellu sisämarkkinoille, siltä osin kuin se vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan”.
(140)
Jotta toimenpiteen katsotaan olevan SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdan mukaista valtiontukea, seuraavien edellytysten on täytyttävä: toimenpiteen on
i)
tarjottava etua tuensaajalle;
ii)
vääristettävä tai uhattava vääristää kilpailua suosimalla joitakin yrityksiä;
iii)
oltava valtion toimenpide tai valtion varoilla toteutettu toimenpide;
iv)
oltava omiaan vaikuttamaan jäsenvaltioiden väliseen kauppaan.
6.2.1.1 Etu ja valikoivuus
(141)
Combus-tuomion (45) perusteella Belgian viranomaiset toteavat, että eläkesitoumukset ovat epätavallisia kustannuksia, joita kilpailijoiden ei ole tarvinnut rahoittaa. Tämän vuoksi eläkesitoumuksista vapauttaminen ei ole valtiontukea.
(142)
Viranomaisten mukaan virkamiesasemalle ominaisen joustavuuden puutteen vuoksi DPLP ei pystynyt supistamaan tämän henkilöstön osuutta koko henkilöstöstään, vaikka siihen liittyy kalliimmat kustannukset kuin mahdolliseen vähemmän suotuisilla työsopimuksilla palkatuista työntekijöistä muodostuvaan henkilöstöön.
(143)
Aluksi on syytä muistuttaa, että unionin tuomioistuin ei ole vahvistanut Combus-tuomiota. Päinvastoin tuomioistuimen oikeuskäytäntö on ristiriidassa sen oletuksen kanssa, että rakenteellisen haitan korvaaminen ei voisi olla valtiontukea. Tuomioistuimen vakiintuneesta oikeuskäytännöstä seuraa, että tuen olemassaoloa on arvioitava suhteessa valtion toimenpiteen vaikutuksiin eikä sen syihin tai tavoitteisiin (46). Tuomioistuin on myös katsonut, että tuen käsite kattaa julkisten viranomaisten myöntämät edut, jotka eri muodoissaan vapauttavat yrityksen kustannuksista, jotka se yleensä maksaa omista varoistaan (47).
(144)
Tuomioistuin on myös todennut, että yritysten työntekijöiden korvauksiin liittyvät kustannukset kuuluvat luonteensa puolesta yritysten itsensä maksettaviksi riippumatta siitä, perustuvatko kustannukset lakisääteisiin velvoitteisiin tai kollektiivisiin sopimuksiin. (48) Tältä osin tuomioistuin on arvioinut, että vaikka valtion toimenpiteiden tarkoituksena on korvata lisäkustannuksia, tämä ei merkitse, ettei toimenpiteitä voitaisi luokitella tueksi (49).
(145)
Voidaan myös havaita, että Combusin kilpailuympäristö poikkeaa DPLP:stä. Combus harjoitti kaupallista kuljetustoimintaa ja toimi markkinoilla yksityisiin linja-autoyhtiöihin verrattavissa kilpailuolosuhteissa. Tarjouskilpailumenettelyn jälkeen julkiset joukkoliikenneyhtiöt luovuttavat linja-autotoimintansa yksityisille ja julkisille yrityksille. Julkisia hankintoja koskevien sääntöjen mukaisesti tarjouskilpailun voittajaksi valitaan taloudellisesti edullisin tarjous riippumatta siitä, onko tarjouksen tekijä julkinen vai yksityinen toiminnanharjoittaja. Koko arviointikaudella DPLP:llä oli kattava monopoli, jossa taloudelliset paineet olivat täysin erilaisia. Toisin kuin Combusia koskevassa asiassa, Belgia ei ole tässä asiassa antanut säännöksiä, joilla poistettaisiin tai mukautettaisiin DPLP:n palveluksessa työskenteleviin virkamiehiin sovellettavia erityisiä työsuhdejärjestelyjä tai eläkeoikeuksien muodostumistapaa.
(146)
Tästä syystä komissio katsoo, että Combus-tapauksen ja tämän asian tosiasiallisten erojen vuoksi on perusteltua tulla eri johtopäätökseen käsiteltävänä olevassa asiassa.
(147)
Jotta voidaan arvioida, sisältyykö kyseisiin toimenpiteisiin valtiontukea, on määritettävä, tarjoavatko nämä toimenpiteet DPLP:lle taloudellista etua siten, että se vapautuu kustannuksista, joista sen olisi tavallisesti vastattava omista varoistaan, ja ovatko ne näin estäneet markkinavoimien tavanomaiset vaikutukset. Tuki vapauttaa yrityksen kustannuksista, joista sen olisi tavallisesti vastattava omista varoistaan, kun otetaan huomioon kyseessä olevan kulujärjestelmän luonne tai yleinen rakenne. ”Epätavallisen” kustannuksen käsite voidaan sitä vastoin määritellä tällaisiin tavanomaisiin kustannuksiin verrattuna ylimääräiseksi kustannukseksi. Tällaisen ylimääräisen kustannuksen poistaminen lainsäädännöllä ei tarjoaisi edunsaajalle etua eikä siis olisi valtiontukea.
(148)
Valikoivuuden analysointia koskevan tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan tilannetta on verrattava sopivaan viitekehykseen, jotta voidaan määrittää, onko tietyn yrityksen tai tuotannonalan erilainen kohtelu perusteltua järjestelmän ”luonteen tai yleisen rakenteen” vuoksi tavanomaisessa markkinatilanteessa. Kustannusten määrittely tavanomaisiksi tai epätavallisiksi edellyttää sellaisen viitekehyksen tai vertailuarvon määrittämistä, jolla pyritään osoittamaan yritykset, jotka olisivat toimenpiteellä tavoitellun päämäärän kannalta samankaltaisessa tosiasiallisessa tai oikeudellisessa tilanteessa.
(149)
Vaikuttaa kuitenkin siltä, ettei sellaista ulkoista vertailukohtaa voida löytää, jonka avulla voitaisiin määritellä sellaisen yrityksen ”tavanomainen” maksuosuus, joka on kyseisellä toimenpiteellä tavoitellun päämäärän kannalta samankaltaisessa tosiasiallisessa tai oikeudellisessa tilanteessa kuin DPLP. DPLP:n kilpailijat ovat yksityisoikeudellisia yrityksiä, jotka harjoittavat toimintaansa kilpailulle avoimilla markkinoilla. DPLP puolestaan hyötyi lakisääteisestä monopolista koko arviointijakson ajan ennen kuin postitoiminnan markkinat vapautuivat täydellisesti vuonna 2011.
(150)
Jotta voidaan selvittää perussopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun edun olemassaolo, komission on tarkasteltava DPLP:n tilannetta ja verrattava sen sosiaaliturvamaksuja ennen sen vapauttamista eläkevelvoitteista ja sen jälkeen.
(151)
DPLP vastasi kaikista virkamiestensä eläkekuluista ja sosiaaliturvamaksuista siitä alkaen, kun asiaa koskeva laki annettiin 6 päivänä heinäkuuta 1971 aina vuonna 1997 toteutettuun eläkeuudistukseen asti. Komissio katsookin, että kustannukset ovat osa tavanomaisia kustannuksia, jotka DPLP:n olisi pitänyt rahoittaa omista varoistaan, kun otetaan huomioon sen oikeudellinen ja tosiasiallinen asema Belgian postipalvelujen markkinoilla.
(152)
Koska tutkinnan kohteena oleva, vuonna 1997 toteutettu vapautus eläkesitoumuksista antoi DPLP:lle mahdollisuuden vapautua kustannuksista, jotka sen olisi pitänyt rahoittaa omista varoistaan, kyseiset toimenpiteet tarjoavat toiminnanharjoittajalle perussopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun edun.
(153)
Kyseinen etu on valikoiva, koska se myönnettiin vain DPLP:lle.
6.2.1.2 Valtion varat
(154)
Eläkesitoumuksista vapauttaminen rahoitettiin valtion varoista, sillä valtio otti vastatakseen DPLP:n eläkevastuista.
(155)
Koska valtio maksaa DPLP:n eläkkeelle jääneen henkilöstön eläkkeet suoraan omasta talousarviostaan, kyse on selkeästi valtion varoista.
6.2.1.3 Kilpailun vääristyminen ja vaikutus jäsenvaltioiden väliseen kauppaan
(156)
Edellä esitetyt toimenpiteet ovat omiaan vaikuttamaan jäsenvaltioiden väliseen kauppaan, sillä DPLP toimii markkinoilla, joilla käydään kilpailua, kuten pakettien toimituspalvelut, joille on ominaista merkittävä maidenvälinen kauppa. Pakettitoimitusten markkinoilla DPLP kilpailee toisissa maissa toimintaa harjoittavien yritysten kanssa, kuten UPS, FedEx ja TNT Express. DPLP harjoittaa toimintaa myös lehtijakelumarkkinoilla, joilla toimii tai voi toimia muiden jäsenvaltioiden yrityksiä. Pakettitoimituksia ei ole missään vaiheessa rajattu pelkästään DPLP:n tehtäväksi ja muut yritykset tarjosivat tiettyjä pakettitoimituspalveluja (50) tai muita erityisiä postipalveluja jo 1990-luvun alussa (51). DPLP toimii lisäksi rahoituspalvelujen alalla (postisiirtotilit, säästötilit ja maksupalvelut), jossa sen kanssa kilpailevat pankkien ja muiden rahoituslaitosten tyyppiset rahoitustuotteita tarjoavat toiminnanharjoittajat. Postisiirto- ja säästötilit, joita käytetään sekä maksupalveluihin että säästämiseen, kilpailevat pankkien käyttö- ja säästötilien kanssa. Pankkiala avattiin kilpailulle jo ennen vuotta 1992, ja sille on ominaista merkittävä jäsenvaltioiden välinen kauppa. Eri jäsenvaltioista peräisin olevat pankit sijoittautuivat Belgiaan ennen vuotta 1992. Tuolloin Belgian alueella toimi jo yli 70 ulkomaalaista rahoituslaitosta (52).
(157)
Edellä esitetyistä syistä on selvää, että DPLP:lle taloudellista etua tarjoavat valtion toimenpiteet ovat omiaan vaikuttamaan jäsenvaltioiden väliseen kauppaan.
(158)
Johdanto-osan 141-157 kappaleessa esitetyistä syistä komissio katsoo, että eläkesitoumuksista vapauttaminen on SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea.
6.2.2 Eläkesitoumuksista vapauttamisen soveltuvuutta sisämarkkinoille 107 artiklan 3 kohdan c alakohdan mukaisesti koskeva arviointi
(159)
Vuoden 1997 eläkeuudistuksen yhteydessä DPLP:n maksama eläkkeistä aiheutuvien vuotuisten nettokustannusten korvaus valtiolle muuttui maksuksi, joka vapautti DPLP:n kaikista eläkekustannuksista, joista sen kilpailijoiden oli vastattava. Ilman tätä uudistusta eläkekustannusten taso olisi jatkanut merkittävää nousua seuraavina vuosina pääasiassa siitä syystä, että työtä vielä tekevien virkamiesten eli eläkkeenmaksajien ja työnsä lopettaneiden virkamiesten eli eläkkeensaajien suhdeluku heikentyy, sillä DPLP päätti olla enää palkkaamatta virkamiehiä.
(160)
SEUT-sopimuksen 107 artiklan 2 kohdassa ja 107 artiklan 3 kohdan a ja b alakohdassa tarkoitettuja poikkeuksia ei selvästikään voida soveltaa, eikä Belgia ole vedonnut SEUT-sopimuksen 106 artiklan 2 kohtaan perustellakseen DPLP:n vapauttamista eläkesitoumuksista. Komissio tutkii tämän vuoksi, voidaanko eläkesitoumuksista vapauttamisen katsoa soveltuvan sisämarkkinoille SEUT-sopimuksen 107 artiklan 3 kohdan c alakohdan perusteella. Siinä määrätään, että sisämarkkinoille soveltuvaksi voidaan katsoa tuki tietyn taloudellisen toiminnan tai talousalueen kehityksen edistämiseen, jos tuki ei muuta kaupankäynnin edellytyksiä yhteisen edun kanssa ristiriitaisella tavalla.
(161)
Komissio tarkastelee ensiksi, missä määrin kaikista eläkekustannuksista vastaaminen täyttää yleistä etua koskevan tavoitteen ja on välttämätöntä sen toteuttamiseksi. Sen jälkeen se tutkii toimenpiteen oikeasuhteisuutta ja tarkastelee tuen myönteisten ja kielteisten vaikutusten välistä tasapainoa.
6.2.2.1 Postialan vapauttaminen on yleisen edun mukainen tavoite
(162)
Unionin lainsäädännössä on edistetty postialan kasvavaa vapauttamista vuodesta 1992, jolloin annettiin vihreä kirja. Sen jälkeen on hyväksytty seuraavat kolme direktiiviä: i) direktiivi 97/67/EY, ii) direktiivin 97/67/EY muuttamisesta yhteisön postipalvelujen kilpailulle avaamisen jatkamiseksi 10 päivänä kesäkuuta 2002 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2002/39/EY (53) ja iii) direktiivi 2008/6/EY. Postimarkkinoiden vapauttamista EU:ssa pidetään myös yleisesti merkittävänä osana Lissabonin kasvu- ja työllisyysstrategiaa.
(163)
Yleispalveluvelvoitteella tarkoitettujen peruspostipalvelujen tarjoamisen varmistamisen lisäksi on tärkeää, että luodaan yhtenäiset kilpailuolosuhteet vakiintuneelle toiminnanharjoittajalle, markkinoilla jo toimiville kilpailijoille ja uusille tulokkaille.
(164)
Ranskan La Postea koskevassa päätöksessään komissio on jo todennut, että vakiintuneen toiminnanharjoittajan ja sen kilpailijoiden saattaminen tasapuoliseen asemaan sosiaaliturvamaksujen osalta on peruslähtökohtana tasapuoliselle kilpailulle postialalla. Komissio katsoi sisämarkkinoille soveltuvaksi sen, että valtio otti vastatakseen Ranskan La Posten virkamiesten eläkkeiden rahoitusvelvoitteista, sillä julkiset avustukset varmistivat tasapuoliset sosiaaliturvamaksuosuudet La Postelle ja sen kilpailijoille. Komissio aikoo noudattaa tässä asiassa samaa periaatetta kuin kyseisen päätöksen 6.3 luvussa. Periaatetta sovelletaan tähän asiaan relevanteilta osiltaan.
6.2.2.2 Eläkesitoumuksista vapauttamisen välttämättömyys
(165)
Komissio katsoo, että DPLP:n muuttaminen vuonna 1992 oli tarpeen kilpailun edistämiseksi postimarkkinoilla. Toimenpide asetti DPLP:n ja sen kilpailijat tasapuoliseen asemaan oikeudellisen muodon osalta (ja samalla päätti rajoittamattoman takauksen, jota DPLP oli saanut julkisoikeudellisena yksikkönä).
(166)
Belgian valtio ja postilaitos eivät kuitenkaan olleet muodostaneet rahastoja, jotka olisivat vastanneet eläkesitoumuksia. Perustamisajankohtana vuonna 1992 DPLP vastasi edelleen eläkesitoumuksistaan, mutta sen kirjanpitoon ei tilien avausajankohtana ollut siirretty vastaavia varoja.
(167)
Eläkkeiden maksu olisi siis vähitellen muodostanut DPLP:lle liian raskaan rasitteen, sillä lukuisten virkamiesten eläkeikä läheni. Vaikka toimenpiteitä toteutettiin tilanteen parantamiseksi (tuottavuuden parantaminen, henkilöstön asteittainen supistaminen luonnollisen poistuman kautta, palkkojen indeksointi), ne eivät riittäneet DPLP:n rahoitusaseman kestävän tasapainon aikaansaamiseen (ks. taulukko 3 jäljempänä).
(168)
Tämä johtuu erityisesti siitä, että muutos yksityisoikeudelliseksi yritykseksi merkitsi DPLP:lle myös sitä, että se ei enää palkannut virkamiehiä vaan pelkästään sopimussuhteisia työntekijöitä (joilla on yleinen työsopimus ja joihin sovellettiin työoikeuden säännöksiä). DPLP:n olisi tämän vuoksi pitänyt vuoden 1997 jälkeen rahoittaa omista varoistaan sekä eläkkeelle jääneiden virkamiesten eläkemenot että sopimussuhteisten työntekijöidensä eläkevakuutuksiin liittyvät sosiaaliturvamaksut.
(169)
DPLP:n negatiivinen rahavirta olisi kehittynyt huonompaan suuntaan vuosien kuluessa, sillä kasvavat eläkemaksut olisivat ylittäneet sen toiminnasta saadut tulot (ks. taulukko 3).
Taulukko 3
Belgian viranomaisten vuonna 1996 tekemät rahavirtasimulaatiot
(170)
On kiistatonta, että DPLP:n olisi pitänyt vastata huomattavasti korkeammista kustannuksista, jos sen olisi pitänyt rahoittaa omista varoistaan kaikkien virkamiestensä eläkkeet vuoden 1997 jälkeen. On ilmeistä, että ilman tukea siirtyminen julkisoikeudellisesta asemasta yksityiseksi yritykseksi olisi vaarantunut.
(171)
Jos eläkekustannukset olisi rahoitettu kokonaisuudessaan säännellystä kirjepostista saatuja tuloja lisäämällä, lähetysten maksut olisivat nousseet ja lähetettyjen kirjeiden lukumäärä olisi voinut supistua niin merkittävästi, että mahdollisuudet postin yleispalvelun tarjoamiseen olisivat olleet uhattuna.
(172)
Komissio katsoo lisäksi, että kyseiset toimenpiteet vastaavat niiden päämääränä olevaa yhteisön edun mukaista tavoitetta. Millään muulla toimenpiteellä ei olisi voitu ratkaista ongelmaa tehokkaammin. Yleishyödyllisten palvelujen alalla olisi toki voitu maksaa julkisen palvelun tarjoamisesta korvausta, mutta tällainen lähestymistapa ei olisi kestävä pitkällä aikavälillä, koska kyseessä on rakenteellinen ongelma.
(173)
Kun tarkastellaan postimarkkinoiden vapauttamista koskevaa tavoitetta, jonka mukaan tarkoituksena on varmistaa laadukkaiden postin yleispalvelujen tarjonta kohtuulliseen hintaan, ja tasapuolisen kilpailun edistämistä koskevaa tavoitetta, eläkesitoumuksista vapauttaminen oli välttämätön toimenpide.
6.2.2.3 Eläkesitoumuksista vapauttamisen oikeasuhteisuus
(174)
Ranskan La Postea koskevassa päätöksessä komissio arvioi niiden tukitoimenpiteiden oikeasuhteisuutta, jotka liittyvät postialan vakiintuneen toiminnanharjoittajan vapauttamiseen eläkekustannuksista silloin, kun toiminnanharjoittajan palveluksessa on edelleen monopolitilanteessa sovittujen ehtojen mukaisesti palkattuja virkamiehiä. Oikeasuhteisuutta on arvioitava sen perusteella, onko luotu tasapuoliset edellytykset kilpailulle avoimilla markkinoilla (esimerkiksi kirjelähetykset, paketit ja rahoituspalvelut). Vakiintuneen toiminnanharjoittajan on maksettava vastaavanlaisia sosiaaliturvamaksuja kuin sen kilpailijoiden.
(175)
DPLP:n sopimussuhteinen henkilöstö oli oikeudellisesti samassa tilanteessa kuin minkä tahansa yksityisen yrityksen palkansaajat toisin kuin virkamieshenkilöstö, joiden työehdot vastasivat virkamiesasemaa. Vertaamalla DPLP:n kunkin henkilöstöryhmänsä osalta maksamia sosiaaliturvamaksuja voidaan selvittää, täyttyykö edellytys siitä, että DPLP maksaa eläkesitoumuksista vapautumisen jälkeen samansuuruisia sosiaaliturvamaksuja kuin kilpailijansa.
(176)
Seuraavassa yhteenvetotaulukossa esitetään yksityiskohtainen kuvaus DPLP:n maksamista sosiaaliturvamaksuista vakinaisen virkamieshenkilöstön ja sopimussuhteisen henkilöstön osalta:
DPLP:lle aiheutuneet ja sen maksamat sosiaaliturvakustannukset
Vakinainen virkamieshenkilöstö
Sopimussuhteinen henkilöstö
DPLP:n maksu sosiaaliturvajärjestelmään; eläkkeiden osuus maksuista 8,86 %
[…] %
[…] %
DPLP:n suorat kustannukset
[…] %
[…] %
Sairaus- ja tapaturmavakuutus
[…] %
[…] %
Lapsilisät
[…] %
-
Osuus korvauksien maksusta (54)
[…] %
Rakenteellinen vähennys (55)
[…] %
TYÖNANTAJAMAKSUT yhteensä
[…] %
[…] %
PALKANSAAJIEN MAKSUOSUUS
[…] %
[…] %
Palkansaajien maksut sosiaaliturvajärjestelmään
[…] %
[…] %
(177)
Kuten taulukko osoittaa, DPLP:n maksuosuus Belgian sosiaaliturvajärjestelmään (nimellinen prosenttiosuus palkkakustannuksista) on selvästi alhaisempi kuin yksityisten toiminnanharjoittajien osuus ([…] prosenttia verrattuna […] prosenttiin).
(178)
Jos kuitenkin otetaan huomioon työnantajan suorat kustannukset, jotta voidaan verrata todellisia sosiaaliturvamaksuosuuksia, kyseiset prosenttiosuudet ovat likimain samat ja DPLP:n vakinaisen virkamieshenkilöstön osalta jopa hieman korkeammat ([…] prosenttia verrattuna […] prosenttiin).
(179)
Voidaan myös todeta, että palkansaajien maksamat maksut ovat varsin samansuuruiset molemmissa tapauksissa ([…] prosenttia verrattuna […] prosenttiin).
(180)
DPLP:n alhaisempi nimellinen sosiaaliturvamaksuosuus vakinaisesta virkamieshenkilöstöstään johtuu siitä, että se on vapautettu tietyistä sosiaaliturvamaksuista, joita ei sovelleta virkamiesasemassa olevaan henkilöstöön (esimerkiksi ammattitaudit, työttömyys, työtapaturmat). DPLP vastaa kuitenkin itse suoraan maksuista, joihin sovelletaan vapautusta sen vakinaisen virkamieshenkilöstön erityisaseman perusteella. Tämä toimintapa aiheuttaa DPLP:lle suuria suoria kustannuksia.
(181)
Palkansaajien maksuosuus olisi otettava myös huomioon, sillä palkansaajien on maksettava tämä maksu työnantajan maksamasta palkkasummasta (tämä maksu on siis kustannuserä myös työnantajalle). Vakinaisen virkamieshenkilöstön maksuosuus on hieman korkeampi kuin sopimussuhteisen henkilöstön.
(182)
Belgian viranomaiset ja DPLP ovat toimittaneet tietoja, jotka osoittavat, että suorat maksut ovat pysyneet yleisesti ottaen ennallaan.
(183)
Vaikka DPLP:n suorat kustannukset ([…] prosenttia) eivät varsinaisesti ole sosiaaliturvamaksuja, olisi otettava huomioon, että nämä kustannukset eivät ole vapaaehtoisia vaan suoraa seurausta vakinaisen virkamieshenkilöstön erityisasemasta, ja DPLP:n on pakko maksaa ne. Vaikuttaa siis loogiselta päätellä, että ne vastaavat muita sosiaaliturvamaksuja alkuperänsä ja tarkoituksensa puolesta.
(184)
Näin ollen nämä suorat kustannukset olisi otettava huomioon laskettaessa DPLP:n todellisia sosiaaliturvamaksuja. Näin saatu sosiaaliturvamaksujen kokonaisosuus on hieman korkeampi DPLP:n vakinaisen virkamieshenkilöstön osalta ([…] prosenttia) kuin yksityissektorin yritysten henkilöstön osalta ([…] prosenttia).
6.2.2.4 Eläkesitoumuksista vapauttamisen tasapainottamista koskeva arviointiperuste
(185)
DPLP:hen sovellettavan eläkejärjestelmän uudistus oli olennainen askel yrityksen sopeuttamisessa Belgian postimarkkinoiden vähittäiseen ja lopulta täydelliseen vapautumiseen, jolla on merkittävä rooli Lissabonin kasvu- ja työllisyysstrategiassa.
(186)
La Postea koskevassa päätöksessään komissio totesi, että postialan vapauttaminen voisi vaikeutua, jos eläkejärjestelmien uudistussuunnitelmia (jotka vastasivat Belgiassa toteutettuja) ei hyväksyttäisi.
(187)
Komissio katsoo myös, että kyseiset toimenpiteet eivät liity erityiseen järjestelmään eläkkeensaajille maksettujen etuuksien osalta. Niiden avulla voidaan kuitenkin muuttaa kestäväksi rahoitusmekanismi, joka oli ajan saatossa muuttunut käyttökelvottomaksi. Komissio katsoo, että toimenpiteet ovat siis osa yleisempää jäsenvaltioiden eläkejärjestelmien uudistusta, jota sekä neuvosto että komissio kannattavat.
(188)
Toimenpiteen kielteiset vaikutukset vaikuttavat rajallisilta, sillä DPLP:n historian ja sen toiminnan perusteella on selvää, että suuri osa sen eläkesitoumuksista liittyy monopolin piiriin kuuluvaan toimintaan, jossa kilpailun vääristyminen on luonnollisesti rajallista.
(189)
Kyseinen toimenpide voi teoriassa mahdollistaa DPLP:lle määräävän aseman säilyttämisen. Komissio kuitenkin pitää tätä riskiä vähäisenä, sillä toimenpiteillä vain saatetaan DPLP:n maksamat sosiaaliturvamaksut samalle tasolle sen kilpailijoiden maksujen kanssa.
(190)
Edellä esitetystä seuraa, että DPLP:lle myönnetyn tuen kielteiset vaikutukset ovat rajallisia verrattuna toimenpiteen myönteisiin vaikutuksiin.
(191)
Toimenpiteet rajoittuvat siihen, mikä on ehdottoman välttämätöntä tasapuolisten olosuhteiden palauttamiseksi sosiaaliturvamaksujen osalta ja lopettavat DPLP:tä haittaavan kilpailun vääristymisen. Tämän vuoksi ne eivät muuta kaupankäynnin edellytyksiä yhteisen edun kanssa ristiriitaisella tavalla.
(192)
Näistä syistä komissio katsoo, että vuonna 1997 myönnetty vapautus eläkesitoumuksista voidaan katsoa soveltuvaksi sisämarkkinoille SEUT-sopimuksen 107 artiklan 3 kohdan c alakohdan mukaisesti, sillä DPLP ei ole muita toiminnanharjoittajia paremmassa asemassa vakinaisen virkamieshenkilöstönsä sosiaaliturvamaksujen osalta.
6.3 JULKISEN PALVELUN KORVAUKSEN JA MUIDEN TOIMENPITEIDEN ARVIOINTI
6.3.1 SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun valtiontuen olemassaolo
6.3.1.1 Etu ja valikoivuus
(193)
Kun tarkastellaan julkisen palvelun vuotuista korvausta, Altmark-tuomiossa (56) määritellään perusteet, jotka julkisen toimenpiteen on täytettävä, jotta se voidaan katsoa korvaukseksi julkisen palvelun velvoitteesta ja jotta sitä ei luokiteltaisi SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitetuksi valtiontueksi.
(194)
Käsiteltävänä olevassa asiassa nämä perusteet (erityisesti neljäs peruste) eivät täyty: DPLP:tä ei ole valittu julkisia hankintoja koskevassa menettelyssä. Belgian viranomaiset eivät ole myöskään osoittaneet, että korvaustaso olisi määritetty analysoimalla kustannuksia, joita hyvin johdetulle ja vakavaraiselle keskivertoyritykselle olisi aiheutunut siltä edellytettyjen julkisen palvelun velvoitteiden täyttämisestä. Komissiolla ei ole viitteitä tai tietoja, joiden perusteella neljännen perusteen voitaisiin katsoa täyttyneen.
(195)
Koska vuotuiset korvaukset hyödyttivät vain yhtä yritystä ja antoivat sen käyttöön ylimääräisiä varoja, toimenpide antaa DPLP:lle valikoivan edun.
(196)
Pääomasijoitukset vuonna 1997: Belgian viranomaiset ovat myöntäneet, että vuonna 1997 toteutetut 62 miljoonan euron pääomasijoitukset olivat käytännössä viivästynyttä korvausta yleishyödyllisistä palveluista, ja korvaus olisi pitänyt maksaa vuonna 1996. Tästä syystä näitä pääomasijoituksia on arvioitava samoin perustein kuin vuotuisia korvauksia. Koska Altmark-tuomiossa määritellyt edellytykset eivät täyty, toimenpide antaa DPLP:lle valikoivan edun.
(197)
Pääomasijoitukset vuonna 2003: Belgian viranomaiset ilmoittivat, että vuonna 2003 toteutetussa pääomasijoituksessa (297,5 miljoonaa euroa) noudatettiin markkinataloussijoittajaperiaatetta eikä kyse ollut valtiontuesta. Viranomaisten mukaan pääomasijoituksen tarkoituksena oli vahvistaa DPLP:n omia varoja lajittelukeskusten rakentamista ja uudenaikaistamista, postijakelureittien optimoimista ja automatisoinnin lisäämistä varten. Sijoitetuilla varoilla katettiin myös henkilöstömenoja, jotka olivat seurausta varhaiseläkejärjestelmästä ja työajan vähentämisestä johtuvasta palkansaajien määrän supistumisesta ja uudelle henkilöstölle maksettavien palkkojen noususta.
(198)
Osoittaakseen, että kyseinen pääomasijoitus toteutettiin markkinataloussijoittajaperiaatteen mukaisesti, Belgian viranomaiset laativat strategisen suunnitelmansa yhteydessä kannattavuuslaskelmia, joiden mukaan kannattavuus suhteessa pääomakustannuksiin oli parempi kuin yksityissijoittaja olisi edellyttänyt.
(199)
Belgian viranomaisten laatimat ennusteet ja laskelmat suuntautuvat tulevaisuuteen, ovat erittäin yksityiskohtaisia ja vastaavat menetelmää, jota yksityissijoittaja käyttäisi:
1.
kannattavuus laskettiin tulevia diskontattuja rahavirtoja koskevan mallin avulla, jossa otetaan huomioon yrityksen tuleva kasvu ja investointien potentiaali tuottaa tuottoja ja rahavirtoja osakkaille;
2.
kolmea skenaariota tarkasteltiin: optimistista skenaariota, pessimististä skenaariota ja todennäköisintä skenaariota, joka lopulta valittiin ennusteiden herkkyyden arviointiin;
3.
ennusteiden mukaan voittomarginaali kasvaisi […] prosenttia vuonna 2007 (ks. taulukko 4) ja odotettu sisäinen korkokanta (IRR) […] prosenttia kaudella 2003-2012 (ks. taulukko 5). Toisin sanoen luvut ylittivät […] prosenttia, jonka riippumaton asiantuntija (Banque Degroof) oli arvioinut voittomarginaaliksi, jota postialan yksityissijoittajat pitäisivät asianmukaisena.
Taulukko 4
Belgian viranomaisten ennusteet kaudelle 2003-2007
(…)
lähde: Belgian viranomaiset
Taulukko 5
Belgian viranomaisten laskelmat tulevasta sisäisestä korkokannasta, todennäköisin skenaario
(…)
lähde: Belgian viranomaiset
(200)
Voidaan myös todeta, että ennusteiden asianmukaisuuden vahvistivat yleisesti seuraavien vuosien toteutuneet tulokset (ks. taulukko 6). Kannattavuuden kasvun myötä DPLP alkoi jakaa osinkoa vuonna 2007.
Taulukko 6
Toteutuneet voitot kaudella 2003-2007
(…)
lähde: Belgian viranomaiset
(201)
Kymmenen vuoden aikana toteutuneet tulokset vastaavat niin ikään vuoden 2003 ennusteita, vaikka jälkikäteen laskettu sisäinen korkokanta oli […] prosenttia eli korkeampi kuin vuonna 2003 ennakoitu […] prosenttia.
(202)
Vaikka Belgian valtion tekemän sijoituksen tuotto vaikuttaa riittävältä vahvistamaan, että kyseisessä sijoituksessa on noudatettu markkinataloussijoittajaperiaatetta, on huomattava, että kannattavuuden arvioinnin perustana olevat tulot sisältävät valtiontukea ja erityisesti DPLP:lle maksetut vuotuiset korvaukset.
(203)
Näillä valtiontukitoimenpiteillä pyritään kuitenkin selvästi eri tavoitteisiin, eikä niillä ole kronologista yhteyttä vuonna 2003 toteutettuun pääomasijoitukseen.
(204)
Yksityissijoittajalle mahdollisesti aiheutuvaa epävarmuutta siitä, että DPLP:n hyväksi oli myönnetty ilmoittamatonta tukea, lievensi vuonna 2003 annetussa komission päätöksessä pääomasijoitukselle annettu virallinen hyväksyntä. Sijoituksen toteuttamisajankohtana jokainen yksityissijoittaja, jolla on hyvät tuotto-odotukset, olisi todennäköisesti ottanut riskin sijoituksen tekemisestä komission myönteisen päätöksen jälkeen, vaikka päätös ei ollutkaan lopullinen. Tehdäkseen sijoituspäätöksen yksityissijoittaja ei olisi odottanut useita vuosia eli siihen asti, kunnes ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ja yhteisöjen tuomioistuin antoivat tuomionsa. Päätöksen myöhempää kumoamista ei siis voida pitää ennakoitavana tapahtumana sijoituksen toteuttamisajankohtana. Se on vaikuttanut varsin epätodennäköiseltä, sillä komission päätösten katsotaan olevan lainvoimaisia, jos niitä ei ole kumottu.
(205)
Tämän vuoksi komissio päättelee, että vuonna 2003 toteutettu pääomasijoitus voidaan katsoa markkinataloussijoittajaperiaatteen mukaiseksi eikä kyse ole SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitetusta valtiontuesta.
(206)
Pääomasijoitukset vuonna 2006: Belgian viranomaiset ilmoittivat, että vuonna 2006 toteutetussa pääomasijoituksessa (40 miljoonaa euroa) noudatettiin markkinataloussijoittajaperiaatetta eikä kyse ollut valtiontuesta.
(207)
Tämä sijoitus tehtiin ehdoin, joita sovelletaan myös yksityissijoittajaan: DPLP:n pääomaa merkitsivät valtio (40 miljoonaa euroa) ja Post Invest Europe (300 miljoonaa euroa), ja molemmat maksoivat osakkeesta saman hinnan (tasavertaisuusperiaate). Post Invest Europe oli tuolloin ulkopuolinen sijoittaja, eikä sillä ollut sidoksia DPLP:hen eikä Belgian valtioon.
(208)
Osakkeiden liikkeeseenlaskuhinta määritettiin asianmukaisesti. Määrittääkseen liikkeeseenlaskettujen uusien osakkeiden hinnan Belgian viranomaisten konsultoima investointipankki arvioi DPLP:n kokonaisarvoksi […]-[…] euroa. Valtio vahvisti lopulta yrityksen arvoksi […] euroa ennen pääomasijoitusten toteuttamista. Yhteisen liiketoimintasuunnitelman mukaiset tuottoastetta ja riskitasoa koskevat oletukset perustuivat pitkän aikavälin voittojen optimointiin liittyviin näkökohtiin. DPLP:n myöhemmät, vuonna 2006 toteutetun pääomankorotuksen jälkeiset toteutuneet tulokset (ks. jäljempänä) vahvistavat myös sijoituspäätöksen tekohetkellä huomioon otettujen oletusten ja muuttujien asianmukaisuuden.
Taulukko 7
DPLP:n tulokset vuosina 2006-2010
(…)
lähde: Belgian viranomaiset
(209)
Komissio katsoo, että vuonna 2006 toteutettu 40 miljoonan euron pääomasijoitus on selvästi markkinataloussijoittajaperiaatteen mukainen eikä kyse ole valtiontuesta.
(210)
Vaikka yhtiöverovapautus on omiaan antamaan DPLP:lle etua, sillä se voi alentaa veron määrää, joka sen olisi muussa tapauksessa pitänyt maksaa, se ei ole käytännössä hyödyttänyt DPLP:tä. Yhtiöverovapautus poistettiin vuonna 2005, ja kaudella 1992-2005 DPLP:n tulos verojen jälkeen oli tappiollinen. Vaikka sen nettotulos olisi joinakin vuosina ollut positiivinen, vuodelta toiselle siirrettävä verohyvitys olisi antanut DPLP:lle mahdollisuuden olla maksamatta veroa, vaikka se olisi kuulunut yhtiöverojärjestelmän piiriin. Tätä vapautusta ei tästä syystä tarkastella yksityiskohtaisemmin tässä päätöksessä.
(211)
Sitä vastoin vapautukset kiinteistöverosta ja kunnallisverosta asettavat DPLP:n muita yrityksiä suotuisampaan asemaan, sillä vapautukset vähentävät velvoitteita, joista sen olisi muutoin pitänyt vastata. Tämän vuoksi ne tarjoavat sille valikoivan edun.
(212)
Belgian viranomaiset korostavat, että kiinteistöjen siirto oli osa valtiolle kuuluvien omaisuuserien sisäistä uudelleenjärjestelyä, koska DPLP oli kokonaan valtion omistuksessa. Kiinteistöjen siirto antoi DPLP:n käyttöön kuitenkin uusia omaisuuseriä, jotka olivat aikaisemmin kuuluneet valtiolle. DPLP käytti kyseisiä rakennuksia jo silloin, kun ne olivat valtion omaisuutta, mutta se ei ollut niiden laillinen omistaja. Laillisen omistusoikeuden siirtäminen DPLP:lle, joka oli valtiosta erillinen yritys, antoi sille omistusoikeuden kiinteistöihin. DPLP sai siis lisää varoja siirtoa edeltävään tilanteeseen verrattuna. Tämä toimenpide tarjosi siis sille valikoivaa etua.
(213)
Ilman valtiontakausta DPLP ei olisi pystynyt saamaan lainaa samoin ehdoin. Belgian viranomaiset ovat arvioineet, että markkinakorko oli enimmillään 40 peruspistettä, kun valtion saama takauspalkkio oli 25 peruspistettä.
(214)
EY:n perustamissopimuksen 87 ja 88 artiklan soveltamisesta valtiontukiin takauksina annetun komission tiedonannon mukaan [3.2. d kohta] (57)”valtion ottamasta riskistä olisi yleensä perittävä takauksen tai vastatakauksen kohteena olevaan määrään perustuva asianmukainen takausmaksu. Kun takauksesta maksettu hinta on vähintään yhtä korkea kuin vastaava rahoitusmarkkinoilla esiintyvä takauksen viitemaksu, takaus ei ole tukea. Jos rahoitusmarkkinoilta ei löydy vastaavaa takauksen viitemaksua, taatun lainan kokonaiskustannusta, mukaan lukien lainan korko ja takausmaksu, on verrattava vastaavan takaamattoman lainan markkinahintaan.” Koska takausmaksu ei vaikuta olevan markkinaperusteinen, valtiontakaus antoi DPLP:lle mahdollisuuden saada rahoitusta edullisempaan hintaan kuin mitä sen olisi pitänyt periaatteessa saada.
(215)
Tämän vuoksi toimenpide tarjoaa DPLP:lle valikoivan edun, jonka määrä vastaa sen korkotason, joka DPLP:n olisi pitänyt ilman valtiontakausta maksaa, ja käytännössä takauksesta maksetun korkotason välistä erotusta. Etu oli joka vuosi 15 peruspistettä jäljellä olevasta pääomasta. Edun voidaan arvioida olevan 1,5 miljoonaa euroa koko laina-ajalta.
6.3.1.2 Valtion varojen käyttö
(216)
Yleishyödyllisistä palveluista maksettava vuotuinen korvaus rahoitettiin Belgian valtion talousarviosta DPLP:n ja Belgian valtion välillä tehtyjen peräkkäisten hallinnointisopimusten perusteella. Belgian viranomaisten toimittamien tietojen mukaan vuonna 1997 toteutetut pääomasijoitukset ovat käytännössä korvausta yleishyödyllisistä palveluista. Tämän vuoksi niitä ei ole otettu huomioon päätöksen tässä osassa.
(217)
Verovapautukset ovat pienentäneet valtion verotuloja, koska ne ovat supistaneet tuloja, jotka valtio olisi saanut ilman vapautuksia. Tämän vuoksi niihin liittyy valtion varojen siirtoa, joka on tapahtunut Belgian valtion verotulojen menetyksen myötä.
(218)
DPLP:lle siirretyt kiinteistöt kuuluivat aikaisemmin valtiolle. Valtio luovutti kiinteistöt DPLP:lle ja supisti näin omia omaisuuseriään ja kasvatti DPLP:n omaisuutta. Tämän vuoksi kyseessä on valtion varojen siirto.
(219)
Valtio myönsi takauksen lainalle ja vastasi riskeistä omalla talousarviollaan vastikkeetta. Tämän vuoksi kyse on valtion varoista tuloista luopumisen muodossa.
(220)
Preussen Elektra -asiassa annetun tuomion (58) mukaan postinjakelupalvelujen tuottamat tulot eivät ole valtion varoja, koska käyttäjien suorittamat maksut rahoitetaan heidän omista varoistaan, eikä valtio voi vaikuttaa asiaan.
(221)
Arvioitaessa sisämarkkinoille soveltuvuutta nämä tulot ovat kuitenkin suorassa yhteydessä postialalla tarjottavaan yleishyödylliseen palveluun. Ne on sen vuoksi otettava huomioon julkisen palvelun velvoitteesta maksettavaa korvausta koskevien puitteiden 17 kohdan ja direktiivin 97/67/EY 7 artiklan mukaisesti, jotta voidaan määrittää korvauksen välttämättömyys ja oikeasuhteisuus.
6.3.1.3 Kilpailun vääristyminen ja vaikutus jäsenvaltioiden väliseen kauppaan
(222)
Toimenpiteet ovat omiaan vaikuttamaan jäsenvaltioiden väliseen kauppaan johdanto-osan 156 kappaleessa esitetyistä syistä.
6.3.1.4 Yhteenveto tukitoimenpiteistä
(223)
Johdanto-osan 193-222 kappaleessa esitetyistä syistä seuraavat toimenpiteet ovat SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea:
a)
vuotuinen korvaus yleishyödyllisistä palveluista (1992-2005);
b)
pääomasijoitukset vuonna 1997;
c)
vapautus kiinteistöverosta (1992-2005);
d)
kiinteistöjen siirto vuonna 1992;
e)
vuonna 2004 myönnetty valtiontakaus.
6.3.2 SEUT-sopimuksen 108 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu voimassa oleva valtiontuki
(224)
Tietyt tässä asiassa tarkastellut toimenpiteet voidaan katsoa SEUT-sopimuksen 108 artiklan 1 kohdassa tarkoitetuksi voimassa olevaksi valtiontueksi.
6.3.2.1 Vapautus yhtiö- ja kiinteistöverosta
(225)
DPLP:llä oli vapautus yhtiö- ja kiinteistöverosta jo silloin, kun se oli vielä julkishallintoa eli ennen vuotta 1971. Vapautukset on myönnetty ennen kuin Belgia liittyi unioniin. Vapautuksia ei ole sittemmin muutettu. Tämän vuoksi nämä toimenpiteet ovat voimassa olevaa tukea.
(226)
Yhtiöverovapautus poistettiin vuonna 2005, mutta kiinteistöverovapautusta sovelletaan edelleen.
6.3.2.2 Postimarkkinoiden vapauttaminen
(227)
Belgian viranomaisten mukaan ennen postimarkkinoiden vapauttamista vuonna 1999 toteutetut toimenpiteet pitäisi katsoa voimassa olevaksi valtiontueksi. Kyseiset toimenpiteet hyödyttivät kuitenkin koko DPLP:n toimintaa, ja DPLP toimi kilpailulle avoimilla markkinoilla (kuten paketti- ja rahoituspalvelumarkkinat) huomattavasti ennen direktiivin 97/67/EY voimaantuloa vuonna 1999. Alzetta-tuomion (59) mukaisesti tällaista tukea ei voida pitää voimassa olevana tukena sisämarkkinoiden kehityksen vuoksi. Se voidaan katsoa voimassa olevaksi tueksi tietylle tuensaajalle, jos tämä on tuen täytäntöönpanoajankohtana harjoittanut toimintaa pelkästään markkinoilla, joita ei ole avattu kilpailulle.
(228)
Tämän vuoksi komissio ei voi hyväksyä tätä perustelua.
6.3.2.3 Kymmenen vuoden vanhentumisaika
(229)
Komissio ei voi myöskään hyväksyä päätelmää, jonka mukaan kymmenen vuoden vanhentumisajan olisi katsottava alkavan vuodesta 2009, jolloin päätös muodollisen tutkintamenettelyn aloittamisesta tehtiin. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen vuonna 2009 antamassa tuomiossa ei kumottu kaikkia aikaisempia tutkintatoimia. Tuomion mukaan näiden tutkintatoimien olisi vain pitänyt johtaa siihen, että komissio aloittaa muodollisen tutkintamenettelyn (60).
(230)
Koska komissio laati ensimmäisen tutkinta-asiakirjan 23 päivänä joulukuuta 2002, kun se esitti ensimmäisen tietopyynnön Belgian viranomaisille, ennen 23 päivää joulukuuta 1992 toteutettuja toimenpiteitä on sitä vastoin pidettävä voimassa olevana tukena.
6.3.3 Yleishyödyllisistä palveluista maksetun korvauksen soveltuvuus sisämarkkinoille 106 artiklan 2 kohdan nojalla
(231)
Yleishyödyllisistä palveluista maksetun korvauksen soveltuvuutta sisämarkkinoille arvioidaan SEUT-sopimuksen 106 artiklan 2 kohdan ja julkisen palvelun velvoitteesta maksettavaa korvausta koskevien puitteiden nojalla. Julkisen palvelun velvoitteesta maksettavaa korvausta koskevia puitteita on sovellettava sen voimaantuloajankohdasta lähtien eli 29 päivästä marraskuuta 2005. Koska kyseessä on pääasiassa koonnos jo ennen sen antamista voimassa olleista säännöistä, niihin viitataan myös arvioitaessa toimenpiteitä, jotka edeltävät sen voimaantuloa.
6.3.3.1 Arvioinnin soveltamisalan rajaaminen hallinnointisopimusten mukaisten tehtävien perusteella
(232)
Huomautuksissaan Belgian viranomaiset ja DPLP ovat vastustaneet tiukasti sitä, että komissio on sääntöjenvastaisesti maksettua tukea koskevissa aikaisemmissa asioissa noudatetun lähestymistapansa mukaisesti tehnyt kokonaisarvion kaikesta DPLP:lle myönnetystä tuesta koko kaudella, sillä se katsoo, että tuella on rahoitettu erottelematta kaikkia yritykselle osoitettuja julkisen palvelun velvoitteita. Belgian viranomaiset ja DPLP korostavat, että toisin kuin muissa asioissa tässä tapauksessa niiden tekemät hallinnointisopimukset rajaavat tiukasti ne DPLP:n toiminnan osa-alueet, joille tuki kohdennetaan, ja tukimäärät, joihin kyseiset osa-alueet ovat oikeutettuja (61).
(233)
Komissio katsoo, että hallinnointisopimuksissa määritellään tiukasti valtion ja tuensaajan oikeudet ja velvollisuudet vahvistamalla laskentaparametrit, joiden perusteella tuensaaja voi vaatia korvausta sopimuksessa luetelluista erityistehtävistä siinä mainittuina kausina. Tämän vuoksi komissio käyttää arviointinsa lähtökohtana eri hallinnointisopimusten määräyksiä.
(234)
Yleishyödylliset palvelut, joille myönnettävän valtiontuen soveltuvuus sisämarkkinoille on varmistettava, määritellään jäsenvaltion laatimissa toimeksiannoissa. Julkisen palvelun tehtävät, jotka DPLP:n on täytettävä, on osoitettu sille peräkkäisissä hallinnollisissa määräyksissä, joilla hyväksytään sen ja valtion noin viiden vuoden välein allekirjoittamat hallinnointisopimukset. Näillä sopimuksilla täsmennetään ja täydennetään kansallisen postilain säännöksiä.
(235)
Kukin hallinnointisopimus on erillinen toimeksianto, jossa kuvaillaan DPLP:ltä edellytetyt julkisen palvelun tehtävät ja vahvistetaan toimeksiannon kesto sekä parametrit, joiden perusteella valtion maksama korvaus lasketaan. Hallinnointisopimuksissa täsmennetään ne toiminnan osa-alueet, jotka otetaan huomioon valtion myöntämän korvauksen määrää laskettaessa.
(236)
Tukitoimenpiteiden soveltuvuutta sisämarkkinoille on arvioitava SEUT-sopimuksen 106 artiklan 2 kohdan nojalla, sillä korvaus on myönnetty julkisen palvelun velvoitteen täyttämisen aiheuttamien kustannusten rahoittamiseksi. Korvaus soveltuu sisämarkkinoille, jos se ei merkitse sitä, että DPLP saa hallinnointisopimuksilla osoitettujen julkisen palvelun velvoitteiden täyttämisestä aiheutuneista lisäkustannuksista liiallisen korvauksen, mukaan lukien kohtuullinen voitto. Jo myönnetyt liialliset korvaukset on perittävä takaisin.
(237)
Liiallista korvausta koskevan arvioinnin soveltamisalaan kuuluvat yleishyödylliset palvelut, joista maksetaan korvausta hallinnointisopimusten mukaisesti.
(238)
On tärkeää huomata, että hallinnointisopimusten määräyksissä on joitakin eroja. Tämän vuoksi liiallinen korvaus on määritettävä erikseen kussakin sopimuksessa määriteltyjen parametrien perusteella.
(239)
Ensimmäisen hallinnointisopimuksen (1992-1996) mukaisesti yleishyödyllisistä palveluista maksettava korvaus kattaa kaikki julkiset palvelut. Tämän ensimmäisen hallinnointisopimuksen määräyksissä ei jaotella korvausta eri julkisten palveluiden välillä sen mukaan, ovatko ne kyseisen sopimuksen mukaan oikeutettuja korvaukseen.
(240)
Tämän vuoksi on katsottava, että kyseisen sopimuksen mukainen korvaus kattaa erottelematta kaikki lisäkustannukset, jotka aiheutuvat kaikkien julkisen palvelun tehtävien täyttämisestä. Tällä kaudella mahdollisen liiallisen korvauksen valvonta käsittää siis kaikki julkiset palvelut: postin yleispalvelu (yleispalveluvelvoite), lehtijakelu ja muut DPLP:lle osoitetut tehtävät.
(241)
Toisin kuin ensimmäisessä hallinnointisopimuksessa, toisessa, kolmannessa ja neljännessä hallinnointisopimuksessa tukikelpoisuus rajataan vain tiettyihin määriteltyihin yleishyödyllisiin palveluihin. Korvauskelpoisia ovat seuraavat yleishyödylliset palvelut: sanoma- ja aikakauslehtijakelu sekä muut 33 kappaleessa luetellut julkiset palvelut. Hallinnointisopimukset sisältävät lausekkeita, joissa tukikelpoiset palvelut määritellään: Toisessa hallinnointisopimuksessa 7 artikla, kolmannessa hallinnointisopimuksessa 15 artikla ja neljännessä hallinnointisopimuksessa 12 ja 13 artikla.
(242)
Postin yleispalvelu ei sen sijaan ole korvauskelpoinen kuin ensimmäisen hallinnointisopimuksen nojalla.
(243)
Postin yleispalveluun liittyviä menoja ja tuloja ei siis oteta huomioon liiallista korvausta määritettäessä. Poikkeuksena tästä periaatteesta ovat varatulta alalta saadut ylimääräiset voitot (62).
6.3.3.2 Liiallisen korvauksen laskeminen
(244)
Koska johdanto-osan 239-243 kappaleessa tarkoitetuissa julkisen palvelun tehtävää koskevissa toimeksiannoissa on eroja, mahdollinen liiallinen korvaus on laskettava erikseen ensimmäisen hallinnointisopimuksen ja kolmen sitä seuranneen sopimuksen osalta.
(245)
Julkisen palvelun velvoitteesta maksettavaa korvausta koskevissa puitteissa sallitaan julkisen palvelun velvoitteen suorittamisen aiheuttamien kustannusten kattamisen lisäksi kohtuullinen korvaus (63).
(246)
Julkisen palvelun velvoitteesta maksettavaa korvausta koskevien puitteiden 18 kohdassa todetaan, että ”kohtuullisella tuotolla olisi katsottava tarkoitettavan omalle pääomalle saatavaa tuottoa, jossa otetaan huomioon riski, jonka valtion osallistuminen aiheuttaa yritykselle erityisesti silloin, kun valtio myöntää yritykselle yksin- tai erityisoikeuksia, tai vastaavasti tämän riskin puuttuminen. Tämä tuotto ei yleensä saa ylittää kulloisellakin alalla viime vuosina saatua keskimääräistä tuottoa. Aloilla, joilla ei toimi muita yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyviä palveluja tuottavaan yritykseen verrattavissa olevia yrityksiä, vertailukohdaksi voidaan ottaa muissa jäsenvaltioissa tai tarvittaessa muilla aloilla toimivia yrityksiä sillä edellytyksellä, että kunkin alan erityispiirteet otetaan huomioon. Jäsenvaltiot voivat kohtuullisen tuoton määrää määrittäessään ottaa käyttöön kannustinperusteita, jotka voivat liittyä esimerkiksi tuotetun palvelun laatuun ja tuotannon tehokkuuden kasvuun.”
(247)
Kohtuullinen tuottotaso on siis määritettävä ottamalla huomioon eri muuttujat, kuten kyseisen alan keskimääräinen tuotto, yrityksen toimintaan liittyvät riskit ja tarvittaessa kyseiseen yritykseen liittyvät kannustimet.
(248)
Kohtuullisen tuottotason määrittämisessä komission lähtökohtana on ollut joukko asiantuntijaselvityksiä, joita käsitellään yksityiskohtaisemmin jäljempänä. Komissio on määrittänyt selvitysten ja kunkin hallinnointisopimuksen riskitason perusteella DPLP:n kohtuullisen tuottotason vaihteluvälin postinjakelun ja lehtijakelun osalta kunkin neljän hallinnointisopimuksen tapauksessa. Kaikissa asiantuntijaselvityksissä pyritään määrittelemään yritysryhmät, joiden toiminta ja riskiprofiili ovat riittävän vertailukelpoisia kyseiseen vakiintuneeseen postitoiminnan harjoittajaan verrattuna, ja määrittämään toiminnanharjoittajan viitetuottotaso näiden vertailukelpoisten yritysten tuottojen perusteella.
(249)
Riskin osalta komissio korostaa, että DPLP:llä oli koko tarkastelujakson ajan harvoja tai ei lainkaan kilpailijoita suurimmalle osalle toiminnastaan. Syynä tähän oli joko se, että sillä oli lainsäädännöllä suojattu monopoli (pääosa postinjakelutehtävistä) tai se, että sillä oli määräävä asema, jolle on ominaista erittäin suuri markkinaosuus ja avustuksilla kustannustason alapuolella pidettyjen hintojen (esim. lehtijakelu) aiheuttamat markkinoillepääsyn esteet. Komission mielestä tämä on otettava huomioon kaikissa selvityksissä, joissa vertaillaan yrityksiä, jotka tarjoavat DPLP:n kanssa samanlaisia palveluja ja harjoittavat toimintaansa kilpailulle avoimessa ympäristössä.
(250)
Vakiintuneen postitoiminnan harjoittajan altistuminen riskeille riippuu pääasiassa julkisten viranomaisten käyttöön ottaman sääntelymekanismin ominaisuuksista.
(251)
Postinjakelun alalla DPLP:n yleispalveluvelvoite rahoitettiin pääasiassa postimerkkituloilla (64). Komissio arvioi, että riski vaihtelee sen perusteella, mukauttaako sääntelyviranomainen usein (esim. joka vuoden alussa vai aina tarpeen mukaan) postimerkkien hintaa kattaakseen jatkuvasti yleispalveluvelvoitteen aiheuttamat nettokustannukset vai onko postimerkkien hinta (65) vahvistettu ennakolta pitkäksi ajanjaksoksi (esim. neljä tai viisi vuotta) osana pitkäaikaista sopimusta (66). Yritykselle aiheutuu melko vähäinen riski ensimmäisestä hintojensääntelymallista, jos postimerkkien hinnat mukautetaan tietyin väliajoin, jotta tulojen ja menojen välinen tasapaino voidaan säilyttää jatkuvasti. Tämäntyyppinen sääntely suojaa yrityksen voittomarginaalia epävarmuustekijöiltä. Toinen malli aiheuttaa suuremman riskin, sillä toiminnanharjoittajan on vastattava menojen ja tulojen vaihtelujen seurauksista pidemmällä aikavälillä.
(252)
Samalla tavoin lehtijakelun osalta (taloudellisella korvauksella rahoitettu yleispalveluvelvoite) ero on merkittävä sen mukaan, perustuuko korvaus todellisiin nettokustannuksiin (käytännössä aiheutuneisiin nettokustannuksiin) vai pitkällä aikavälillä ennakoituihin nettokustannuksiin. Näin ollen korvaus, joka maksetaan kiinteänä määränä kauas tulevaisuuteen arvioitujen nettokustannusten perusteella, altistaa toiminnanharjoittajan kaikille tulojen ja menojen vaihteluille. Toiminnanharjoittajaan kohdistuva riski on tällöin suurempi kuin tilanteessa, jossa korvaus maksetaan kattamalla jälkikäteen määritetyt tulot ja menot kokonaisuudessaan.
(253)
Jos toiminnanharjoittajan ja julkiset viranomaiset sitova sopimus on luonteeltaan sellainen, että julkiseen palveluun liittyy tietty riski esimerkiksi siksi, että sopimus altistaa vakiintuneen toiminnanharjoittajan menojen ja tulojen merkittäville vaihteluille, kohtuullisen tuoton on oltava oikeassa suhteessa otettuun riskiin. Jos vakiintuneen toiminnanharjoittajan ja julkisten viranomaisten välinen sopimus on puolestaan sellainen, että julkiseen palveluun ei liity tuntuvaa riskiä, hyväksyttävän kohtuullisen tuoton on niin ikään oltava vaatimattomampi.
(254)
Komissio toteaa myös, että yritykselle aiheutunut on tiiviisti sidoksissa riskitasoon ja korvaustasoon, johon se on oikeutettu tehokkuusetujen vuoksi. Julkiset viranomaiset voivat näin ollen määrittää ennakolta kiinteän korvaustason, jossa ennakoidaan ja otetaan huomioon tehokkuusedut, jotka yrityksen pitäisi yleensä saada aikaan toimeksiannon aikana. Altistamalla yrityksen kaikille tulojen ja menojen vaihteluille sopimus kannustaa yritystä tuloksellisempaan toimintaan ja kehittämään kustannustehokkuuttaan. Vastaavasti se aiheuttaa yritykselle suuremman riskin. Tehokkuuden osalta riskit ja kannustimet ovat siis tietyssä määrin yhteydessä toisiinsa. Vastaavasti ennakolta pitkäksi ajaksi määritetty hintakatto kannustaa yritystä yleensä toimimaan tehokkaammin, mutta aiheuttaa sille myös suuremman riskin.
(255)
Tarkastellakseen DPLP:n kohtuullista tuottoa komissio on tukeutunut useampiin asiantuntijaselvityksiin.
(256)
WIK:n tutkimus: Komissio pyysi asiassa C-36/07 eli saksalaista Deutsche Post AG:tä, jäljempänä ’DP’, koskevassa valtiontukemenettelyssä WIK Consult -yritystä laatimaan vakiintuneiden postitoiminnan harjoittajien kohtuullisesta tuottotasosta selvityksen (67), jäljempänä ’WIK:n tutkimus’. WIK:n tutkimuksen merkitykselliset osat toimitettiin Belgian viranomaisille 25 päivänä maaliskuuta 2010 ja 7 päivänä helmikuuta 2011. Komissio sai Belgian huomautukset WIK:n tutkimuksesta 23 päivänä huhtikuuta 2010 ja 1 päivänä maaliskuuta 2011.
(257)
Deloitten tutkimus: Komissio sai 23 päivänä huhtikuuta 2010 konsulttiyhtiön Deloitten (68) toteuttaman selvityksen, jäljempänä ’Deloitten tutkimus’, joka koski sen näkemystä DP:n yleispalveluiden osalta kohtuullisesta tuottotasosta. Tämä tutkimus toimitettiin Belgian viranomaisille 9 päivänä joulukuuta 2011. Komissio sai Belgian viranomaisten huomautukset Deloitten tutkimuksesta 26 päivänä joulukuuta 2011.
(258)
CRA:n tutkimus: Belgia toimitti komissiolle 1 päivänä maaliskuuta 2011 Charles Rivers Associates -yrityksen laatiman selvityksen (69), jäljempänä ’CRA:n tutkimus’, jossa kiistettiin WIK:n tutkimustulokset.
(259)
Tutkimuksessaan WIK määrittää kohtuullisen tuoton viitearvon DP:lle. WIK analysoi lisäksi DP:n tehtäviä ja riskejä ja päättelee sen perusteella, että DP hoiti pääasiassa rutiinitehtäviä ja sen yrittäjäriski oli rajattu (70). Tämän analyysin perusteella WIK on valinnut vertailukelpoiset yritykset. Toisin sanoen se määrittää sellaisten viiteryhmien koostumuksen, joiden tuloksista voidaan johtaa kohtuullisen tuoton viitearvo. WIK korostaa, että valitussa arviointimenettelyssä sovelletaan standardimenetelmiä, joita käytetään siirtohinnoittelun kannattavuuden viitearvojen määrittämiseen (71). Vastaavanlaista menetelmää sovelletaan kansallisissa siirtohinnoittelusäännöksissä ja siirtohinnoittelua koskevissa OECD:n toimintaohjeissa, jäljempänä ’OECD:n toimintaohjeet’ (72).
(260)
WIK tarkastelee useita kannattavuustoimenpiteitä, ja se erottelee sisäisen korkokannan (IRR), joka perustuu rahavirtaan ja jonka katsotaan olevan käsitteellisesti oikea toimenpide toiminnon kannattavuuden mittaamiseen, ja muita tilinpäätöstiedoista saatuja indikaattoreita (tuottoprosentit), kuten sijoitetun pääoman tuotto (ROCE), oman pääoman tuotto (ROE), kokonaispääoman tuotto (ROA) ja nettovoitto suhteessa myynnin määrään (ROS) (73). Kuten tutkimuksen 5 luvussa selitetään, WIK ehdottaa, että tässä tapauksessa kannattavuusindikaattoriksi valittaisiin nettovoitto suhteessa myynnin määrään (ROS). Yksi tämän tarkasteluarvon eduista on se, että se perustuu pelkkiin voittoa (EBIT (74)) ja myyntiä koskeviin tietoihin, joita on helppo tarkastella yrityksen kirjanpidossa. Kun käytetään nettovoittoa suhteessa myynnin määrään (ROS), vältetään omaisuuserien arviointi ja kohdentaminen eri palveluihin, mikä olisi välttämätöntä, jos viiteindikaattori perustuu pääomaan (kuten ROE ja ROCE), ja on yleensä hankalaa. WIK toteaa myös, että ROS-arvoon perustuva viiteindikaattori on suositeltava, jos vertailussa käytettävät yritykset ja vertailun kohteena oleva yritys kuuluvat samalle toimialalle. Tämä varmistaa, että käyttökate (EBIT) ja myynti ovat rakenteeltaan samankaltaiset.
(261)
WIK päättelee viiteryhmän koostumuksesta, että on tarpeen löytää kompromissi otantaan kuuluvien yritysten vertailukelpoisuuden ja otannan koon välillä. WIK vastustaa vakiintuneiden eurooppalaisten postitoiminnan harjoittajien sisällyttämistä otantaan, sillä niiden hinnat ovat säänneltyjä markkinoilla, jotka ovat olleet suljettuina kilpailulta suurimmassa osassa maita koko tarkastelujakson ajan. Samasta syystä vakiintuneiden postitoiminnan harjoittajien kanssa suorassa kilpailutilanteessa olevien yritysten määrä on melko rajallinen. Kyse on pääasiassa pienemmistä yrityksistä. Jotta voidaan muodostaa tasapainoinen vertailukelpoisten yritysten ryhmä, WIK sisällyttää siihen niin suorat kilpailijat kansallisilla markkinoilla kuin kansainvälisten pikalähetysten alalla toimivat suuret monikansalliset yrityksetkin (UPS, FedEx, DHL), jotka harjoittavat riskialttiimpaa ja pääomavaltaisempaa toimintaa kuin vakiintunut postitoiminnan harjoittaja suojatuilla kansallisilla markkinoilla.
(262)
Vertailukelpoisuuden ja otannan koon välisen kompromissin osalta WIK soveltaa kolme viiteryhmää: i) viiteryhmä I eli suppea pakettisektori, joka muodostuu pääasiassa pakettipalveluja tarjoavista yrityksistä (10 yritystä, joita pidetään erittäin vertailukelpoisina postin yleispalvelujen tarjoajan kanssa); ii) viiteryhmä II eli laajennettu pakettisektori, joka muodostuu yrityksistä, joiden päätoimintaa voisivat olla muut palvelut kuten kirjepalvelut (26 yritystä, joita pidetään hieman vähemmän vertailukelpoisina), ja iii) viiteryhmä III, joka muodostuu myös maakuljetuksia harjoittavista yrityksistä (1 163 yritystä, jotka ovat vähäisemmässä määrin vertailukelpoisia) (75). WIK:n mukaan tämä lähestymistapa vahvistaa lopullisen vertailevan tutkimuksen tilastollista luotettavuutta.
(263)
Yksi kaikkiin viiteryhmiin sovelletuista valintaperusteita liittyy yrityksen kokoon. Huomioon otetaan ainoastaan yritykset, joiden tulot ovat yli 3 miljoonaa euroa (76). Tietojen kattamalla kaudella on saatavilla luotettavia tietoja jaksolta 1998-2007. Jakson 1990-1997 osalta on käytetty takautuvia interpolaatioita (77).
(264)
WIK noudattaa siirtohinnoitteluanalyysia ja soveltaa kvartiilivälin (78) käsitettä ääriarvojen vaikutusten tasoittamiseen ja kohtuullisen tuottotason määrittämiseen.
(265)
WIK:n laskemien perusteella tulokset kaudella 1998-2007 ovat seuraavat:
a)
Viiteryhmä I: 25. prosenttipiste on -0,42 %, 75. prosenttipiste on 6,72 % ja mediaani (50. prosenttipiste) on 3,86 %;
b)
Viiteryhmä II: 25. prosenttipiste on 0,45 %, 75. prosenttipiste on 6,77 % ja mediaani (50. prosenttipiste) on 3,48 %;
c)
Viiteryhmä III: 25. prosenttipiste on 0,64 %, 75. prosenttipiste on 5,57 % ja mediaani (50. prosenttipiste) on 2,59 %.
(266)
WIK päättelee, että laajennettu pakettisektori eli viiteryhmä II on soveltuvin viiteryhmä, koska saadut tulokset ovat suhteellisen vakaita eri aikoina verrattuna viiteryhmään I (suppea pakettisektori) ja koska tämä sektori vastaa toiminnaltaan paremmin posti- ja pakettipalveluja kuin viiteryhmä III (maakuljetusten sektori).
(267)
Toinen mukautus tehdään, jotta saadaan DP:n kohtuulliselle tuotolle yläraja. Se perustuu yrityksen yrittäjäriskiin verrattuna viiteryhmään. Tältä pohjalta WIK ehdottaa DP:n kohtuullisen tuoton ylärajaksi 3,48 prosenttia, joka vastaa viiteryhmän II ROS:n mediaania. WIK valitsee kohtuullisen voiton ylärajaksi mieluummin mediaanin kuin 75. prosenttipisteen, koska otantaan kuuluneilla yrityksillä on suurempi riski kuin vakiintuneilla postitoiminnan harjoittajilla, sillä niihin ei sovelleta mitään erikoisoikeuksia.
(268)
Belgian viranomaiset arvioivat, että WIK:n lausunnossa käytetty menetelmä ei ole asianmukainen. Viranomaiset toimittivat 23 päivänä huhtikuuta 2010, 1 päivänä maaliskuuta 2011, 14 päivänä kesäkuuta 2011, 5 päivänä elokuuta 2011, 10 päivänä elokuuta 2011, 14 päivänä joulukuuta 2011 ja 19 päivänä joulukuuta 2011 useita asiakirjoja (kirjeitä, kannanottoja ja raportteja), joissa kumotaan WIK:n lausunnon päätelmät ja esitetään kohtuullista tuottoa koskeva oma estimointimenetelmä.
(269)
Belgian viranomaiset toteavat 5 päivänä elokuuta 2011 päivätyssä kannanotossaan, että WIK:n tutkimuksessa käytetty otanta ei edusta riittävällä tavalla kyseistä toimintaa, kokoa, riskiprofiilia eikä viitejaksoa. Belgia myöntää, että on erittäin vaikea perustella asianmukaista otantaa julkisen palvelun velvoitteesta maksettavaa korvausta koskevien puitteiden 18 kohdassa mainittujen kriteerien mukaisesti.
(270)
Samassa kannanotossa Belgia korostaa myös, että olisi loogista erottaa toisistaan voittomarginaalit toiminnan aloilla, joiden riskitasot poikkeavat toisistaan selvästi: koska lehtijakelun ja kirjepostin jakelun riskiprofiilit ovat erilaiset, Belgian viranomaisten mukaan olisi määritettävä eri arvot kohtuulliselle tuotolle.
(271)
Belgian viranomaiset väittävät, että DPLP:n toiminnan tuottavuus on noussut, ja komission olisi otettava se huomioon määrittäessään kohtuullista tuottoa, kuten julkisen palvelun velvoitteesta maksettavaa korvausta koskevien puitteiden 18 kohdassa todetaan. Belgian viranomaiset korostavat, että DPLP:sta tuli kannattava monien uudistusten päätteeksi ja sen toiminnan oltua pitkään tappiollista. DPLP:n kustannuksia supistettiin erityisesti sulkemalla postitoimistoja. Yksityissijoittajan hallussa vuodesta 2006 alkaen ollut 50 prosentin osuus synnytti viranomaisten mukaan tehokkuuteen keskittyvän uuden yrityskulttuurin. Viranomaisten mukaan tällaiset tehokkuusedut olisi otettava huomioon määritettäessä DPLP:n kohtuullista tuottoa.
(272)
Belgian viranomaiset lähettivät komissiolle 1 päivänä maaliskuuta 2011 Charles River Associates -konsulttitoimiston (CRA) laatiman tutkimuksen, jossa kritisoidaan WIK:n tutkimusta ja ehdotetaan toista menetelmää DPLP:n kohtuullisen tuoton arvioimiseksi.
(273)
Otannan koostumuksen osalta CRA toteaa, että WIK:n kolme otantaryhmää sisältävät monia pienikokoisia yrityksiä, joiden riskiprofiili ei ole verrattavissa suureen postitoiminnan harjoittajaa. CRA kiistää siis WIK:n päätelmät, joiden mukaan kyseisen vakiintuneen postitoiminnan harjoittajan tarjoamat kirjepalvelut sisältävät vähäisen riskin ja että viiteryhmään kuuluvat yritykset tarjoavat hyvän lähtökohdan vertailuun.
(274)
CRA kiinnittää huomiota yrityksen kustannusrakenteen (kiinteiden ja muuttuvien kustannusten osuus) ja otetun yrittäjäriskin väliseen suhteeseen. CRA:n mukaan yleispalveluvelvoitteesta vastaavalla postitoiminnan harjoittajalla on merkittävämmät kiinteät kustannukset ja tästä syystä se on alttiimpi kysynnän laskulle kuin yritys, jonka kiinteät kustannukset ovat pienemmät. CRA korostaa myös ROS:n eroja WIK:n määrittelemiin ryhmiin sisältyvien pienten ja suurten yritysten välillä (79). Tämä tarkoittaa sen mukaan, että pienten pakettisektorin yritysten ja UPS:n ja FedExin kaltaisten suurempien yritysten välillä on järjestelmällisiä eroja, jotka voisivat selittyä niiden erilaisella kustannusrakenteella.
(275)
CRA analysoi myös yksityiskohtaisemmin WIK:n viiteryhmään I kuuluvien, tiettyjen pienten pakettisektorin yritysten ominaisuuksia ja päättelee, ettei niiden riskiprofiilia voi verrata suureen postitoiminnan harjoittajaan. CRA katsoo myös, että tämän muutenkin heikosti vertailukelpoisen otantaryhmän kokoa ei ole tarvetta suurentaa lisäämällä siihen vieläkin vähemmän vertailukelpoisia yrityksiä.
(276)
CRA torjuu WIK:n perustelun, jonka mukaan vakiintuneet eurooppalaiset postitoiminnan harjoittajat olisi jätettävä otannan ulkopuolelle, koska niiden tuotto määräytyy hintasääntelyn eikä kilpailun perusteella. Tällöin vaarana on, että kyseiset postitoiminnan harjoittajat ovat hintasääntelyn perusteella voineet saada liiallisia tuottoja. CRA korostaa, että jättämällä vertailusta muut vakiintuneet postitoiminnan harjoittajat WIK perustaa analyysinsa oletukselle siitä, että vakiintuneet toiminnanharjoittajat ovat voineet periä liiallisia hintoja. Se ei kuitenkaan ole esittänyt tämän näkemyksen tueksi empiiristä näyttöä. CRA korostaa, että useimmissa jäsenvaltioissa sovellettujen hintasääntelymekanismien perusteella (kuten hintakattojärjestelmä (80)) havaitut suuret tuotot perustuvat pikemminkin tuottavuusetuihin kuin korkeisiin hintoihin.
(277)
CRA toteaa, että luonteva menetelmä DPLP:n julkisen palvelun velvoitteesta saatavan kohtuullisen tuoton laskemiseen perustuu saatavilla oleviin tietoihin, jotka koskevat Länsi-Euroopan muiden postitoiminnan harjoittajien kirjepalvelujen alan voittoja. Se sopii erityisen hyvin tähän arviointiin, sillä kyseiset julkiset palvelut ovat pääasiassa kirjepalveluja ja Länsi-Euroopan muiden postitoiminnan harjoittajien kirjepalvelujen alaan liittyvän toiminnan voittoja koskevat tiedot ovat suoraan saatavilla eikä niihin näyttäisi liittyvän liian suopeaa hintasääntelyä.
(278)
CRA:n mukaan analyysin olisi perustuttava Länsi-Euroopan postitoiminnan harjoittajien kirjepalvelujen toiminnan ROS-arvoon, sillä kyseiset yritykset raportoivat kirjepalvelujen toiminnan alakohtaiset käyttökatteet, tai (jos näitä tietoja ei raportoida) Länsi-Euroopan postitoiminnan harjoittajien yhteenlaskettuihin käyttökatteisiin, sillä kyseisten yritysten tuloista 75 prosenttia on peräisin kirjepalveluista. CRA jättää otannan ulkopuolelle itäeurooppalaiset toiminnan harjoittajat, sillä niiden toiminta on suhteellisen tehotonta verrattuna länsieurooppalaisiin.
(279)
Näistä syistä CRA:n analyysissa lähtökohtana on otanta, joka koostuu yhdestätoista länsieurooppalaisesta postitoiminnan harjoittajasta, ja se kattaa kauden 2002-2009 (73 arvoa). Otannan keskimääräinen ROS on […] prosenttia, mediaani on […] prosenttia ja 75. prosenttipiste on […] % (81). CRA määrittää myös leikatun keskiarvon ([…] %) ja Winsor-menetelmän mukaisen keskiarvon ([…] %), joka mediaanin tavoin jättää ääriarvot ottamatta huomioon (82).
(280)
CRA toteaa, että määritettäessä kohtuullisen voiton viitearvoa keskiarvojen käyttäminen aiheuttaa ongelmia. CRA:n mukaan otannassa havaittujen voittojen vaihtelujen perusteella liiallista kannattavuutta koskevan kriittisen raja-arvon pitäisi olla suurempi kuin keskiarvo tai muu keskimääräistä suuntausta kuvaava arvo. Se voisi olla esimerkiksi 75. prosenttipiste. CRA:n mukaan tämä lähestymistapa vastaisi siirtohinnoitteluselvitysten menetelmiä, joissa lähtökohtana on vaihteluväli (esimerkiksi kvartiiliväli tai muut prosenttipisteet).
(281)
Belgian viranomaiset esittivät komissiolle 14 päivänä joulukuuta 2011 asiakirjan, jossa tarkasteltiin DPLP:n käsitystä postitoiminnan harjoittajien riskeistä ja ehdotettiin menetelmää riskilisän määrittämismenetelmäksi. Kun riskilisä lisättäisiin käyttökatteeseen, jossa riskiä ei ole huomioitu, saataisiin tulokseksi kohtuullinen ROS-taso.
(282)
Asiakirjassa ei selitetä, miten nettovoitto suhteessa myynnin määrään (ilmaistu ROS-arvona), jossa riskiä ei ole huomioitu, voitaisiin tässä tapauksessa määrittää. Siinä ei myöskään todeta selvästi, mikä ehdotetun menetelmän perusteella olisi kohtuullinen ROS-taso. Analyysin lähtökohtana on pikemminkin eri riskien arvon määrittäminen ja kaikentyyppisiä riskejä kuvaavan riskilisän laskeminen.
(283)
Belgian viranomaiset keskittyvät kolmeen suureen riskiluokkaan - toimialariski, palveluun liittyvä riski ja sopimusriski - ja tavanomaisiin riskityyppeihin, joille postitoiminnan harjoittajat altistuvat kunkin riskiluokan osalta. Riskilisän arviointimenetelmässä: i) määritetään riskilisän enimmäismäärä (83); ii) tarkastelujakso jaetaan sopimuskausiksi, jotta kuhunkin sopimukseen liittyvät riskit voidaan eritellä; iii) käytetään yksinkertaista asteikkoa kunkin riskin arviointiin kullakin sopimuskaudella (pieni, keskisuuri, suuri); iv) muunnetaan yksittäiset riskiarvot kunkin kolmen riskiluokan kokonaisarvoksi ja v) muunnetaan kokonaisarvot riskilisäksi, joiden summa on yhteenlaskettu riskilisä.
(284)
Asiakirja sisältää lisäksi esimerkkejä, joilla pyritään osoittamaan, että DPLP:llä on keskitasoa suuremmat riskit. Belgian viranomaiset esittävät, että DPLP:lle aiheutuu suurempi volyymiriski, koska se saa suuremman osuuden tuloistaan kirjetoiminnasta ja sen kustannuksiin liittyy enemmän jäykkyyttä, sillä sen kiinteiden kustannusten osuus on keskimääräistä suurempi. Toinen DPLP:n kohdalla suureksi arvioitu riski liittyy turvallisuuteen. Analyysin mukaan tämä johtuu siitä, että DPLP on yksi harvoista eurooppalaisista postitoiminnan harjoittajista, joka jakaa kotiosoitteisiin eläkkeitä käteissuorituksina.
(285)
Eri riskien arvioinnin perusteella Belgian viranomaiset päättelevät, että neljäs hallinnointisopimus merkitsee suurta riskiä kolmen riskityypin osalta. Ensimmäiselle, toiselle ja kolmannelle sopimukselle on ominaista puolestaan keskisuuri riski (ainoa poikkeus on toimialariski, joka arvioidaan pieneksi ensimmäisen sopimuksen tapauksessa). Belgian viranomaiset esittävät muita esimerkkejä siitä, miten edellä kuvattu eri riskien luokittelu voidaan muuntaa riskilisäksi. Lähtökohtana käytetään riskilisän enimmäismäärän eri arvoja.
(286)
Johdanto-osan 257 kappaleessa mainittu Deloitten tutkimus vastaa useilta kohdin WIK:n tutkimusta:
1.
molemmissa sovelletaan samaa menetelmää etsiessään rahoitustietokannoista vertailukelpoisia yrityksiä niiden toiminnan ja riskien osalta;
2.
kummankin mukaan ROS on asianmukaisin viitearvo kyseisen tuoton määrittämiseen (koska tiedot ovat puutteellisia ja eri yrityksissä käytetyt kirjanpitomenetelmät poikkeavat toisistaan);
3.
molemmissa postin yleispalvelun tarjoajat on jätetty vertailukelpoisten yritysten ryhmän ulkopuolelle, koska ne toimivat pääasiassa säännellyillä markkinoilla ja nauttivat erikoisoikeuksista.
(287)
Vertailukelpoisten yritysten ryhmän osalta pääasiallinen ero WIK:n ja Deloitten tutkimusten välillä liittyy huomioon otettavien yritysten kokoon. Deloitte sisällyttää otantaan ainoastaan yritykset, joiden vuotuiset tulot ovat yli 100 miljoonaa euroa (84). Tämä rajaus perustuu Deloitten analyysiin yleispalvelujen tarjoamiseen liittyvän toiminnan erityispiirteistä ja sitä koskevista yrittäjä- ja markkinariskeistä (85).
(288)
Deloitte katsoo erityisesti, että posti- ja pakettialan yrityksiä, joilla on laajat ja monimutkaiset keräys- ja jakeluverkot, voidaan verratta kohtuullisen hyvin DP:hen. Postiverkkojen mittakaavaedut, laajuus ja tiheys ja pääomakustannuksiin verrattuna suuret käyttökustannukset sekä näihin liittyvät riskit (kuten volyymiriski ja sähköpostin yleistymisen aiheuttama riski) merkitsevät, että posti- ja pakettialan suuret monituoteyritykset soveltuvat vertailuun paremmin kuin pienet kirjepalveluyritykset. Kuljetusalan ja logistiikka-alan yrityksiä voidaan (rajatummassa määrin) käyttää vertailuun, sillä ne hyödyntävät samoja omaisuuseriä.
(289)
Osoittaakseen yrityskoon merkityksen Deloitte vertaa otantaansa WIK:n viiteryhmään II. Deloitte toteaa, että WIK:n otannassa keskimääräinen ROS on hyvin erilainen erikokoisten yritysten ryhmissä (koko perustuu työntekijämäärään) (86). Deloitten mukaan sen otannassa (joka perustuu suurempiin yrityksiin) mittakaavan ja ROS-arvon välillä ei sitä vastoin ole yhteyttä.
(290)
Otantansa valintaprosessin perusteella Deloitte käyttää analyysissaan seitsemää posti- ja pakettialan yritystä, 18 logistiikkayritystä ja 19 tavarankuljetusyritystä. Posti- ja pakettialan osalta seitsemän vertailukelpoisen yrityksen pienryhmään kuuluu pikalähetysten alalla toimivia suuria monikansallisia yrityksiä, kuten UPS, FedEx ja TNT Express, sekä joitakin muita pääasiassa Yhdysvalloista ja Yhdistyneestä kuningaskunnasta lähtöisin olevia postitoiminnan harjoittajia (87). Periaatteessa tiedot kattavat kauden 1990-2007, mutta ensimmäisiä vuosia koskevat tiedot ovat kuitenkin erittäin rajallisia. Deloitte katsoo sen vuoksi, että niitä koskevat tulokset eivät ole yhtä luotettavia kuin myöhempiä vuosia koskevat tulokset (88).
(291)
Deloitte tarkastelee lisäksi useiden muiden kannattavuuden mittaamiskeinojen etuja ja haittoja. Deloitte hylkää sisäisen korkokannan käyttämisen tässä tapauksessa, koska riittävien rahavirtatietojen saaminen tuottaa käytännössä ongelmia. Se ei myöskään sovella ROCE- tai ROE-arvoja, koska esimerkiksi kustannusten kirjanpitokäsittely ja pääomarakenne (joka on merkittävä ROE-arvon kannalta) ovat eri yrityksissä erilaiset. ROA-arvoa ei pidetä riittävänä, sillä se keskittyy omaisuuserien yhteenlaskettuun määrään. Deloitte ehdottaakin ROS-arvon käyttämistä. Se korostaa kuitenkin, että arvolla ei mitata suoraan pääoman tuottoa, joten sitä voidaan käyttää vertailevaan tutkimukseen ainoastaan silloin, kun vertailtavien yritysten pääomaintensiteetti on samanlainen.
(292)
Deloitte määrittää kuitenkin ROCE-arvon (sekä ROCE:n markkina-arvon ja ROA:n) kuuden yrityksen alaryhmälle. Deloitte päättelee, että ROCE:n vaihteluväli ja erot voivat perustua moniin tekijöihin, mikä edellyttää varovaista tulkintaa ja heikentää sen hyödyllisyyttä viiteindikaattorina. Näistä tekijöistä Deloitte korostaa pääomaintensiteetin merkitystä. Deloitten mukaan pääomaintensiteetin osalta DP:n yleispalvelu muistuttaa enemmän esimerkiksi UPS:n ja FedExin palveluja kuin Kuehne&Nagelin tai Wincantonin tyyppisten tavarankuljetusyhtiöiden palveluja.
(293)
Deloitte korostaa myös yritysten pitkän aikavälin merkittäviä kannattavuuseroja niin eri toimialojen sisällä kuin niiden välilläkin. Näiden erojen perusteella Deloitten mukaan on oikeutettua käyttää kohtuullista tuottoa koskevaa vaihteluväliä mieluummin kuin määrittää yksi keskimääräinen arvo. Tällainen lähestymistapa olisi hyödyllinen myös siksi, ettei yritystä rangaista keskimääräistä paremmista tuloksista, jotka on saatu tehokkuusetujen avulla.
(294)
Yhteenveto Deloitten toimialakohtaisista ja kaikkia toimialoja yhdessä koskevista tuloksista on esitetty Deloitten tutkimuksen taulukossa 22. Niiden perusteella todetaan seuraavaa:
a)
Posti- ja pakettialan osalta kaudella 1998-2007 keskimääräisten vuotuisten ROS-arvojen keskiarvo on 8,1 prosenttia, keskimääräisten vuotuisten ROS-arvojen mediaani on 7,4 prosenttia, keskimääräinen vuotuinen 25. prosenttipiste on 4,8 prosenttia ja keskimääräinen vuotuinen 75. prosenttipiste on 12 prosenttia.
b)
Kaikkien alojen osalta kaudella 1990-2007 keskimääräisten vuotuisten ROS-arvojen keskiarvo on 6 prosenttia, keskimääräisten vuotuisten ROS-arvojen mediaani on 5,4 prosenttia, keskimääräinen vuotuinen 25. prosenttipiste on 3,6 prosenttia ja keskimääräinen vuotuinen 75. prosenttipiste on 8,1 prosenttia (89).
(295)
Deloitte ehdottaa viiteindikaattoriksi keskimääräisten vuotuisten ROS-arvojen keskiarvon perusteella arvoa 7,9 prosenttia (90). Jotta ROS-arvoissa havaitut erot voidaan ottaa huomioon, Deloitte määrittää myös kohtuullisen ROS-arvon vaihteluvälin vuotuisten kvartiilivälien perusteella (91).
(296)
Asianmukaisen otannan valitseminen vakiintuneiden postitoiminnan harjoittajien kanssa vertailukelpoisista yrityksistä on monimutkainen tehtävä. On selvää, että viiteryhmänä kaupallisen toiminnan ja riskien osalta käytettävät yritykset on valittava erittäin huolellisesti.
(297)
WIK:n ja Deloitten tutkimuksissa keskitytään molemmissa kaupallisiin yrityksiin, joilla on DPLP:hen verrattavaa toimintaa, ja jätetään vertailun ulkopuolelle vakiintuneet postitoiminnan harjoittajat. CRA sitä vastoin käyttää vertailussaan yksinomaan muista vakiintuneita eurooppalaisia postitoiminnan harjoittajia.
(298)
Komissio on WIK:n ja Deloitten kanssa samaa mieltä siitä, että vakiintuneiden postitoiminnan harjoittajien tuotto (jota CRA käyttää vertailussaan) ei ole tulosta tavanomaisista markkinaolosuhteista, vaan perustuu pääosin muiden jäsenvaltioiden sääntelyvalintoihin. Tämän vuoksi se ei voi riittävällä tavalla kuvata viitetuottoa. Koska CRA:n otanta perustuu muiden Euroopan maiden vakiintuneisiin postitoiminnan harjoittajiin, se vaikuttaa muodostavan lähimpänä DPLP:tä olevan yritysten otannan. Tästä syystä komissio katsoo, että CRA:n otanta on otettava täysimääräisesti huomioon erityisesti tarkasteltaessa kohtuullista tuottoa (ROS), joka on määritelty WIK:n ja Deloitten tutkimuksen perusteella.
(299)
Niin WIK:n kuin Deloittenkin tutkimuksessa myönnetään, että otannan on oltava riittävän suuri, jotta voidaan tehdä vertailun kannalta merkityksellisiä päätelmiä. Tämän vuoksi ne käyttävät lähtökohtana (suhteellisen) rajallista otantaa posti- ja pakettialan yrityksistä ja suurempaa otantaa, joka sisältää logistiikka- ja kuljetusalojen yrityksiä. Komissio myöntää, että riittävän suuri otanta on merkittävää tilastollisen luotettavuuden kannalta. CRA katsoo, ettei otannan kokoa ole hyödyllistä kasvattaa lisäämällä siihen vähemmän vertailukelpoisia yrityksiä. Komission mielestä WIK:n ja etenkin Deloitten valintamenetelmiensä mukaisesti määrittämät laajemmat otannat ovat riittävän vertailukelpoisia, jotta niitä voidaan käyttää asianmukaisina viiteryhminä DPLP:n tuoton arvioimiseen.
(300)
WIK:n tutkimuksessa pyritään määrittämään ROS:n viitearvo kolmen vertailua varten muodostetun ryhmän perusteella. Komissio kuitenkin katsoo, että WIK:n tutkimusta voidaan kritisoida kahdesta erillisestä mutta toisiinsa liittyvästä syystä (92): i) WIK:n otanta sisältää myös paljon pienempiä yrityksiä (93), jotka eivät selvästikään ole vertailukelpoisia DPLP:n kaltaisten vakiintuneiden postitoiminnan harjoittajien kanssa; ja ii) WIK:n oletukset tämän tutkinnan kohteena olevan postitoiminnan harjoittajan toiminnan riskitasosta ovat ongelmallisia.
(301)
Komissio katsoo, että toiminnan mittakaava sekä DPLP:n kaltaisten vakiintuneiden postitoiminnan harjoittajien kustannusrakenne (yhdessä sovellettavan sääntelyjärjestelmän kanssa) ovat olennaisia vertailtaessa tuottotasoja.
(302)
Jos kiinteät kustannukset ovat suuret (ja liittyvät esimerkiksi pääomakustannuksiin tai muihin verkkoon perustuviin kustannuksiin), suuremmat yritykset hyötyvät pienempiä enemmän mittakaavaeduista. Vertaamalla suurten ja pienten yritysten keskimääräistä ROS-arvoa WIK:n otannassa Deloitte II -tutkimuksessa osoitetaan, että keskimääräinen ROS-arvo kasvaa yrityksen koon kasvaessa (mitattuna henkilöstömäärällä) (94). Ensimmäisen kvartiilin (Q1) keskiarvo on erittäin alhainen WIK:n kolmessa viiteryhmässä (esimerkiksi vain 0,75 % WIK:n II-viiteryhmässä kaudella 1998-2007) (95), mikä voisi johtaa sellaisten (pienimpien) yritysten yliedustukseen, jotka ovat tappiollisia ja joutuvan kamppailemaan säilyäkseen markkinoilla. Kun otantaan sisällytetään näin paljon pieniä yrityksiä (mukaan lukien pääasiallinen otanta, viiteryhmä II), WIK on kenties aliarvioinut ROS:n viitearvon, joka soveltuisi paremmin sellaisille suuremmille ja paremmassa markkina-asemassa oleville yrityksille kuin DP tai DPLP.
(303)
Vaikka WIK mainitseekin asianmukaisesti, että toiminnanharjoittajan riskiprofiili on matala sen toimintaan liittyvän monopolin vuoksi, se ei näytä ottaneen riittävällä tavalla huomioon yleispalveluvelvoitteesta johtuvia (muuttuviin kustannuksiin verrattuna) merkittäviä kiinteitä kustannuksia eikä riskiprofiilin muutoksia, joita ovat aiheuttaneet toiminnanharjoittajaan ajan myötä ja erityisesti eri sääntelykausien väillä vaikuttaneet sääntelyjärjestelmän muutokset (esimerkiksi DPLP:n tapauksessa eri hallinnointisopimukset).
(304)
Kiinteät kustannukset voivat olla korkeat yrityksen suuren pääomaintensiteetin vuoksi (yleinen selitys korkeille kiinteille kustannuksille), mutta myös siksi, että yritys ei pysty mukauttamaan kokonaiskustannuksiaan, koska sen on yleispalveluvelvoitteen vuoksi ylläpidettävä laajaa jakeluverkkoa ja koska se ei pysty supistamaan työvoimakustannuksiaan voimassa olevien työsopimuksen vuoksi. Kiinteiden kustannusten suuri osuus (96) asettaa yhä enemmän kyseenalaiseksi sen, että otantaan sisällytetään pieniä yrityksiä, joiden kustannusrakenne (kiinteiden ja muuttuvien kustannusten suhde) vaikuttaa huomattavan erilaiselta (97).
(305)
Kuten alkupuolella todetaan, myös komissio katsoo, että vakiintuneen postitoiminnan harjoittajan altistuminen riskeille riippuu suurelta osin sen sääntelymekanismin ominaisuuksista, jonka viranomaiset ovat ottaneet käyttöön yleispalveluvelvoitteen rahoittamiseksi. Siirtyminen pitkän aikavälin hintakattojärjestelmästä postimerkkien hintaan perustuvaan järjestelmään (kuten DPLP:n tapauksessa vuonna 2006) korottaa tuntuvasti volyymiriskiä. Tällaisen riskin olemassaolo vähentää WIK:n oletuksen uskottavuutta, jonka mukaan DPLP:n toimintaan liittyi sen ominaisuuksien vuoksi pieni riski ainakin hintakattojärjestelmän soveltamiskaudella.
(306)
Kun otetaan huomioon johdanto-osan 286-295 kappaleessa esitetyt perustelut, komissio katsoo, että Deloitten otanta on WIK:n valitsemaa otantaa parempi DPLP:n tuoton arvioimiseksi, koska Deloitte on rajannut otannan yrityksiin, joiden vähimmäiskoko on suurempi (vuotuinen liikevaihto yli 100 miljoonaa euroa).
(307)
Olisi kuitenkin samalla huomattava, että myös Deloitten lähestymistavassa on monilla osa-alueilla potentiaalisia heikkouksia, ja sen esittämiä päätelmiä on tulkittava varovaisesti.
(308)
Deloitten otanta sisältää useita yrityksiä, joiden pääomaintensiteetti on suurempi kuin postitoiminnan harjoittajilla (98). ROS-arvon käyttö tuoton määrittämiskeinona edellyttää, että vertailussa käytetään yrityksiä, joilla on samantasoinen pääomaintensiteetti (joka määritellään tässä pääoman suhteena myyntiin). Oletuksena on, että yrityksen, joiden ROS-arvo on sama, sijoitetun pääoman tuotto (ROCE (99)) on käänteisesti verrannollinen niiden pääoman ja myynnin suhteeseen. ROS-arvon käyttö kannattavuuden viiteindikaattorina edellyttää näin ollen sitä, että viiteryhmään kuuluvien yritysten pääomaintensiteetti on samanlainen. Vaikka pääomaintensiteetistä on vaikea saada realistisia estimaatteja (100), vaikuttaa siltä, että postin- ja lehtijakelutoiminnassa pääomaintensiteetti on alhaisempi kuin pikalähetysten alalla toimivilla suurilla monikansallisilla yrityksillä, kuten UPS, TNT, FedEx ja DHL (101). Näin ollen on mahdollista, että Deloitten otannan perusteella määritetyssä kohtuullisen tuoton indikaattorissa yliarvostetaan viitetuotto, joka on asianmukainen yrityksissä, joiden pääomaintensiteetti vastaa DPLP:tä. (102)
(309)
Kun otetaan huomioon tähän arviointimenettelyyn liittyvät monet epävarmuustekijät, komissio katsoo, että on perusteltua määrittää ROS-arvolle kohtuullinen vaihteluväli, joka perustuu Deloitten arvioihin kaikkia toimialoja koskevan suuremman otannan ROS:n mediaaniin (5,4 %) ja posti- ja pakettialalla toimivien yritysten otannan ROS:n mediaaniin (7,4 %) (103). Näin saatu vaihteluväli [5,4-7,4 %] on komission mukaan kohtuullisen tuoton oletettu vaihteluväli ainakin niiden jaksojen osalta, jolloin DPLP:llä oli merkittäviä riskejä voimassa olevan korvaussopimuksen perusteella ja jolloin siihen sovellettiin toiminnan tehostamista koskevia merkittäviä kannustintoimenpiteitä (104).
(310)
Komissio pitää vaihteluväliä [5,4-7,4 prosenttia] asianmukaisena oletusarvona niin DPLP:n postinjakelun kuin lehtijakelunkin osalta, koska kyse on toisiinsa läheisesti liittyvistä toiminnoista, joiden kaupalliset ominaisuudet ovat erittäin samankaltaisia.
(311)
Pitää paikkansa, että DPLP:llä on ollut harvoja tai ei lainkaan kilpailijoita kyseisillä aloilla (kirjepostin ja lehtien jakelu). Onkin tarkasteltava, olisiko sen tuottoa arvioitava todellisuudessa kilpailulle avoimilla markkinoilla toimivien yritysten tuoton mediaanin perusteella ja riittäisikö alhaisempi viitearvo, kuten ensimmäinen kvartiili (25. prosenttipiste) DPLP:n asemassa olevalle yritykselle. Komissio katsoo kuitenkin, että tällaisessa lähestymistavassa ei otettaisi riittävästi huomioon tuottotason merkittäviä vaihteluja niin eri yritysten kuin ajanjaksojen välillä. Lisäksi olisi vältettävä mahdollisten tehokkuusetujen perusteetonta poistamista siten, että jälkikäteen määritetylle yrityksen ROS-arvolle asetetaan näin tiukka yläraja.
(312)
Tässä asiassa ei ole komission mielestä asianmukaista ottaa lähtökohdaksi mediaanin ylittäviä toimenpiteitä, kuten kolmatta kvartiilia (105). Koska valitussa lähestymistavassa määritellään jo eri otantoihin perustuva vaihteluväli, vaikuttaa siltä, ettei ole kovinkaan hyödyllistä arvioida tilastollisia tarkoituksia varten vaihteluvälejä mediaanin ympärillä yksittäisissä otantaryhmissä (siirtohinnoittelussa käytetään yleisesti kvartiiliväliä) (106). Komissio ottaa mieluumminkin huomioon mediaanin vaihtelun eri viiteryhmissä kuin mediaanin ympärillä tapahtuvan vaihtelun tietyssä otannassa (107).
(313)
Koska DPLP:n postipalvelualan pääomaintensiteetti on alhaisempi kuin pikalähetysalan toimijoilla (108), viimeksi mainitun otannan mediaanin käyttäminen tarjoaisi jo sinällään tiettyä liikkumavaraa, jonka avulla voitaisiin määrittää tuottotason vaihtelut mediaanin ympärillä niissä yrityksissä (kuten DPLP), joiden pääomaintensiteetti on alhaisempi, ja jonka avulla tehokkuusedut voitaisiin tarvittaessa ottaa riittävällä tavalla huomioon.
(314)
Johdonmukaisuutta voidaan tarkistaa useilla tavoilla vertaamalla 308 kappaleessa mainittua oletettua vaihteluväliä muihin kohtuullista tuottoa koskeviin käytettävissä oleviin estimaatteihin. Kuten tämän jakson alussa todettiin, on hyödyllistä verrata tulosta CRA:n tutkimuksen ROS:n mediaaniin, joka on […] prosenttia (109). WIK:n viiteryhmän II perusteella, joka on rajattu yrityksiin, joiden liikevaihto on yli 100 miljoonaa euroa, lasketusta ROS:n mediaanista johdettu ROS on 7,1 prosenttia. Komissio päättelee, että kyseiset arvot sijoittuvat vaihteluväliin [5,4-7,4 prosenttia]. Tämä tukee päätelmää siitä, että vaihteluväli voidaan katsoa asianmukaiseksi.
(315)
Komissio päättelee, että vaihteluväli [5,4-7,4 prosenttia] näyttää olevan asianmukainen määritettäessä tuottoa ainakin niillä jaksoilla, jolloin DPLP:llä oli merkittäviä riskejä ja vahvoja kannustimia toimintansa tehostamiseen.
(316)
Komissio katsoo, että jos vakiintuneen toiminnanharjoittajan ja viranomaisten välinen sopimus on sellainen, että julkiseen palveluun liittyy merkittävä riskitaso, kohtuullinen tuotto on suhteutettava riskitasoon. Jos sopimukseen liittyy vain vähäinen riski, kohtuullisen tuoton on vastaavasti oltava alhaisempi.
(317)
Edeltävässä jaksossa komissio selitti menettelyään, jolla se pyrki määrittämään kohtuullisen tuoton oletetun vaihteluvälin [5,4-7,4 prosenttia], jota pidetään sopivana sopimuksille, joihin liittyy merkittävä riski. On vaikeaa määrittää asianmukaista viitearvoa kohtuullisen ROS:n vaihteluvälinä, jos riski on vähäinen. On kuitenkin selvää, että tällaisen ROS:n vaihteluvälin pitäisi sijoittua jakaumassa vasemmalle, kun tarkastellaan otannan tuottotasoja. Komissio katsoo, että tässä suhteessa on oikeutettua soveltaa kohtuullisen tuoton vaihteluväliä, joka perustuu ensimmäiseen kvartiiliin (25. prosenttipiste) mediaanin sijaan.
(318)
Kun 25. prosenttipistettä käytetään viitearvona sopimuksille, joihin liittyvä riski on vähäinen, kohtuullinen ROS:n vaihteluväli on [3,6-4,8 prosenttia] Deloitten eri otantojen perusteella.
(319)
Myös tässä suhteessa voi olla hyödyllistä vertailla CRA:n tutkimuksen tuloksia vakiintuneista postitoiminnan harjoittajista. Komission määrittämä keskimääräinen vuotuinen 25. prosenttipiste on […] prosenttia. Komissio päättelee, että kyseiset arvot sijoittuvat vaihteluväliin [3,6-4,8 prosenttia]. Tämä tulos tukee päätelmää, jonka mukaan vaihteluväli voidaan katsoa asianmukaiseksi.
(320)
Yleisellä tasolla komissio siis päättelee, että vaihteluväli [3,6-4,8 prosenttia] näyttää olevan asianmukainen määritettäessä tuottoa ainakin niillä jaksoilla, joiden aikana DPLP:n riskit olivat vähäisiä.
(321)
Kuten tämän jakson alussa todettiin, DPLP:lle aiheutuvat riskit riippuvat Belgian soveltamasta korvausmekanismista. Mekanismi määritetään DPLP:n ja Belgian valtion välisissä eri hallinnointisopimuksissa ja vaihtelee sopimusten mukaan. On siis asianmukaista ottaa huomioon kohtuullisen ROS-arvon eri vaihteluvälit sovellettavan mekanismin mukaan, jonka perusteella DPLP:n riskitaso määräytyy. Lisäksi on otettava huomioon, missä määrin DPLP:tä kannustetaan parantamaan tuottavuuttaan.
(322)
Tässä yhteydessä komissio haluaa korostaa, että sopimuksiin sisältyvien riskien luokittelu ei perustu pelkästään siihen, että DPLP:n hallinnointisopimuksiin ylipäänsä sisältyy riskejä, eikä absoluuttiseen riskitasoonkaan. Sen lähtökohtana on ennemminkin se, onko riski suurempi vai pienempi kuin saman otantaryhmän yrityksissä. Sama pitää paikkansa, kun tarkastellaan niiden toimenpiteiden laaja-alaisuutta, joilla DPLP:tä kannustetaan parantamaan tehokkuuttaan. Koska nämä otantaryhmät koostuvat sellaisilla markkinoilla toimivista yrityksistä, joilla on kilpailua, niiden riskit ovat yleensä merkittäviä ja kannustimet toiminnan tehostamiseen vahvoja.
(323)
Komissio katsoo, että neljännessä hallinnointisopimuksessa (2006-2010) määrätään selkeästi mekanismeista, jotka sisältävät ennakolta arvioituihin parametreihin perustuvia pitkän aikavälin hinta- ja rahoitussitoumuksia. Tämä koskee DPLP:n toimintaa niin postinjakelun kuin lehtijakelunkin alalla.
(324)
Lehtijakelun osalta neljännen hallinnointisopimuksen 9 artiklassa todetaan, että sopimuskauden aikana (viisi vuotta) vähittäiskäyttäjien palvelusektoriin kuuluvien palvelujen hintojen painotettu keskiarvo ei voi nousta nopeammin kuin terveysindeksiin (erityinen kuluttajahintaindeksi) perustuva hintakattomekanismi ja laatupalkkio, joka perustuu ajoissa jaettujen postilähetysten osuuteen. Komission mielestä hintojen vahvistaminen tällä tavoin koko sopimuskaudeksi täyttää kaikki kannustavan sopimuksen edellytykset ja altistaa yrityksen merkittäville riskeille.
(325)
Lehtijakelun osalta neljännen hallinnointisopimuksen 2 artiklassa täsmennetään, että sopimuskauden aikana lehtijakelun hinnat eivät voi nousta terveysindeksiä nopeammin. Sopimuksen 13 artiklan 2 kohdassa vahvistetaan vuotuinen korvaus, johon DPLP:llä on oikeus lehtijakelun nettokustannusten kattamiseksi, kun otetaan huomioon suunnitellut tehostamistoimet. Kyseisen korvauksen määrä on 290 613 000 euroa (mukautettu inflaation perusteella) (110). Sopimuksen 13 artiklan 5 kohdassa mainitaan, että jos yleishyödyllisten palvelujen sisältö tai ehdot muuttuvat tai kustannuksissa tapahtuu merkittävä muutos, jota DPLP ei pysty hallitsemaan, sopimuspuolet pohtivat, onko korvauksen määrää mukautettava kustannusten muutosten perusteella. Päätöksen tällaisesta mukautuksesta tekee Belgian ministerineuvosto. Komissio myöntää, että kyseinen lauseke voitaisiin tulkita purkuehdoksi, jolla sopimukseen sisällytetään jälkikäteen tiettyjä tekijöitä (jotka suojaavat DPLP:tä riskiltä). Komissio katsoo kuitenkin, että viranomaisten käyttämät ilmaisut ovat niin epätarkkoja, että DPLP ei voi olla varma lausekkeen soveltamisesta. Yleisesti komissio katsoo, että DPLP:n lehtijakelutoimintaa koskevat järjestelyt edellyttävät pitkän aikavälin sitoutumista tiettyyn korvaustasoon.
(326)
Tämän vuoksi komissio katsoo, että neljännen hallinnointisopimuksen (2006-2010) ei voida katsoa merkitsevän vähäistä riskiä, vaan sopimukseen sisältyy ennemminkin merkittävä riskitaso. Oletettu vaihteluväli [5,4-7,4 prosenttia] näyttää soveltuvan molempiin neljännen hallinnointisopimuksen mukaisiin toimintoihin.
(327)
Sitä vastoin edeltävät hallinnointisopimukset (vuoteen 2005 asti) näyttävät perustuvan pitkälti sellaisiin hinta- ja korvausmekanismeihin, joihin liittyy vähäinen riski DPLP:lle.
(328)
Postimerkkien hintojen vahvistamisesta komissio toteaa, että kolmessa ensimmäisessä hallinnointisopimuksessa ei sovelleta neljännen hallinnointisopimuksen tyyppistä hintakattojärjestelmää (joka edellyttää pitkän aikavälin sitoutumista hintatasoon). Näissä sopimuksissa määritetään pikemminkin melko yleisellä tasolla hinnat, jotka perustuvat asianmukaisia laskentaperiaatteita noudattamalla saatuihin todellisiin kustannuksiin (111).
(329)
Vastaavasti komissio toteaa lehtijakelusta, että kolmessa ensimmäisessä hallinnointisopimuksessa ei vahvisteta sopimuskauden kattavia kiinteämääräisiä määrärahoja, kuten neljännessä hallinnointisopimuksessa tehdään (112). Sopimuksissa mainitaan todellisiin kustannuksiin perustuvat korvaukset (113). Komissio toteaa, että toisessa sopimuksessa määriteltiin korvauksen kokonaiskatto, mutta kaudella käytännössä maksetut korvaussummat asettavat kyseisen katon velvoittavuuden kyseenalaiseksi (114). Ensimmäisessä hallinnointisopimuksessa vahvistettiin myös vuotuinen korvaus, mutta komissio toteaa, että samalla sopimuksessa ei kuitenkaan määritetty pitkän aikavälin kattoa lehtijakelun hinnoille.
(330)
Komissio katsookin, että vaihteluväliä [3,6-4,8 prosenttia], joka arvioitiin kohtuulliseksi silloin, kun sopimukseen ei liity merkittävää riskiä, on sovellettava sekä lehtijakeluun että postin jakeluun kolmen ensimmäisen hallinnointisopimuksen kattamalla kaudella.
(331)
Komissio toteaa, että myös Belgian viranomaiset ehdottivat sopimuksiin perustuvaa lähestymistapaa asiakirjassa, jonka viranomaiset toimittivat komissiolle 14 päivänä joulukuuta 2011. Vaikka ehdotetut menetelmät herättävät monia riskitekijöitä ja riskien painottamista koskevia kysymyksiä (115), sopimuskausiin perustuva analyysi, jossa DPLP:n riski luokitellaan kolmitasoisella asteikolla (pieni, keskisuuri, suuri), vastaa täysin komission lähestymistapaa. Kaiken kaikkiaan voidaan todeta, että DPLP:n sopimuksiin soveltama riskiluokittelu vaikuttaa yhdenmukaiselta komission analyysin kanssa. Myös Belgian viranomaiset katsovat, että neljäs hallinnointisopimus sisältää kolmea ensimmäistä suuremman riskin.
(332)
Komissio päättelee, että myynnin määrään suhteutetun nettovoiton (ROS) vaihteluväli [5,4-7,4 prosenttia] on viitearvoksi riittävä vaihteluväli, jonka avulla voidaan määrittää kohtuullinen voitto jaksoilla, jolloin DPLP:lle aiheutui suuri riski, kun otetaan huomioon vahvat kannustimet tehokkuuden parantamiseen.
(333)
Komissio päättelee myös, että ROS-arvon vaihteluväli [3,6-4,8 prosenttia] on viitearvoksi riittävä vaihteluväli, jonka avulla voidaan määrittää kohtuullinen voitto jaksoilla, jolloin DPLP:llä ei ollut merkittävää riskiä.
(334)
Jotta voidaan ottaa huomioon toimet, joita DPLP on Belgian viranomaisten mukaan toteuttanut tehokkuusetujen saamiseksi, komissio on päättänyt soveltaa varovaista lähestymistapaa noudattaen näiden kahden vaihteluvälin ylärajaa, kun se vahvistaa julkisen palvelun tarjoamisesta saatavan kohtuullisen tuoton. Tätä lähestymistapaa korostetaan myös Deloitten tutkimuksessa (ks. 292 kappale). Sen mukaan vaihteluvälien käyttö olisi hyödyllistä, jotta voidaan välttää rankaisemasta yritystä tehokkuusetujen avulla saaduista keskimääräistä paremmista tuloksista.
(335)
Komissio katsoo, että kolmeen ensimmäiseen hallinnointisopimukseen (1992-1996, 1997-2002 ja 2003-2005) liittyy pieni riski ja että kohtuullista tuottotasoa, joka vastaa 4,8 prosentin ROS-arvoa, voidaan soveltaa sekä postin että lehtien jakeluun. Komissio katsoo sitä vastoin, että neljänteen hallinnointisopimukseen (2006-2010) liittyy selvästi suurempi riski, joten kohtuullista tuottotasoa, joka vastaa 7,4 prosentin ROS-arvoa, voidaan soveltaa sekä postin että lehtien jakeluun.
(336)
Ensimmäisessä hallinnointisopimuksessa täsmennetään, että valtion maksamalla vuotuisella korvauksella on tarkoitus kattaa kaikki julkisen palvelun velvoitteet.
(337)
Mahdolliset liialliset korvaukset on siis määritettävä siten, että lasketaan yhteen kaikki julkisen palvelun velvoitteista johtuvat kustannukset ja niistä saadut tulot.
(338)
Valtion julkisen palvelun velvoitteista maksama vuotuinen korvaus on sisällytettävä tuloihin. DPLP:n ensimmäisen hallinnointisopimuksen perusteella saamat vuotuiset korvaukset ovat yhteensä 1,5 miljardia euroa.
(339)
Lisäksi on otettava huomioon seuraavat tukitoimenpiteet:
Kiinteistöjen siirto
(340)
Ensimmäisessä hallinnointisopimuksessa vahvistettiin myös valtion kiinteistöjen siirto DPLP:lle. Tämä 112,2 miljoonan euron arvoisen kiinteistöomaisuuden vastikkeeton siirto on sisällytettävä DPLP:n tuloihin, jotta liiallista korvausta voidaan arvioida ensimmäisen hallinnointisopimuksen kattamalla jaksolla. DPLP:n ei maksanut valtiolle vastiketta rakennusten käytöstä siirtoa edeltävällä ajanjaksolla.
(341)
Vuonna 1997 valtio siirsi DPLP:lle 62 miljoonaa euroa ja DPLP kirjasi summan kirjanpitoonsa pääomasijoituksena. Belgian viranomaiset ovat sittemmin myöntäneet, että siirto olikin itse asiassa viivästynyt osuus ensimmäisen hallinnointisopimuksen mukaisesta vuoden 1996 vuotuisesta korvauksesta.
(342)
Kyseistä määrää ei ollut maksettu ajoissa DPLP:lle vuonna 1996, joten valtion maksama korvaus oli pienempi kuin hallinnointisopimuksessa kyseiselle vuodelle määritetty vuotuinen määrä.
(343)
Jotta voidaan arvioida, onko kyse liiallisesta korvauksesta, 62 miljoonan euron maksu sisällytetään yleishyödyllisistä palveluista maksettuun korvaukseen ensimmäisen hallinnointisopimuksen kattamalla kaudella.
(344)
Ensimmäistä hallinnointisopimusta koskevan liiallisen korvauksen määrittämiseksi voidaan esittää seuraava kaava:
-
Kaikista julkisen palvelun velvoitteista, mukaan lukien yleispalveluvelvoite, johtuvat nettokustannukset (menot - tulot)
-
Yleishyödyllisille palveluille hyväksyttävä kohtuullinen tuotto
+
Yleishyödyllisistä palveluista maksettavat vuotuiset korvaukset
+
Kiinteistöjen siirto
+
Pääomasijoitus vuonna 1997
=
Liiallinen korvaus
(345)
Kolmen seuraavan hallinnointisopimuksen osalta liiallista korvausta koskevassa laskelmassa otetaan huomioon vain sellaisten yleishyödyllisten palvelujen kustannukset ja tulot, jotka voisivat sopimusten mukaan oikeuttaa julkisesta palvelusta maksettavaan korvauksen. Huomioon ei oteta sellaisia muita yleishyödyllisiä palveluja vastaavia kustannuksia ja tuloja, jotka eivät hallinnointisopimusten mukaan ole tukikelpoisia. Postin yleispalvelu ei kuulu tukikelpoisiin toimintoihin, joten sen mahdollisia nettokustannuksia ei oteta huomioon. DPLP:n on rahoitettava se kokonaan omista varoistaan hallinnointisopimusten mukaisen julkisen palvelun velvoitteen perusteella. Hallinnointisopimusten mukaisesti korvauskelpoiset toiminnot käsittävät muun muassa sanoma- ja aikakausilehtien jakelun ja muut johdanto-osan 33 kappaleessa luetellut julkiset palvelut.
(346)
Lehtijakelusta veloitettujen alhaisten hintojen vuoksi tukikelpoiset yleishyödylliset palvelut ovat kaikki tappiollisia.
(347)
Jos tietystä palvelusta saatua liiallista korvausta voidaan käyttää rahoittamaan sellaisia muiden julkisen palvelun velvoitteiden aiheuttamia nettokustannuksia, joista maksetaan liian vähäistä korvausta, kaikki hallinnointisopimusten mukaisesti tukikelpoisiin yleishyödyllisiin palveluihin liittyvät kustannukset ja tulot on laskettava yhteen.
(348)
DPLP:n kyseisen kolmen hallinnointisopimuksen perusteella saamat vuotuiset korvaukset ovat yhteensä 3,5 miljardia euroa.
(349)
Hallinnointisopimusten mukaisten korvausten lisäksi DPLP:llä on ollut koko tutkinnan kattaman ajan valtion myöntämä yksinoikeus varattujen postipalvelujen tarjoamiseen. Vaikka tämän monopolin alalta mahdollisesti saatavat ylimääräiset voitot eivät ole valtion varoja valtiontukien valvonnan kannalta eikä niitä voida vaatia maksettavaksi takaisin liiallisen korvauksen tapauksessa, ne voidaan ottaa ja on otettava huomioon sovellettaessa valtiontukisääntöjä, kun arvioidaan kaikkien muiden kyseiselle toimijalle julkisten palvelujen perusteella maksettaviin korvauksiin sisältyvien julkisten tukien välttämättömyyttä ja oikeasuhteisuutta. Kun arvioidaan DPLP:lle eri hallinnointisopimusten perusteella myönnetyn korvauksen soveltuvuutta sisämarkkinoille SEUT-sopimuksen 106 artiklan 2 kohdan mukaisesti, Belgian postitoiminnan harjoittajan kyseiseltä monopolialalta saamat ylimääräiset voitot vähennetään niiden yleishyödyllisten palvelujen kustannuksista, joista kyseisten sopimusten perusteella on oikeus saada korvausta julkisen palvelun tarjoamisesta.
(350)
On huomattava, että tämä periaate on kirjattu julkisen palvelun velvoitteesta maksettavaa korvausta koskeviin puitteisiin. Niissä todetaan, että ”jos yrityksellä on yksin- tai erityisoikeuksia, joiden perusteella se tuottaa sellaista yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvää palvelua, josta saadaan kohtuullista tuottoa suurempi tuotto, tai se hyötyy muista valtion myöntämistä eduista, nämä on otettava huomioon riippumatta siitä, miten ne luokitellaan sovellettaessa perustamissopimuksen 87 artiklaa, ja lisättävä yrityksen tuloihin.” (116) Tämä periaate kuvastaa SEUT-sopimuksen 106 artiklan 2 kohtaan sisältyvää välttämättömyyttä ja oikeasuhteisuutta koskevaa edellytystä. Tuki, joka maksetaan yleishyödyllisille palveluille niiden ylimääräisten voittojen lisäksi, jotka on saatu toimijalle myönnetyn yksin- tai erikoisoikeuden ansiosta ja jotka riittävät sellaisenaan kattamaan muiden yleishyödyllisten palvelujen kustannukset, ei ole välttämätöntä kyseisen yleishyödyllisen palvelun tarjoamiseksi. Tällaisia ylimääräisiä voittoja saava toimija hyötyy jo julkisesta toimenpiteestä, jonka avulla se pystyy varmistamaan yleishyödyllisten palvelujen tarjoamisen taloudellisesti tasapuolisissa olosuhteissa niin hyvin, että lisäkorvausta ei tarvita.
(351)
Näin ollen yksinoikeudesta johtuvalta monopolialalla saadut ylimääräiset voitot on otettava huomioon arvioitaessa yleishyödyllisistä palveluista DPLP:lle myönnettyjen korvausten välttämättömyyttä.
(352)
Tämän vuoksi kaikki monopolialalta saadut voitot, jotka ylittävät kohtuullisen tuottotason, otetaan huomioon arvioitaessa liiallista korvausta yleishyödyllisten palvelujen tarjoamisesta.
(353)
Koska monopolialan tarkoituksena on ennen kaikkea rahoittaa yleispalvelua, muilla yleispalvelun aloilla tehdyt tappiot supistavat monopolialan rahoitusosuutta siihen liittyvien yleishyödyllisten palvelujen kustannuksista.
(354)
Jotta voidaan määrittää monopolialalta käytännössä saadut ylimääräiset voitot, on tarpeen ottaa huomioon ne kustannukset, jotka yleispalveluvelvoite aiheuttaa mutta joita tuetaan yleispalvelun ulkopuolisella toiminnalla. Chronopost-asiaa koskevan oikeuskäytännön mukaisesti vähittäisverkon kustannukset jaetaan DPLP:n kustannuslaskennassa vähittäisverkkoa käyttävien palvelujen kesken. Nämä palvelut käsittävät yleispalvelun piiriin kuuluvat tuotteet ja myös muita tuotteita. DPLP:lle asetettu velvoite ylläpitää verkkoa, jonka laajuus ja tiheys on määrätty, Belgian viranomaisten määrittelemällä tavalla riittävän laadukkaan postin yleispalvelun tarjoamiseen, aiheuttaa tappioita yleispalvelun ulkopuoliselle kaupalliselle toiminnalle, koska osa vähittäisverkon kustannuksista on Chronopost-asiaa koskevan oikeuskäytännön mukaisesti kohdennettava vähittäisverkkoa käyttäviin kaupallisiin tuotteisiin.
(355)
Hallinnointisopimusten asettama verkkovaatimus: Valtion asettamat vaatimukset liittyvät vähittäisverkkoon kuuluvien postin asiointipisteiden (postitoimisto ja/tai palvelupiste) määrään ja tyyppiin. Vaatimukset määritellään hallinnointisopimuksissa. Neljännessä hallinnointisopimuksessa (2005-2010) määrätään
a)
yleinen velvoite ylläpitää verkkoa, joka mahdollista yleispalvelun ja muiden DPLP:lle osoitettujen julkisten palvelujen tarjoamisen (117);
b)
velvoite ylläpitää vähintään 1 300:aa postin asiointipistettä (postitoimistoa ja palvelupistettä) (118);
c)
velvoite ylläpitää vähintään 589:ää postitoimistoa;
d)
lisäksi kunkin peruspalveluja tarjoavan palvelupisteen ja täyden palveluvalikoiman tarjoavan postitoimiston välinen etäisyys, joka saa olla maantietä pitkin enintään 10 kilometriä.
(356)
Belgian viranomaiset katsovat, että DPLP:n vähittäisverkon muodostavien postin asiointipisteiden määrään ja tyyppiin sovellettavat erityisvaatimukset muodostavat valtion asettaman erillisen alueellista kattavuutta koskevan velvoitteen, joka ylittää yleispalveluvelvoitteeseen liittyvät vaatimukset. Belgian viranomaiset katsovat, että valtion olisi korvattava kaikki alueellisen kattavuuden erityisvelvoitteesta aiheutuvat nettokustannukset.
(357)
Verkkovaatimuksen kvantifiointi: Jotta voidaan määrittää sellaisen vähittäisverkon, joka koostuu vähintään 1 300:sta postin asiointipisteestä, joista vähintään 589:n on oltava postitoimistoja, ylläpitämistä koskevasta velvoitteesta DPLP:lle aiheutuvat kustannukset, Belgian viranomaiset ovat verranneet todellista vähittäisverkkoa, jonka tiheyden ja asiointipisteiden tyypin valtio on määrännyt, mahdolliseen vähittäisverkkoon, jota DPLP ylläpitäisi, jos sen ei tarvitsi ottaa erityisvaatimuksia huomioon. Mahdollisella vähittäisverkolla tarkoitetaan toisin sanoen verkkoa, jota DPLP ylläpitäisi kaupallisin edellytyksin, jos valtio ei asettaisi sille julkisen palvelun velvoitteita.
(358)
Belgian viranomaiset arvioivat, että mahdollinen verkko koostuisi yksinomaan palvelupisteistä ja postitoimistot lopetettaisiin. Jotta DPLP pystyisi kuitenkin jatkamaan saman asiakasmäärän palvelemista, sen olisi lisättävä huomattavasti palvelupisteiden määrää.
DPLP:n nykyisen vähittäisverkon ja valtion asettamien velvoitteiden puuttuessa mahdollisen verkon vertailu
Postin asiointipisteiden kokonaismäärä
Postitoimistot (a) + palvelupisteet (b)
(a)
Postitoimistojen määrä
(erilliset postin asiointipisteet, joita DPLP hoitaa itse)
(b)
Palvelupisteiden määrä
(kolmansien tiloissa sijaitsevat palvelupisteet)
DPLP:n todellinen vähittäisverkko (vuoden 2009 loppu)
1 401 =
713 +
688
Valtion asettamien velvoitteiden puuttuessa mahdollinen vähittäisverkko (Belgian viranomaisten mukaan)
[…] =
[…] +
(…)
Valtion asettama vähittäisverkkoa koskeva velvoite
Vähintään 1 300
Vähintään 589
Ei velvoitetta
(359)
Kuten edellä olevasta taulukosta ilmenee, DPLP:n todellinen vähittäisverkko vastaa valtion asettamia vaatimuksia. Postin asiointipisteiden ja postitoimistojen kokonaismäärät ylittävät vaaditut tasot. Mahdollinen verkko, jota DPLP käyttäisi, jos se voisi valita vähittäisverkkonsa pelkkien kaupallisten näkökohtien perusteella, olisi sitä vastoin huomattavan erilainen. Palvelupisteiden kokonaismäärä kasvaisi, mutta DPLP:n hoitamat postitoimistot lopetettaisiin.
(360)
Käytännön verkkovaatimus: On syytä täsmentää, että valtion DPLP:lle asettama vaatimus ei ole määritetty selvästi.
(361)
DPLP:n käytännössä ylläpitämä verkko on suurempi kuin valtio edellyttää. Sekä postin asiointipisteiden että postitoimistojen kokonaismäärä on suurempi kuin valtion edellyttämä vähimmäismäärä. Tämän vuoksi voitaisiin ajatella, että DPLP:lle asetetut velvoitteet eivät rasita sitä, vaan se ylläpitää nykyisen kokoista verkkoa omasta tahdostaan.
(362)
Belgian viranomaiset selittävät tämän postitoimistojen suuremman määrän 10 kilometrin enimmäisetäisyyttä koskevalla edellytyksellä, tarpeella riittävään liikkumavaraan palvelupisteiden odottamattoman sulkemisen varalta ja aikomuksella kasvattaa vaadittu postitoimistojen vähimmäismäärä seuraavan hallinnointisopimuksen mukaiseen määrään (650). Tämän vuoksi ei olisi kannattavaa supistaa määrää sulkemalla postitoimistoja, koska ne olisi jonkin ajan päästä avattava uudelleen. Belgian viranomaiset korostavat, että näistä syistä DPLP ei pystynyt supistamaan postitoimistojen lukumäärää lähemmäs 589 postitoimiston vähimmäismäärää. Vaikka postin asiointipisteiden nimellinen lukumäärä ylittääkin vähimmäisvaatimuksen, viranomaisten mukaan nykyisen verkon kokoonpano, joka sisältää 713 postitoimistoa, johtuu käytännössä valtion asettamista vaatimuksista.
(363)
Belgian viranomaisten soveltama menetelmä perustuu vähittäisverkon kustannusten taaksepäinlaskentaan vuodesta 2009 vuoteen 1992. Tämäntyyppinen taaksepäinlaskenta sisältää väistämättä epävarmuustekijöitä. Palvelupisteiden liiketoimintamallia ei välttämättä ole saatavilla vuodesta 1992. DPLP:n henkilöstö koostui lisäksi aikaisemmin pääasiassa virkamiehistä, joiden palkkakustannukset olivat jäykkiä. Vaikka DPLP:n henkilökunta ei vastaa palvelupisteistä, DPLP olisi kuitenkin jatkanut palkojen maksua virkamiehille, jotka eivät enää olisi olleet postitoimistojen palveluksessa. On siis epätodennäköistä, että postitoimistojen mahdollinen sulkeminen tutkinnan kattaman jakson alussa olisi voinut johtaa palkkakustannusten suoraan vähenemiseen. Sen sijaan tämäntyyppisiä säästöjä olisi voitu toteuttaa tietyssä määrin vuonna 2009, jolloin henkilöstöstä suurempi osa oli sopimussuhteisia työntekijöitä. Kun otetaan huomioon asteittainen siirtyminen työsopimuksiltaan joustavampaan henkilöstöön ja kustannuslaskentajärjestelmien uudistukset, voidaan katsoa, että viimeisimpiä tilikausia koskevista tilinpäätöstiedoista tämäntyyppinen vääristymä puuttuu. Koska bpostin palveluksessa on edelleen yli 20 000 virkamiestä ja koska he eivät voi työskennellä palvelupisteissä eikä heitä voida irtisanoa, kaikkien postitoimistojen korvaaminen palvelupisteillä on vielä nykyisin täysin teoreettinen ja epärealistinen vaihtoehto.
(364)
Belgian viranomaiset korostavat kuitenkin, että aikaisemmin mahdolliset irtisanomiskustannukset olisi korvattu toimintakulujen säästöillä ja hyödyttömien rakennusten myynnillä. Belgian viranomaiset myöntävät kautta 1992-2002 koskevien tietojen luottavuudesta, että vähittäisverkon kustannuksia on todennäköisesti aliarvioitu, sillä tietyt tekijät, jotka on luokiteltu verkkokustannuksiksi, olisi voitu kohdentaa muihin kustannusryhmiin. Taaksepäinlaskennan epävarmoja osa-alueita tasapainottavat muut Belgian viranomaisten tekemät varovaiset oletukset, jotka liittyvät aikaisempien tilikausien kustannusten laskemiseen.
(365)
Alueellista kattavuutta koskevan erityisvelvoitteen olemassaolo: Vaikka verkkovelvoitteen olemassaolo hyväksyttäisiin, Belgian viranomaisten väite siitä, että velvoitteesta seuraisi alueellista kattavuutta koskeva erillinen velvoite, ei ole perusteltu. Vaikuttaa siltä, että hallinnointisopimukset eivät sisällä erityisiä määräyksiä, joissa määritettäisiin todellinen alueellista kattavuutta koskeva erillinen velvoite, joka ylittäisi yleispalveluvelvoitteeseen ja muihin julkisen palvelun velvoitteisiin liittyvät vaatimukset. DPLP:n ja Belgian valtion välisissä hallinnointisopimuksissa täsmennetään sitä vastoin, että verkkovelvoitteen yksinomaisena tarkoituksena on varmistaa yleispalvelu ja muut yleishyödylliset palvelut (sanoma- ja aikakauslehtijakelu, tilit ja postisiirrot jne.). Tämän edellyttämät verkkokustannukset on jo laskettu ennakolta eri palveluiden kirjanpitoon (119). Sitä paitsi hallinnointisopimuksiin ei sisälly järjestelyä, jolla korvattaisiin alueellista kattavuutta koskeva velvoite. Komissio huomauttaa, että velvoite määrittää ennakolta korvauksen laskemisessa sovellettavat parametrit sisällytettiin vuonna 2005 annettuihin julkisen palvelun velvoitteesta maksettavaa korvausta koskeviin puitteisiin. DPLP:lle yleishyödyllisistä palveluista aiheutuneiden kustannusten liiallisia korvauksia on todettu vasta vuoden 2005 jälkeiseltä ajalta (ks. 386 kappale).
(366)
Direktiivin 97/67/EY 3 artiklan mukaan jäsenvaltioiden on asetettava vakiintuneille postipalvelujen tarjoajille velvoite tarjota alueellisen kattavuuden osalta tietynlaatuista yleispalvelua. Kyseinen alueellinen kattavuus, josta on kyse myös tässä Belgiaa koskevassa asiassa, on kuitenkin vain yksi yleispalveluvelvoitteen monista osa-alueista. Komissio ei ole löytänyt DPLP:lle yleispalvelutehtävän osoittavista hallinnointisopimuksista minkäänlaista mainintaa ylimääräisestä velvoitteesta, jonka perusteella perinteisen postitoiminnan harjoittajan olisi ylläpidettävä enemmän postitoimistoja käsittävää laaja-alaisempaa verkkoa kuin julkisen palvelun velvoite ja siihen liittyvät muut julkiset palvelut edellyttävät ja joka vastaa koheesio- tai aluekehitystavoitteita. On täysin selvää, että jokainen postitoimisto, jota DPLP hoitaa varmistaakseen yleispalvelun, edistää alueellisen koheesiotavoitteen toteutumista (120). Oikeudellisesta näkökulmasta velvoite ylläpitää postitoimistoa liittyy kuitenkin tarpeeseen varmistaa riittävän laadukkaat postin yleispalvelut ja muut niihin liittyvät palvelut. Jotta voitaisiin vedota täydentävään alueelliseen velvoitteeseen, asiaan sovellettava oikeuskäytäntö edellyttää, että DPLP:lle oli pitänyt osoittaa erillinen ja selkeästi määritelty velvoite ylläpitää enemmän postitoimistoja kuin yleispalvelun tarjoamiseksi määrätty verkkokoko edellyttää. Tässä toimeksiannossa olisi täsmennettävä velvoitteet, siitä johtuvat kustannukset ja ylimääräisen alueellista kattavuutta koskevan velvoitteen nettokustannusten rahoitusjärjestelmä.
(367)
Komissio ei kuitenkaan ole löytänyt mitään näistä edellytyksistä valtion ja DPLP:n välisistä hallinnointisopimuksista. Belgian viranomaiset ja DPLP pyrkivätkin perustelemaan jälkikäteen keinotekoisella tavalla alueellista kattavuutta koskevan erillisen velvoitteen olemassaolon. Ne vetoavat siihen, että hallinnointisopimuksissa vahvistettu alueellinen kattavuus on merkityksellinen kahdestakin syystä. Se johtuu yleispalveluvelvoitteesta ja alueellista kattavuutta koskevasta velvoitteesta, joka ylittää yleispalvelun edellyttämän tason. Kyseiset sopimukset eivät kuitenkaan sisällä määräyksiä, joissa kuvailtaisiin väitettyä alueellista kattavuutta koskevaa erillistä velvoitetta, joka vaatisi DPLP:tä ylläpitämään laaja-alaisempaa verkkoa kuin yleispalvelun tarjoaminen edellyttää.
(368)
Belgian viranomaisten ja DPLP:n huomautusten keinotekoisuus käy ilmi myös niiden omista perusteluista. Supistaakseen mahdollisen liiallisen korvauksen määrää Belgian viranomaiset toivovat, että komissio pitäisi yleispalveluvelvoitteen ylittävästä, alueellista kattavuutta koskevasta ylimääräisestä velvoitteesta johtuvina kustannuksina postitoimistosta aiheutuvien todellisten kustannusten ja sen mahdollisesti korvaavan palvelupisteen kustannusten välistä erotusta. Tämä perustelu ei pohjaudu laaja-alaisempaan hypoteettiseen verkkoon, jota DPLP ylläpitäisi alueellista kattavuutta koskevien tavoitteiden saavuttamiseksi. Siinä osoitetaan vain lisäkustannukset, joita yleispalveluvelvoitteen mukainen kattavuus aiheuttaa, mikä ei hallinnointisopimusten mukaan oikeuta tukeen. Alueellista kattavuutta koskevan tavoitteen puuttumisen vahvistaa se, että Belgian viranomaisten pitäisi kasvattaa tuntuvasti palvelupisteiden määrää yleispalvelun tarjoamiseksi, sillä yleispalvelun tarjoaminen on mahdotonta varmistaa samalla palvelupisteiden määrällä.
(369)
Belgian viranomaisten väitettä alueellista kattavuutta koskevan todellisen ja erillisen velvoitteen olemassaolosta ei voida hyväksyä. Voidaan kuitenkin todeta, että Belgian valtion asettama verkkovaatimus, jonka perusteella toimijan on ylläpidettävä verkkoa, joka varmistaa yleispalvelun ja muiden julkisten palvelujen tarjoamisen, ei koske yksinomaan näitä palveluja. Se aiheuttaa ylimääräisiä kustannuksia myös kaupallisille palveluille.
(370)
Toimintoperusteisen kustannuslaskennan ja Chronopost-asiaa koskevan oikeuskäytännön mukaisesti kaikki vähittäisverkkoa käyttävät toiminnot osallistuvat sen yhteisiin kustannuksiin, kuten 354 kappaleessa selitetään. Tästä syystä kaikki tuotteet, myös kaupalliset tuotteet, osallistuvat verkkokustannuksiin. Postitoimistojen ylläpitämistä koskevasta valtion asettamasta velvoitteesta johtuvat kustannukset rasittavat kaupallisia tuotteita, jotka näyttävät tuottavan jatkuvasti tappiota, vaikka niitä myydään markkinahintaan. DPLP tarjoaa kaupallisia palvelujaan verkon kautta, koska ne rahoittavat osan sen kiinteistä kustannuksista ja osallistuvat näin epäsuorasti yleispalveluun.
(371)
Kun arvioidaan DPLP:n liiallista korvausta, taloudelliselta kannalta vaikuttaisi järkevältä ottaa huomioon kaupallisten tuotteiden aiheuttamat tappiot, jotka johtuvat yleispalveluvelvoitteesta ja muista julkisista palveluista. Jos DPLP:n kannalta on taloudellisesti kannattavaa käyttää vähittäisverkkoa kaupallisten tuotteiden myyntiin, tästä seuraa toimintoperusteisen kustannuslaskennan kannalta, että yksi osa sen verkkokustannuksista, joka muutoin veloitettaisiin julkiselta palvelulta, kohdennetaan sen sijaan kaupallisiin tuotteisiin, jotka näyttävät tämän vuoksi tuottavan tappiota.
(372)
Tämän mukaan liiallinen korvaus voidaan tarkasteltavana olevassa tapauksessa laskea seuraavasti:
-
Yleishyödyllisten palvelujen nettokustannus (menot - tulot)
-
Yleishyödyllisistä palveluista hyväksyttävä kohtuullinen tuotto
+
Yleishyödyllisistä palveluista maksettavat vuotuiset korvaukset
+
Ylimääräinen tuotto, joka saadaan yleispalvelulle varatun alan voitoista (yleispalvelun rahoittamisen jälkeen, mukaan lukien ylimääräiset verkkokustannukset, jotka kohdennetaan kaupallisiin palveluihin)
=
Liiallinen korvaus
(373)
Vuonna 1997 tehtyjen pääomasijoitusten soveltuvuutta sisämarkkinoille on arvioitava osana yleishyödyllisistä palveluista maksettavien vuotuisten korvausten arviointia, sillä kyse ei ole erillisestä pääomapohjan vahvistamisesta, vaan maksusta, jolla korvataan julkisen palvelun velvoitteen hoitamista kaudella 1992-1996.
(374)
Vuonna 2003 tehty pääomasijoitus ei ole SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea, joten sen soveltuvuutta sisämarkkinoille ei tarvitse arvioida.
(375)
Vuonna 2006 tehty pääomasijoitus ei ole SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea, joten sen soveltuvuutta sisämarkkinoille ei tarvitse arvioida.
(376)
On syytä todeta, että valtiontakaus ei sisälly hallinnointisopimuksiin julkisen palvelun velvoitteesta myönnettävänä korvauksena. Sen soveltuvuutta sisämarkkinoille ei voida arvioida SEUT-sopimuksen 106 artiklan 2 kohdan mukaisesti. Belgian viranomaiset eivät ole kuitenkaan esittäneet muuta lähtökohtaa, jonka perusteella toimenpide voitaisiin katsoa sisämarkkinoille soveltuvaksi, eikä komissiokaan ole löytänyt sellaista, joten toimenpide on katsottava sisämarkkinoille soveltumattomaksi toimintatueksi. Tämän vuoksi se on perittävä takaisin.
(377)
Kuten on jo todettu, yhtiöverovapautus ei merkinnyt etua DPLP:lle eikä se ole SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea.
(378)
Kiinteistövero- ja kunnallisverovapautukset ovat SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea. Ne on kuitenkin katsottava voimassa oleviksi tuiksi, koska ne otettiin käyttöön ennen perussopimuksen voimaantuloa. Lisäksi on todettava, että kyseiset verotoimenpiteet eivät sisälly hallinnointisopimuksiin julkisen palvelun velvoitteesta myönnettävänä korvauksena.
(379)
Tästä syystä nämä verovapautukset eivät vaikuta liiallisen korvauksen laskentaan, joka perustuu DPLP:lle käytännössä aiheutuneisiin kustannuksiin (jotka jo sisältävät verovapautusten vaikutuksia).
(380)
Kyseisiä verotoimenpiteitä käsitellään voimassa olevia tukia koskevassa erillisessä menettelyssä Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 93 artiklan soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä 22 päivänä maaliskuuta 1999 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 659/1999 (121) 17, 18 ja 19 artiklan mukaisesti.
6.3.3.3 Liiallisen korvauksen määrän laskeminen
(381)
Liiallisen korvauksen määrä voidaan laskea 6.3.3.2 jaksossa esitetyn arvioinnin perusteella. Belgian viranomaisten hallinnointisopimuksissa määrittämän julkisen palvelun rahoitusjärjestelyn mukaisesti liiallinen korvaus lasketaan erikseen kullekin sopimuskaudelle.
Ensimmäinen hallinnointisopimus: 1992-1996
(tuhatta euroa)
-
Julkisen palvelun nettokustannukset
:
-
[…]
-
Aiheutuneet verkkokulut
:
-
[…]
-
Hyväksytty kohtuullinen tuotto
:
-
[…]
(voitto 4,8 %)
+
Valtion maksamat korvaukset
:
+
[…]
+
Pääomasijoitukset (1997)
:
+
62 000
(viivästynyt korvaus yleishyödyllisistä palveluista)
+
Kiinteistöjen siirto
:
+
112 209
=
Liiallinen korvaus
=
[…]
Toinen hallinnointisopimus 1997-2002
Yleispalvelun varatun alan voitoista saatava ylimääräinen tuotto
(tuhatta euroa)
+
Ylimääräinen tuotto, yleispalvelun varattu ala
:
+
[…]
(yleispalvelun varatun alan tuotto, joka ylittää 4,8 % voittotason)
Yleispalveluvelvoitteen aiheuttamat verkkokustannukset
:
[…]
Nettokustannukset, yleispalvelun varaamaton ala
:
[…]
(yleispalvelun varaamattoman alan tappiot)
Kohtuullinen tuotto, yleispalvelun varaamaton ala
:
[…]
(voitto 4,8 %)
=
Yleispalvelun kustannukset, jotka
=
[…]
varatun alan voitoista ja joka supistaa yleishyödyllisten palvelujen nettokustannuksia
=
[…]
Liiallisen korvauksen laskeminen:
(tuhatta euroa)
-
Julkisen palvelun nettokustannukset
:
-
[…]
-
Hyväksytty kohtuullinen tuotto
:
-
[…]
(voitto4,8 %)
+
Valtion maksamat korvaukset
:
+
1 286 461
+
Ylimääräinen tuotto, yleispalvelun varattu ala
+
[…]
=
Liiallinen korvaus
=
[…]
Kolmas hallinnointisopimus: 2003-2005
Yleispalvelun varatun alan voitoista saatava ylimääräinen tuotto
(tuhatta euroa)
+
Ylimääräinen tuotto, yleispalvelun varattu ala
:
+
[…]
(yleispalvelun varatun alan tuotto, joka ylittää 4,8 % voittotason)
Yleispalveluvelvoitteen aiheuttamat verkkokustannukset
:
[…]
Nettokustannukset, yleispalvelun varaamaton ala
:
-
[…]
(voitollinen yleispalvelun varaamaton ala)
Kohtuullinen tuotto, yleispalveluvelvoite
:
[…]
(voitto 4,8 %)
=
yleispalveluvelvoitteen aiheuttamat kustannukset, jotka
=
[…]
(ei rahoitettavia tappioita) rahoitetaan varatun alan avulla
varatun alan voitoista ja joka supistaa yleishyödyllisten palvelujen nettokustannuksia Ylimääräinen tuotto, joka saadaan
=
[…]
Liiallisen korvauksen laskeminen:
(tuhatta euroa)
-
Julkisen palvelun nettokustannukset
:
-
[…]
-
Hyväksytty kohtuullinen tuotto
:
-
[…]
(voitto 4,8 %)
+
Valtion maksamat korvaukset
:
+
677 985
+
Ylimääräinen tuotto, yleispalvelun varattu ala
:
+
[…]
=
Liiallinen korvaus
=
[…]
Neljäs hallinnointisopimus: 2006-2010
Yleispalvelun varatun alan voitoista saatava ylimääräinen tuotto
(tuhatta euroa)
+
Ylimääräinen tuotto, yleispalvelun varattu ala
:
+
[…]
(yleispalvelun varatun alan tuotto, joka ylittää7,4 % voittotason)
Yleispalveluvelvoitteen aiheuttamat verkkokustannukset
:
[…]
Nettokustannukset, yleispalvelun varaamaton ala
:
[…]
(voitollinen yleispalvelun varaamaton ala)
Kohtuullinen tuotto, yleispalveluvelvoite
:
[…]
(voitto 7,4 %)
=
Yleispalveluvelvoitteen aiheuttamat
=
[…]
(ei rahoitettavia kustannukset, jotka on rahoitettava varatun alan avulla tappioita)
varatun alan voitoista ja joka supistaa yleishyödyllisten palvelujen nettokustannuksia Ylimääräinen tuotto, joka saadaan
=
[…]
Liiallisen korvauksen laskeminen:
(tuhatta euroa)
-
Julkisen palvelun nettokustannukset
:
-
[…]
-
Hyväksytty kohtuullinen tuotto
:
-
[…]
(voitto 7,4 %)
+
Valtion maksamat korvaukset
:
+
1 568 787
+
Ylimääräinen tuotto, yleispalvelun varattu ala
:
+
[…]
=
Liiallinen korvaus
=
[…]
Muut toimenpiteet
Valtiontakaus
(tuhatta euroa)
Vuonna 2004 myönnetty valtiontakaus
1 500
=
1 500
(382)
Kuten Belgian viranomaisten kanssa on sovittu (122), objektiivisin ja tasapainoisin menetelmä sen ajanjakson määrittämiseksi, joka otetaan huomioon yhteenlasketun liiallisen korvauksen laskennassa, on käsiteltävänä olevassa tapauksessa sopimuskohtainen lähestymistapa. Komissio ei vastusta Belgian viranomaisten esitystä. Kyseinen menetelmä tarjoaa enemmän ennakoitavuutta ja oikeusvarmuutta osapuolille ja vähentää näin liiallisen korvauksen riskiä. Kutakin sopimusjaksoa tarkastellaan siis erikseen, eikä liian vähäistä tai liiallista korvausta siirretä jaksolta toiselle.
(383)
Belgian viranomaiset esittävät kuitenkin, että ennen julkisen palvelun velvoitteesta maksettavaa korvausta koskevien puitteiden antamista vuonna 2005 komissio oli vakiintuneesti soveltanut liian vähäisen / liiallisen korvauksen laskemiseen yhteenlaskumenetelmää. Tämän vuoksi Belgian viranomaiset ovat erityisesti pyytäneet, että vuotta 2005 edeltäviä vuosia tarkasteltaisiin yhdessä (123) liian vähäisen / liiallisen korvauksen määrittämiseksi.
(384)
Komissio toteaa, että koska kolmen, ennen vuotta 2006 sovelletun hallinnointisopimuksen mukaiset korvaukset on todettu liian vähäisiksi, kaikkien vuosien yhteenlaskemisella ei olisi vaikutusta takaisinperittävän liiallisen korvauksen määrään.
(385)
Komissio toteaa lisäksi, että sen jälkeen kun se antoi julkisen palvelun velvoitteesta maksettavaa korvausta koskevat puitteet vuonna 2005, korvauksen laskemiseen, valvontaan ja tarkistamiseen sovellettavat parametrit on pitänyt määrittää ennakolta säädöksissä, joilla toimeksianto myönnetään (124). Neljännessä hallinnointisopimuksessa ei määrätä minkäänlaista korvausta kustannuksista, jotka aiheutuvat sen voimassaoloajan (2006-2010) ulkopuolella. Tästä syystä ennen kyseisen sopimuksen voimassaoloa maksettu liian vähäinen korvaus ei voi kompensoida DPLP:lle maksettua mahdollista liiallista korvausta.
(386)
Komissio päättelee, että DPLP on saanut 415 miljoonaa euroa liiallista korvausta julkisen palvelun velvoitteensa täyttämisestä neljännen hallinnointisopimuksen soveltamiskaudella. Liiallinen korvaus on sisämarkkinoille soveltumatonta tukea, joka on perittävä takaisin.
7. PÄÄTELMÄT
(387)
Eläkesitoumuksista vapauttaminen, vuotuiset julkiset korvaukset, kiinteistöjen siirto, vuoden 1997 pääomasijoitukset, verovapautukset ja valtiontakaus ovat SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea, koska ne ovat vapauttaneet DPLP:n kustannuksista, joista yksityisten yritysten on yleensä vastattava.
(388)
Vuosien 2003 ja 2006 pääomasijoitukset eivät ole SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua tukea, koska valtio on noudattanut markkinataloussijoittajaperiaatetta.
(389)
Komissio toteaa, että Belgia on toteuttanut toimenpiteet SEUT-sopimuksen 108 artiklan 2 kohdan vastaisesti, lukuun ottamatta vuoden 2003 pääomasijoitusta, josta ilmoitettiin komissiolle ennen sen toteuttamista, ja verovapautuksia, jotka ovat voimassa olevaa tukea.
(390)
Eläkesitoumuksista vapauttaminen ei asettanut DPLP:tä kilpailijoitaan suotuisampaan asemaan sosiaaliturvamaksujen osalta. Kyseinen toimenpide voidaan katsoa sisämarkkinoille soveltuvaksi SEUT-sopimuksen 107 artiklan 3 kohdan c alakohdan mukaisesti.
(391)
Neljännen hallinnointisopimuksen yhteydessä myönnetyt vuotuiset korvaukset ovat SEUT-sopimuksen 106 artiklan 2 kohdan mukaisesti sisämarkkinoille soveltumatonta tukea siltä osin kuin kyse on liiallisesta korvauksesta.
(392)
Valtiontakaus on sisämarkkinoille soveltumatonta tukea.
(393)
Kiinteistö- ja kunnallisverovapautus ovat voimassa olevaa tukea. Niitä käsitellään voimassa olevia tukia koskevassa erillisessä menettelyssä asetuksen (EY) N:o 659/1999 17, 18 ja 19 artiklan mukaisesti.
(394)
Julkisen palvelun velvoitteesta maksettavaa korvausta koskevien puitteiden 5 kohdan mukaisesti tämä päätös ei rajoita julkisia hankintoja ja kilpailua koskevien voimassa olevien unionin säännösten soveltamista,
ON HYVÄKSYNYT TÄMÄN PÄÄTÖKSEN:
1 artikla
Valtiontuki, jonka Belgian valtio on toteuttanut vapauttamalla De Post-La Posten (DPLP, nykyisin bpost) eläkesitoumuksista, soveltuu sisämarkkinoille Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 107 artiklan 3 kohdan c alakohdassa tarkoitetulla tavalla.
2 artikla
Valtiontuki, jonka Belgian valtio on toteuttanut maksamalla korvausta julkisen palvelun kustannuksista De Post-La Posten (DPLP, nykyisin bpost) hyväksi, on Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 108 artiklan 3 kohdan vastaista eikä sovellu sisämarkkinoille.
3 artikla
Belgian valtion vuosina 2003 ja 2006 tekemät pääomasijoitukset De Post-La Posten (DPLP, nykyisin bpost) hyväksi eivät ole Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea.
4 artikla
Valtiontuki, jonka Belgian valtio on toteuttanut myöntämällä valtiontakauksen De Post-La Posten (DPLP, nykyisin bpost) hyväksi, on Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 108 artiklan 3 kohdan vastaista eikä sovellu sisämarkkinoille.
5 artikla
1. Belgian on perittävä takaisin 2 ja 4 artiklassa tarkoitettujen toimenpiteiden yhteydessä myönnetty sisämarkkinoille soveltumaton tuki.
2. Takaisinperittävästä tuesta on maksettava korkoa siitä lähtien, kun tuki saatettiin tuensaajan käyttöön, sen tosiasialliseen takaisinperintään asti.
3. Korko on laskettava komission asetuksen (EY) N:o 794/2004 (125) V luvun ja asetuksen (EY) N:o 794/2004 muuttamisesta annetun asetuksen (EY) N:o 271/2008 säännösten mukaisesti.
4. Belgian on keskeytettävä 2 ja 4 artiklassa tarkoitettujen toimenpiteiden nojalla myönnetyn jäljellä olevan tuen maksu tämän päätöksen hyväksymispäivästä alkaen.
6 artikla
1. Edellä 2 ja 4 artiklassa tarkoitettujen toimenpiteiden nojalla myönnetty tuki on perittävä välittömästi takaisin.
2. Belgian on varmistettava, että tämä päätös pannaan täytäntöön neljän kuukauden kuluessa sen tiedoksiantamisesta.
7 artikla
1. Belgian on toimitettava komissiolle kahden kuukauden kuluessa tämän päätöksen tiedoksiantamisesta seuraavat tiedot:
a)
tuensaajalta takaisin perittävä kokonaismäärä (tuki ja siitä perittävä korko);
b)
tarkka kuvaus toimenpiteistä, jotka on jo toteutettu tai joita suunnitellaan tämän päätöksen noudattamiseksi;
c)
asiakirjat, jotka osoittavat, että tuensaaja on määrätty maksamaan tuki takaisin.
2. Belgian on ilmoitettava komissiolle tämän päätöksen täytäntöönpanemiseksi toteutettavien kansallisten toimenpiteiden edistymisestä säännöllisesti siihen saakka, kunnes 2 ja 4 artiklassa tarkoitetun tuen takaisinperintä on saatettu loppuun. Sen on komission pyynnöstä toimitettava välittömästi tiedot toimenpiteistä, jotka on jo toteutettu tai joita suunnitellaan tämän päätöksen noudattamiseksi. Sen on annettava myös tarkat tiedot tuensaajalta jo perityistä tukimääristä ja koroista.
8 artikla
Tämä päätös on osoitettu Belgian kuningaskunnalle.
Tehty Brysselissä 25 päivänä tammikuuta 2012.