ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 13. července 2011
o státní podpoře č. C 6/08 (ex NN 69/07), kterou poskytlo Finsko společnosti Ålands Industrihus Ab
(oznámeno pod číslem K(2011) 4905)
(Pouze finské a švédské znění je závazné)
(Text s významem pro EHP)
(2012/252/EU)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 108 odst. 2 první pododstavec této smlouvy,
s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru, a zejména na čl. 62 odst. 1 písm. a) této dohody,
poté, co vyzvala zúčastněné strany k podání připomínek v souladu s výše uvedenými ustanoveními (1),
vzhledem k těmto důvodům:
1. POSTUP
(1)
Prostřednictvím stížnosti podané dne 5. září 2006 byla Komise informována o různých opatřeních, která provedla alandská místní správa (dále jen „místní správa“) ve prospěch realitní společnosti Ålands Industrihus Ab (dále jen „ÅI“). Dopisy ze dne 25. října 2006 a 14. února 2007 si Komise od Finska vyžádala informace, které byly poskytnuty dopisy ze dne 11. ledna 2007 a 3. dubna 2007. Další informace poskytly finské orgány dne 31. května 2007 a 12. července 2007. Stěžovatel poskytl doplňkové informace v listopadu 2006 a květnu 2007.
(2)
Dopisem ze dne 30. ledna 2008 Komise Finsko informovala, že se s ohledem na tuto podporu rozhodla zahájit řízení podle čl. 108 odst. 2 Smlouvy o fungování Evropské unie (dále jen „SFEU“) (2) (dále jen „rozhodnutí o zahájení řízení“).
(3)
Rozhodnutí Komise o zahájení řízení bylo zveřejněno v Úředním věstníku Evropské unie (3). Komise vyzvala zúčastněné strany, aby se k podpoře vyjádřily.
(4)
Komise neobdržela žádné připomínky zúčastněných stran.
(5)
V návaznosti na rozhodnutí o zahájení řízení poskytlo Finsko informace, které Komise zaevidovala dne 6. května 2008, 21. ledna 2010, 26. února 2010, 21. května 2010, 18. června 2010, 18. dubna 2011, 27. června 2011 a 28. června 2011. Dne 4. června 2010 se uskutečnila schůzka mezi útvary Komise, finskými orgány a zástupci společnosti ÅI.
2. POPIS PODPORY
2.1 PŘÍJEMCE
(6)
Společnost ÅI je zaregistrovaná v městě Mariehamn, hlavním městě Alandských ostrovů, souostroví v Baltském moři mezi finskou a švédskou pevninou s celkovým počtem obyvatel přibližně 28 000. Alandské ostrovy jsou jednou z finských provincií, mají však vysokou míru autonomie. Společnost ÅI vlastní především orgány místní správy (84,43 %) a město Mariehamn (15,01 %). Zbývajícími akcionáři jsou ostatní místní orgány na Alandských ostrovech (4).
(7)
Společnost ÅI podniká v oblasti výstavby, vlastnictví a pronájmu budov pro průmyslové a obchodní využití. Podle Finska je cílem činnosti společnosti poskytovat společnostem na Alandských ostrovech budovy za účelem přispění k diverzifikovanému a konkurenceschopnému hospodářství.
(8)
Až do roku 1999 byly obchodní činnosti společnosti ÅI co do rozsahu malé (5). Bilanční suma společnosti ÅI rostla velmi pomalu, pokud vůbec (6). V této souvislosti se správní rada společnosti ÅI rozhodla, že začne hledat nové obchodní příležitosti, aby společnost mohla expandovat. Současně místní podnikatelská komunita (kterou tvoří téměř výhradně malé podniky) vyslovila přání týkající se „technologického parku“, tj. seskupení kancelářských prostor, kde by mohly místní podniky sídlit pod jednou střechou v zájmu snazší spolupráce, vytváření nových nápadů a celkového zlepšení podnikavosti. Tím se měl stát nakonec kancelářský park „iTiden“ (kvarteret iTiden). Vznik projektu je podrobněji vysvětlen v oddíle 2.2.
2.2 PROJEKT iTiden (7)
(9)
Diskuse mezi zástupci místní podnikatelské komunity a místní správou ohledně možnosti vybudování „technologického parku“ začaly již v roce 1999. Uskutečnily se společné studijní cesty do řady obdobných zařízení ve Švédsku.
(10)
V roce 2000 byl projekt přidělen pracovní skupině, která na jaře 2000 předložila návrh místní správě a městu Mariehamn. Projekt a plány místní správy týkající se jeho vybudování a financování byly uvedeny v rozpočtu místní správy na rok 2000 (8) a potvrzeny v rozpočtu na rok 2001, v němž místní správa požadovala rovněž finanční prostředky na případné navýšení kapitálu pro infrastrukturní projekty, včetně pro společnost ÅI (obdobná žádost byla uvedena v rozpočtu na rok 2000) (9).
(11)
Dne 12. července 2001 zakoupila společnost ÅI díky navýšení kapitálu pozemek ve čtvrti „Västra Klinten“ v Mariehamnu, na němž měl být projekt iTiden vybudován. V souvislosti s tímto nákupem zajistila společnost ÅI rovněž potřebné změny s ohledem na projekt iTiden v územním plánu města.
(12)
V rozpočtu na rok 2002 místní správa uvedla, že společnost ÅI zahájí v roce 2002 výstavbu projektu iTiden a že to bude se vší pravděpodobností vyžadovat navýšení kapitálu (pro něž místní správa požadovala potřebné částky vyhrazené v rozpočtu) (10).
(13)
Počátkem roku 2002 byla jmenována pracovní skupina pro výstavbu projektu iTiden a byl najat architekt. Byli kontaktováni potenciální nájemci s cílem zjistit jejich zájem o pronájem prostor v iTiden. Přípravné zemní práce byly provedeny na jaře 2003 a výstavba první etapy (projekt byl navržen ve dvou po sobě jdoucích etapách stavby) byla zahájena v létě 2003. První nájemci se do části projektu iTiden dokončené v rámci „první etapy“ nastěhovali dne 1. prosince 2004.
(14)
Výstavba druhé etapy projektu iTiden byla zahájena na podzim 2006 a dokončena v roce 2007.
2.3 OPATŘENÍ STÁTNÍ PODPORY
(15)
Formální vyšetřovací řízení Komise zahrnovalo několik kapitálových injekcí (dále jen „navýšení kapitálu“) a záruk za bankovní půjčky (dále jen „úvěrové záruky“), které místní správa poskytla společnosti ÅI mezi rokem 1997 a 2007. Opatření jsou uvedena v následující tabulce (kapitálové injekce jsou očíslovány C-I až C-XI a záruky G-I až G-III).
Opatření
Datum opatření
Navýšení kapitálu
(v EUR)
Úvěrové záruky
(v EUR)
C-I (11)
18.6.1997
84 094,39
C-II (11)
22.6.2000
340 582,27
C-III (11)
10.10.2000
114 368,37
C-IV
20.7.2001
353 199,00
C-V
15.8.2002
599 933,73
C-VI
13.3.2003
799 911,64
G-I
9.10.2003
2 600 000,00
C-VII
6.5.2004
515 165,97
C-VIII
30.9.2004
669 896,95
G-II
2.11.2004
1 160 000,00
C-IX
16.6.2005
199 977,91
C-X
16.6.2005
234 961,43
G-III
13.12.2005
2 600 000,00
C-XI
15.2.2007
1 379 998,95
CELKEM
5 292 090,61
6 360 000,00
(16)
V porovnání s tabulkou opatření v bodě 7 rozhodnutí o zahájení řízení byla vyškrtnuta úvěrová záruka ve výši 2 587 500 EUR ze dne 26. října 2006, jelikož nebyla nikdy uplatněna (na základě rozhodnutí finských soudů). Navýšení kapitálu C-XI ze dne 12. června 2006 v rozhodnutí o zahájení řízení je zde uvedeno s datem 15. února 2007, jelikož během vyšetřovacího řízení vyšlo najevo, že toto opatření bylo provedeno k tomuto pozdějšímu dni. Rozhodnutí místní správy provést toto navýšení kapitálu bylo nedávno (6. dubna 2011) finským Nejvyšším správním soudem zrušeno (viz bod 114). Jelikož však byl kapitál společnosti ÅI v roce 2007 vyplacen a nebyl vrácen, má Komise za to, že rozhodnutí vnitrostátního soudu neznamená, že by toto opatření mělo být z předmětu jejího šetření vyloučeno.
(17)
Podle finských orgánů byla všechna navýšení kapitálu provedena za účelem financování projektu iTiden kromě těchto navýšení:
C-I) navýšení kapitálu ze dne 18. června 1997 (84 094,39 EUR)
C-II) navýšení kapitálu ze dne 22. června 2000 (340 582,27 EUR)
C-III) navýšení kapitálu ze dne 10. října 2000 (114 368,37 EUR)
C-VIII) navýšení kapitálu ze dne 30. září 2004 (669 896,95 EUR)
C-IX) navýšení kapitálu ze dne 16. června 2005 (199 977,91 EUR).
(18)
Všechny úvěrové záruky byly podle Finska vydány za účelem financování projektu iTiden. Více informací o úvěrových zárukách je uvedeno v bodech 66 až 86.
3. DŮVODY ZAHÁJENÍ ŘÍZENÍ PODLE ČL. 108 ODST. 2 SFEU
(19)
V rozhodnutí o zahájení řízení vyslovila Komise pochybnosti, zda jsou navýšení kapitálu a úvěrové záruky slučitelné s vnitřním trhem, a to z těchto důvodů.
(20)
Pokud jde o existenci státní podpory ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, Komise uvedla, že opatření zahrnovala státní prostředky, jelikož byla provedena místními orgány, a že jsou selektivní, jelikož byla určena společnosti ÅI. Pokud jde o kritérium, zda tato opatření poskytla společnosti ÅI „výhody, které by za běžných tržních podmínek čerpat nemohla“, jelikož by soukromý investor, který se řídí vyhlídkou ziskovosti v dlouhodobém horizontu, tuto podporu neposkytl, Komise měla pochybnosti, zda by soukromý investor poskytl kapitál stejně jako místní správa, jelikož společnost ÅI vykazovala dlouhodobě ztráty, nebo přinejlepším velmi skromné zisky. Co se týká konkrétně úvěrových záruk, Komise pochybovala, že by společnost ÅI mohla získat srovnatelnou finanční podporu na trzích, a měla tudíž za to, že tyto záruky společnost ÅI zvýhodnily. Komise se rovněž domnívala, že tyto výhody mohou narušit hospodářskou soutěž a obchod uvnitř Společenství.
(21)
Pokud by se opatření považovala za státní podporu, Komise pochybovala, že by ji bylo možno pokládat za slučitelnou s vnitřním trhem.
(22)
Komise zpochybnila rovněž tvrzení Finska, že pokud by se opatření skutečně považovala za státní podporu, byla tato opatření provedena v souladu s režimy podpor, které se uplatňovaly již před vstupem Finska do EU, a byla by proto zákonná.
4. PŘIPOMÍNKY FINSKA
4.1 OPATŘENÍ NEPŘEDSTAVUJÍ STÁTNÍ PODPORU
(23)
Finsko zastávalo názor, že místní správa jednala v souladu se zásadou investora v tržním hospodářství, tj. že se opatření řídila vyhlídkou místní správy na návratnost jejích investic. Finsko tvrdilo, že investiční rozhodnutí byla odůvodněna programem společnosti týkajícím se nových investic, především projektem iTiden. Opatření tudíž neměla pokrýt předchozí ztráty nebo podporovat ztrátové podnikání. Místní správa obdržela za své investice konkrétní hodnotu v nových podílech ve společnosti ÅI, jelikož se hodnota společnosti v souladu s úpisem akcií zvýšila. Společnost ÅI proto nezískala žádnou výhodu, kterou by nebyla schopna dosáhnout u soukromého investora.
(24)
Bez ohledu na možnou výhodu zastávalo Finsko rovněž názor, že opatření nelze považovat za státní podporu, jelikož neexistují žádné konkrétní důkazy o významném dopadu na hospodářskou soutěž na alandském trhu nemovitostí.
4.2 JEDNÁ-LI SE O STÁTNÍ PODPORU, JE TO ZÁKONNÁ PODPORA NA ZÁKLADĚ EXISTUJÍCÍCH REŽIMŮ PODPORY
(25)
Pokud by se však zjistilo, že opatření zahrnují prvek státní podpory, měla by se tato podpora podle Finska považovat za zákonnou. Finsko tvrdilo, že se na navýšení kapitálu i záruky vztahovaly existující režimy podpory, které byly zavedeny před tím, než se Finsko stalo členem EU.
4.3 JEDNÁ-LI SE O NOVOU STÁTNÍ PODPORU, JE TATO PODPORA SLUČITELNÁ S VNITŘNÍM TRHEM
(26)
Pokud by opatření představovala protiprávní státní podporu, měla by se tato považovat za slučitelnou s vnitřním trhem podle čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU, jelikož účelem těchto opatření je rozvoj regionu a vytvoření nových pracovních míst, a to především přispěním k diverzifikaci hospodářství tohoto regionu, jež je příliš závislé na loďařském průmyslu.
4.4 MOŽNÉ NAVRÁCENÍ PODPORY
(27)
Pokud by Komise shledala, že opatření představují protiprávní a neslučitelnou podporu, která má být navrácena, předložilo Finsko tato tvrzení.
(28)
Podle čl. 14 odst. 1 nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES (12), nebude Komise vyžadovat navrácení podpory, pokud by to bylo v rozporu s obecnými zásadami práva Společenství. Tak by tomu bylo v tomto případě, jelikož Finsko oprávněně očekávalo, že výše uvedené režimy, které pocházely z doby před přistoupením, byly a jsou platné, a že tudíž podpora poskytnutá podle těchto pravidel je zákonná.
(29)
Pokud by se však Komise domnívala, že je nutno podporu vrátit, Finsko tvrdí, že prvek podpory obsažený v navýšení kapitálu nepředstavuje nutně celou nominální hodnotu transakcí, jež zahrnují státní podporu. Pokud jde o záruky, případná podpora, která má být navrácena, nemůže být vyšší než úrokové zvýhodnění, jehož společnost dosáhla v důsledku záruky (v porovnání s nezaručenými půjčkami). Stejně tak v případě kapitálových injekcí nemůže podpora činit více než náklady společnosti ÅI na získání odpovídajícího kapitálu na trhu.
5. POSOUZENÍ
5.1 HODNOCENÍ OPATŘENÍ JAKO STÁTNÍ PODPORY
(30)
V čl. 107 odst. 1 SFEU se uvádí, že „podpory poskytované v jakékoli formě státem nebo ze státních prostředků, které narušují nebo mohou narušit hospodářskou soutěž tím, že zvýhodňují určité podniky nebo určitá odvětví výroby, jsou, pokud ovlivňují obchod mezi členskými státy, neslučitelné s vnitřním trhem“.
(31)
Aby bylo opatření považováno za státní podporu, musí být splněny tyto podmínky: a) musí být financováno členským státem nebo ze státních prostředků; b) musí poskytnout selektivní výhodu, která zvýhodňuje určité podniky nebo odvětví výroby, a c) narušuje nebo může narušit hospodářskou soutěž a ovlivnit obchod mezi členskými státy. Jelikož jsou tyto podmínky kumulativní, musí být všechny splněny, aby se opatření pokládalo za státní podporu.
5.1.1 STÁTNÍ PROSTŘEDKY A SELEKTIVITA
(32)
Z důvodů uvedených v rozhodnutí o zahájení řízení (jež Finsko nezpochybnilo) jsou tato dvě kritéria splněna. Opatření byla provedena na základě individuálních rozhodnutí vydaných místní správou za účelem využití finančních prostředků, které byly v jejím ročním rozpočtu přiděleny regionálním shromážděním Alandských ostrovů. Tato opatření jsou proto jednoznačně financovaná státem a byla individuálně určena společnosti ÅI.
5.1.2 VÝHODA
(33)
Finsko uvedlo, že opatření nepředstavují státní podporu, jelikož neposkytují společnosti ÅI výhodu, kterou by nemohla získat na trzích, ať už u soukromého akcionáře nebo soukromého věřitele.
(34)
Podle ustálené zásady práva v oblasti státních podpor (na niž se obvykle odkazuje jako na zásadu investora v tržním hospodářství) platí, že investování orgánů veřejné správy do kapitálu podniků představuje státní podporu, pokud by stejný kapitál v podobné situaci neposkytl soukromý investor, zejména s vyhlídkou na dosažení návratnosti (13). Podle bodu 3.1 sdělení Komise o použití článků 87 a 88 Smlouvy o ES na státní podpory ve formě záruk (14) (dále jen „sdělení o zárukách“) představuje záruka poskytnutá orgány veřejné správy státní podporu, ledaže je financování poskytnuto za podmínek, které by byly přijatelné pro soukromý subjekt za normálních podmínek tržního hospodářství.
(35)
V rozhodnutí o zahájení řízení vyslovila Komise pochybnosti, zda byla s ohledem na navýšení kapitálu a záruky splněna zásada investora v tržním hospodářství, zejména na základě dvou připomínek týkajících se společnosti ÅI:
a)
Společnost ÅI vykazovala v letech, v nichž byla opatření provedena, ztráty nebo zanedbatelné zisky. Společnost ÅI vykázala v každém roce v období 2001 až 2005 ztrátu. Zisky mezi rokem 1998 a 2000 byly malé a snižovaly se (38 000 EUR, 28 000 EUR resp. 9 000 EUR). Když společnost ÅI v roce 2006 znovu vykázala zisk, jednalo se pouze o částku ve výši 557,43 EUR. V roce 2006 činil zisk odhadovaný pro rok 2007 (tj. zisk, který se předpokládal v době přijetí rozhodnutí o provedení posledních opatření) pouze 5 868,46 EUR (15).
b)
Mimoto se Komisi zdálo, že peněžní tok společnosti ÅI od roku 2000 nepostačuje k pokrytí jejích nákladů, což vedlo k předpokladu, že opatření byla nezbytná jednoduše kvůli pokrytí tohoto nedostatečného peněžního toku (16).
(36)
Finsko tento názor odmítlo. Jeho tvrzení budou projednána níže, a to zvlášť pro navýšení kapitálu a úvěrové záruky.
5.1.2.1 Kapitálová injekce
(37)
Finsko především odmítá názor, že společnost ÅI měla potíže s likviditou. I když byly činnosti společnosti před projektem iTiden co do velikosti omezené, její provozní hospodářský výsledek a likvidita byly uspokojivé a tak tomu bylo během celého prošetřovaného období. Opatření proto nebyla nutná k uhrazení nákladů na činnost. Cílem opatření bylo financovat rozšíření společnosti, a měla by se proto považovat za investice. Vzhledem k podmínkám těchto investic byla tato opatření opodstatněná podle zásady investora v tržním hospodářství, a nepředstavují proto státní podporu.
(38)
Finsko v této souvislosti uvedlo, že většina navýšení kapitálu byla použita k financování projektu iTiden, zatímco zbytek byl určen na jiné projekty společnosti ÅI (viz bod 17 výše).
(39)
Hodnocení Komise je následující.
(40)
Komise na úvod zdůrazňuje, že kapitál, který akcionář poskytne podniku, není a priori vyhrazen na určité použití, nýbrž se stává součástí hmotného majetku společnosti. Je proto běžné, že je-li investice poskytnuta jako vlastní kapitál, je její soulad se zásadou investora v tržním hospodářství posuzován na základě výhledů týkajících se výsledků společnosti jako celku. V případě, jsou-li k dispozici příslušné důkazy, to nevylučuje posouzení předpokládané návratnosti u konkrétních plánovaných investic, pokud jsou samozřejmě takovéto informace dostupné v době přijetí investičního rozhodnutí.
(41)
Pokud jde o celkové finanční výsledky společnosti ÅI, Komise na základě důkazů předložených v rámci vyšetřovacího řízení uznává, že provozní hospodářský výsledek společnosti ÅI trvale pokrýval její ztráty a zajišťoval likviditu. Dostupné důkazy neumožňují vyvodit závěr, že navýšení kapitálu (nebo půjčky získané prostřednictvím záruk) byla použita k uhrazení ztrát vyplývajících z činnosti společnosti ÅI.
(42)
Je však skutečností, že místní správa poskytla společnosti ÅI důležitý dodatečný kapitál, který mezi rokem 1997 a 2006 na první pohled nevytvořil žádný zisk, nebo jen zisk velmi malý. Rozhodující otázkou proto je (jak tvrdí samotné Finsko), zda měla místní správa důvod očekávat u svého kapitálu návratnost, jež by byla dostatečná pro soukromého investora, aby uskutečnil stejnou investici. To je nutno posoudit na základě informací, které byly místní správě známy v době navýšení kapitálu.
(43)
Finsko uvedlo, že velká část navýšení kapitálu byla určena na financování první a druhé etapy projektu iTiden, zatímco zbývající navýšení kapitálu bylo přiděleno na různé jiné investice. Kvůli srozumitelnosti následující analýza zabývá nejprve navýšením kapitálu, který byl použit k financování projektu iTiden.
(44)
Finsko tvrdí, že se veškerá navýšení kapitálu kromě C-I, C-II, C-III, C-VIII a C-IX uskutečnila za účelem financování projektu iTiden, což byl zdaleka největší samostatný projekt společnosti ÅI. První navýšení kapitálu, které bylo určeno na projekt iTiden, se uskutečnilo v roce 2001 (C-IV).
(45)
Pokud jde o podmínky, za nichž místní správa tato navýšení kapitálu provedla, a (co je zásadní) o návratnost, která se očekávala v době přijetí rozhodnutí, Finsko poskytlo tyto informace:
(46)
Rozhodnutí místní správy přikročit k navýšením kapitálu v souvislosti s projektem iTiden byla přijata na základě informací, které byly poskytnuty na neformálních schůzkách, jichž se zúčastnila místní správa a zástupci společnosti ÅI. Finsko uvedlo, že z těchto schůzek nebyly pořízeny žádné zápisy. Finsko však Komisi předložilo prezentace uvedené na těchto neformálních schůzkách nebo na schůzích správní rady společnosti ÅI. Tyto prezentace obsahovaly stručný popis souvislostí a hlavních charakteristik projektu iTiden a výpočty ziskovosti pro první a druhou etapu tohoto projektu. Tyto důkazy proto Komisi umožnily zjistit, jakou návratnost místní správa očekávala v době, kdy provedla navýšení kapitálu pro projekt iTiden.
(47)
Dne 31. ledna 2002 uspořádala společnost ÅI neformální schůzku s místní správou za účelem schválení zahájení výstavby projektu iTiden v roce 2002 (po koupi pozemku, k níž došlo v roce 2001). Na této schůzce předložila společnost ÅI výpočty ziskovosti, které předpokládaly, že projekt zajistí u vlastního kapitálu společnosti ÅI roční návratnost ve výši 3 %.
(48)
Další neformální schůzka mezi společností ÅI a místní správou se konala dne 4. března 2003 za účelem přípravy valné hromady akcionářů společnosti ÅI dne 5. března 2003. Valná hromada měla rozhodnout o zahájení výstavby první etapy projektu iTiden, k níž v roce 2002 nedošlo. Byl poskytnut aktualizovaný výpočet ziskovosti. V tomto výpočtu se odhadovalo, že první etapa přinese přebytek ve výši pouze 700 EUR, což znamená nulovou návratnost vlastního kapitálu společnosti ÅI.
(49)
Dne 2. února 2006 zasedala správní rada společnosti ÅI, aby projednala zahájení výstavby druhé etapy a požádala o navýšení kapitálu za účelem jejího financování. Podle výpočtu ziskovosti, který byl předložen na této schůzi, měl projekt dosáhnout hranice rentability s návratností vlastního kapitálu ve výši 3 %. Tento výpočet však bylo nutno revidovat, aby se zohlednily vyšší náklady na přizpůsobení budov potřebám nájemců. Revidovaný výpočet ze dne 10. ledna 2006 tudíž sloužil jako základ pro navýšení kapitálu, o němž bylo rozhodnuto na valné hromadě, která se konala dne 12. června 2006 (ačkoliv k navýšení kapitálu došlo z technických důvodů až dne 15. února 2007 - jedná se o navýšení kapitálu C-XI). V tomto výpočtu byla předpokládaná roční návratnost vlastního kapitálu u druhé etapy projektu iTiden stanovena na 1 %.
(50)
Finsko poskytlo tyto důkazy a uvedlo, že to přesně vysvětluje tehdejší očekávání týkající se výnosů, na jejichž základě místní správa rozhodla o navýšení kapitálu pro projekt iTiden, tj. C-IV, C-V, C-VI, C-VII a C-X v případě první etapy a C-XI v případě druhé etapy. Tyto odhady ziskovosti jsou založeny na předpokládaných příjmech (tj. nájemném) plynoucích z projektu iTiden. Finsko uvedlo, že by návratnost investice místní správy měla zohledňovat rovněž vyhlídku na kapitálové zisky spočívající ve zvyšování hodnoty nemovitosti v čase. Finsko však v tomto ohledu nepředložilo žádné konkrétní důkazy. Tyto úvahy nejsou ve výpočtech ziskovosti zahrnuty, což naznačuje, že při rozhodování o investicích nebyly vzaty v úvahu. Na základě výše uvedených důkazů Komise konstatuje, že by soukromý investor při takovéto očekávané návratnosti podobné investice neuskutečnil.
(51)
Každý investor vkládající peněžní prostředky do projektu, který zahrnuje určitý prvek rizika (jako je rozvoj komerčních nemovitostí), bude požadovat návratnost, jež náležitě zohledňuje riziko spojené s investicí. Bude tudíž očekávat „rizikovou přirážku“ převyšující známou návratnost, kterou může docílit u alternativního, bezrizikového aktiva („bezriziková úroková míra“). Běžným měřítkem pro bezrizikovou úrokovou míru jsou státní dluhopisy s ratingem AAA a s kratší dobou splatnosti. Pro účely tohoto posouzení je použit výnos u dvouletých finských státních dluhopisů, jelikož Finsko nevydává dluhopisy s kratší dobou splatnosti. Z toho vyplývá bezriziková úroková míra v roce 2002 v rozmezí od 2,7 do 4,2 %, v roce 2003 mezi 2,2 a 2,7 % a v roce 2006 mezi 2,8 a 3,8 %.
(52)
Po porovnání s návratností kapitálu, kterou očekávala místní správa, když se rozhodla provést navýšení kapitálu v souvislosti s projektem iTiden, Komise podotýká, že místní správa mohla dosáhnout stejné či ještě vyšší návratnosti bez jakéhokoli rizika spojeného s projekty týkajícími se nemovitostí. I podle nejoptimističtějších údajů by „riziková přirážka“ (tj. návratnost přesahující bezrizikovou prémii) činila u navýšení kapitálu C-IV a C-V (tj. navýšení kapitálu v roce 2001 a 2002) nejvýše 0,3 %. U navýšení kapitálu, která byla provedena v důsledku rozhodnutí o zahájení výstavby první etapy projektu iTiden v roce 2003 (a tudíž na základě očekávané návratnosti sdělené na neformální schůzce dne 4. března 2003, viz bod 48), tj. C-VI, C-VII a C-X, byla očekávaná návratnost nulová, což znamená, že v případě nepřevzetí žádného rizika mohlo být dosaženo nesrovnatelně lepší návratnosti. Obdobně u navýšení kapitálu pro druhou etapu, C-XI, byla očekávaná návratnost ve výši 1 % mnohem nižší než bezriziková úroková míra, která byla dostupná v té době.
(53)
Je zřejmé, že by žádný soukromý investor nebyl spokojen se zápornou či velmi nízkou rizikovou přirážku, kterou byla místní správa ochotna akceptovat u navýšení kapitálu, jež byla zmíněna v bodech 47-49. V případě potřeby lze toto doložit empirickými údaji o očekávané návratnosti na alandském trhu nemovitostí.
(54)
Podle zprávy (17) společnosti KPMG ze dne 10. července 2007, kterou zadaly finské orgány a která byla dne 17. července 2007 předložena Komisi, činí návratnost, kterou požadují soukromí investoři u investic do kancelářských prostor na Alandských ostrovech, 7 % (a u průmyslových nemovitostí 8 %). Ačkoliv byla tato zpráva vypracována později než investiční rozhodnutí místní správy, jež jsou předmětem tohoto rozhodnutí, je přesto důležitá, jelikož je založena na zkoumání minulých investic a neexistuje žádný zřejmý důvod pro domněnku, že v předchozích letech byla požadovaná návratnost podstatně nižší. Zpráva každopádně poskytuje přesvědčivé údaje, že návratnost, kterou předpokládala společnost ÅI, by pro soukromého investora nebyla dostatečná.
(55)
Finsko tvrdilo, že navzdory nízké či nulové očekávané návratnosti jsou investice v souladu se zásadou investora v tržním hospodářství, jelikož i) před zahájením výstavby oslovila společnost ÅI potenciální nájemce a byla si jistá, že míra obsazenosti dosáhne nejméně 80 %, a ii) vzhledem ke skutečným finančním výsledkům společnosti ÅI (a tudíž v zásadě projektu iTiden) v letech od roku 2004 a možným dosaženým kapitálovým ziskům se investice ukázaly jako ziskové.
(56)
V této souvislosti postačuje zopakovat (aniž by bylo nutno se zabývat finančními výsledky společnosti ÅI v pozdějších letech), že otázkou není, zda jsou současné výsledky podniku přiměřené, nýbrž zda by na základě informací, které byly známy nebo které bylo možno předpokládat v době, kdy se místní správa rozhodla poskytnout společnosti ÅI státní prostředky (s ohledem na očekávanou 80 % míru obsazenosti), soukromý investor působící v tržních podmínkách poskytl společnosti stejný kapitál. Z výše objasněných důvodů Komise konstatuje, že by tak soukromý investor neučinil.
(57)
Komise proto uvádí, že navýšení kapitálu C-IV, C-V, C-VI, C-VII, C-X a C-XI poskytla společnosti ÅI výhodu, kterou by nebyla schopna získat za tržních podmínek (18).
(58)
Komise nyní posoudí ostatní navýšení kapitálu, jichž se týkalo rozhodnutí o zahájení řízení a která podle Finska nesouvisela s projektem iTiden.
(59)
Podle pravidel de minimis platných v době provedení této kapitálové injekce nepředstavují dotace nižší než 100 000 ECU poskytnuté podniku v tříletém období státní podporu (19). Toto navýšení kapitálu činí 84 094,39 EUR, to znamená, že je podstatně nižší než strop podle pravidel de minimis ve výši 100 000 ECU. Společnost ÅI neměla během tříletého období prospěch ze žádného jiného opatření (20). Na tomto základě by kapitálová injekce z roku 1997 každopádně (bez ohledu na okolnosti, za nichž se uskutečnila) nepředstavovala státní podporu.
(60)
Finsko uvedlo, že tato opatření byla určena na výstavbu průmyslové nemovitosti v Norrböle, rekonstrukci nemovitosti v Mariehamnu (C-II) a pořízení průmyslové nemovitosti ve východní části Alandských ostrovů (C-III). Tato navýšení proto jednoznačně nesouvisí s projektem iTiden, který v té době ještě neměl jasnou podobu (k tomu došlo v roce 2001, kdy byl zakoupen pozemek).
(61)
Ačkoliv je pravdou, že celkové zisky společnosti ÅI byly v období 1998-2007 nízké nebo záporné, skutečností je, že v roce 2000 a ve dvou předchozích letech vykázala mírný zisk a že ztráty začaly v roce 2001. Při vyšetřovacím řízení bylo prokázáno, že společnost hradila své náklady a že její likvidní pozice byla přiměřená. Zdá se, že investice, které odůvodňovaly tato dvě navýšení kapitálu, jsou úměrné velikosti a „tradičnímu“ obchodnímu modelu společnosti ÅI před rozšířením v souvislosti s projektem iTiden. Neexistují proto žádné přesvědčivé důvody pro domněnku, že by soukromý investor neprovedl stejná navýšení kapitálu, a neexistují tudíž jednoznačné důkazy o zvýhodnění společnosti ÅI.
(62)
Až do roku 2000 vykazovaly obchodní činnosti společnosti ÅI skromné, avšak kladné hospodářské výsledky (v období 1997-2000 v rozmezí od 9 000 EUR do 38 000 EUR). Obchodní činnosti společnosti ÅI byly v souladu s tehdejším plánem společnosti. Společnost ÅI vlastnila a pronajímala sklady a kanceláře po celých Alandských ostrovech. Soubor nemovitostí ve vlastnictví společnosti ÅI byl až do roku 2000 velmi stálý, což vysvětluje rovněž stabilní finanční výsledky společnosti. Obrat společnosti ÅI byl v období 1997-2000 v rozmezí od 95 000 EUR do 101 000 EUR. V souladu s tím byla společnost ÅI schopna zajistit, aby byly její činnosti ziskové, i když při poměrně malém obratu.
(63)
Podle Finska byla tato navýšení kapitálu použita k pořízení průmyslové nemovitosti (C-VIII) a výstavbě hangáru na letišti Jomala mimo Mariehamn (C-IX).
(64)
Ačkoli tato opatření nebyla bezprostředně odůvodněna projektem iTiden, byla provedena v situaci, která se zcela lišila od situace v případě výše projednaných opatření C-II a C-III. Navýšení kapitálu C-VIII a C-IX byla provedena v roce 2004 resp. 2005. V té době vykazovala společnost ÅI od roku 2001 ztráty. Co je důležité, tyto investice se uskutečnily v době, kdy místní správa od roku 2001 již investovala do společnosti ÅI více než 2,25 milionu EUR s tím, že tato investice nezajistí návratnost, která by byla přijatelná pro tržního investora.
(65)
Nepřiměřená návratnost u projektu iTiden by měla nevyhnutelně negativní dopad na celkové výsledky společnosti ÅI. Vlastní kapitál podniku není konkrétně vyhrazen, nýbrž je zaměnitelný, a musí obdržet odměnu podle celkových výsledků společnosti. Místní správě proto muselo být v době, kdy provedla opatření C-VIII a C-IX, zřejmé, že dodatečné navýšení kapitálu společnosti ÅI v dohledné budoucnosti pravděpodobně nepřinese přiměřenou návratnost. Tržní investor by byl ochoten provést tyto kapitálové injekce, pokud by investice umožnily tržní návratnost na základě celkových výsledků podniku (tj. návratnost, která by nahradila nízkou návratnost u navýšení kapitálu), nejsou však k dispozici žádné údaje, které by naznačovaly, že se toto očekávalo. Finsko neposkytlo ohledně těchto opatření žádné konkrétní informace, jež by tento názor změnily. Komise proto usuzuje, že by žádný soukromý investor neposkytl společnosti ÅI za této situace další kapitál. Navýšení kapitálu C-VIII a C-IX tudíž poskytla společnosti ÅI výhodu, kterou by nemohla získat na trhu.
5.1.2.2 Úvěrové záruky
(66)
Při posuzování možné státní podpory obsažené v zárukách používá Komise zásady, které jsou stanoveny ve sdělení o zárukách. V bodě 3.2 sdělení jsou objasněny podmínky, jež obvykle postačují k vyloučení existence státní podpory v záruce, kterou poskytly orgány veřejné správy. Tyto podmínky však nejsou u záruk G-I, G-II a G-III splněny (stačí poznamenat, že tyto záruky pokrývaly související půjčky v plné výši, viz bod 3.2 písm. c) sdělení o zárukách).
(67)
Komise za prvé podotýká, že finanční situace společnosti ÅI byla v době, kdy byly záruky poskytnuty, dostatečně dobrá, aby nebyla vyloučena schopnost podniku získat půjčky na trhu bez záruk. Společnost nebyla podnikem v obtížích ve smyslu pokynů Komise pro státní podporu na záchranu a restrukturalizaci podniků v obtížích (21). Na základě dostupných důkazů nelze vyvodit závěr, že společnost ÅI byla podnikem, který by bez státní podpory vůbec nepřežil. V letech před navýšením kapitálu, tj. před zahájením projektu iTiden, byla finanční situace společnosti ÅI stabilní a její obchodní činnosti vykazovaly mírně kladné hospodářské výsledky. Důvodem, proč orgány veřejné správy začaly v roce 2001 masivně vkládat kapitál, nebyla záchrana podniku, nýbrž financování jeho růstu. Pokud by podpora ve formě navýšení kapitálu neexistovala, společnost ÅI by nebyla podnikem v úpadku, nýbrž menší společností, která by měla stále přístup na finanční trhy. Komise proto nemůže vyvodit závěr, že by společnost ÅI neměla bez záruk přístup na úvěrové trhy. Otázkou je, zda záruky poskytly podniku výhodu v podobě nižších úvěrových nákladů, než by musel zaplatit za tržních podmínek, pokud by nebyla záruka poskytnuta.
(68)
Další otázkou, kterou je třeba přezkoumat, je to, zda byla za záruky účtována odpovídající prémie, která je srovnatelná s prémií účtovanou soukromým poskytovatelem záruk. V daném případě nezjistila Komise žádné soukromé záruky, jež by umožnily snadné srovnání. Za této situace porovná Komise celkové finanční náklady na zaručenou půjčku, včetně úrokové sazby u úvěru a záruční prémie, s tržní prémií u podobné nezaručené půjčky (22).
(69)
Dne 9. října 2003 poskytla […] (23), obchodní banka, společnosti ÅI půjčku ve výši […] EUR oproti zajištění […]. Úroková sazba byla do 15. ledna 2007 stanovena na […] ročně (24).
(70)
Ačkoliv tato půjčka byla poskytnuta současně se zárukou G-I, Komise ji pro účely srovnání nákladů na toto opatření nepokládá za vhodnou. Mezi červnem 2000 a březnem 2003 obdržela společnost ÅI pět kapitálových injekcí v celkové hodnotě 2 208 595,01 EUR. Státní podpora v takovéto výši nevyhnutelně ovlivnila posouzení rizika, které […] provedla před poskytnutím půjčky, a tudíž zlepšila úvěrové podmínky, včetně nákladů, v porovnání s podmínkami, které by podnik byl schopen získat na trzích v případě neexistence prvku státní podpory v navýšení kapitálu. Komise proto nemůže mít za to, že úroková sazba u nezaručené půjčky z roku 2003 (či jiných pozdějších půjček) přesně odráží úvěrové podmínky společnosti ÅI v případě neexistence státní podpory, a nelze ji proto použít jako věrohodné a spolehlivé měřítko ke srovnání nákladů na půjčky, na něž se vztahovaly záruky poskytnuté místní správou.
(71)
Komise se domnívá, že v případě neexistence jiných spolehlivých důkazů, pokud jde o srovnatelné půjčky za tržních podmínek, poskytuje vhodné srovnávací měřítko (nesouvisející s příjemcem) pro posouzení, zda byla opatření G-I, G-II a G-III provedena za tržních podmínek, sdělení o referenčních sazbách (25). Sdělení o referenčních sazbách poskytuje náhradu pro tržní úrokovou míru a pro výpočet prvku podpory v opatřeních podpory. Metoda stanovování referenčních sazeb je založena na těchto dvou činitelích: základní sazbě (v tomto případě jednoleté sazbě EURIBOR), k níž se připočte úvěrová marže. Úvěrová marže, která se připočítá k základní sazbě, závisí na dvou činitelích: ratingu podniku, jemuž je půjčka poskytnuta, a úrovni nabízeného zajištění za půjčku. Ve sdělení je rozlišeno pět ratingových kategorií (velmi dobrý [AAA-A], dobrý [BBB], uspokojivý [BB], slabý [B] a špatný [CCC a níže]) a u každé ratingové kategorie tři úrovně zajištění (vysoké, běžné, nízké).
(72)
Dne 18. června 2010 předložilo Finsko Komisi zprávu poradenské společnosti […], která udává rating společnosti ÅI v prosinci každého roku. Rating je stanoven se zpětnou účinností na základě údajů, které byly dostupné na konci účetního roku (tj. rating přiznaný v prosinci 2002 se vztahuje zpětně na zdraví společnosti v roce 2002). Společnost […] vyhotovila ratingovou zprávu, která popisuje celkový finanční stav a vývoj společnosti a zahrnuje tyto oblasti hodnocení: růst, ziskovost, peněžní tok, likviditu, platební schopnost a závazky. Použitá ratingová stupnice má pět ratingových kategorií: výborný (A + a A), dobrý (A- a B+), uspokojivý (B a B-), přiměřený (C + a C) a slabý (C- a D), což umožňuje přímé srovnání s ratingovou stupnicí uvedenou ve sdělení o referenčních sazbách.
(73)
Společnost […] stanovila rating společnosti ÅI v prosinci 2002, 2003 a 2004 na C+, C + resp. C, což společnost řadí do kategorie „přiměřený“. Tato kategorie odpovídá ratingové kategorii „slabý“ ve smyslu sdělení o referenčních sazbách. U společnosti s ratingem „slabý“ musí být k základní sazbě připočteny úvěrové marže podle rozpětí uvedeného ve sdělení o referenčních sazbách, a to v závislosti na nabídnutém zajištění od 220 základních bodů u vysokého zajištění do 650 základních bodů u nízkého zajištění. V prosinci 2005 stanovila společnost […] rating společnosti ÅI na B- („uspokojivý“), což odpovídá „uspokojivému“ ratingu ve smyslu sdělení o referenčních sazbách.
(74)
Dne 27. června 2011 poskytlo Finsko dodatečné informace o ratingu a zajištění půjček. Rating stanovila […], tj. banka, která společnosti ÅI poskytla nezaručené půjčky a dvě zaručené půjčky. Rating […] používá pro roky 2000 až 2003 systém písmen doplněný o jednoslovné hodnocení. Rating je snadno porovnatelný s ratingovou stupnicí uvedenou ve sdělení o referenčních sazbách. Od roku 2005 poskytuje rating […], poradenská společnost podobná společnosti […]. V roce 2003 a 2004 stanovila […] rating společnosti ÅI na B- (uspokojivý) a A (uspokojivý), což odpovídá „uspokojivému“ ratingu ve smyslu sdělení o referenčních sazbách. To znamená, že pro roky 2003 a 2004 stanovila […] rating společnosti ÅI o jednu kategorii vyšší než společnost […]. Pro rok 2005 stanovila společnost […] rating společnosti ÅI jako A (uspokojivý), což odpovídá „uspokojivému“ ratingu podle sdělení o referenčních sazbách, a zařazuje tudíž společnost ÅI do stejné kategorie jako společnost […].
(75)
Komise zastává názor, že by se při posuzování, zda byly záruky G-I, G-II a G-III poskytnuty za tržních podmínek, měl použít rating společnosti […]. Vzhledem k tomu, že před poskytnutím první záruky G-I v říjnu 2003, kdy společnost ÅI již obdržela pět kapitálových injekcí v celkové hodnotě 2 208 595,01 EUR, je jakýkoli rating společnosti v roce 2003 pravděpodobně ovlivněn značnou částkou státní podpory. Komise proto považuje za vhodné použít konzervativnější rating stanovený společností […]. To má dopady pro roky 2004 a 2005, jelikož u těchto dvou let stanovila společnost […] rating společnosti ÅI o jednu kategorii níže než […]. Je třeba rovněž podotknout, že […] poskytla společnosti ÅI půjčky, za něž se zaručila místní správa, přičemž současně stanovila rating společnosti ÅI, což mohlo její hodnocení ovlivnit. Společnost […] se nepodílela na finančních transakcích, a její hodnocení je proto s menší pravděpodobností přímo ovlivněno nepatřičnými aspekty spojenými se státní podporou.
(76)
Pro účely použití sdělení o referenčních sazbách proto Komise přebírá níže uvedené ratingy společnosti ÅI: slabý (B) v roce 2003 a 2004 a uspokojivý (BB) v roce 2005.
(77)
Pokud jde o zajištění, společnost ÅI poskytla zajištění v nominální hodnotě záruk v podobě hypoték na pozemek, na němž byl budován projekt iTiden. Finsko neposkytlo žádné informace týkající se ztráty při selhání podle poznámky pod čarou č. 2 ve sdělení o referenčních sazbách. Tyto informace pomáhají stanovit úroveň zajištění a úvěrové marže, které je nutno připočítat k základní sazbě. Komise si proto vyžádala informace o prioritě hypoték a o hodnotě nemovitosti v době poskytnutí záruk. Finsko nemá k dispozici ocenění, která prokazují hodnotu nemovitosti v době poskytnutí záruk. Finské orgány však uvedly, že se hodnota nemovitosti v čase zvyšovala s tím, jak projekt postupoval. Podle Finska hodnota nemovitosti v roce 2010 činila […] EUR.
(78)
Pokud jde o senioritu zajištění, Komise podotýká, že u záruk G-I a G-II mělo zajištění místní správy nejvyšší senioritu ze všech hypoték poskytnutých na nemovitý majetek. Komise uvádí, že obchodní banky poskytly společnosti ÅI nezaručené půjčky a akceptovaly jako zajištění hypotéky na stejnou nemovitost s nižší senioritou (a tudíž méně dobré zajištění), než je zajištění, které získala místní správa. Vzhledem k této skutečnosti a neexistenci lepších důkazů má Komise za to, že pro účely použití sdělení o zárukách byla úroveň zajištění za záruky „běžná“.
(79)
Na základě výše uvedených skutečností bude referenční sazba posouzena zvlášť pro každou záruku, kterou společnost ÅI obdržela od místní správy.
(80)
Komise podotýká, že u všech záruk poskytnutých společnosti ÅI se prémie skládaly ze dvou částí: i) stálé prémie hrazené ročně a vyjádřené jako procentní podíl nesplacené jistiny úvěru a ii) „jednorázového“ poplatku, který byl rovněž vyjádřen jako procentní podíl výše úvěru, byl však uhrazen pouze jednou při vydání záruky. V níže uvedeném posouzení zahrnují celkové finanční náklady zaručených půjček pouze stálou prémii, která byla hrazena každý rok. Podle bodu 4.2 sdělení o zárukách je nutno prvek podpory obsažený v záruce vypočítat jako rozdíl mezi tržní cenou (v tomto případě referenční sazbou) a skutečně hrazenou cenou. Cena, kterou skutečně uhradila společnost ÅI, zahrnuje stálou prémii placenou ročně a jednorázovou prémii, která byla zaplacena pouze jednou. Z praktických důvodů bude jednorázová prémie projednána v oddíle 8.2, který se zabývá navrácením podpory, jelikož je snazší odečíst částku jednorázového poplatku od částky podpory, která má být navrácena. Každopádně i v případě, že by byly jednorázové prémie připočítány k celkovým finančním nákladům zaručených půjček, závěr ohledně existence podpory by se nezměnil. Jednorázová prémie ovlivňuje pouze výši podpory, která byla poskytnuta společnosti ÅI.
(81)
Záruku G-I poskytla místní správa dne 9. října 2003 za účelem pokrytí půjčky ve výši […] EUR, kterou společnosti ÅI poskytla […] (číslo úvěru […]). Jako zajištění v případě uplatnění záruky poskytla společnost ÅI hypotéku na nemovitý majetek. Úroková sazba u půjčky byla do 15. ledna 2007 stanovena na […] % (26). Prémie za záruku činila […] % půjčky ročně (27). Celkové finanční náklady na zaručenou půjčku v době jejího poskytnutí proto činily […] % ročně, což je nutno porovnat s referenční sazbou vypočítanou pro záruku na základě základní sazby a rozpětí, které závisí na ratingu společnosti ÅI a úrovni zajištění půjčky. Základní sazba (jednoletá sazba EURIBOR) ke dni 9. října 2003 činila 2,235 %. V té době byl rating společnosti ÅI „slabý“ ve smyslu sdělení o referenčních sazbách. Jak bylo uvedeno výše, Komise má za to, že úroveň zajištění půjčky byla běžná, což znamená, že úvěrová marže, která se připočítá k základní sazbě, činí 400 základních bodů. Referenční sazba u této půjčky proto činí 6,235 %, což je více než celkové finanční náklady záruky G-I ve výši […] % ročně.
(82)
Ode dne 6. září 2004 mimoto místní správa záruční prémii u záruky G-I snížila na […] %. Celkové finanční náklady zaručené půjčky proto činily […] %, tj. o […] základního bodu méně, než je referenční sazba, což společnosti ÅI poskytlo odpovídající výhodu.
(83)
Dne 2. listopadu 2004 získala společnost ÅI od […] půjčku ve výši […] EUR (číslo úvěru […]). Tato půjčka byla zajištěna zárukou místní správy, za niž poskytla společnost ÅI zajištění v podobě zástavního práva na nemovitý majetek. Úroková sazba byla stanovena ve výši […] + […] základního bodu a poplatku za záruku ve výši […] % částky půjčky ročně, což znamená, že celkové finanční náklady této zaručené půjčky činily […] % ročně (28).
(84)
Referenční sazbu u záruky G-II je nutno vypočítat na základě jednoleté sazby EURIBOR platné ke dni 2. listopadu 2004, tj. 2,314 %. V té době byl rating společnosti ÅI „slabý“ ve smyslu sdělení o referenčních sazbách. S ohledem na běžnou úroveň zajištění činí referenční sazba u této půjčky 6,314 % ročně, což je více než celkové finanční náklady záruky G-II ve výši […] % ročně. Z porovnání nákladů na tuto novou zaručenou půjčku s referenční sazbou vyplývá, že celkové finanční náklady půjčky, na niž se vztahovala záruka G-II, byly nejméně o […] základních bodů nižší než referenční sazba, poskytly tudíž společnosti ÅI finanční výhodu. Podle informací, které má Komise k dispozici, se úroková sazba u zaručené půjčky od jejího poskytnutí nezměnila.
(85)
Dne 13. prosince 2005 vydala místní správa ve prospěch společnosti ÅI novou záruku. Tato záruka se měla vztahovat na „referenční půjčku“, tj. původně nezaručenou půjčku ze dne 9. října 2003, jejíž podmínky se tudíž změnily. Úroková sazba u půjčky se k tomuto okamžiku změnila na […] % ročně. Poplatek za záruku byl stanoven na […] % částky půjčky, což znamená celkové finanční náklady ve výši […] % ročně (29) (podmínky platné od tohoto dne byly stejné jako výše popsané podmínky, které se vztahovaly na půjčku se zárukou G-I, včetně postupných změn úrokové sazby).
(86)
Referenční sazbu u záruky G-III je nutno vypočítat na základě jednoleté sazby EURIBOR ke dni 13. prosince 2005, která činila 2,769 %. V té době byl rating společnosti ÅI „uspokojivý“ ve smyslu sdělení o referenčních sazbách. S přihlédnutím k běžné úrovni zajištění činí referenční sazba u této půjčky 4,969 % ročně. To je více než celkové finanční náklady záruky G-III ve výši […] % ročně. Místní správa proto poskytla společnosti ÅI odpovídající finanční výhodu ve výši nejméně […] % ročně.
5.2 NARUŠENÍ HOSPODÁŘSKÉ SOUTĚŽE A OVLIVNĚNÍ OBCHODU
(87)
Finské orgány tvrdily, že dotyčná opatření neovlivňují obchod mezi členskými státy, a proto nepředstavují státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU. Na podporu tohoto tvrzení Finsko v podstatě uvedlo, že společnost ÅI je pouze jedním z řady podniků působících na trhu nemovitostí a nepatří k největším. Neexistují proto žádné důkazy, že by opatření (pokud by se pokládala za státní podporu) posílila postavení společnosti ÅI na úkor ostatních soutěžitelů.
(88)
Komise nemůže toto tvrzení uznat. Skutečnost, že společnosti ÅI byla poskytnuta finanční výhoda, kterou její konkurenti neměli k dispozici (a jak potvrdilo Finsko, na alandském trhu nemovitostí působí řada dalších hospodářských subjektů), znamená, že společnost ÅI mohla uskutečnit větší investice a rozšířit svou činnost za finančních podmínek, které byly výhodnější než podmínky, jež byly dostupné jejím konkurentům (kteří se v případě neexistence výhody, která byla poskytnuta společnosti ÅI, mohli rozhodnout pro uskutečnění podobných investic). Není nutné prokázat, že opatření umožnila společnosti ÅI převzít podíly na trhu od konkrétního soutěžitele.
(89)
Obdobně mohla výhoda, která byla poskytnuta společnosti ÅI, ovlivnit obchod mezi členskými státy. Je pravdou, že alandský trh je malý, nachází se na souostroví, na něž se lze dostat pouze po moři nebo letecky, a že zde na základě aktu o přistoupení Finska k EU platí zvláštní omezení práva usazování. Skutečností však je, že pro působení zahraničních podniků na Alandských ostrovech neexistuje žádná absolutní překážka a zcela jistě žádná překážka pro to, aby takovéto podniky investovaly do místního trhu nemovitostí. Komise rovněž podotýká, že Finsko nezpochybnilo tvrzení uvedené v rozhodnutí o zahájení řízení, že nemovitosti na Alandských ostrovech v minulosti získaly podniky se sídlem v jiných členských státech. Výhoda, kterou tato opatření poskytla společnosti ÅI, proto přinejmenším mohla ovlivnit obchod mezi členskými státy nepatřičným posílením postavení společnosti ÅI v porovnání s potenciálními zahraničními konkurenty nebo investory.
5.3 ZÁVĚR OHLEDNĚ HODNOCENÍ OPATŘENÍ JAKO STÁTNÍ PODPORY
(90)
Z výše uvedených důvodů Komise uvádí, že veškerá navýšení kapitálu (s výjimkou C-I, C-II a C-III) a úvěrové záruky G-I, G-II a G-III představují státní podporu ve smyslu článku 107 SFEU.
6. ÚDAJNÁ ZÁKONNOST PODPORY
(91)
Finsko tvrdilo, že kapitálové injekce i záruky jsou v případě, že by se pokládaly za státní podporu, zákonné na základě režimů podpory, které byly zavedeny před tím, než se Finsko stalo členem EU, a před přistoupením k EU byly náležitě oznámeny Kontrolnímu úřadu ESVO (dále jen „Kontrolní úřad“) s referenčními čísly 93-074 (navýšení kapitálu) a 93-079 (záruky).
(92)
Toto tvrzení je nutno přezkoumat na základě ustanovení nařízení (ES) č. 659/1999. Podle čl. 1 písm. d) se „režimem podpory“ rozumí „jakýkoliv akt, na jehož základě může být bez dalších prováděcích opatření poskytnuta jednotlivá podpora pro podniky definované aktem obecným a abstraktním způsobem, a dále akt, na jehož základě může být na neurčitou dobu a/nebo na neurčitou částku poskytnuta pro jeden nebo několik podniků podpora, která není spojena se zvláštním projektem“. Podle čl. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 659/1999 se „existující podporou“ rozumí: „i) aniž jsou dotčeny články 144 a 172 aktu o přistoupení Rakouska, Finska a Švédska, všechny podpory existující v příslušných členských státech před vstupem Smlouvy v platnost, to znamená režimy podpor a jednotlivé podpory, které byly zavedeny před vstupem Smlouvy v platnost a zůstávají použitelné i po něm“.
(93)
Finsko přistoupilo k Evropskému společenství dne 1. ledna 1995. Podle čl. 172 odst. 5 aktu o přistoupení Rakouska, Finska a Švédska se „[…] státní podpory poskytnuté novými členskými státy v průběhu roku 1994, které však v rozporu s Dohodou o EHP či ujednáními na základě této dohody nebyly oznámeny Kontrolnímu úřadu ESVO, nebo mu byly oznámeny, byly však poskytnuty dříve, než Kontrolní úřad vydal rozhodnutí, nepovažují za existující státní podpory podle čl. 93 odst. 1 Smlouvy o ES […]“ [neověřený překlad - pozn. překl.].
(94)
Podle čl. 1 písm. c) nařízení (ES) č. 659/1999 se „novou podporou“ rozumí každá podpora, což znamená režimy podpory a jednotlivou podporu, která není existující podporou, včetně změn existující podpory (30).
(95)
V čl. 4 odst. 1 nařízení Komise (ES) č. 794/2004 ze dne 21. dubna 2004, kterým se provádí nařízení Rady (ES) č. 659/1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES (31) je změna stávající podpory vymezena jako „jakákoli změna kromě úprav čistě formálního či administrativního charakteru, která nemůže ovlivnit hodnocení slučitelnosti opatření se společným trhem. Zvýšení původního rozpočtu stávajícího režimu podpor maximálně o 20 % se však nepovažuje za změnu stávající podpory.“
(96)
Z výše uvedených skutečností vyplývá, že opatření, které pochází z doby před přistoupením a představuje režim státní podpory, lze pokládat za existující podporu, jsou-li splněny dvě podmínky. První podmínkou je to, že režim byl zaveden před vstupem Smlouvy o ES v platnost, a druhou, že se jeho podstata od té doby významně nezměnila.
(97)
Komise posoudí tvrzení Finska ohledně zákonnosti podpory pro oba údajné režimy zvlášť.
6.1 ÚDAJNÝ SYSTÉM ZÁRUK (93-079)
(98)
Komise za prvé posoudí, zda tato opatření představují režim podpory ve smyslu čl. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 659/1999.
(99)
Vnitrostátním právním základem systému záruk je provinciální zákon o zárukách provincie pro průmysl a některá jiná odvětví podnikání (ÅFS 1966:14) (32), který byl schválen v roce 1966 a pozměněn zákony ÅFS 1979:84, 1982:37, 1988:53, 1992:9, 1994:29, 1996:56 a 2002:23. Pokud jde o rozpočet nebo „obálku“, v době přistoupení Finska k ES provinciální zákon z roku 1966 stanovil, že „výše nesplacených záruk nebo půjček (33) nesmí v žádném okamžiku překročit 20 000 000 FIM“. Na druhou stranu dotyčné opatření nestanovilo žádné časové omezení, pokud jde o jeho uplatňování.
(100)
Na základě výše uvedených skutečností a ustanovení ve vnitrostátním právním předpise se na první pohled zdá, že opatření splňují definici režimu podpory, jelikož akt povoluje podporu, která není spojena se zvláštním projektem, který má být zadán jednomu nebo několika podnikům na neurčitou dobu. Údajný režim byl zaveden dne 1. září 1982, tj. dlouho před 1. lednem 1994, a byl oznámen Kontrolnímu úřadu. Zdá se proto, že první podmínka týkající se existující podpory je splněna, jelikož původní režim byl zaveden před vstupem Smlouvy ve Finsku v platnost, a dokonce před 1. lednem 1994, což znamená, že v tomto případě není použitelný čl. 172 odst. 5 aktu o přistoupení Rakouska, Finska a Švédska.
(101)
Komise však musí rovněž posoudit, zda opatření prošla od 1. ledna 1994 podstatnými změnami.
(102)
Regionální orgány provedly po 1. lednu 1994 nejméně tři změny systému záruk (provinciálními zákony 1994:29, 1996:56 a 2002:23), a to před poskytnutím první záruky dne 14. srpna 2003. Tyto změny umožnily podstatné zvýšení rozpočtu režimu (tj. navýšení celkové výše záruk, jež lze poskytnout v daném okamžiku). Jelikož se tento případ týká poskytnutí úvěrové záruky, je nutno posoudit, zda by se změny rozpočtu režimu, které byly zavedeny před provedením projednávaných opatření, měly považovat za podstatné a oddělitelné od existujícího režimu.
(103)
Jak bylo popsáno výše, podle článku 4 nařízení (ES) č. 794/2004 představuje zvýšení rozpočtu o více než 20 % změnu stávajícího režimu podpory. Dvě výše uvedené změny (34) zvýšily původní rozpočet režimu o 50 % resp. 150 %. Toto zvýšení rozpočtu představuje podstatné změny režimu, které nebyly nikdy oznámeny Komisi.
(104)
Dopad těchto podstatných změn nelze považovat za oddělitelný od údajného režimu s tím, že se celý režim stává novou podporou. Původní režim podpory byl ve skutečnosti omezen pouze s ohledem na celkovou výši záruk, které mohly být nesplaceny v daném okamžiku. Za této situace se velmi významné zvýšení rozpočtu (i bez jakékoli jiné změny režimu) dotýká samotné podstaty stávajících pravidel.
(105)
Komise mimoto podotýká, že z dokumentů týkajících se záruk, které předložilo Finsko, nevyplývá, že právním základem těchto záruk byl údajný systém záruk.
(106)
Záruky, na něž se vztahuje toto rozhodnutí, je proto nutno považovat za novou podporu. Jelikož podpora byla zavedena bez předchozího schválení Komisí, jak se požaduje v článku 108 SFEU, jedná se o protiprávní podporu.
6.2 ÚDAJNÝ REŽIM UPISOVÁNÍ AKCIÍ (93-079)
(107)
Vnitrostátní pravidla týkající se tohoto údajného režimu byla Kontrolnímu úřadu oznámena jako opatření podpory pro upisování akcií. Podle dokumentů předložených v té době se zdá, že jako vnitrostátní právní základ byl uveden „roční rozpočet Alandských ostrovů“. Pod nadpisem „maximální možná míra podpory, která (…) může být dosažena u jednoho projektu“, uvedlo Finsko „30 %“. Pod nadpisem „Rozpočet/výdaje“ uvedlo Finsko rozpočty pro roky 1992 až 1994, kolonku „Odhad celkového rozpočtu na celou plánovanou dobu trvání režimu“ však ponechalo prázdnou.
(108)
V průběhu vyšetřovacího řízení Finsko objasnilo, že formálním právním základem údajného režimu je zákon o autonomii Alandských ostrovů (1144/1991), který byl schválen v roce 1991. Podle § 18 odst. 22 mají alandské místní orgány „obecnou pravomoc“ přijímat různé druhy opatření zaměřujících se na podporu alandského hospodářství. Tyto pravomoci jsou uplatňovány (např. prostřednictvím půjček, kapitálových injekcí, záruk) pomocí prostředků v ročním souhrnném rozpočtu místní správy.
(109)
Komise uvádí následující:
(110)
Bez ohledu na skutečnost, že Finsko může považovat pravomoci místních orgánů poskytovat takovéto kapitálové injekce (na základě obecných pravomocí, které jsou uděleny zákonem o autonomii) za „režim“, musí Komise ověřit, zda ustanovení vnitrostátního zákona, jež stanoví tyto pravomoci, splňují definici „režimu“ podle čl. 1 písm. d) nařízení (ES) č. 659/1999. V tomto ohledu se zdá, že právní základ (§ 18 odst. 22 zákona č. 1144/1991) sestává z pravidel, která se týkají rozdělení pravomocí mezi jednotlivými orgány v rámci finského právního řádu a která nesplňují požadavky pro to, aby představovala režim podpory (jenž je definován mimo jiné jako „… akt, na jehož základě může být bez dalších prováděcích opatření poskytnuta jednotlivá podpora …“). Přidělení kapitálu jednotlivému příjemci proto za prvé vyžaduje přidělení částky v ročním rozpočtu místní správy (schváleném regionálním alandským shromážděním podle jeho uvážení) a poté provedení rozhodnutí přijatých místní správou. Zdá se proto, že kapitálové injekce poskytnuté na základě těchto pravomocí je nutno pokládat spíše za řadu jednotlivých rozhodnutí než za režim podpory.
(111)
Komise každopádně rovněž podotýká, že se údajný režim týkal pouze let 1992 až 1994, jelikož pod nadpisem „Rozpočet/výdaje“ nebyly uvedeny žádné další informace, ačkoliv právním základem byl „roční rozpočet Alandských ostrovů“.
(112)
Komise rovněž poznamenává, že Finsko uvedlo, že maximální míra podpory, která může být „dosažena u jednoho projektu“, činí 30 %. To lze každopádně chápat pouze v tom smyslu, že kapitálové injekce na základě tohoto údajného režimu měly být spolu s významnými soukromými příspěvky (ve výši nejméně 70 %) použity na „projekty“, jež mají podporovat cíl údajného režimu, jímž byl „cestovní ruch, průmysl, výzkum a vývoj“. Navýšení kapitálu, jimiž se zabývá toto rozhodnutí, tuto formální podmínku nesplňují, a nemohou se na ně proto vztahovat vnitrostátní právní předpisy, které byly oznámeny Kontrolnímu úřadu, bez ohledu na skutečnost, zda tato opatření představovala řádný režim podpory, a pokud ano, zda byla uplatňována po roce 1994.
(113)
Státní podpora, která byla poskytnuta ve formě navýšení kapitálu společnosti ÅI, proto představuje novou podporu. Jelikož podpora byla zavedena bez předchozího schválení Komisí, jak požaduje článek 108 SFEU, jedná se o protiprávní podporu.
6.3 DODATEČNÁ PŘIPOMÍNKA K NEDÁVNÝM ROZHODNUTÍM FINSKÉHO NEJVYŠŠÍHO SPRÁVNÍHO SOUDU
(114)
Je třeba rovněž uvést, že dvě opatření, která místní správa provedla ve prospěch společnosti ÅI, byla nedávno finským soudem zrušena. Těmito opatřeními je i) navýšení kapitálu C-XI, jež bylo společnosti ÅI poskytnuto v roce 2007 (viz poznámka v bodě 16), a ii) úvěrová záruka z roku 2006, která nebyla uplatněna. V rozsudku ze dne 6. dubna 2011 Nejvyšší správní soud rozhodl o tom, zda byla rozhodnutí místní správy přijata v souladu s vnitrostátními správními předpisy. Přitom soud rovněž posoudil, zda existují dostatečné náznaky, že opatření představovala státní podporu, což znamená, že je místní orgány měly před zavedením oznámit Komisi. Soud shledal, že jsou zjevně splněna všechna kritéria státní podpory. Soud analyzoval rovněž tvrzení Finska, že by se na opatření (pokud by představovala podporu) vztahovala vnitrostátní pravidla, která platila před přistoupením, a proto by se považovala za „existující podporu“. Soud přitom podrobně posoudil vnitrostátní pravidla a zjistil, že bez ohledu na skutečnost, zda tato pravidla představovala skutečný režim státní podpory, či nikoli, rozhodnutí místních orgánů nesplňují formální požadavek podle vnitrostátních předpisů, především z důvodů, které uvedla výše Komise. Závěry Nejvyššího správního soudu Finska jsou proto v souladu se závěry Komise, že kapitálová injekce C-XI, jíž se týká vyšetřovací řízení, zahrnuje novou státní podporu. Nejvyšší soud dospěl k témuž závěru u úvěrové záruky z roku 2006. Jelikož záruka nebyla nikdy zavedena, nebyla v tomto rozhodnutí posouzena.
7. SLUČITELNOST
(115)
Finsko obecně tvrdilo, že by opatření v případě, že by se považovala za novou státní podporu, byla slučitelná s vnitřním trhem, jelikož účelem činností společnosti ÅI financovaných podporou bylo usnadnit rozvoj regionu a vytvořit nová pracovní místa.
(116)
Ačkoliv je státní podpora v zásadě zakázána, považuje se za slučitelnou s vnitřním trhem v případech uvedených v čl. 107 odst. 2 SFEU a může být považována za slučitelnou, je-li použita k dosažení cílů zmíněných v čl. 107 odst. 3. Jediným důvodem slučitelnosti, který lze předpokládat v tomto případě, je důvod uvedený v ustanovení čl. 107 odst. 3 písm. a) SFEU, jež povoluje státní podpory, které mají napomáhat hospodářskému rozvoji oblastí s mimořádně nízkou životní úrovní nebo s vysokou nezaměstnaností, nebo ustanovení čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU, jež stanoví, že mohou být povoleny státní podpory, které mají usnadnit rozvoj určitých hospodářských oblastí.
(117)
Podle pravidel regionální podpory, která platila pro Finsko v té době (mapy regionální podpory 2000-2006 a 2007-2013), nebylo město Mariehamn, v němž se nachází projekt iTiden, každopádně pro tuto podporu způsobilé. To znamená, že i kdyby bylo možno říci, že podporu lze spojit s tímto projektem, nelze ji považovat za slučitelnou. Komise mimoto podotýká, že Finsko neprokázalo splnění podmínek pro slučitelnost na základě pravidel regionální podpory (co se týká např. formy podpory, způsobilých nákladů nebo maximální míry podpory).
(118)
Podporu nelze považovat za slučitelnou s vnitřním trhem ani podle žádných jiných pokynů a sdělení přijatých Komisí s ohledem na použití čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU nebo přímo podle uvedeného článku. Finské orgány nepředložily žádné konkrétní tvrzení nebo důkazy, které by Komisi umožnily schválit tato opatření jako slučitelná podle některého z ustanovení SFEU.
8. NAVRÁCENÍ PODPORY
8.1 TVRZENÍ FINSKA
(119)
V čl. 14 odst. 1 nařízení (ES) č. 659/1999 je stanoveno, že „je-li v případech protiprávní podpory přijato záporné rozhodnutí, Komise rozhodne, že dotyčný členský stát učiní všechna nezbytná opatření, aby příjemce podporu navrátil […]. Komise nebude vyžadovat navrácení podpory, pokud by to bylo v rozporu s obecnými zásadami práva Společenství.“ Samozřejmým důsledkem proto je, že by protiprávní státní podpora pro společnost ÅI měla být navrácena.
(120)
Finsko však tvrdilo, že by Komise neměla v tomto případě navrácení podpory nařídit, jelikož Finsko oprávněně očekávalo, že podpora byla zákonná na základě údajných režimů použitelných před přistoupením, a že by navrácení bylo v rozporu se zásadami práva Společenství. Komise podotýká, že se Finsko oficiálně dovolávalo oprávněných očekávání pouze s ohledem na místní správu. Oprávněná očekávání příjemce nebyla výslovně zmíněna.
(121)
Komise nemůže každopádně toto tvrzení přijmout.
(122)
Pokud jde o navýšení kapitálu, Komise výše prokázala, že bez ohledu na to, co se společnost ÅI či kdokoli jiný mohl domnívat s ohledem na právní status údajného režimu upisování akcií ve vztahu k pravidlům státní podpory, tato navýšení nesplňovala formální podmínky údajného režimu, jak byl oznámen Kontrolnímu úřadu. Nelze proto tvrdit, že společnost ÅI mohla využít oprávněná očekávání, pokud jde o zákonnost navýšení kapitálu, jelikož se na ně nemohly vztahovat vnitrostátní předpisy, ve vztahu k nimž se Finsko dovolává oprávněných očekávání.
(123)
Co se týká úvěrových záruk, Komise prokázala, že se systém záruk podstatně změnil ještě před poskytnutím záruk, jichž se týká toto rozhodnutí. Tyto změny, které provedly alandské orgány, nebyly Komisi oznámeny. Důsledkem je to, že záruky poskytnuté podle vnitrostátních předpisů, které tvořily původní režim, je nutno považovat za novou podporu. Podle ustálené judikatury nemůže příjemce podpory oprávněně očekávat, že podpora, které měla být podle článku 108 SFEU oznámena Komisi, avšak oznámena nebyla, je zákonná (35).
(124)
Záruky i navýšení kapitálu proto představují novou podporu, která měla být před zavedením oznámena Komisi.
(125)
Podle ustálené judikatury (36) se členský stát, jehož orgány při poskytnutí podpory porušily postup stanovený v článku 108 SFEU, nemůže odvoláním se na oprávněná očekávání příjemců podpory vyhnout povinnosti přijmout opatření k provedení rozhodnutí Komise, které nařizuje navrácení podpory. Pokud by se vnitrostátní orgány mohly dovolávat svého vlastního protiprávního jednání, pozbyly by články 107 a 108 SFEU zcela platnosti a rozhodnutí přijatá Komisí na základě těchto ustanovení by byla zbavena jejich účinků.
(126)
Stejná zásada se musí nutně použít v případě, že se vnitrostátní orgány dovolávají oprávněných očekávání ohledně zákonnosti opatření, která však neoznámily Komisi, ačkoliv tato opatření představovala novou podporu (37).
(127)
Pokud jsou relevantní oprávněná očekávání společnosti ÅI, Komise obdobně podotýká, že podle ustálené judikatury platí, že s ohledem na imperativní charakter kontroly státních podpor prováděné Komisí na základě článku 108 SFEU mohou podniky, které jsou příjemci podpory, v zásadě mít oprávněná očekávání, že byla zachována pravidla při poskytování podpory, pouze v případě, že byla tato podpora poskytnuta při dodržení postupu upraveného uvedeným článkem. Subjekt jednající s péčí řádného hospodáře musí být běžně schopen ujistit se o tom, že byl tento postup dodržen (38).
(128)
Komise podotýká, že nikdo jiný než společnost ÅI nemohl mít lepší přehled o opatřeních místní správy v souvislosti s údajnými režimy podpory, jelikož místní správa je hlavním akcionářem této společnosti a ve správní radě společnosti ÅI je zastoupena fyzickými osobami, které jsou rovněž členy výkonného orgánu místní správy. Toto tvrzení dokládá skutečnost, že (jak bylo uvedeno výše v souvislosti s kapitálovými navýšeními) zástupci společnosti ÅI a místní správy si pravidelně vyměňovali informace. I když se finské orgány výslovně nedovolávaly oprávněných očekávání jménem příjemce podpory, Komise se domnívá, že společnost ÅI nemůže v daném případě oprávněná očekávání uplatňovat.
(129)
Komise mimoto nikdy Finsko ani příjemce podpory výslovně neujistila, že dotyčná opatření nebudou státní podporou, nebo že budou představovat slučitelnou podporu, což by mohlo vést k takovýmto očekáváním (39).
(130)
Finsko dále uvedlo, že by v případě navrácení podpory poskytnuté prostřednictvím navýšení kapitálu neměla být prvkem podpory nutně celá částka poskytnutého kapitálu, nýbrž (analogicky s výpočtem prvku podpory v zárukách) náklady společnosti ÅI na nalezení alternativní investice na trzích. V tomto ohledu Finsko navrhlo, aby byly náklady takovéhoto alternativního financování stanoveny pomocí 7 % předpokládané návratnosti investic u kancelářských prostor, která byla uvedena ve zprávě společnosti KPMG.
(131)
Komise nemůže tento názor uznat.
(132)
Jako obecný předpoklad je jistě správné, že státní podporu v daném případě představuje rozdíl mezi výhodou (v podobě financování), kterou společnost skutečně obdržela ze státních prostředků, a tím, co by nemohla získat na kapitálových trzích. „Tímto vrácením tak příjemce ztrácí výhodu, kterou měl na trhu ve vztahu ke svým soutěžitelům, a dochází k obnovení situace před poskytnutím podpory“ (40).
(133)
Každý subjekt uskutečňující investici, ať už poskytnutím úvěru nebo převzetím kapitálové účasti ve společnosti, usiluje u této investice o dosažení návratnosti, která odpovídá riziku.
(134)
Je-li podpora ve formě půjčky s náklady, které jsou nižší než tržní náklady (což je případ zaručené půjčky, jsou-li celkové finanční náklady nižší než úroková sazba u půjčky poskytnuté za tržních podmínek), poskytnuta společnosti, která není vyloučena z úvěrového trhu, a byla by proto schopna jako alternativu podpory získat půjčku za tržní sazbu, je zřejmé, že účelu navrácení podpory lze dosáhnout tím, že společnost zaplatí tento rozdíl (s připočtením úroků), což ji znovu postaví na roveň jejím konkurentům.
(135)
U investic do vlastního kapitálu se situace liší. Návratnost zde nezávisí na ochotě společnosti platit (jak je tomu v případě půjčky), nýbrž je zcela závislá na související ziskovosti obchodního modelu společnosti. Pokud se soukromý investor nedomnívá, že podnik poskytne za riziko, které podstupuje, náležitou odměnu, investici neuskuteční, nýbrž vloží své peněžní prostředky jinam. Jinými slovy, Komise nemůže uznat, že by společnost byla schopna získat stejné peněžní prostředky k navýšení svého kapitálu na kapitálovém trhu nabídnutím vyšší odměny, jelikož očekávané výsledky jí neumožňovaly nabídnout investorovi do vlastního kapitálu tuto vyšší odměnu. Hypotetickou situací (tj. situací v případě, že by podpora neexistovala), kterou má navrácení podpory obnovit nebo přivodit, je tudíž situace, kdy by nebyl investován žádný kapitál. Podporou, kterou je nutno navrátit, je proto celá částka navýšení kapitálu.
(136)
Komise proto nemůže přijmout názor Finska, pokud jde o prvek podpory v navýšeních kapitálu.
8.2 PODPORA, KTERÁ MÁ BÝT NAVRÁCENA
(137)
Protiprávní a neslučitelná podpora, kterou zjistila Komise a kterou musí Finsko získat zpět od společnosti ÅI, proto činí:
(138)
Navýšení kapitálu:
a)
Navýšení kapitálu C-IV: 353 199,00 EUR. Tato podpora byla společnosti ÅI poskytnuta dne 20. července 2001.
b)
Navýšení kapitálu C-V: 599 933,78 EUR. Tato podpora byla společnosti ÅI poskytnuta dne 15. srpna 2002.
c)
Navýšení kapitálu C-VI: 799 911,64 EUR. Tato podpora byla společnosti ÅI poskytnuta dne 13. března 2003.
d)
Navýšení kapitálu C-VII: 515 165,97 EUR. Tato podpora byla společnosti ÅI poskytnuta dne 6. května 2004.
e)
Navýšení kapitálu C-VIII: 669 896,95 EUR. Tato podpora byla společnosti ÅI poskytnuta dne 30. září 2004.
f)
Navýšení kapitálu C-IX: 199 977,91 EUR. Tato podpora byla společnosti ÅI poskytnuta dne 16. června 2005.
g)
Navýšení kapitálu C-X: 234 961,43 EUR. Tato podpora byla společnosti ÅI poskytnuta dne 16. června 2005.
h)
Navýšení kapitálu C-XI: 1 379 998,95 EUR. Tato podpora byla společnosti ÅI poskytnuta dne 15. února 2007.
(139)
Úvěrové záruky: Prvek podpory je u všech záruk vypočítán jako rozdíl mezi referenční sazbou použitou jako srovnávací měřítko pro úvěrové náklady, které by společnost ve finanční situaci srovnatelné se společností ÅI musela uhradit bez záruky, na straně jedné a na straně druhé úrokovou sazbou, jíž bylo docíleno prostřednictvím státní záruky, po zohlednění zaplacených prémií v souladu s bodem 4.2 sdělení o zárukách (jak je podrobně objasněno v bodech 66 až 80).
a)
Pokud jde o záruku G-I, prvek podpory tvoří rozdíl mezi referenční sazbou u půjčky pro podnik v ratingové kategorii „slabý (B)“ a s běžným zajištěním a celkovými finančními náklady půjčky, na niž se vztahovala záruka (čímž se rozumí prémie zaplacené za záruku a úroky z půjčky). Tato podpora byla společnosti ÅI dána k dispozici dne 9. října 2003 (jak je objasněno v bodech 81 a 82). Od této částky se odečte jednorázová záruční prémie ve výši 19 500 EUR (41).
b)
Co se týká záruky G-II, prvek podpory tvoří rozdíl mezi referenční sazbou u půjčky pro podnik v ratingové kategorii „slabý (B)“ a s běžným zajištěním a celkovými finančními náklady půjčky, na niž se vztahovala záruka (čímž se rozumí prémie zaplacené za záruku plus úroky z půjčky). Tato podpora byla společnosti ÅI dána k dispozici dne 2. listopadu 2004. Od této částky se odečte jednorázová záruční prémie ve výši 2 900 EUR (42).
c)
Pokud jde o záruku G-III, prvek podpory tvoří rozdíl mezi referenční sazbou u půjčky pro podnik v ratingové kategorii „uspokojivý (BB)“ a s běžným zajištěním a celkovými finančními náklady půjčky, na niž se vztahovala záruka (čímž se rozumí prémie zaplacené za záruku plus úroky z půjčky). Tato podpora byla společnosti ÅI dána k dispozici dne 13. prosince 2005. Od této částky se odečte jednorázová záruční prémie ve výši 6 500 EUR (43).
(140)
Přesnou celkovou výši podpory, která má být navrácena, určí finské orgány ve spolupráci s Komisí v rámci postupu zpětného získání podpory podle metody popsané v bodech 138 a 139. K částce podpory, která bude stanovena, se připočítají úroky ode dne, kdy byla podpora dána příjemci dispozici, do dne jejího navrácení. Komise finské orgány vyzývá, aby s ní v souladu se svou povinností loajální spolupráce spolupracovaly při stanovení přesné výše podpory, která má být navrácena,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Navýšení kapitálu ve výši 84 094,39 EUR, které Finsko provedlo ve prospěch společnosti Ålands Industrihus AB dne 18. června 1997, nepředstavuje státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy o fungování Evropské unie.
Článek 2
Opatření státní podpory uvedená v oddíle 8.2 tohoto rozhodnutí, která Finsko provedlo protiprávně v rozporu s čl. 108 odst. 3 Smlouvy o fungování Evropské unie ve prospěch společnosti Ålands Industrihus AB, nejsou slučitelná s vnitřním trhem.
Článek 3
1. Finsko získá od příjemce státní podporu uvedenou v článku 2.
2. Částky, které mají být navráceny, jsou úročeny ode dne, kdy byly pro příjemce uvolněny, do dne jejich skutečného navrácení.
3. Úroky se vypočtou jako složený úrok podle kapitoly V nařízení (ES) č. 794/2004.
4. Finsko zruší s účinkem ode dne přijetí tohoto rozhodnutí veškeré dosud neprovedené platby podpory uvedené v článku 2.
Článek 4
1. Navrácení podpory uvedené v článku 2 se provede s okamžitým účinkem.
2. Finsko zajistí, aby toto rozhodnutí bylo provedeno do čtyř měsíců ode dne oznámení tohoto rozhodnutí.
Článek 5
1. Do dvou měsíců od oznámení tohoto rozhodnutí poskytne Finsko Komisi tyto informace:
a)
celkovou částku (jistinu a úroky), kterou má příjemce vrátit;
b)
podrobný popis opatření již přijatých a plánovaných k dosažení souladu s tímto rozhodnutím;
c)
doklady prokazující, že příjemcům bylo nařízeno podporu vrátit.
2. Finsko Komisi průběžně informuje o pokroku při provádění vnitrostátních opatření přijatých k provedení tohoto rozhodnutí, dokud není podpora uvedená v článku 2 zcela navrácena. Na žádost Komise předloží Finsko okamžitě informace o již přijatých a plánovaných opatřeních k dosažení souladu s tímto rozhodnutím. Poskytne rovněž podrobné informace o částkách podpory a úrocích z podpory, které již příjemce vrátil.
Článek 6
Toto rozhodnutí je určeno Finské republice.
V Bruselu dne 13. července 2011.
KOMISSION PÄÄTÖS,
annettu 13 päivänä heinäkuuta 2011,
valtiontuesta N:o C 6/08 (ex NN 69/07), jonka Suomi on toteuttanut Ålands Industrihus Ab:n hyväksi
(tiedoksiannettu numerolla K(2011) 4905)
(Ainoastaan suomen- ja ruotsinkieliset toisinnot ovat todistusvoimaiset)
(ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)
(2012/252/EU)
EUROOPAN KOMISSIO, joka
ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 108 artiklan 2 kohdan ensimmäisen alakohdan,
ottaa huomioon Euroopan talousalueesta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 62 artiklan 1 kohdan a alakohdan,
on mainittujen artiklojen mukaisesti pyytänyt asianomaisia esittämään huomautuksensa (1),
sekä katsoo seuraavaa:
1. MENETTELY
(1)
Komissiolle ilmoitettiin 5 päivänä syyskuuta 2006 tehdyllä kantelulla Ahvenanmaan maakuntahallituksen, jäljempänä ’maakuntahallitus’ myöntämistä toimenpiteistä kiinteistöyhtiö Ålands Industrihus Ab:n, jäljempänä ’ÅI’, hyväksi. Komissio pyysi 25 päivänä lokakuuta 2006 ja 14 päivänä helmikuuta 2007 päivätyillä kirjeillä Suomelta tietoja, jotka toimitettiin 11 päivänä tammikuuta 2007 ja 3 päivänä huhtikuuta 2007 päivätyillä kirjeillä. Suomen viranomaiset toimittivat lisätietoja 31 päivänä toukokuuta 2007 ja 12 päivänä heinäkuuta 2007. Kantelun tekijä toimitti lisätietoja marraskuussa 2006 ja toukokuussa 2007.
(2)
Komissio ilmoitti Suomelle 30 päivänä tammikuuta 2008 päivätyllä kirjeellä päättäneensä aloittaa Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen, jäljempänä ’SEUT-sopimus’, 108 artiklan 2 kohdan (2) mukaisen menettelyn, joka koskee kyseistä tukea, jäljempänä ’menettelyn aloittamista koskeva päätös’.
(3)
Komission menettelyn aloittamista koskeva päätös julkaistiin Euroopan unionin virallisessa lehdessä (3). Komissio kehotti asianomaisia esittämään huomautuksensa tuesta.
(4)
Komissio ei saanut huomautuksia asianomaisilta.
(5)
Menettelyn aloittamista koskevan päätöksen jälkeen Suomi toimitti tietoja, jotka kirjattiin komissioon saapuneiksi 6 päivänä toukokuuta 2008, 21 päivänä tammikuuta 2010, 26 päivänä helmikuuta 2010, 21 päivänä toukokuuta 2010, 18 päivänä kesäkuuta 2010, 18 päivänä huhtikuuta 2011, 27 päivänä kesäkuuta 2011 ja 28 päivänä kesäkuuta 2011. Komission yksiköt, Suomen viranomaiset ja ÅI:n edustajat tapasivat 4 päivänä kesäkuuta 2010.
2. KUVAUS TUESTA
2.1 TUENSAAJA
(6)
ÅI on rekisteröitynyt Maarianhaminaan Ahvenanmaalle, joka on Itämeressä Suomen ja Ruotsin mantereen välillä sijaitseva saariryhmä ja jonka väkiluku on noin 28 000 henkeä. Ahvenanmaa on Suomen maakunta, mutta sillä on laaja itsehallinto. ÅI:n suurimmat omistajat ovat Ahvenanmaan maakuntahallitus (84,43 %) ja Maarianhaminan kaupunki (15,01 %). Jäljelle jäävän osuuden osakkeista omistavat muut Ahvenanmaan paikallisviranomaiset (4).
(7)
ÅI:n toimialana on rakentaa, omistaa ja vuokrata rakennuksia teollisuus- ja liikekäyttöön. Suomen viranomaisten mukaan yrityksen toiminnan tavoitteena on tarjota rakennuksia Ahvenanmaalla toimiville yrityksille monipuolisen ja kilpailukykyisen talouden edistämiseksi.
(8)
Vuoteen 1999 saakka ÅI:n liiketoiminta oli laajuudeltaan vaatimatonta (5). Sen tase kasvoi hyvin hitaasti, jos lainkaan (6). Tässä tilanteessa ÅI:n hallitus päätti ryhtyä etsimään uusia liiketoimintamahdollisuuksia toiminnan laajentamiseksi. Samaan aikaan paikallinen yritysyhteisö (joka koostui lähes pelkästään pienyrityksistä) toi julki toiveensa ”teknologiapuiston” perustamisesta. Se olisi toimistokiinteistöjen muodostama kokonaisuus, jossa paikalliset yritykset voisivat toimia samassa rakennuksessa, mikä helpottaisi niiden yhteistyötä, kannustaisi uusien ajatusten syntymistä ja edistäisi yrittäjyyttä yleisesti. Näin syntyisi vähitellen iTiden-toimistokortteli (kvarteret iTiden). Hankkeen syntyä selostetaan tarkemmin 2.2 kohdassa.
2.2 iTiden-HANKE (7)
(9)
Paikallisten yrittäjien ja maakuntahallituksen edustajien välillä alettiin jo vuonna 1999 keskustella mahdollisen teknologiapuiston rakentamisesta. Ne tekivät yhteisiä tutustumismatkoja vastaaviin toimintaympäristöihin Ruotsissa.
(10)
Hanke annettiin vuonna 2000 työryhmän hoidettavaksi, ja se esitti asiaa koskevan ehdotuksen maakuntahallitukselle ja Maarianhaminan kaupungille keväällä 2000. Hanke sekä maakuntahallituksen suunnitelmat rakentaa ja rahoittaa se mainitaan maakuntahallituksen vuoden 2000 talousarviossa (8) ja vahvistetaan vuoden 2001 talousarviossa, jossa maakuntahallitus myös pyysi varoja mahdollisiin pääomankorotuksiin infrastruktuurihankkeita, muun muassa ÅI:tä varten (vastaava pyyntö esitettiin vuoden 2000 talousarviossa) (9).
(11)
Pääomankorotuksen ansiosta ÅI osti 12 päivänä heinäkuuta 2001 tontin Maarianhaminan Västra Klintenin alueelta, jonne iTiden oli tarkoitus rakentaa. Tämän hankinnan yhteydessä ÅI myös huolehti iTiden-hanketta varten tarvittavista kaavoituksen muutoksista.
(12)
Vuoden 2002 talousarviossa maakuntahallitus ilmoitti, että ÅI aloittaisi iTiden-hankkeen rakentamisen vuonna 2002 ja että tämä todennäköisesti edellyttäisi pääomankorotusta (jota varten maakuntahallitus pyysi tarvittavia talousarviomäärärahoja) (10).
(13)
Vuoden 2002 alussa nimitettiin kvarteret iTidenin rakentamisesta vastaava työryhmä ja annettiin toimeksianto arkkitehdille. Samalla kartoitettiin mahdollisten vuokralaisten kiinnostusta tilojen vuokraamiseen iTidenistä. Maa-alueen valmistelutyöt tehtiin keväällä 2003, ja vaihe 1:n rakentaminen käynnistyi kesällä 2003 (hanke oli suunniteltu toteutettavaksi kahdessa peräkkäisessä rakennusvaiheessa). iTiden-hankkeen vaihe 1:n valmistuttua ensimmäiset vuokralaiset muuttivat tiloihin 1 päivänä joulukuuta 2004.
(14)
Vaihe 2:n rakentaminen käynnistettiin syksyllä 2006 ja saatiin valmiiksi vuonna 2007.
2.3 VALTIONTUKITOIMENPITEET
(15)
Komission muodollisessa tutkinnassa on tarkasteltu useita pääomasijoituksia (pääomankorotuksia) ja pankkilainojen takauksia, jäljempänä ’lainatakaukset’, joita maakuntahallitus myönsi ÅI:lle vuosina 1997-2007. Toimenpiteet on lueteltu jäljempänä olevassa taulukossa (pääomasijoitukset on numeroitu C-I-C-XI ja lainatakaukset G-1-G-III).
Toimenpide
Toimenpiteen päivämäärä
Pääomankorotus
euroa
Lainatakaus
euroa
C-I (11)
18.6.1997
84 094,39
C-II (11)
22.6.2000
340 582,27
C-III (11)
10.10.2000
114 368,37
C-IV
20.7.2001
353 199,00
C-V
15.8.2002
599 933,73
C-VI
13.3.2003
799 911,64
G-I
9.10.2003
2 600 000,00
C-VII
6.5.2004
515 165,97
C-VIII
30.9.2004
669 896,95
G-II
2.11.2004
1 160 000,00
C-IX
16.6.2005
199 977,91
C-X
16.6.2005
234 961,43
G-III
13.12.2005
2 600 000,00
C-XI
15.2.2007
1 379 998,95
YHTEENSÄ
5 292 090,61
6 360 000,00
(16)
Menettelyn aloittamista koskevan päätöksen 7 kohdassa olevaan taulukkoon verrattuna 26 päivälle lokakuuta 2006 merkitty 2 587 500 euron lainatakaus on poistettu, koska sitä ei koskaan pantu täytäntöön (suomalaisen tuomioistuimen päätöksen perusteella). Lisäksi pääomankorotus C-XI, joka menettelyn aloittamista koskevassa päätöksessä oli päivätty 12 päivälle kesäkuuta 2006, on nyt merkitty 15 päivälle helmikuuta 2007, koska tutkinnan yhteydessä ilmeni, että tämä toimenpide oli pantu täytäntöön vasta tuolloin. Suomen korkein hallinto-oikeus on äskettäin (6 päivänä huhtikuuta 2011) kumonnut maakuntahallituksen päätöksen tämän pääomankorotuksen myöntämisestä (ks. johdanto-osan 114 kappale). Koska pääoma maksettiin ÅI:lle vuonna 2007 eikä sitä ole maksettu takaisin, komissio katsoo, ettei kyseinen kansallisen tuomioistuimen päätös poista tätä toimenpidettä komission tutkinnan piiristä.
(17)
Suomen mukaan kaikki pääomankorotukset kohdennettiin iTiden-hankkeen rahoittamiseen, lukuun ottamatta seuraavia:
C-I) Pääomasijoitus, 18 päivänä kesäkuuta 1997 (84 094,39 euroa)
C-II) Pääomasijoitus, 22 päivänä kesäkuuta 2000 (340 582,27 euroa)
C-III) Pääomasijoitus, 10 päivänä lokakuuta 2000 (114 368,37 euroa)
C-VIII) Pääomasijoitus, 30 päivänä syyskuuta 2004 (669 896,95 euroa)
C-IX) Pääomasijoitus, 16 päivänä kesäkuuta 2005 (199 977,91 euroa).
(18)
Suomen mukaan kaikki lainatakaukset myönnettiin iTiden-hankkeen rahoittamiseksi. Tarkempia tietoja lainatakauksista annetaan johdanto-osan 66-86 kappaleessa.
3. SEUT-SOPIMUKSEN 108 ARTIKLAN 2 KOHDAN MUKAISEN MENETTELYN KÄYNNISTÄMISEN SYYT
(19)
Komissio asetti menettelyn aloittamista koskevassa päätöksessä pääomankorotusten ja lainatakausten sisämarkkinoille soveltuvuuden kyseenalaiseksi jäljempänä esitettävistä syistä.
(20)
Komissio totesi siitä, onko kyseessä SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu valtiontuki, että toimenpiteisiin liittyy valtion varojen käyttöä (myönnetty paikallisviranomaisten toimesta) ja että ne olivat valikoivia, sillä ne kohdistuvat ÅI:hin. Kun tarkastellaan perustetta sen arvioimiseksi, olisiko toimenpiteistä koitunut etua, jota ÅI ei olisi voinut saada tavanomaisin markkinaehdoin, koska pitkän aikavälin kannattavuusnäkymien ohjaama yksityinen sijoittaja ei olisi antanut vastaavaa tukea, komissio ei ollut varma, olisiko yksityinen sijoittaja myöntänyt pääomaa maakuntahallituksen tavoin, kun otetaan huomioon ÅI:n pitkään jatkunut tappiollinen tilanne ja parhaimmillaankin hyvin vaatimattomat voitot. Lainatakausten osalta komissio epäili, olisiko ÅI voinut saada vastaavaa rahoitustukea markkinoilta ja että takaukset näin ollen toivat ÅI:lle etua. Komissio katsoi lisäksi, että kaikki tällaiset edut olisivat omiaan vääristämään kilpailua ja yhteisön sisäistä kauppaa.
(21)
Komissio epäili myös, voitaisiinko toimenpiteet katsoa sisämarkkinoille soveltuviksi, jos niitä pidettäisiin valtiontukena.
(22)
Lisäksi komissio asetti kyseenalaiseksi Suomen väitteen siitä, että toimenpiteet, jos niiden todella katsottaisiin olevan valtiontukea, oli myönnetty sellaisten tukiohjelmien mukaisesti, joita sovellettiin jo ennen Suomen liittymistä unioniin ja jotka sen vuoksi olisivat sääntöjenmukaisia.
4. SUOMEN HUOMAUTUKSET
4.1 TOIMENPITEET EIVÄT OLE VALTIONTUKEA
(23)
Suomen mukaan maakuntahallitus on toiminut markkinasijoittajaperiaatteen mukaisesti, toisin sanoen toimenpiteiden taustalla olivat maakuntahallituksen odotukset saada sijoituksestaan tuottoa. Suomi on esittänyt, että sijoituspäätösten vaikuttimena oli yhtiön uusien sijoitusten ohjelma, pääasiassa iTiden-hanke. Toimenpiteiden tarkoituksena ei näin ollen ollut kattaa aikaisempia tappioita tai tukea tappiollista liiketoimintaa. Maakuntahallitus on saanut konkreettista arvoa ÅI:n uusiin osakkeisiin tekemälleen sijoitukselle, sillä yhtiön arvo kasvoi suhteessa osakemerkinnän suuruuteen. Sen vuoksi ÅI ei ole saanut etua, jota se ei olisi voinut saada yksityiseltä sijoittajalta.
(24)
Mahdollisesta edusta riippumatta Suomen kantana on ollut myös, että toimenpiteitä ei voida luokitella valtiontueksi, koska ei ole konkreettisia todisteita niiden tuntuvista vaikutuksista kilpailuun Ahvenanmaan kiinteistömarkkinoilla.
4.2 JOS KYSEESSÄ ON VALTIONTUKI, SE ON NYKYISTEN TUKIOHJELMIEN PERUSTEELLA SÄÄNTÖJENMUKAISTA
(25)
Jos toimenpiteiden katsottaisiin kuitenkin sisältävän valtiontukea, Suomen mukaan tuki olisi katsottava sääntöjenmukaiseksi. Suomi katsoo, että sekä pääomasijoitukset että takaukset kuuluivat voimassa olevien, ennen Suomen unioniin liittymistä luotujen tukiohjelmien piiriin.
4.3 JOS KYSEESSÄ ON UUSI VALTIONTUKI, SE SOVELTUU KUITENKIN SISÄMARKKINOILLE
(26)
Jos toimenpiteitä pidetään sääntöjenvastaisena valtiontukena, ne olisi kuitenkin katsottava SEUT-sopimuksen 107 artiklan 3 kohdan c alakohdan nojalla sisämarkkinoille soveltuviksi, sillä niiden tarkoituksena on ollut alueen kehittäminen ja uusien työpaikkojen luominen pääasiassa pyrkimällä monipuolistamaan alueen taloutta, joka on liian voimakkaasti merenkulkualan varassa.
4.4 MAHDOLLINEN TAKAISINPERINTÄ
(27)
Jos komissio katsoo tuen olevan sääntöjenvastaista ja sisämarkkinoille soveltumatonta tukea, joka on perittävä takaisin, Suomi esitti seuraavat kannanotot.
(28)
Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 93 artiklan soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä 22 päivänä maaliskuuta 1999 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 659/1999 (12) 14 artiklan 1 kohdassa säädetään, että komissio ei saa vaatia tuen takaisinperimistä, jos tämä on yhteisön lainsäädännön jonkin yleisen periaatteen vastaista. Tilanne olisi nyt käsiteltävässä asiassa tällainen, sillä Suomella oli perustellut syyt odottaa ennen unioniin liittymistä voimassa olleiden tukiohjelmien olleen ja olevan voimassa ja näin ollen kyseisten sääntöjen perusteella myönnetyn tuen olevan sääntöjenmukaista.
(29)
Jos komissio kuitenkin katsoo, että tuki on perittävä takaisin, Suomen näkemyksen mukaan pääomankorotuksissa tukiosuus ei ole välttämättä valtiontukea käsittävien liiketoimien koko nimellisarvo. Takausten osalta takaisinperittävä tuki ei voi olla suurempi kuin yrityksen takauksen tuloksena saama korkoetu (verrattuna takaamattomiin lainoihin). Vastaavasti pääomasijoitusten osalta tuki ei voi olla suurempi kuin kustannukset, jotka ÅI:lle olisi aiheutunut vastaavan pääoman hankkimisesta markkinoilta.
5. ARVIOINTI
5.1 TOIMENPITEIDEN LUOKITTELEMINEN VALTIONTUEKSI
(30)
SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa määrätään, että ”jäsenvaltion myöntämä taikka valtion varoista muodossa tai toisessa myönnetty tuki, joka vääristää tai uhkaa vääristää kilpailua suosimalla jotakin yritystä tai tuotannonalaa, ei sovellu sisämarkkinoille, siltä osin kuin se vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan”.
(31)
Toimenpiteen luokitteleminen valtiontueksi edellyttää, että seuraavat edellytykset täyttyvät: a) toimenpide on jäsenvaltion rahoittama tai valtion varoista rahoitettu; b) se antaa valikoivaa etua suosimalla jotakin yritystä tai tuotannonalaa; ja c) se vääristää tai uhkaa vääristää kilpailua ja se saattaa vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan. Nämä edellytykset ovat kumulatiiviset, joten niiden kaikkien on täytyttävä, ennen kuin toimenpide voidaan katsoa valtiontueksi.
5.1.1 VALTION VARAT JA VALIKOIVUUS
(32)
Menettelyn aloittamista koskevassa päätöksessä esitetyistä syistä (joita Suomi ei ole kiistänyt) valtion varoja ja valikoivuutta koskevat arviointiperusteet täyttyvät. Toimenpiteet myönnettiin maakuntahallituksen yksittäisillä päätöksillä hyödyntää varoja, jotka Ahvenanmaan maakuntapäivät on myöntänyt sille sen vuotuisessa talousarviossa. Toimenpiteet ovat näin ollen selkeästi valtion rahoittamia ja yksinomaan ÅI:lle kohdistettuja.
5.1.2 ETU
(33)
Suomi on esittänyt, etteivät toimenpiteet ole valtiontukea, koska ne eivät tuottaneet ÅI:lle etua, jota se ei olisi voinut saada markkinoilta yksityiseltä osakkeenomistajalta tai yksityiseltä luotonantajalta.
(34)
Valtiontukea koskevan lainsäädännön vakiintuneena periaatteena on, että viranomaisten sijoitus yritysten pääomaan on valtiontukea, ellei yksityinen sijoittaja olisi samanlaisissa olosuhteissa ja ottaen huomioon erityisesti tuotto-odotukset antanut käyttöön vastaavaa pääomaa (yleensä tästä käytetään nimitystä markkinataloussijoittajaperiaate) (13). EY:n perustamissopimuksen 87 ja 88 artiklan soveltamisesta valtiontukiin takauksina annetun komission tiedonannon (14), jäljempänä ’takauksia koskeva tiedonanto’, 3.1 kohdan mukaan vastaavasti viranomaisten antama takaus on valtiontukea, ellei rahoitusta anneta käyttöön ehdoin, jotka olisivat myös yksityisen toimijan hyväksyttävissä markkinatalouden tavanomaisin ehdoin.
(35)
Komissio esitti menettelyn aloittamista koskevassa päätöksessä epäilyjä siitä, täyttyikö markkinataloussijoittajaperiaate pääomasijoitusten ja takausten osalta, ja perusti näkemyksensä erityisesti kahteen ÅI:stä tehtyyn havaintoon:
a)
ÅI:n pitkään jatkuneet tappiot tai vain vähäiset voitot vuosina, joina toimenpiteet myönnettiin. Itse asiassa vuosina 2001-2005 ÅI teki tappiota joka vuosi. Vuosina 1998-2000 saavutetut voitot olivat pieniä ja vähenivät joka vuosi (kyseisinä vuosina 38 000, 28 000 ja 9 000 euroa). Vastaavasti ÅI:n saavutettua vihdoin uudelleen voitollisen tuloksen vuonna 2006 se oli ainoastaan 557,43 euroa. Vuonna 2006 tehdyn arvion mukaan vuodelle 2007 odotettu voitto (toisin sanoen voitto, jota odotettiin päätettäessä viimeisten toimenpiteiden myöntämisestä) oli vain 5 868,46 euroa (15).
b)
Lisäksi komissiosta vaikutti siltä, että ÅI:n kassavirta oli liian heikko yrityksen menojen kattamiseksi ja että tilanne oli ollut tällainen vuodesta 2000. Tämän johdosta komissio oletti, että toimenpiteet olivat olleet tarpeen pelkästään tämän negatiivisen kassavirran kattamiseksi (16).
(36)
Suomi on torjunut tämän näkemyksen. Sen kannanottoja käsitellään jäljempänä erikseen pääomankorotusten ja lainatakausten osalta.
5.1.2.1 Pääomasijoitukset
(37)
Suomi torjuu ensinnä näkemyksen, jonka mukaan ÅI:llä oli likviditeettiongelma. Vaikka yhtiön toiminta oli ollut laajuudeltaan rajoitettua ennen iTiden-hanketta, sen toiminnallinen tulos ja likviditeetti olivat tosiasiassa olleet tyydyttäviä ja säilyivät sellaisina koko tutkinnan kattaman ajanjakson. Toimenpiteet eivät näin ollen olleet tarpeen toimintojen kustannusten kattamiseen. Ne oli pikemminkin tarkoitettu rahoittamaan yhtiön laajentumista ja niitä olisi sen vuoksi pidettävä sijoituksina. Kun otetaan huomioon näiden sijoitusten ehdot, ne olivat markkinataloussijoittajaperiaatteen mukaisesti perusteltuja eivätkä näin ollen ole valtiontukea.
(38)
Suomen mukaan useimmat pääomankorotuksista käytettiin iTiden-hankkeen rahoittamiseen, kun taas loput oli tarkoitettu ÅI:n muihin hankkeisiin (ks. johdanto-osan 17 kappale).
(39)
Seuraavassa esitetään komission arvio.
(40)
Alustavana näkökohtana komissio korostaa sitä, että osakkeenomistajan yritykselle osoittamaa pääomaa ei lähtökohtaisesti kohdenneta tiettyyn käyttötarkoitukseen, vaan se muuttuu erottamattomaksi osaksi yrityksen omaa pääomaa. Sen vuoksi on tavanomaista, että kun sijoitus tarjotaan osakepääomana, sen markkinataloussijoittajaperiaatteen mukaisuutta arvioidaan suhteessa yrityksen yleisiin suoriutumisnäkymiin kokonaisuudessaan. Tämä ei sulje pois arvion tekemistä tiettyjen suunniteltujen sijoitusten tuotto-odotuksista, silloin kuin siitä on käytettävissä näyttöä, edellyttäen luonnollisesti, että tällaisia tietoja on käytettävissä sijoituspäätöstä tehtäessä.
(41)
Tarkasteltaessa ÅI:n yleistä taloudellista tulosta komissio myöntää tutkinnan yhteydessä esitettyjen todisteiden perusteella, että ÅI:n toiminnallinen tulos kattoi jatkuvasti sen tappiot ja varmisti likviditeetin. Käytettävissä olevien todisteiden perusteella ei voida päätellä, että pääomankorotuksia (tai takausten kautta saatuja lainoja) olisi käytetty ÅI:n toiminnasta johtuneiden tappioiden kattamiseen.
(42)
Maakuntahallitus kuitenkin antoi ÅI:n käyttöön merkittävän määrän lisäpääomaa, joka ensi näkemältä ei ole tuottanut lainkaan tai vain hyvin vähän voittoa vuosina 1997-2006. Sen vuoksi olennaista asiassa on, kuten Suomi itsekin toteaa, oliko maakuntahallituksella syytä odottaa pääomalleen sellaista tuottoa, joka olisi ollut yksityiselle sijoittajalle riittävä saman sijoituksen tekemiseen. Tätä on arvioitava sillä perusteella, mitä maakuntahallitus tiesi pääomankorotusten hetkellä.
(43)
Suomi on esittänyt, että suurin osa pääomankorotuksista oli tarkoitettu rahoittamaan iTiden-hankkeen vaiheita 1 ja 2, kun taas loput pääomankorotukset kohdennettiin erilaisiin muihin sijoituksiin. Selkeyden vuoksi jäljempänä käsitellään ensin pääomankorotuksia, jotka käytettiin iTiden-hankkeen rahoittamiseen.
(44)
Suomen mukaan kaikki pääomankorotukset, lukuun ottamatta pääomankorotuksia C-I, C-II, C-III, C-VIII ja C-IX, tehtiin ÅI:n ylivoimaisesti laajimman yksittäisen hankkeen, iTiden-hankkeen, rahoittamiseksi. Ensimmäinen iTiden-hankkeen rahoittamiseen kohdennettu pääomankorotus tehtiin näin ollen vuonna 2001 (C-IV).
(45)
Suomi on esittänyt seuraavat tiedot olosuhteista, joissa maakuntahallitus teki nämä pääomankorotukset, sekä erityisesti tuotosta, jota päätöksenteon aikaan odotettiin.
(46)
Maakuntahallituksen päätökset edetä iTiden-hankkeeseen liittyvien pääomankorotusten toteuttamisessa tehtiin maakuntahallituksen ja ÅI:n edustajien välillä pidetyissä epävirallisissa kokouksissa esitettyjen tietojen perusteella. Suomi toteaa, ettei näistä kokouksista pidetty pöytäkirjaa. Suomi on kuitenkin toimittanut komissiolle materiaalia tällaisissa epävirallisissa kokouksissa tai ÅI:n hallituksen kokouksissa pidetyistä esittelyistä. Ne sisältävät lyhyitä esityksiä iTiden-hankkeen taustasta ja pääpiirteistä sekä sen vaiheen 1 ja 2 kannattavuuslaskelmista. Näiden todisteiden perusteella komissio saa tietää, millaista tuottoa maakuntahallitus odotti myöntäessään iTiden-hankkeeseen liittyneet pääomankorotukset.
(47)
ÅI järjesti 31 päivänä tammikuuta 2002 epävirallisen kokouksen maakuntahallituksen kanssa varmistaakseen tämän hyväksynnän iTiden-hankkeen rakentamisen käynnistämiselle vuonna 2002 (jatkona vuonna 2001 toteutetulle tontin hankinnalle). Tässä kokouksessa ÅI esitti kannattavuuslaskelman, jonka mukaan hanke toisi ÅI:n omalle pääomalle 3 prosentin vuotuisen tuoton.
(48)
ÅI:n ja maakuntahallituksen välillä pidettiin toinen epävirallinen kokous 4 päivänä maaliskuuta 2003, ja siinä valmisteltiin ÅI:n 5 päivänä maaliskuuta 2003 pidettyä yhtiökokousta, jossa oli tarkoitus päättää vuonna 2002 toteutumatta jääneestä iTiden-hankkeen vaiheen 1 rakentamisen käynnistämisestä. Siellä esitettiin päivitetty kannattavuuslaskelma. Siinä arvioitiin, että vaihe 1 tuottaa ainoastaan 700 euron ylijäämän eikä lainkaan tuottoa ÅI:n omalle pääomalle.
(49)
ÅI:n hallitus kokoontui 2 päivänä tammikuuta 2006 keskustelemaan iTiden-hankkeen vaiheen 2 rakentamisen käynnistämisestä ja pääomankorotuspyynnöstä, joka esitettäisiin sen rahoittamiseksi. Kokouksessa esitetyn kannattavuuslaskelman mukaan hankkeen kustannukset saataisiin katettua pääoman 3 prosentin tuotolla. Tätä laskelmaa oli kuitenkin tarkistettava, kun rakennuksia piti mukauttaa vuokralaisen tarpeisiin, mistä aiheutui lisäkustannuksia. Sen vuoksi 10 päivänä tammikuuta 2006 laadittiin tarkistettu laskelma pohjaksi pääomankorotukselle, josta päätettiin 12 päivänä kesäkuuta 2006 pidetyssä yhtiökokouksessa (vaikka teknisistä syistä pääomankorotus suoritettiin vasta 15 päivänä helmikuuta 2007 - kyseessä on pääomankorotus C-XI). Tässä laskelmassa oletettu vuotuinen oman pääoman tuotto iTiden-hankkeen vaihe 2:sta määritettiin 1 prosentiksi.
(50)
Suomi on esittänyt nämä todisteet ja toteaa, että ne kertovat tarkasti samanaikaisista tuotto-odotuksista, joiden perusteella maakuntahallitus päätti toteuttaa pääomankorotukset iTiden-hanketta varten, toisin sanoen C-IV, C-V, C-VI, C-VII ja C-X vaihetta 1 varten, ja C-XI vaihetta 2 varten. Nämä kannattavuuslaskelmat perustuvat iTiden-hankkeen odotettuihin tuottoihin (vuokrat). Suomi on esittänyt, että maakuntahallituksen tekemien sijoitusten tuoton yhteydessä pitäisi ottaa huomioon myös mahdollinen pääoman tuotto, joka koostuu kiinteistön arvonnoususta ajan myötä. Suomi ei kuitenkaan ole toimittanut konkreettista näyttöä tästä. Päinvastoin, kyseisiä näkökohtia ei ole huomioitu kannattavuuslaskelmissa, mikä viittaa siihen, että näitä ei ole otettu huomioon, kun sijoituspäätöksiä tehtiin. Edellä esitetyn näytön perusteella komissio katsoo, ettei yksityinen sijoittaja, ottaen huomioon odotetun tuoton, olisi tehnyt vastaavia sijoituksia.
(51)
Sijoittaja, joka kohdentaa rahaa jossakin määrin riskejä sisältävään hankkeeseen (kuten kaupallisen kiinteistön rakennuttamiseen), edellyttää tuottoa, joka vastaa asianmukaisesti sijoitukseen liittyvää riskiä. Näin ollen sijoittaja odottaa ”riskilisää”, joka ylittää tunnetun, vaihtoehtoisesta riskittömästä omaisuuserästä saatavan, ”riskittömän tuoton”. Yhteinen vertailuarvo riskittömälle tuotolle ovat lyhytaikaiset AAA-luokitellut valtion joukkovelkakirjalainat. Tätä arviointia varten käytetään Suomen valtion kaksivuotisen joukkovelkakirjalainan tuottoa, sillä Suomi ei ole laskenut liikkeelle lyhyempiaikaisia joukkovelkakirjalainoja. Se tuotti riskittömän 2,7-4,2 prosentin tuoton vuonna 2002, 2,2-2,7 prosentin tuoton vuonna 2003 ja 2,8-3,8 prosentin tuoton vuonna 2006.
(52)
Kun tarkastellaan pääoman tuottoa, jota maakuntahallitus odotti päättäessään toteuttaa iTiden-hankkeeseen liittyneet pääomankorotukset, komissio huomioi, että maakuntahallitus olisi voinut saada saman tai jopa korkeamman tuoton ottamatta ainoatakaan näihin kiinteistöhankkeisiin liittynyttä riskiä. Itse asiassa jopa kaikkein optimistisimman tulkinnan mukaan ns. riskilisä (riskittömän tuoton ylittävä tuotto) olisi ollut pääomankorotusten C-IV ja C-V (vuosien 2001 ja 2002 pääomankorotukset) osalta enintään 0,3 prosenttia. Pääomankorotusten, jotka toteutettiin sen jälkeen, kun vuonna 2003 päätettiin käynnistää iTiden-hankkeen vaiheen 1 rakentaminen (eli 4 päivänä maaliskuuta 2003 pidetyssä epävirallisessa kokouksessa esiteltyjen tuotto-odotusten perusteella, ks. johdanto-osan 48 kappale), toisin sanoen pääomankorotusten C-VI, C-VII ja C-X, odotettu tuotto oli nolla. Tämä tarkoittaa sitä, että huomattavasti parempaan tuottoon olisi päästy ottamatta minkäänlaista riskiä. Vastaavasti vaiheeseen 2 liittyvän pääomankorotuksen C-XI odotettu tuotto oli 1 prosentti, mikä on paljon heikompi kuin tuolloin saatavilla ollut riskitön tuotto.
(53)
On ilmeistä, ettei yksikään yksityinen sijoittaja olisi tyytynyt negatiiviseen tai vain marginaaliseen riskilisään, jonka maakuntahallitus oli valmis hyväksymään johdanto-osan 47-49 kappaleessa tarkoitettujen pääomankorotusten kohdalla. Tämä voidaan tarvittaessa vahvistaa Ahvenanmaan kiinteistömarkkinoiden odotettuja tuottoja koskevilla empiirisillä tiedoilla.
(54)
Suomen viranomaisten KPMG:ltä tilaaman, 10 päivänä heinäkuuta 2007 päivätyn, ja komissiolle 17 päivänä heinäkuuta 2007 toimitetun raportin (17) perusteella yksityiset sijoittajat vaativat Ahvenanmaalla toimistokiinteistöistä 7 prosentin tuottoa (teollisuuskiinteistöistä 8 prosenttia). Vaikka tämä raportti laadittiin myöhemmin kuin maakuntahallituksen sijoituspäätökset, jotka ovat tämän päätöksen aiheena, se on kuitenkin asian kannalta merkityksellinen, sillä raportti perustuu aikaisemmista sijoituksista tehtyihin havaintoihin eikä ole ilmeistä syytä uskoa, että vaadittu tuotto olisi edeltävinä vuosina ollut merkittävästi alhaisempi. Joka tapauksessa se antaa vakuuttavia viitteitä siitä, etteivät ÅI:n tuotto-odotukset olisi olleet yksityiselle sijoittajalle riittäviä.
(55)
Suomi on esittänyt, että sijoitukset olisivat alhaisesta tai olemattomasta tuotto-odotuksesta huolimatta markkinataloussijoittajaperiaatteen mukaisia seuraavista syistä. Ensinnäkin ennen rakentamisen aloittamista ÅI oli lähestynyt mahdollisia vuokralaisia ja oli varma, että pääsisi ainakin 80-prosenttiseen vuokrausasteeseen ja toiseksi, kun otetaan huomioon ÅI:n todelliset taloudelliset saavutukset (pääasiassa iTiden-hanke) vuotta 2004 seuranneina vuosina ja näin kertyneet mahdolliset pääoman tuotot, sijoitukset osoittautuivat kannattaviksi.
(56)
Ilman, että on tarpeen käsitellä ÅI:n taloudellisen suoriutumisen ansioita myöhempinä vuosina, voidaan mainita jälleen, ettei tässä tarkastella, ovatko yrityksen tulokset tällä hetkellä asianmukaisia, vaan olisiko markkinaehdoin toimiva yksityinen sijoittaja antanut yrityksen käyttöön saman pääoman sen perusteella, mitä tiedettiin ja voitiin olettaa silloin, kun maakuntahallitus päätti käyttää julkisia varoja ÅI:n hyväksi (tämä sisältää myös odotetun 80-prosenttisen vuokrausasteen). Edellä esitetyistä syistä komissio katsoo, ettei yksityinen sijoittaja olisi toiminut näin.
(57)
Tämän vuoksi komissio katsoo, että pääomankorotukset C-IV, C-V, C-VI, C-VII, C-X ja C-XI ovat tuoneet ÅI:lle etua, jota se ei olisi voinut saada markkinaehdoin (18).
(58)
Seuraavassa komissio tarkastelee muita menettelyn aloittamista koskevan päätöksen piiriin kuuluvia pääomankorotuksia, joiden perusteluna ei Suomen mukaan ollut iTiden-hanke.
(59)
Tämän pääomasijoituksen aikana sovellettujen vähämerkityksistä tukea koskevista säännöistä annetun komission tiedonannon (19) mukaan alle 100 000 ecun tuet, jotka myönnettiin yritykselle kolmen vuoden aikana, eivät olleet valtiontukea. Kyseinen pääomankorotus oli suuruudeltaan 84 094,39 euroa, joten se jäi selvästi alle 100 000 ecun vähämerkityksisen tuen enimmäismäärän. ÅI:n hyväksi ei toteutettu mitään muuta toimenpidettä kolmen vuoden aikana (20). Tämän perusteella vuoden 1997 pääomasijoitus ei missään tapauksessa - riippumatta olosuhteista, joissa se toteutettiin - olisi valtiontukea.
(60)
Suomi on ilmoittanut, että nämä toimenpiteet oli kohdistettu teollisuuskiinteistön rakentamiseen Norrböleen ja kiinteistön remontoimiseen Maarianhaminassa (C-II) sekä teollisuuskiinteistön ostamiseen Ahvenanmaan itäosasta (C-III). Sen vuoksi niillä ei ole selkeää yhteyttä iTiden-hankkeeseen, joka ei kyseiseen aikaan ollut vielä saanut selkeää muotoa (mikä tapahtui vasta vuonna 2001 tontin ostamisen myötä).
(61)
Vaikka ÅI:n kokonaisvoitto oli vaatimaton tai negatiivinen vuosina 1998-2007, se sai vaatimattoman voiton vuonna 2000 ja kahtena sitä edeltäneenä vuonna ja tappiot alkoivat vuonna 2001. Tutkinta on osoittanut, että yritys pystyi kattamaan kustannuksensa ja että sen likviditeettiasema oli asianmukainen. Näiden kahden pääomankorotuksen vaikuttimena olleet sijoitukset vaikuttavat olevan oikeassa suhteessa siihen kokoon ja ”perinteiseen” liiketoimintamalliin, joka ÅI:llä oli ennen iTiden-hankkeeseen liittynyttä laajentumista. Sen vuoksi ei ole mitään pakottavaa syytä katsoa, ettei yksityinen sijoittaja olisi toteuttanut samoja pääomankorotuksia, eikä näin ollen ole selkeää näyttöä ÅI:n saamasta edusta.
(62)
Vuoteen 2000 asti ÅI:n liiketoiminta oli tulokseltaan vaatimatonta mutta positiivista (vuosina 1997-2000 tulos oli välillä 9 000-38 000 euroa). ÅI:n liiketoiminta oli yrityksen sen aikaisen liiketoimintasuunnitelman mukaista. Täten ÅI toimi omistajana ja vuokranantajana varasto- ja toimistorakennuksissa eri puolilla Ahvenanmaata. ÅI:n omistamien kiinteistöjen määrä pysyi erittäin vakaana vuoteen 2000 asti, mikä selittää myös yrityksen vakaata tulosta. ÅI:n liikevaihto oli vuosina 1997-2000 välillä 95 000-101 000 euroa. Näin ollen ÅI kykeni suhteellisen pienestä liikevaihdosta huolimatta harjoittamaan kannattavaa liiketoimintaa.
(63)
Suomen mukaan nämä pääomankorotukset käytettiin teollisuuskiinteistön ostoon (C-VIII) ja lentokonehallin rakentamiseen Jomalan lentokentälle Maarianhaminan ulkopuolelle (C-IX).
(64)
Vaikka iTiden-hanke ei ollut suoraan näiden toimenpiteiden perusteena, ne toteutettiin olosuhteissa, jotka olivat aivan erilaiset kuin edellä käsitellyt toimenpiteet C-II ja C-III. Pääomankorotus C-VIII toteutettiin vuonna 2004 ja C-IX vuonna 2005. Tuolloin ÅI:n toiminta oli ollut tappiollista vuodesta 2001. Ratkaisevaa on myös se, että nämä sijoitukset tehtiin aikana, jolloin maakuntahallitus oli jo sijoittanut yli 2,25 miljoonaa euroa ÅI:hin vuodesta 2001 alkaen, vaikka tiedossa oli, ettei sijoitus toisi markkinasijoittajan näkökulmasta hyväksyttävää tuottoa.
(65)
iTiden-hankkeen riittämätön tuotto vaikuttaisi väistämättä kielteisesti ÅI:n kokonaistulokseen. Yrityksen omaa pääomaahan ei kohdenneta tiettyyn tarkoitukseen, vaan se käsitetään erottamattomaksi kokonaisuudeksi, ja se on hyvitettävä yrityksen kokonaistuloksesta. Sen vuoksi maakuntahallitukselle on täytynyt olla toimenpiteiden C-VIII ja C-IX toteuttamisen aikaan selvää, että ÅI:n pääoman korottaminen edelleen ei todennäköisesti johtaisi riittävään tuottoon lähiaikoina. Markkinasijoittaja olisi ollut valmis tekemään nämä pääomasijoitukset, mikäli nämä sijoitukset olisivat mahdollistaneet markkinatuoton saamisen yrityksen kokonaistuloksesta (tuotto, joka olisi kompensoinut muiden pääomakorostusten alhaisia tuottoja), mutta mikään ei anna ymmärtää, että tällaista olisi odotettu. Suomi ei ole esittänyt nimenomaan näitä toimenpiteitä koskevia tietoja, jotka muuttaisivat tätä arviota. Komissio katsoo näin ollen, ettei yksityinen sijoittaja olisi näissä olosuhteissa antanut ÅI:lle lisäpääomaa. Pääomankorotukset C-VIII ja C-IX tuottivat sen vuoksi ÅI:lle etua, jota se ei olisi voinut saada markkinoilta.
5.1.2.2 Lainatakaukset
(66)
Arvioidessaan takauksiin sisältyvää mahdollista valtiontukea komissio soveltaa takauksia koskevassa tiedonannossaan esitettyjä periaatteita. Tiedonannon 3.2 kohdassa esitetään edellytykset, jotka yleensä riittävät osoittamaan, ettei viranomaisten myöntämä takaus ole valtiontukea. Nämä edellytykset eivät kuitenkaan takausten G-I, G-II ja G-III kohdalla täyty (on riittävää todeta, että nämä takaukset kattoivat 100 prosenttia lainan määrästä, ks. takauksia koskevan tiedonannon 3.2 kohdan c alakohta).
(67)
Komissio toteaa ÅI:n taloudellisen tilanteen olleen takausten myöntämisen aikaan niin vahva, ettei voida sulkea pois sen mahdollisuutta saada lainoja markkinoilta ilman takauksia. Yritys ei ollut vaikeuksissa oleva yritys siinä merkityksessä, kuin on tarkoitettu valtiontuesta vaikeuksissa olevien yritysten pelastamiseksi ja rakenneuudistukseksi annetuissa yhteisön suuntaviivoissa (21). Käytettävissä oleva näyttö ei mahdollista päätellä, että ÅI oli yritys joka ei olisi selvinnyt lainkaan ilman valtion tukea. Pääomasijoituksia edeltäneinä vuosina, ts. ennen iTiden-hankkeen käynnistämistä, ÅI:n taloudellinen tehokkuus oli vakaata ja sen liiketoimintojen tuloksellisuus oli kohtalaista. Syy, minkä johdosta viranomaiset ryhtyivät laajoihin pääomasijoituksiin vuonna 2001, ei ollut yrityksen pelastaminen, vaan sen kasvun rahoittaminen. Mikäli pääomankorotusten kaltaista tukea ei olisi ollut, ÅI ei olisi ollut konkurssissa, vaan pienempi yritys, jolla olisi silti ollut mahdollisuus hakea rahoitusta markkinoilta. Komissio ei siten voi päätellä, että ÅI:llä ei olisi ollut mahdollisuutta saada lainaa markkinoilta ilman takauksia. Kysymys onkin, tuottivatko takaukset ÅI:lle etua alempina lainakustannuksina, kuin se olisi maksanut markkinaehtoisesti ilman takauksia.
(68)
Seuraavaksi on tutkittava kysymystä siitä, peritäänkö takauksista asianmukainen takausmaksu, joka on verrattavissa maksuun, jonka yksityinen takauksen antaja olisi perinyt. Komissio ei ole käsiteltävänä olevassa asiassa löytänyt yksityisiä takauksia, jotka mahdollistaisivat vaivattoman vertailun. Tällaisessa tilanteessa komissio vertaa taatun lainan kokonaiskustannusta, johon sisältyvät lainan korko ja takausmaksu, vastaavan takaamattoman lainan markkinahintaan (22).
(69)
Liikepankki […] (23) myönsi 9 päivänä lokakuuta 2003 ÅI:lle […] euron lainan, jonka vakuutena oli […]. Lainan koroksi määritettiin […] prosenttia vuodessa 15 päivään tammikuuta 2007 saakka (24).
(70)
Vaikka tämä laina oli samanaikainen takauksen G-I kanssa, komissio ei katso sitä sopivaksi vertailukohdaksi kyseisen toimenpiteen kustannuksille. ÅI sai kesäkuun 2000 ja maaliskuun 2003 välillä viisi pääomasijoitusta, joiden kokonaismäärä oli 2 208 595,01 euroa. Tämän mittaisen valtiontuen määrän on väistämättä pitänyt vaikuttaa […] suorittamaan riskiarvioon ennen lainan myöntämistä tehden lainan ehdoista, kustannukset mukaan lukien, edullisemmat verrattuna niihin ehtoihin, jotka yritys olisi kyennyt saamaan markkinoilta siinä tapauksessa, että pääomankorotukset eivät olisi ollut valtion tukemia. Näin ollen komissio ei voi olettaa, että korko vuonna 2003 myönnetyn takaamattoman lainan (tai minkään myöhemmän lainan) osalta kuvastaa tarkasti ÅI:n luottoehtoja silloin, kun siihen ei liity valtiontukea, eikä voi käyttää sitä uskottavana ja luotettavana vertailukohtana lainojen kustannuksille, joilla on maakuntahallituksen myöntämä takaus.
(71)
Komissio katsoo, että vertailukelpoisia markkinaehtoisia lainoja koskevan luotettavan näytön puutteen johdosta viite- ja diskonttokorkojen määrittämisessä sovellettavan menetelmän tarkistamisesta annettu komission tiedonanto (25), jäljempänä ’viitekorko-tiedonanto’, tuottaa täsmällisen vertailukohdan arvioitaessa ovatko toimenpiteet G-I, G-II ja G-III myönnetty markkinaehtoisesti. Viitekorko-tiedonanto tuottaa suureen markkinakorolle ja tukielementin laskemiseksi tukitoimenpiteissä. Viitekorko perustuu viitekorko-tiedonannon mukaan kahteen tekijään: peruskorkoon (tässä tapauksessa 12 kuukauden euriborkorko), johon lisätään marginaali. Peruskorkoon lisättävä marginaali riippuu kahdesta tekijästä: lainansaavan yrityksen luottokelpoisuudesta ja vakuuksien tasosta, joita lainasta on annettu. Tiedonanto erottelee viisi luottokelpoisuusluokkaa (erittäin hyvä (AAA-A), hyvä (BBB), tyydyttävä (BB), heikko (B) ja huono/yritys taloudellisissa vaikeuksissa (CCC tai huonompi)) ja kolme vakuustasoa (hyvä, tavanomainen ja heikko) jokaiselle luottokelpoisuusluokalle.
(72)
Suomi toimitti komissiolle 18 päivänä kesäkuuta 2010 raportin, jonka on laatinut konsulttitoimisto […]. Raportti antaa vuosittaisen luottokelpoisuusluokan ÅI:lle kunkin vuoden joulukuussa. Luottokelpoisuusluokka on annettu takautuvasti ja perustuen käytettävissä oleviin lukuihin tilivuoden lopussa (ts. luottokelpoisuusluokkaa, joka on annettu joulukuussa 2002, on sovellettu takautuvasti yrityksen koko vuoden 2002 tilaan). […] laati raportin kuvaillen ÅI:n kokonaistaloudellista tilaa ja kehitystä kattaen seuraavat arviointialueet: kasvu, kannattavuus, kassavirta, likviditeetti, vakavaraisuus ja velkaantuneisuus. Raportissa sovelletussa luottokelpoisuusasteikossa on viisi luokitusluokkaa: erinomainen (A + ja A), hyvä (A- ja B+), tyydyttävä (B ja B-), riittävä (adequate) (C + ja C) ja heikko (C- ja D), mahdollistaen suoran vertailun viitekorko-tiedonannossa käytetyn luottokelpoisuusasteikon kanssa.
(73)
[…] luokitti ÅI:n joulukuussa 2002, 2003 ja 2004 tasoille C+, C + ja C, mikä sijoittaa ÅI:n luokkaan riittävä. Tämä luokka vastaa viitekorko-tiedonannossa tarkoitettua luottokelpoisuusluokkaa ’heikko’. Viitekorko-tiedonannon mukaisesti heikoksi luokitellulle yritykselle peruskorkoon lisättävä marginaali ulottuu annetusta vakuudesta riippuen 220 peruspisteen (korkea vakuus) ja 650 peruspisteen (alhainen vakuus) välillä. Joulukuussa 2005 […] antoi ÅI:lle luokituksen B- (tyydyttävä), joka vastaa viitekorko-tiedonannon mukaista jaottelua tyydyttävälle luokitukselle
(74)
Suomi toimitti 27 päivänä kesäkuuta 2011 lisäinformaatiota luottokelpoisuusluokista ja lainojen vakuuksista. Luottokelpoisuusluokituksen oli tuottanut […], […] joka myönsi ÅI:lle takaamattoman lainan ja kaksi lainoista, jotka maakuntahallitus takasi. […] luottokelpoisuusluokitus käyttää kirjainjärjestelmää vuosille 2000-2003, mitä on täydennetty kirjallisella arviolla. Tämä asteikko on helposti verrattavissa viitekorko-tiedonannon mukaisen luottokelpoisuusasteikon kanssa. Vuodesta 2005 eteenpäin luottokelpoisuusluokittelun on tuottanut […], […]:n kanssa verrannollinen konsultointiyritys. Vuosina 2003 ja 2004 […] antoi ÅI:lle luottokelpoisuusluokitukset B- (tyydyttävä) ja A (tyydyttävä), jotka vastaavat myös viitekorko-tiedonannon mukaista tyydyttävää luottokelpoisuusluokitusta. Täten vuosina 2003 ja 2004 […] antoi ÅI:lle yhtä luokkaa korkeamman luottokelpoisuusluokituksen kuin […]. Vuonna 2005 […] antoi ÅI:lle luokituksen A (tyydyttävä), joka vastaa viitekorko-tiedonannon mukaista tyydyttävää luottoluokitusta ja sijoittaa täten ÅI:n samaan luokkaan kuin […].
(75)
Komissio katsoo, että […]:n luottokelpoisuusluokittelua olisi sovellettava arvioitaessa sitä myönnettiinkö takaukset G-I, G-II ja G-III markkinaehtoisesti. Pidettäessä mielessä, että ennen kuin ensimmäinen takaus G-I oli myönnetty lokakuussa 2003, ÅI oli jo saanut viisi pääomasijoitusta kokonaismäärältään 2 208 595,01 euroa, yritykselle annettuun luokitukseen vuonna 2003 on todennäköisesti vaikuttanut merkittävä valtiontuki. Näin ollen komissio katsoo asianmukaiseksi soveltaa […]:n konservatiivisempaa luottokelpoisuusluokitusta. Tällä on vaikutus vuosien 2003 ja 2004 kohdalla, sillä näille kahdelle vuodelle […] antoi ÅI:lle yhtä luokkaa alhaisemman luottokelpoisuusluokituksen kuin […]. On syytä huomioida myös, että […] myönsi ÅI:lle maakuntahallituksen takaamia lainoja samaan aikaan, kuin se tuotti ÅI:tä koskevia luottokelpoisuusluokituksia, mikä on saattanut vaikuttaa arviointiin. […] ei ollut mukana taloudellisissa menettelyissä, joten sen arviointiin ovat vaikuttaneet todennäköisesti vähemmän valtiontukeen liittyvät näkökohdat.
(76)
Täten komissio olettaa seuraavat luottokelpoisuusluokitukset ÅI:lle viitekorko-tiedonannon soveltamiskäyttötarkoitukseen: heikko (B) vuosina 2003 ja 2004 ja tyydyttävä (BB) vuonna 2005.
(77)
Vakuutena ÅI antoi takauksen nimellisarvoa vastaavan kiinnityksen kiinteistöön, jolle iTiden-hanke on rakennettu. Suomi ei ole toimittanut viitekorko-tiedonannon mukaista tietoa tappiosta konkurssissa, joka edesauttaa määrittämään vakuustason ja peruskorkoon lisättävät marginaalit. Näin ollen komissio pyysi tietoa kiinnitysten etuoikeusjärjestyksestä ja takauksien myöntämishetkien aikaisesta kiinnitetyn kiinteistön arvosta. Suomella ei ole arvioita, jotka osoittavat kiinteistön arvon takausten myöntämishetkellä. Suomi on kuitenkin esittänyt, että kiinteistön arvo on kasvanut ajan myötä, kun iTiden-hanke saatiin valmiiksi. Suomen mukaan kiinteistön arvo oli […] euroa vuonna 2010.
(78)
Vakuuksien etuoikeusjärjestykseen liittyen komissio toteaa, että takauksien G-I ja G-II osalta maakuntahallituksella oli korkein asema kaikista kiinnityksistä kiinteistöön. Komissio toteaa, että liikepankit ovat myöntäneet takaamattomia lainoja ÅI:lle ja hyväksyneet vakuuksina kiinnityksiä samaan kiinteistöön alhaisemmalla etuoikeudella (ja siten heikommalla vakuudella) kuin maakuntahallituksen saamat vakuudet. Tässä suhteessa, ja muun näytön puutteessa, komissio olettaa, että takauksien vakuustasot olivat normaaleja takauksia koskevan tiedonannon soveltamiskäyttötarkoituksiin.
(79)
Edellä esitetyn perusteella viitekorko arvioidaan erikseen kunkin maakuntahallituksen myöntämän takauksen yhteydessä.
(80)
Komissio toteaa, että kaikkien ÅI:lle myönnettyjen takausten osalta maksut koostuivat kahdesta osasta: i) toistuva maksu, joka suoritetaan vuosittain ja ilmaistaan prosenttiosuutena jäljellä olevasta lainapääomasta, sekä ii) kertaluonteinen maksu, joka sekin ilmaistaan prosenttiosuutena lainan määrästä mutta maksetaan vain kerran, vakuutta asetettaessa. Jäljempänä esitettävässä arvioinnissa taattujen lainojen kustannuksiin on otettu mukaan ainoastaan vuosittain suoritettava toistuva maksu. Takauksia koskevan tiedonannon 4.2 kohdan mukaisesti tukielementti takauksen yhteydessä olisi laskettava markkinahinnan (tässä tapauksessa viitekoron) ja todellisuudessa maksetun hinnan välisenä erotuksena. ÅI:n todellisuudessa maksama hinta sisältää vuosittain suoritetun toistuvan maksun ja kertaluonteisen maksun. Käytännöllisistä syistä kertaluonteista maksua käsitellään 8.2 kohdassa, joka käsittelee takaisinperintää, koska on helpompaa vähentää kertaluonteisen maksun määrä takaisinperittävästä tuen määrästä. Joka tapauksessa, vaikka kertaluonteiset maksut lisättäisiin taattujen lainojen kokonaiskustannuksiin, johtopäätös tuen olemassaolosta ei muuttuisi. Kertaluonteinen maksu vaikuttaa ainoastaan ÅI:lle myönnetyn tuen määrään.
(81)
Maakuntahallitus myönsi takauksen G-I 9 päivänä lokakuuta 2003 kattamaan […] ÅI:lle myöntämää […] euron lainaa (luoton numero […]). Takauksen perusteella esitettävien vaatimusten varalta vakuutena oli ÅI:n kiinteistöön kohdistuva kiinnitys. Lainan koroksi määritettiin […] prosenttia 15 päivään tammikuuta 2007 saakka (26). Takausmaksu oli […] prosenttia lainan määrästä vuodessa (27). Näin ollen taatun lainan kokonaiskustannukset sen myöntämisen aikaan olivat […] prosenttia vuodessa, mitä pitäisi verrata takaukselle laskettuun viitekorkoon, joka nojautuu peruskorkoon ja ÅI:n luokitukseen sekä lainan vakuustasoon perustuvaan marginaaliin. Peruskorko (12 kuukauden euriborkorko) 9 päivänä lokakuuta 2003 oli 2,235 prosenttia. Tuolloin ÅI oli luottokelpoisuusluokiteltu heikoksi viitekorko-tiedonannossa tarkoitetulla tavalla. Kuten edellä mainittu, komissio olettaa, että lainan vakuustaso oli normaali, mikä tarkoittaa, että peruskorkoon lisättävä marginaali on 400 peruspistettä. Täten tämän lainan viitekorko on 6,235 prosenttia, mikä on korkeampi kuin takauksen G-I kokonaiskustannus […] prosenttia vuodessa.
(82)
Maakuntahallitus alensi lisäksi 6 päivänä syyskuuta 2004 takauksesta G-I perittävää takausmaksua […] prosenttiin. Tämän myötä taatun lainan kokonaiskustannuksiksi tuli […] prosenttia, toisin sanoen […] peruspistettä viitekorkoa vähemmän kuin viitekorko, mikä merkitsi vastaavaa etua ÅI:lle.
(83)
Marraskuun 2 päivänä 2004 ÅI otti […] euron lainan […] (luoton numero […]). Maakuntahallitus myönsi tälle lainalle takauksen, jonka vakuutena oli kiinteistökiinnitys. Koroksi määritettiin […] lisättynä […] peruspisteellä ja takausmaksuksi […] prosenttia lainamäärästä vuodessa, mikä merkitsi sitä, että tämän taatun lainan kokonaiskustannukset olivat […] prosenttia vuodessa (28).
(84)
Takauksen G-II viitekorko on laskettava 12 kuukauden euriborkorko perusteella, joka 2 päivänä marraskuuta 2004 oli 2,314 prosenttia. Tuolloin ÅI oli luottokelpoisuusluokiteltu heikoksi viitekorko-tiedonannossa käytetyn asteikon mukaisesti. Jos vakuustason oletetaan olevan normaali, viitekoroksi tälle lainalle tulee 6,314 prosenttia vuodessa, mikä on korkeampi kuin takauksen G-II kokonaiskustannukset […] prosenttia vuodessa. Verrattaessa tämän uuden taatun lainan kustannuksia viitekorkoon havaitaan, että takauksen G-II kattaman lainan kokonaiskustannukset olivat vähintään […] peruspistettä alhaisemmat kuin viitekorolla, mikä merkitsi taloudellista etua ÅI:lle. Komission tietojen mukaan tämän taatun lainan korkoprosenttia ei ole muutettu lainan myöntämisen jälkeen.
(85)
Maakuntahallitus myönsi ÅI:lle uuden takauksen 13 päivänä joulukuuta 2005. Tämän takauksen oli tarkoitus kattaa ’viitelaina’, toisin sanoen alun perin takaamaton, 9 päivänä lokakuuta 2003 myönnetty laina, jonka ehtoja näin siis muutettiin. Tässä vaiheessa lainan korkoprosentti muutettiin […] prosentiksi vuodessa. Takausmaksuksi määritettiin […] prosenttia lainan määrästä, mikä merkitsi […] prosentin kokonaiskustannuksia vuodessa (29). (Tästä päivästä lähtien sovelletut ehdot vastasivat edellä kuvailtuja ehtoja, joita sovellettiin takauksen G-I kattamaan lainaan, mukaan lukien korkoprosenttiin ajan mittaan tehdyt muutokset.)
(86)
Takauksen G-III viitekorko on laskettava 12 kuukauden euriborkorko perusteella, joka 13 päivänä joulukuuta 2005 oli 2,769 prosenttia. Tuolloin ÅI oli luottokelpoisuusluokiteltu tyydyttäväksi viitekorko-tiedonannossa käytetyn asteikon mukaisesti. Jos vakuustason oletetaan olevan normaali, viitekoroksi tälle lainalle tulee 4,969 prosenttia vuodessa. Tämä on korkeampi kuin takauksen G-III kokonaiskustannukset […] prosenttia vuodessa. Täten maakuntahallitus antoi ÅI:lle vastaavan taloudellisen edun suuruudeltaan vähintään […] prosenttia vuodessa.
5.2 KILPAILUN VÄÄRISTYMINEN JA VAIKUTUKSET KAUPPAAN
(87)
Suomi on todennut, että kyseiset toimenpiteet eivät vaikuta jäsenvaltioiden väliseen kauppaan eivätkä ne sen vuoksi ole SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea. Tämän näkemyksen tueksi Suomi on esittänyt, että ÅI on vain yksi useista kiinteistömarkkinoilla toimivista yrityksistä eikä suurin niistä. Sen vuoksi ei ole näyttöä siitä, että toimenpiteet, jos niiden katsotaan olevan valtiontukea, olisivat vahvistaneet ÅI:n asemaa kilpailijoiden vahingoksi.
(88)
Komissio ei voi hyväksyä tätä väitettä. ÅI:lle myönnetty taloudellinen etu, jota kilpailijat eivät ole saaneet (ja, kuten Suomi on vahvistanut, Ahvenanmaan kiinteistömarkkinoilla on useita muita kilpailijoita), merkitsee sitä, että ÅI on pystynyt tekemään suuria investointeja ja laajentamaan toimintaansa taloudellisin ehdoin, jotka olivat edullisemmat kuin kilpailijoiden saatavilla olleet. Kilpailijat puolestaan ÅI:lle myönnettyjen etujen puuttuessa olisivat saattaneet päättää tehdä vastaavia sijoituksia. Ei ole tarpeen osoittaa, että nämä toimenpiteet olisivat mahdollistaneet ÅI:lle markkinaosuuksien valtaamisen joltakin tietyltä kilpailijalta.
(89)
Samalla tavoin ÅI:lle myönnetty etu saattoi vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan. On totta, että Ahvenanmaa on pieni, saaristoon sijoittuva markkina-alue, jonne pääsee vain meri- tai ilmateitse, ja että Suomen liittymistä Euroopan unioniin koskevan sopimuksen perusteella Ahvenanmaahan sovelletaan erityisiä sijoittautumisoikeuden rajoituksia. Ahvenanmaalla ei ole kuitenkaan ulkomaisten yritysten toiminnalle mitään absoluuttista estettä eikä tällaisilla yrityksillä varmasti ole esteitä tehdä sijoituksia paikallisiin kiinteistömarkkinoihin. Komissio toteaa lisäksi, ettei Suomi ole kiistänyt menettelyn aloittamista koskevassa päätöksessä esitettyä lausuntoa, jonka mukaan muihin jäsenvaltioihin sijoittautuneet yritykset ovat aiemmin hankkineet Ahvenanmaalla sijaitsevia kiinteistöjä. Näin ollen näillä toimenpiteillä ÅI:lle myönnetyt edut vähintään saattaisivat vaikuttaa jäsenvaltioiden välisen kauppaan vahvistamalla epäasianmukaisesti ÅI:n asemaa suhteessa mahdollisiin ulkomaisiin kilpailijoihin tai investoijiin.
5.3 VALTIONTUEKSI MÄÄRITTELYÄ KOSKEVA PÄÄTELMÄ
(90)
Edellä esitetyistä syistä komissio katsoo, että kaikki pääomankorotukset (lukuun ottamatta pääomankorotuksia C-I, C-II ja C-III) ja lainatakaukset G-I, G-II ja G-III ovat SEUT-sopimuksen 107 artiklassa tarkoitettua valtiontukea.
6. TUEN ESITETTY SÄÄNTÖJENMUKAISUUS
(91)
Suomi on todennut, että mikäli pääomasijoitukset ja takaukset olivat valtiontukea, molemmat olivat sääntöjenmukaisia osana tukiohjelmia, jotka oli otettu käyttöön jo ennen Suomen liittymistä unioniin ja joista oli ennen liittymistä ilmoitettu asianmukaisesti EFTAn valvontaviranomaiselle viitteillä 93-074 (pääomankorotukset) ja 93-079 (takaukset).
(92)
Tätä näkemystä on tarkasteltava asetuksen (EY) N:o 659/1999 säännösten mukaisesti. Mainitun asetuksen 1 artiklan d alakohdan mukaan tarkoitetaan ’tukiohjelmalla’ säädöstä tai päätöstä, jonka perusteella yksittäisiä tukia voidaan myöntää yrityksille, jotka määritellään säädöksessä tai päätöksessä yleisesti ja käsitteellisesti ilman, että edellytetään muita täytäntöönpanotoimenpiteitä, sekä säädöstä tai päätöstä, jonka perusteella erityiseen hankkeeseen liittymätöntä tukea voidaan myöntää yhdelle tai useammalle yritykselle toistaiseksi ja/tai rajoittamaton määrä. Asetuksen (EY) N:o 659/1999 1 artiklan b alakohdan mukaan tarkoitetaan ’voimassa olevalla tuella’ i) tukia, jotka olivat olemassa ennen perustamissopimuksen voimaantuloa kyseisissä jäsenvaltioissa, eli tukiohjelmia ja yksittäisiä tukia, jotka on otettu käyttöön ennen perustamissopimuksen voimaantuloa ja joita voidaan soveltaa edelleen perustamissopimuksen voimaantulon jälkeen, sanotun kuitenkaan rajoittamatta Itävallan, Suomen ja Ruotsin liittymisasiakirjan 144 ja 172 artiklan […] soveltamista.
(93)
Suomi liittyi Euroopan yhteisöön 1 päivänä tammikuuta 1995. Lisäksi Itävallan, Suomen ja Ruotsin liittymissopimuksen 172 artiklan 5 kohdan mukaan ”[…] Uusien jäsenvaltioiden vuoden 1994 aikana myöntämiä valtion tukia, joita ETA-sopimuksen tai sen mukaisesti tehtyjen järjestelyjen vastaisesti joko ei ole ilmoitettu EFTAn valvontaviranomaiselle tai jotka on ilmoitettu mutta jotka on myönnetty ennen EFTAn valvontaviranomaisen tekemää päätöstä, ei tämän vuoksi pidetä EY:n perustamissopimuksen 93 artiklan 1 kohdan mukaisina olemassa olevina valtion tukina […]”.
(94)
Myös asetuksen (EY) N:o 659/1999 1 artiklan c alakohdassa tarkoitetaan ’uudella tuella’ kaikkia tukia, eli tukiohjelmia ja yksittäisiä tukia, jotka eivät ole voimassa olevaa tukea, mukaan lukien voimassa olevan tuen muutokset (30).
(95)
Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 93 artiklan soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 659/1999 täytäntöönpanosta 21 päivänä huhtikuuta 2004 annetun komission asetuksen (EY) N:o 794/2004 (31) 4 artiklan 1 kohdassa tarkoitetaan ’voimassa olevan tuen muutoksella’ mitä tahansa muutosta, muuta kuin muodollista tai hallinnollista, joka ei vaikuta tukitoimenpiteen soveltuvuudesta yhteismarkkinoille tehtyyn arviointiin. Voimassa olevan tukiohjelman alkuperäisen talousarvion kasvua enintään 20 prosentilla ei kuitenkaan pidetä voimassa olevan tuen muutoksena.
(96)
Edellä esitetyn perusteella liittymistä edeltänyt toimenpide, joka muodostaa valtiontukiohjelman, on voimassa olevaa tukea, jos kaksi ehtoa täyttyy: tukiohjelma on otettu käyttöön ennen EY:n perustamissopimuksen voimaantuloa eikä sen sisältöä ole myöhemmin olennaisesti muutettu.
(97)
Komissio arvioi Suomen näkemyksen tuen sääntöjenmukaisuudesta erikseen molempien tukiohjelmien osalta.
6.1 TAKAUSJÄRJESTELMÄ (93-079)
(98)
Komissio arvioi ensin, ovatko kyseiset toimenpiteet asetuksen (EY) N:o 659/1999 1 artiklan b alakohdassa tarkoitettu tukiohjelma.
(99)
Takausjärjestelyn kansallinen oikeusperusta on vuonna 1966 annettu Ahvenanmaan maakuntalaki (ÅFS) 1966:14 teollisuuden ja eräiden muiden toimialojen maakuntatakauksista (32). Sitä on muutettu maakuntalaeilla 1979:84, 1982:37, 1988:53, 1992:9, 1994:29, 1996:56 ja 2002:23. Suomen liittyessä unioniin vuoden 1966 maakuntalaissa todettiin talousarviosta ja kokonaismäärärahoista, ettei maksamatta olevien takausten tai lainojen (33) määrä saa missään vaiheessa olla yli 20 000 000 Suomen markkaa. Toisaalta toimenpiteen soveltamiseen ei liity aikarajoituksia.
(100)
Edellä esitetyn sekä kansallisen lain perusteella saattaa lähtökohtaisesti vaikuttaa siltä, että toimenpiteet täyttävät tukiohjelman määritelmän, sillä kyseessä näyttää olevan laki, jonka perusteella voidaan myöntää tiettyyn hankkeeseen liittymätöntä tukea yhdelle tai useammalle yritykselle toistaiseksi. Oletettu tukiohjelma pantiin täytäntöön 1 päivänä syyskuuta 1982, eli hyvissä ajoin ennen 1 päivää tammikuuta 1994, ja siitä ilmoitettiin EFTAn valvontaviranomaiselle. Näin ollen voimassa olevan tuen ensimmäinen edellytys vaikuttaa olevan täytetty, sillä alkuperäinen tukiohjelma otettiin käyttöön ennen, kuin EY:n perustamissopimus tuli voimaan Suomessa, ja jopa ennen 1 päivää tammikuuta 1994, minkä vuoksi Itävallan, Suomen ja Ruotsin liittymisasiakirjan 172 artiklan 5 kohtaa ei voida soveltaa tähän asiaan.
(101)
Komission on kuitenkin myös arvioitava, onko toimenpiteiden sisältöä muutettu 1 päivän tammikuuta 1994 jälkeen.
(102)
Alueviranomaiset muuttivat takausohjelmaa ainakin kolme kertaa 1 päivän tammikuuta 1994 jälkeen (maakuntalaeilla 1994:29, 1996:56 ja 2002:23) ennen ensimmäisen takauksen myöntämistä 14 päivänä elokuuta 2003. Näiden muutosten myötä ohjelman talousarvio kasvoi merkittävästi (eli koska tahansa myönnettävien takausten kokonaismäärä kasvoi). Koska asia koskee luottotakauksen myöntämistä, olisi arvioitava, onko tukiohjelman talousarvioon ennen käsiteltävänä olevia toimenpiteitä tehtyjä muutoksia pidettävä olennaisina ja voitaisiinko ne erottaa voimassa olevasta ohjelmasta.
(103)
Kuten edellä on kuvailtu, asetuksen (EY) N:o 794/2004 4 artiklan mukaan tukiohjelman talousarvion kasvua yli 20 prosentilla pidetään voimassa olevan tuen muutoksena. Kahdessa edellä mainitussa muutoksessa (34) ohjelman alkuperäistä talousarviota on muutettu siten, että se on kasvanut toisessa 50 prosenttia ja toisessa 150 prosenttia. Nämä talousarvion lisäykset ovat tukiohjelman sisällön olennaisia muutoksia, josta ei ole ilmoitettu komissiolle.
(104)
Näiden sisällön olennaisten muutosten vaikutusten ei voida katsoa olevan erotettavissa väitetystä tukiohjelmasta, joten niiden johdosta koko tukiohjelmasta tulee uusi tuki. Alkuperäinen tukiohjelma oli rajoitettu ainoastaan niiden takausten kokonaismäärän suhteen, jotka saattoivat olla saatavia tiettynä aikana. Tässä muodossa tukiohjelman talousarvion erittäin olennainen kasvu (vaikka ohjelmaa ei edes muutettu millään muulla tavoin) liittyy voimassa olevien sääntöjen keskeisimpiin piirteisiin.
(105)
Lisäksi komissio huomauttaa, ettei Suomen toimittamista takausta koskevista asiakirjoista käy selkeästi ilmi, että väitetty takausjärjestely oli takausten oikeusperusta.
(106)
Näin ollen tämän päätöksen soveltamisalaan kuuluvat takaukset on katsottava uudeksi tueksi. Koska tuki on pantu täytäntöön ilman, että komissio on antanut sille etukäteen hyväksyntänsä, kuten SEUT-sopimuksen 108 artiklassa edellytetään, se on sääntöjenvastainen.
6.2 OSAKEMERKINTÄJÄRJESTELMÄ (93-074)
(107)
Tätä väitettyä tukiohjelmaa koskevat kansalliset säännöt ilmoitettiin EFTAn valvontaviranomaiselle osakemerkintää koskevina tukijärjestelyinä. Tuolloin toimitetuissa asiakirjoissa kansalliseksi oikeusperustaksi ilmoitettiin Ahvenanmaan vuotuinen talousarvio. Suomi on ilmoittanut yksittäisen hankkeen suurimmaksi mahdolliseksi tuki-intensiteetiksi tätä koskevassa otsakkeessa 30 prosenttia. Lisäksi Suomi on ilmoittanut talousarviota ja menoja koskevassa otsakkeessa vuosia 1992-1994 koskevat talousarviot mutta jättänyt koko tukiohjelman suunnittelukauden arvioitua kokonaisbudjettia koskevan otsakkeen tyhjäksi.
(108)
Suomi on selvittänyt tutkinnan aikana, että väitetyn tukiohjelman muodollinen oikeusperusta on vuonna 1991 annettu Ahvenanmaan itsehallintolaki 1144/1991. Ahvenanmaan paikallisviranomaisilla on sen 18 §:n 22 kohdan nojalla yleinen toimivalta hyväksyä erilaisia toimenpiteitä, joilla edistetään Ahvenanmaan elinkeinotoimintaa. Nämä toimenpiteet (esimerkiksi lainat, pääomasijoitukset, takaukset) sisältyvät maakuntahallituksen yleiseen vuosibudjettiin budjettikohtina.
(109)
Komissio toteaa seuraavaa:
(110)
Huolimatta siitä, että Suomi katsoo maakuntaviranomaisten toimivallan tehdä tällaisia pääomasijoituksia (osana niille itsehallintolaissa annettua yleistä toimivaltaa) ”tukiohjelmaksi”, komission on tarkistettava, vastaavatko kansallisen lain asiaa koskevat säännökset asetuksen (EY) N:o 659/1999 1 artiklan d alakohdassa annettua ”tukiohjelman” määritelmää. Tältä osin vaikuttaa siltä, että oikeusperusta (lain 1144/1991 18 §:n 22 kohdan) muodostuu säännöistä, jotka koskevat toimivallan jakoa Suomen oikeusjärjestelmän eri toimijoiden kesken ja jotka eivät täytä vaatimuksia muodostamaan tukiohjelmaa (joka on määritelmän mukaan ”säädös …, jonka perusteella yksittäisiä tukia voidaan myöntää … ilman, että edellytetään muita täytäntöönpanotoimenpiteitä”). Pääoman antaminen yksittäiselle tuensaajalle edellyttäisi ensin määrärahaa maakuntahallituksen vuotuisessa talousarviossa (josta Ahvenanmaan maakuntapäivät äänestää harkintansa mukaan) ja tämän jälkeen maakuntahallituksen tekemien päätösten täytäntöönpanoa. Vaikuttaa siltä, että kyseisen toimivallan mukaiset pääomasijoitukset ovat pikemmin sarja yksittäisiä päätöksiä kuin tukiohjelma.
(111)
Komissio huomauttaa joka tapauksessa, että väitetty tukiohjelma koski ainoastaan vuosia 1992-1994, sillä talousarviota ja menoja koskevassa otsakkeessa ei annettu muita tietoja, vaikka oikeusperustaksi ilmoitettiin Ahvenanmaan vuotuinen talousarvio.
(112)
Komissio toteaa lopuksi Suomen ilmoittaneen yksittäisen hankkeen suurimmaksi mahdolliseksi tuki-intensiteetiksi 30 prosenttia. Tämän voidaan ainoastaan ymmärtää tarkoittavan sitä, että väitetyn tukiohjelman pääomasijoitukset tarkoitettiin käytettäviksi yhdessä huomattavan suurten yksityisten (vähintään 70 prosentin) osuuksien kanssa hankkeisiin, joilla oli tarkoitus edistää väitetyn tukiohjelman tavoitteita. Niiksi oli ilmoitettu matkailu, teollisuus, T&K. Tässä päätöksessä käsitellyt pääomankorotukset eivät ole tämän muodollisen edellytyksen mukaisia eivätkä ne näin ollen voi kuulua EFTAn valvontaviranomaiselle toimitettujen kansallisten säännösten piiriin riippumatta siitä, muodostivatko nämä toimenpiteet varsinaisen tukiohjelman, ja vaikka olisivatkin muodostaneet, sovellettiinko sitä vuoden 1994 jälkeen.
(113)
Tämän seurauksena ÅI:lle pääomankorotuksina annettu valtiontuki on uutta tukea. Koska tuki on pantu täytäntöön ilman, että komissio on antanut sille etukäteen hyväksyntänsä, kuten SEUT-sopimuksen 108 artiklassa edellytetään, se on sääntöjenvastainen.
6.3 SUOMEN KORKEIMMAN HALLINTO-OIKEUDEN HILJATTAIN TEKEMIIN PÄÄTÖKSIIN LIITTYVÄ LISÄHUOMAUTUS
(114)
Olisi otettava huomioon, että Suomen kansallinen tuomioistuin on hiljattain kumonnut maakuntahallituksen ÅI:lle myöntämät kaksi toimenpidettä. Kyseiset toimenpiteet ovat i) pääomankorotus C-XI, joka suoritettiin vuonna 2007 (ks. johdanto-osan 16 kappale) ja ii) vuonna 2006 annettu lainatakaus, jota ei ole koskaan pantu toimeen. Korkein hallinto-oikeus päätti 6 päivänä huhtikuuta 2011 siitä, tehtiinkö maakuntahallituksen päätökset kansallisten hallinnollisten sääntöjen mukaisesti. Korkein hallinto-oikeus arvioi samalla, oliko riittävästi osoituksia siitä, että toimenpiteet olivat valtiontukea, jolloin paikallisviranomaisten olisi pitänyt ilmoittaa toimenpiteistä komissiolle ennen niiden täytäntöönpanoa. Korkein hallinto-oikeus katsoo, että lähtökohtaisesti kaikki valtiontuen kriteerit täyttyvät. Korkein hallinto-oikeus analysoi myös Suomen näkemyksen, jonka mukaan nämä toimenpiteet - mikäli ne ovat tukea - kuuluvat ennen Suomen liittymistä sovellettujen kansallisten sääntöjen piiriin, joten ne ovat voimassa olevaa tukea. Korkein hallinto-oikeus teki tätä analysoidessaan laajan arvion kansallisista säännöistä ja havaitsi, että pääasiassa komission edellä esittämistä syistä paikallisviranomaisten päätökset eivät noudattaneet kansallisia sääntöjä riippumatta siitä, muodostivatko tällaiset säännöt todellisia valtiontukiohjelmia. Täten korkeimman hallinto-oikeuden johtopäätökset ovat yhtäpitäviä komission kanssa siitä, että tutkinnan alainen pääomasijoitus C-XI sisältää uutta valtiontukea. Korkein hallinto-oikeus tuli samaan lopputulemaan vuoden 2006 lainatakauksen osalta. Koska tätä takausta ei ole koskaan pantu toimeen, sitä ei ole arvioitu tässä päätöksessä.
7. SOVELTUVUUS SISÄMARKKINOILLE
(115)
Suomi on esittänyt yleisesti, että vaikka toimenpiteiden katsottaisiin olevan uutta valtiontukea, ne soveltuvat sisämarkkinoille, koska tuella rahoitetun ÅI:n toiminnan tarkoituksena oli helpottaa alueen kehitystä ja luoda uusia työpaikkoja.
(116)
Vaikka valtiontuki on periaatteessa kiellettyä, se katsotaan sisämarkkinoille soveltuvaksi SEUT-sopimuksen 107 artiklan 2 kohdassa mainituissa olosuhteissa ja se voidaan katsoa sisämarkkinoille soveltuvaksi, jos sen tavoitteet ovat 107 artiklan 3 kohdan mukaisia. Ainoa tässä asiassa mahdollinen peruste soveltuvuudelle on SEUT-sopimuksen 107 artiklan 3 kohdan a alakohta, jonka mukaan tukea voidaan antaa taloudellisen kehityksen edistämiseen alueilla, joilla elintaso on poikkeuksellisen alhainen tai joilla vajaatyöllisyys on vakava ongelma, tai SEUT-sopimuksen 107 artiklan 3 kohdan c alakohta, jonka mukaan valtiontukea voidaan antaa tietyn taloudellisen toiminnan tai talousalueen kehityksen edistämiseen.
(117)
Suomeen kyseisenä ajankohtana sovellettujen aluetukisääntöjen mukaan (aluetukikartat 2000-2006 ja 2007-2013) Maarianhaminan kaupunki, joissa iTiden sijaitsee, ei ollut tukikelpoinen kyseisen tuen suhteen. Tämän vuoksi tukea ei voitaisi katsoa soveltuvaksi edes, vaikka sen voitaisiin sanoa olevan kohdennettu kyseistä hanketta varten. Komissio huomauttaa lisäksi, ettei Suomi ole osoittanut yhdenkään aluetukisääntöjen mukaisen soveltuvuusedellytyksen (tukimuoto, tukikelpoiset kustannukset tai tuen enimmäisintensiteetti) täyttyneen.
(118)
Tuen ei voida katsoa soveltuvan sisämarkkinoille muiden SEUT-sopimuksen 107 artiklan 3 kohdan c alakohdan soveltamisesta annettujen komission suuntaviivojen ja tiedonantojen perusteella eikä suoraan kyseisen artiklan nojalla. Suomi ei ole esittänyt mitään erityistä perustelua tai näyttöä, joka mahdollistaisi komission hyväksyä kyseiset toimenpiteet soveltuviksi SEUT-sopimuksen tietyn määräyksen kanssa.
8. TUEN TAKAISINPERIMINEN
8.1 SUOMEN PERUSTELUT
(119)
Asetuksen (EY) N:o 659/1999 14 artiklan 1 kohdan mukaan ”sääntöjenvastaista tukea koskevissa kielteisissä päätöksissä komissio päättää, että asianomaisen jäsenvaltion on toteutettava kaikki tarpeelliset toimenpiteet tuen perimiseksi takaisin tuensaajalta. […] Komissio ei saa vaatia tuen takaisinperimistä, jos tämä olisi yhteisön lainsäädännön jonkin yleisen periaatteen vastaista.” Luonnollinen seuraus tästä on, että sääntöjenvastaisen valtiontuen ÅI:lle muodostavat toimenpiteet on perittävä takaisin.
(120)
Suomi on kuitenkin esittänyt, että komission olisi jätettävä takaisinperintä määräämättä tässä asiassa, sillä Suomella oli perusteltu luottamus, että tuki oli sääntöjenmukainen liittymistä edeltävien ohjelmien mukaisesti ja että takaisinperintä olisi yhteisön oikeuden periaatteen vastaista. Komissio toteaa, että Suomi on virallisesti esittänyt perusteltua luottamusta ainoastaan maakuntahallituksen osalta. Edunsaajan osalta perusteltua luottamusta ei ole nimenomaisesti esitetty.
(121)
Komissio ei kuitenkaan voi hyväksyä tätä näkemystä.
(122)
Komissio on osoittanut edellä pääomankorotuksista, että riippumatta siitä, mitä ÅI:llä tai kenelläkään muulla oli syytä uskoa väitetyn osakemerkintäjärjestelyn oikeudellisesta asemasta suhteessa valtiontukisääntöihin, väitetyn tukiohjelman muodollisia edellytyksiä ei kuitenkaan edes noudatettu sellaisena, kuin siitä oli ilmoitettu EFTAn valvontaviranomaiselle. Näin ollen ei ole mahdollista katsoa, että ÅI voisi vedota perusteltuun luottamukseen pääomankorotusten sääntöjenmukaisuuden suhteen, sillä nämä pääomankorotukset eivät olisi kuuluneet kansallisten sääntöjen piiriin, joiden osalta Suomi väittää, että sillä oli perusteltu luottamus.
(123)
Lainatakauksista komissio on osoittanut, että takausjärjestelyjen sisältöä muutettiin jo ennen, kuin tässä päätöksessä käsiteltäviä takauksia myönnettiin. Näistä Ahvenanmaan viranomaisten tekemistä muutoksista ei ilmoitettu komissiolle. Tästä seuraa, että alkuperäiseen ohjelmaan kuuluvien kansallisten sääntöjen mukaisesti myönnettyjä takauksia on pidettävä uutena tukena. Tuensaajalla ei vakiintuneen käytännön mukaan voi olla perusteltua luottamusta, että sääntöjenmukaisena voitaisiin pitää tukea, josta ei ole ilmoitettu komissiolle SEUT-sopimuksen 108 artiklan nojalla, vaikka näin olisi pitänyt tehdä (35).
(124)
Yhteenvetona sekä takaukset että pääomankorotukset ovat uutta valtiotukea, joka olisi ennen täytäntöönpanoa pitänyt ilmoittaa komissiolle.
(125)
Vallitsevan oikeuskäytännön (36) mukaisesti jäsenvaltio, jonka viranomaiset ovat myöntäneet tukea SEUT-sopimuksen 108 artiklassa määrätyn menettelyn vastaisesti, ei voi nojautua tuensaajien perusteltuun luottamukseen oikeuttaakseen laiminlyöntinsä noudattaa velvollisuutta ryhtyä välttämättömiin toimenpiteisiin ja panna täytäntöön komission tuen takaisinperintää koskeva päätös. Jos kansalliset viranomaiset olisivat kyenneet nojautumaan omaan sääntöjenvastaiseen tulkintaansa, ne mitätöisivät SEUT-sopimuksen 107 ja 108 artiklan ja veisivät komission näiden säädösten varassa tehdyiltä päätöksiltä perustan pois.
(126)
Saman periaatteen on sovelluttava välttämättä, kun kansalliset viranomaiset katsovat, että heillä itsellään oli perusteltu luottamus toimenpiteiden oikeudellisuudesta, mutta eivät ilmoittaneet niitä komissiolle vaikka toimenpiteet olivat uutta tukea (37).
(127)
Vastaavasti, mitä tulee perusteltuun luottamukseen ÅI:n kannalta, komissio katsoo, että vallitsevan oikeuskäytännön mukaan, mitä tulee SEUT-sopimuksen 108 artiklan mukaiseen komission valtiontuen pakolliseen valvontaan, yritykset, joille on myönnetty tukea, eivät voi periaatteena elätellä perusteltua luottamusta, että tuki on sääntöjenmukaista, ellei sitä ole myönnetty kyseisessä artiklassa määrätyn menettelyn mukaisesti. Uutteran elinkeinonharjoittajan olisi normaalisti kyettävä määrittämään, onko kyseistä menettelyä noudatettu (38).
(128)
Komissio toteaa, ettei yksikään yritys ole ÅI:tä paremmassa asemassa, kun on kyse maakuntahallituksen toimenpiteistä väitettyjen tukiohjelmien suhteen, sillä maakuntahallitus on sen suurin osakkeenomistaja ja maakuntahallituksen jäseniä on myös ÅI:n hallituksessa. Tätä argumenttia tukee se tosiasia, että ÅI:n ja maakuntahallituksen edustajat vaihtavat tietoja säännöllisesti, kuten edellä pääomankorotusten kohdalla on osoitettu. Näin ollen, vaikka Suomi ei olekaan nimenomaisesti esittänyt perusteltua luottamusta tuensaajan puolesta, komissio katsoo, että ÅI ei voi vedota perusteltuun luottamukseen tässä tapauksessa.
(129)
Lopuksi, komissio ei ole koskaan antanut Suomelle eikä tuensaajalle minkäänlaista selvää vahvistusta, etteivät kiistanalaiset toimenpiteet olisi valtiontukea tai soveltuvaa tukea, mikä voisi luoda perusteltua luottamusta siihen suuntaan (39).
(130)
Suomi on lisäksi todennut, että jos pääomankorotusten kautta annettu tuki peritään takaisin, tukiosuudeksi ei välttämättä pitäisi katsoa koko annetun pääoman määrää, vaan (samoin kuin takausten tukiosuutta laskettaessa) ÅI:n kustannukset vaihtoehtoisten investointien löytämiseksi markkinoilta. Suomi on esittänyt, että tällaisen vaihtoehtoisen rahoituksen kustannukset voitaisiin vahvistaa siten, että perusteena on KPMG:n raportissa mainittu toimistotilainvestoinneista odotettu 7 prosentin tuotto.
(131)
Komissio ei voi yhtyä tähän näkemykseen.
(132)
On yleisesti totta, että valtiontuki tietyssä asiassa on erotus yrityksen valtion varoista tosiasiallisesti (rahoituksen muodossa) saaman edun ja sen edun välillä, jonka se olisi voinut saada pääomamarkkinoilta. Tämän seurauksena tilanne ennen tuen myöntämistä katsotaan palautetuksi, kun tuensaaja on palauttanut sääntöjenvastaisen ja sisämarkkinoille soveltumattoman tuen, ja tämän palauttamisen seurauksena tuensaaja menettää markkinoilla saamansa edun kilpailijoihinsa verrattuna, ja tuen suorittamista edeltänyt tilanne palautuu (40).
(133)
Kuka tahansa investointeja tekevä, oli kyseessä luotonanto tai pääomalla osallistuminen, haluaa investoinnilleen vastinetta, joka on suhteessa riskiin.
(134)
On selvää, että kun tuki on annettu luottona markkinakustannuksia pienemmin kustannuksin (tämä on taattujen lainojen tilanne silloin, kun rahoituskustannukset ovat yhteensä pienemmät kuin markkinaehtoisilla luotoilla) yritykselle, joka ei toimi lainamarkkinoiden ulkopuolella ja joka olisi voinut tuen vaihtoehtona ottaa markkinahintaisen lainan, takaisinmaksun korjaava vaikutus saadaan aikaan maksattamalla yrityksellä erotus (sekä korko), jolloin sen tilanne tulee jälleen kilpailijoiden tilannetta vastaavaksi.
(135)
Pääomasijoitusten tilanne on erilainen. Niiden tuotto ei riipu yrityksen maksuhalukkuudesta (kuten luottojen kohdalla), vaan on osa yrityksen liiketoimintamallin kannattavuutta. Jos yksityinen sijoittaja ei usko, että liiketoiminta tuottaa siihen sisältyvään riskiin nähden riittävän korvauksen, hän ei investoi siihen vaan sijoittaa rahansa muualle. Komissio ei toisin sanoen voi hyväksyä sitä näkemystä, että ÅI olisi kyennyt saamaan samat varat pääomamarkkinoilta kasvattaakseen pääomaansa tarjoamalla korkeamman tuoton, koska sen odotettu tehokkuus ei mahdollistanut sitä tarjoamasta millekään pääomasijoittajalle tätä korkeampaa tuottoa. Vaihtoehtoinen tilanne eli tilanne, jossa takaisinperinnän kohteena olevaa tukea ei olisi annettu ja joka on palautettava tai saatava aikaan, on siis se, ettei pääomaa olisi investoitu lainkaan. Tämän vuoksi takaisin on perittävä pääomankorotusten koko määrä.
(136)
Komissio ei voi tämän vuoksi hyväksyä Suomen näkemystä tuen osuudesta pääomankorotuksissa.
8.2 TAKAISIN PERITTÄVÄT TUET
(137)
Näin ollen komission sääntöjenvastaiseksi ja sisämarkkinoille soveltumattomaksi havaitsema tuki, joka Suomen on perittävä takaisin ÅI:ltä, on seuraava:
(138)
Pääomankorotukset:
a)
Pääomankorotus C-IV: 353 199,00 euroa. Tuki annettiin ÅI:n käyttöön 20 päivänä heinäkuuta 2001.
b)
Pääomankorotus C-V: 599 933,78 euroa. Tuki annettiin ÅI:n käyttöön 15 päivänä elokuuta 2002.
c)
Pääomankorotus C-VI: 799 911,64 euroa. Tuki annettiin ÅI:n käyttöön 13 päivänä maaliskuuta 2003.
d)
Pääomankorotus C-VII: 515 165,97 euroa. Tuki annettiin ÅI:n käyttöön 6 päivänä toukokuuta 2004.
e)
Pääomankorotus C-VIII: 669 896,95 euroa. Tuki annettiin ÅI:n käyttöön 30 päivänä syyskuuta 2004.
f)
Pääomankorotus C-IX: 199 977,91 euroa. Tuki annettiin ÅI:n käyttöön 16 päivänä kesäkuuta 2005.
g)
Pääomankorotus C-X: 234 961,43 euroa. Tuki annettiin ÅI:n käyttöön 16 päivänä kesäkuuta 2005.
h)
Pääomankorotus C-XI: 1 379 998,95 euroa. Tuki annettiin ÅI:n käyttöön 15 päivänä helmikuuta 2007.
(139)
Lainatakaukset: Kaikkien takausten tukiosuus lasketaan takauksia koskevan tiedonannon 4.2 kohdan mukaisesti (kuten johdanto-osan 66-80 kappaleessa on esitetty) siten, että se on sen koron, jota on sovellettu lainakustannusten viitekorkona, jota ÅI:n kanssa taloudellisesti verrannollinen yritys olisi joutunut maksamaan, ja sen koron, joka on saatu valtiontakauksen avulla, erotus sen jälkeen, kun mahdolliset takausmaksut on vähennetty.
a)
G-I-takauksessa tukiosuus on erotus viitekoron, jota sovelletaan yritykselle, jonka luottokelpoisuusluokka on ’heikko’ (B) ja jonka vakuustaso on normaali ja taatun lainan kokonaiskustannusten (takauksesta maksetut takausmaksut ja lainan korko yhteensä) välillä. Tämä tuki annettiin ÅI:n käyttöön 9 päivänä lokakuuta 2003 (kuten johdanto-osan 81 ja 82 kappaleessa on selitetty). Tästä määrästä vähennetään kertaluonteinen 19 500 euron takausmaksu (41).
b)
G-II-takauksessa tukiosuus on erotus viitekoron, jota sovelletaan yritykselle, jonka luottokelpoisuusluokka on ’heikko’ (B) ja jonka vakuustaso on normaali ja taatun lainan kokonaiskustannusten (takauksesta maksetut takausmaksut ja lainan korko yhteensä) välillä. Tuki annettiin ÅI:n käyttöön 2 päivänä marraskuuta 2004. Tästä määrästä vähennetään kertaluonteinen 2 900 euron takausmaksu (42).
c)
G-III-takauksessa tukiosuus on erotus viitekoron, jota sovelletaan yritykselle, jonka luottokelpoisuusluokka on ’tyydyttävä’ (BB) ja jonka vakuustaso on normaali ja taatun lainan kokonaiskustannusten (takauksesta maksetut takausmaksut ja lainan korko yhteensä) välillä. Tuki annettiin ÅI:n käyttöön 13 päivänä joulukuuta 2005. Tästä määrästä vähennetään takauksen kertaluonteinen 6 500 euron takausmaksu (43).
(140)
Suomen viranomaisten on määritettävä täsmällinen takaisinperittävän tuen määrä yhteistyössä komission kanssa, siinä kehikossa ja sen menetelmän mukaisesti, mitä johdanto-osan 138-139 kappaleissa on takaisinperintää koskevasta menettelystä esitetty. Tukiosuuteen lisättävä korko siitä päivästä lähtien, kun tuki oli saajan käytettävissä, siihen päivään asti, kun se on peritty takaisin. Komissio pyytää Suomen viranomaisia näiden virantoimitukseen liittyvien velvollisuuksien mukaisesti yhteistyöhön täsmällisen takaisinperittävän tuen määrän määrittämiseksi,
ON HYVÄKSYNYT TÄMÄN PÄÄTÖKSEN:
1 artikla
Suomen 18 päivänä kesäkuuta 1997 myöntämä pääomankorotus Ålands Industrihus Ab:n hyväksi, määrältään 84 094,39 euroa, ei ole Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea.
2 artikla
Tämän päätöksen 8.2 kohdassa luetellut valtiontukitoimenpiteet, jotka Suomi on myöntänyt Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 108 artiklan 3 kohdan vastaisesti Ålands Industrihus Ab:n hyväksi, eivät sovellu sisämarkkinoille.
3 artikla
1. Suomen on perittävä 2 artiklassa tarkoitettu valtiontuki takaisin tuensaajalta.
2. Takaisinperittävästä tuesta on maksettava korkoa siitä lähtien, kun tuki saatettiin tuensaajan käyttöön, sen tosiasialliseen takaisinperintään asti.
3. Korolle on laskettava korkoa asetuksen (EY) N:o 794/2004 V luvun mukaisesti.
4. Suomen on peruutettava kaikki 2 artiklassa tarkoitetun tuen maksamatta olevat maksut tämän päätöksen antopäivästä lukien.
4 artikla
1. Edellä 2 artiklassa tarkoitettu tuki on perittävä takaisin välittömästi ja tehokkaasti.
2. Suomen on varmistettava, että tämä päätös pannaan täytäntöön neljän kuukauden kuluessa sen tiedoksiantamisesta.
5 artikla
1. Suomen on toimitettava komissiolle kahden kuukauden kuluessa tämän päätöksen tiedoksiantamisesta seuraavat tiedot:
a)
tuensaajalta takaisinperittävä kokonaismäärä (tuki ja siitä perittävä korko);
b)
tarkka kuvaus toimenpiteistä, jotka on jo toteutettu tai joita suunnitellaan tämän päätöksen noudattamiseksi;
c)
asiakirjat, jotka osoittavat, että tuensaaja on määrätty maksamaan tuki takaisin.
2. Suomen on ilmoitettava komissiolle tämän päätöksen täytäntöönpanemiseksi toteutettavien kansallisten toimenpiteiden edistymisestä siihen saakka, kun 2 artiklassa tarkoitetun tuen takaisinperintä on saatettu loppuun. Suomen on annettava viipymättä komission pyynnöstä tiedot toimenpiteistä, jotka on jo toteutettu tai joita suunnitellaan tämän päätöksen noudattamiseksi. Sen on annettava myös tarkat tiedot tuensaajalta jo perityistä tukimääristä ja koroista.
6 artikla
Tämä päätös on osoitettu Suomen tasavallalle.
Tehty Brysselissä 13 päivänä heinäkuuta 2011.