ROZHODNUTÍ RADY
ze dne 25. února 2011
o podmínkách pro sjednání nového znění Měnové dohody mezi vládou Francouzské republiky, jménem Evropského společenství, a vládou Jeho Jasnosti knížete monackého
(2011/190/EU)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 219 odst. 3 této smlouvy,
s ohledem na doporučení Evropské komise,
s ohledem na stanovisko Evropské centrální banky,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Od zavedení eura má Unie pravomoci v oblasti měnové politiky a směnných kurzů.
(2)
Rada rozhoduje o podmínkách pro sjednávání a uzavírání dohod týkající se otázek měnového nebo kurzového režimu.
(3)
Dne 26. prosince 2001 byla uzavřena Měnová dohody mezi vládou Francouzské republiky, jménem Evropského společenství, a vládou Jeho Jasnosti knížete monackého (1) (dále jen „dohoda“).
(4)
Francie má s Monackým knížectvím (dále jen „Monako“) dlouholeté měnové vztahy a ty se odrážejí v různých právních nástrojích. Finanční instituce usazené v Monaku mají právo přístupu k nástrojům refinancování Banque de France a účastní se některých francouzských platebních systémů za stejných podmínek jako francouzské banky.
(5)
Ve svých závěrech ze dne 10. února 2009 Rada vyzvala Komisi, aby prověřila, jak stávající měnové dohody fungují, a zvážila, zda by se neměly zvýšit stropy pro emisi mincí.
(6)
Ve svém sdělení nazvaném „Zpráva o fungování měnových dohod s Monakem, San Marinem a Vatikánem“, dospěla Komise k závěru, že je třeba stávající dohodu pozměnit tak, aby se zajistil konzistentnější přístup, pokud jde o vztahy mezi Unií a zeměmi, které měnovou dohodu podepsaly.
(7)
Mělo by být proto sjednáno nové znění dohody za účelem přizpůsobení stropu pro emisi mincí, určení příslušného soudu pro případné řešení sporů a přizpůsobení formátu dohody novému společnému modelu měnových dohod. Dohoda by měla zůstat v platnosti, dokud obě strany neuzavřou dohodu v novém znění,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Francie oznámí Monaku, že je třeba pozměnit dohodu mezi Francouzskou republikou co možná nejdříve, a navrhne mu jednání o novém znění příslušných ustanovení dohody.
Článek 2
Při jednání o novém znění dohody usiluje Unie o dosažení těchto změn:
a)
Nové znění dohody se uzavírá mezi Unií, zastoupenou vládou Francouzské republiky a Komisí, a vládou Jeho Jasnosti knížete monackého;
b)
Je třeba zrevidovat metodu určování stropů u emise monackých euromincí. Nový strop se vypočte metodou, která zahrne na jedné straně pevnou část, jež by měla uspokojit poptávku na trhu sběratelů mincí, a zamezit tak nadměrným numismatickým spekulacím s monackými mincemi, a na druhé straně proměnlivou část, jež se vypočítá jako průměr emise mincí na hlavu ve Francii v roce n-1 vynásobený počtem obyvatel Monaka. Aniž je dotčeno vydávání sběratelských mincí, stanoví nové znění dohody minimální poměrnou část monackých euromincí, jež se mají uvést do oběhu v nominální hodnotě, na 80 % každoročně emitovaných euromincí;
c)
Orgánem příslušným pro řešení sporů v souvislosti s dohodou je Soudní dvůr Evropské unie (dále jen „Soudní dvůr“). Pokud se Unie nebo Monako domnívá, že druhá strana nesplnila závazek z nového znění dohody, může věc předat Soudnímu dvoru. Rozsudek Soudního dvora je pro obě strany závazný a obě strany učiní nezbytná opatření pro dosažení souladu s rozsudkem ve lhůtě stanovené v rozsudku Soudního dvora. Pokud Unie nebo Monako nepřijme nezbytná opatření k dosažení souladu s rozsudkem v dané lhůtě, může druhá strana nové znění dohody okamžitě vypovědět;
d)
Formát nového znění dohody se přizpůsobí.
Článek 3
Jednání s Monakem vedou Francie a Komise jménem Unie. Evropská centrální banka se jednání plně účastní a její souhlas je nezbytný ve věcech, jež spadají do oblasti její pravomoci. Francie a Komise předloží návrh nového znění dohody Hospodářskému a finančnímu výboru ke stanovisku.
Článek 4
Francie a Komise jsou zmocněny uzavřít dohodu v novém znění jménem Unie, ledaže se Hospodářský a finanční výbor nebo Evropská centrální banka domnívá, že je třeba dohodu v novém znění předložit Radě.
Článek 5
Toto rozhodnutí nabývá účinku dnem oznámení.
Článek 6
Toto rozhodnutí je určeno Francouzské republice, Komisi a Evropské centrální bance.
V Bruselu dne 25. února 2011.
NEUVOSTON PÄÄTÖS,
annettu 25 päivänä helmikuuta 2011,
järjestelyistä valuuttasuhteista Euroopan yhteisön puolesta toimivan Ranskan tasavallan hallituksen ja Monacon ruhtinaskunnan hallituksen välillä tehdyn sopimuksen uudelleenneuvotteluja varten
(2011/190/EU)
EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka
ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 219 artiklan 3 kohdan,
ottaa huomioon Euroopan komission suosituksen,
ottaa huomioon Euroopan keskuspankin lausunnon,
sekä katsoo seuraavaa:
(1)
Unionilla on ollut toimivalta rahataloudellisissa ja valuuttakurssia koskevissa asioissa euron käyttöönottopäivästä lähtien.
(2)
Neuvoston on määrä päättää järjestelyistä, jotka liittyvät raha- tai valuuttaoloja koskevista sopimuksista neuvottelemiseen ja sopimusten tekemiseen.
(3)
Sopimus valuuttasuhteista Euroopan yhteisön puolesta toimivan Ranskan tasavallan hallituksen ja Monacon ruhtinaskunnan hallituksen välillä (1), jäljempänä ’sopimus’, tehtiin 26 päivänä joulukuuta 2001.
(4)
Ranskalla on pitkäaikaiset valuuttasuhteet Monacon ruhtinaskuntaan, jäljempänä ’Monaco’, ja nämä suhteet näkyvät monissa oikeudellisissa asiakirjoissa. Monacossa sijaitsevilla rahoituslaitoksilla on oikeus käyttää Ranskan keskuspankin jälleenrahoitusjärjestelyjä ja ne osallistuvat joihinkin Ranskan maksujärjestelmiin samoin edellytyksin kuin Ranskan pankit.
(5)
Neuvosto kehotti päätelmissään 10 päivänä helmikuuta 2009 komissiota tarkastelemaan uudelleen nykyisten valuuttasopimusten toimivuutta ja sitä, olisiko liikkeeseen laskettavien kolikkojen enimmäismäärää lisättävä.
(6)
Komissio totesi tiedonannossaan Monacon, San Marinon ja Vatikaanivaltion kanssa tehtyjen valuuttasuhteita koskevien sopimusten toimivuudesta, että sopimuksen nykyistä muotoa on tarpeen mukauttaa sen varmistamiseksi, että lähestymistavat yhteisön ja valuuttasopimukset allekirjoittaneiden maiden välisissä suhteissa olisivat johdonmukaisempia.
(7)
Sopimus olisi sen vuoksi neuvoteltava uudestaan, jotta voidaan mukauttaa liikkeeseen laskettavien eurokolikkojen enimmäismäärää, valita tuomioistuin, jolla on toimivalta mahdollisten riitojen ratkaisemisessa, ja mukauttaa sopimuksen muotoa uuteen yhteiseen valuuttasopimusten muotoon. Sopimuksen olisi pysyttävä voimassa, kunnes sopimuspuolten välillä on tehty uudelleenneuvoteltu sopimus,
ON HYVÄKSYNYT TÄMÄN PÄÄTÖKSEN:
1 artikla
Ranskan on ilmoitettava Monacolle tarpeesta muuttaa mahdollisimman pian sopimusta, ja ehdotettava asian kannalta merkityksellisten sopimuksen määräysten neuvottelemista uudelleen.
2 artikla
Neuvoteltaessa sopimusta uudelleen unioni pyrkii seuraaviin muutoksiin:
a)
Uudelleenneuvoteltu sopimus tehdään unionin, jota edustavat Ranskan tasavallan hallitus ja komissio, sekä Monacon ruhtinaskunnan halltiuksen välillä.
b)
Monacon eurokolikkojen liikkeeseen laskettavan enimmäismäärän määrittämismenetelmää tarkistetaan. Uusi enimmäismäärä lasketaan menetelmällä, jossa yhdistetään kiinteä osa, jolla pyritään keräilymarkkinoiden tarpeet kattamalla estämään liiallinen rahankeräilijöiden spekulointi Monacon kolikoilla, ja vaihteleva osa, joka lasketaan siten, että Ranskassa asukasta kohti liikkeeseen laskettujen kolikkojen keskimäärä vuonna n-1 kerrotaan Monacon asukkaiden lukumäärällä. Uudelleenneuvotellussa sopimuksessa vahvistetaan nimellisarvoisina liikkeeseen laskettavien Monacon eurokolikkojen vähimmäisosuudeksi 80 prosenttia kunakin vuonna liikkeeseen lasketuista eurokolikoista, sanotun kuitenkaan rajoittamatta keräilykolikkojen liikkeeseenlaskua.
c)
Euroopan unionin tuomioistuin, jäljempänä ’unionin tuomioistuin’, valitaan elimeksi, joka vastaa sopimuksen soveltamisessa mahdollisesti ilmenevien riitojen ratkaisemisesta. Jos unioni tai Monaco katsoo, ettei toinen sopimuspuoli ole täyttänyt uudelleenneuvotellusta sopimuksesta johtuvia velvoitteitaan, se voi viedä asian unionin tuomioistuimeen. Unionin tuomioistuimen tuomio on molempia sopimuspuolia sitova, ja niiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet tuomion noudattamiseksi unionin tuomioistuimen tuomiossaan vahvistamassa määräajassa. Jos unioni tai Monaco ei toteuta tarvittavia toimenpiteitä tuomion noudattamiseksi asetetussa määräajassa, toinen sopimuspuoli voi irtisanoa uudelleenneuvotellun sopimuksen välittömästi.
d)
Uudelleenneuvotellun sopimuksen muotoa mukautetaan.
3 artikla
Ranska ja Euroopan komissio käyvät neuvottelut Monacon kanssa unionin puolesta. Euroopan keskuspankki (EKP) osallistuu neuvotteluihin täysimääräisesti, ja sen hyväksyntä vaaditaan asioissa, jotka kuuluvat sen toimivaltaan. Ranska ja komissio pyytävät Euroopan talous- ja rahoituskomitealta (TRK) lausunnon sopimusluonnoksesta.
4 artikla
Ranskalla ja komissiolla on oikeus tehdä uudelleenneuvoteltu sopimus unionin puolesta, paitsi jos talous- ja rahoituskomitea tai Euroopan keskuspankki katsoo, että uudelleenneuvoteltu sopimus olisi annettava neuvoston hyväksyttäväksi.
5 artikla
Tämä päätös tulee voimaan päivänä, jona se annetaan tiedoksi.
6 artikla
Tämä päätös on osoitettu Ranskan tasavallalle, komissiolle ja Euroopan keskuspankille.
Tehty Brysselissä 25 päivänä helmikuuta 2011.