NAŘÍZENÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY (EU) č. 1210/2010
ze dne 15. prosince 2010
o ověřování pravosti euromincí a o zacházení s euromincemi nevhodnými pro oběh
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na článek 133 této smlouvy,
s ohledem na návrh Evropské komise,
s ohledem na stanovisko Evropské centrální banky (1),
v souladu s řádným legislativním postupem (2),
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Nařízení Rady (ES) č. 1338/2001 ze dne 28. června 2001, kterým se stanoví opatření nutná k ochraně eura proti padělání (3) vyžaduje, aby úvěrové instituce a v rámci své činnosti provádění plateb ostatní poskytovatelé platebních služeb, jakož i jakýkoli jiný hospodářský subjekt, který se podílí na zpracování a veřejné distribuci bankovek a mincí, zajistily ověření pravosti u všech jimi přijatých eurobankovek a euromincí, které hodlají vrátit do oběhu, a odhalení padělků.
(2)
Doporučení Komise 2005/504/ES ze dne 27. května 2005 o ověřování pravosti euromincí a o manipulaci s euromincemi nezpůsobilými k oběhu (4) stanoví doporučené zvyklosti ohledně ověřování pravosti euromincí a zacházení s euromincemi nevhodnými pro oběh. Neexistence závazného společného rámce ověřování pravosti má však za následek různé zvyklosti v jednotlivých členských státech, a nemůže tudíž zajistit jednotnou ochranu měny v celé eurozóně.
(3)
V zájmu dosažení účinného a jednotného ověřování pravosti euromincí v celé eurozóně je tedy nezbytné zavést závazná pravidla provádění společných postupů ověřování pravosti euromincí v oběhu a uplatňování kontrolních mechanismů těchto postupů ze strany vnitrostátních orgánů.
(4)
V průběhu ověřování pravosti by měly být také zjišťovány pravé euromince, které jsou nevhodné pro oběh. Oběh nevhodných mincí ztěžuje jejich používání, zvláště v automatech na mince, a může u uživatelů vyvolat nejasnosti ohledně pravosti takových mincí. Nevhodné mince by se měly z oběhu stáhnout. Proto členské státy nezbytně potřebují závazná pravidla pro zacházení s euromincemi nevhodnými pro oběh a jejich náhradu.
(5)
V zájmu koordinace postupů při ověřování pravosti by mělo Evropské technické a vědecké středisko (ETVS), které bylo zřízeno rozhodnutím Komise 2005/37/ES (5), po konzultaci se skupinou odborníků na padělání mincí zmíněnou v uvedeném rozhodnutí dále určit podrobné požadavky na ověřování pravosti mincí a na školení v této oblasti, specifikace ověřování euromincí nevhodných pro oběh a další praktická prováděcí ustanovení.
(6)
Aby mohly členské státy svůj stávající systém pravidel a postupů postupně přizpůsobit ustanovením tohoto nařízení, měly by mít možnost stanovit během přechodného období do 31. prosince 2014 výjimky týkající se typů strojů pro zpracování mincí, které budou používány pro ověřování pravosti euromincí, a počet těchto strojů, které budou každoročně prověřovány.
(7)
Každý vnitrostátní orgán, jenž zachází s euromincemi nevhodnými pro oběh, by měl mít možnost v souladu s tímto nařízením požadovat manipulační poplatek, který pokryje náklady související s tímto postupem. Manipulační poplatky by se neměly vztahovat na malá množství odevzdaných euromincí nevhodných pro oběh. Členské státy by měly mít možnost osvobodit od manipulačních poplatků osoby, které s příslušnými orgány úzce spolupracují na stahování padělaných nebo nevhodných mincí z oběhu. Členské státy by měly být schopny přijímat pytle či bedny smíšených padělaných a nevhodných mincí, aniž by požadovaly poplatek, je-li to ve veřejném zájmu.
(8)
Každý členský stát by měl zavést příslušné sankce za porušení předpisů s cílem dosáhnout v celé eurozóně rovnocenného systému ověřování pravosti euromincí a zacházení s euromincemi nevhodnými pro oběh.
(9)
Jelikož cíle tohoto nařízení, totiž účinného a jednotného ověřování pravosti euromincí v celé eurozóně, nemůže být uspokojivě dosaženo na úrovni členských států z důvodu rozdílů v národních zvyklostech, a proto jej může být lépe dosaženo na úrovni Unie, může Unie přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity stanovenou v článku 5 Smlouvy o Evropské unii. V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v uvedeném článku nepřekračuje toto nařízení rámec toho, co je nezbytné pro dosažení uvedeného cíle,
PŘIJALY TOTO NAŘÍZENÍ:
KAPITOLA I
PŘEDMĚT A DEFINICE
Článek 1
Předmět
Toto nařízení stanoví postupy nezbytné pro ověřování pravosti euromincí a pro zacházení s euromincemi nevhodnými pro oběh.
Článek 2
Definice
Pro účely tohoto nařízení se rozumí:
a)
„ověřováním pravosti euromincí“ proces ověřování, zda jsou euromince pravé a vhodné pro oběh;
b)
„euromincemi nevhodnými pro oběh“ euromince, které jsou pravé, ale jež byly odmítnuty během procesu ověřování pravosti, nebo euromince, jejichž vzhled byl značně pozměněn;
c)
„určeným vnitrostátním orgánem“ národní mincovní analytické středisko nebo jiný orgán určený dotyčným členským státem;
d)
„institucemi“ instituce a subjekty uvedené v čl. 6 odst. 1 prvním pododstavci nařízení (ES) č. 1338/2001, s výjimkou subjektů uvedených v třetí odrážce uvedeného pododstavce;
e)
„skupinou odborníků na padělání mincí“ skupina uvedená v rozhodnutí 2005/37/ES.
KAPITOLA II
OVĚŘOVÁNÍ PRAVOSTI EUROMINCÍ
Článek 3
Ověřování pravosti euromincí
1. Instituce zajistí ověření pravosti u všech jimi přijatých euromincí, které hodlají vrátit do oběhu. Tuto povinnost splní s pomocí:
a)
strojů pro zpracování mincí zařazených do seznamu strojů pro zpracování mincí uvedeného v čl. 5 odst. 2 nebo
b)
zaměstnanců vyškolených v souladu s postupy stanovenými členskými státy.
2. Po ověření pravosti jsou všechny podezřelé padělané mince a euromince nevhodné pro oběh odevzdány určenému vnitrostátnímu orgánu.
3. Padělané euromince předané příslušným vnitrostátním orgánům v souladu s článkem 6 nařízení (ES) č. 1338/2001 nepodléhají manipulačním ani jiným poplatkům. Pokud jde o euromince nevhodné pro oběh, použije se kapitola III tohoto nařízení.
Článek 4
Požadované zkoušky a stroje pro zpracování mincí
1. Při provádění čl. 3 odst. 1 písm. a) používají instituce pouze ty typy strojů pro zpracování mincí, které úspěšně prošly detekční zkouškou provedenou určeným vnitrostátním orgánem nebo Evropským technickým a vědeckým střediskem (ETVS) a které byly v době jejich pořízení zařazeny na seznam na internetových stránkách v souladu s čl. 5 odst. 2. Instituce zajistí, aby tyto stroje byly pravidelně nastavovány tak, aby byla zachována jejich detekční schopnost, přičemž se zohlední změny v seznamu uvedeném v čl. 5 odst. 2. Účelem detekční zkoušky je zajistit, aby stroj pro zpracování mincí dokázal odmítat známé typy padělaných euromincí a současně s tím i euromince nevhodné pro oběh a všechny další mincím podobné předměty, které neodpovídají specifikacím pravých euromincí.
2. Členské státy mohou během přechodného období do 31. prosince 2014 stanovit zvláštní výjimky z první věty odstavce 1 pro stroje pro zpracování mincí, které byly ke dni 11. ledna 2011 již v provozu a které se osvědčily při rozpoznávání padělaných euromincí, euromincí nevhodných pro oběh a jiných mincím podobných předmětů, které neodpovídají specifikacím pravých euromincí, a to i v případě, že tyto stroje nejsou zařazeny na seznam uvedený v čl. 5 odst. 2. Tyto výjimky se přijímají po konzultaci se skupinou odborníků na padělání mincí.
Článek 5
Nastavení strojů pro zpracování mincí
1. Aby se výrobcům strojů pro zpracování mincí umožnilo získat specifikace nezbytné pro nastavení jejich strojů za účelem rozpoznání padělaných euromincí, lze zkoušky podle článku 4 uskutečnit v určeném vnitrostátním orgánu, ETV Snebo po oboustranné dohodě v prostorách výrobce. Po úspěšném odzkoušení stroje pro zpracování mincí je vydán souhrnný zkušební protokol pro výrobce stroje s kopií pro ETVS.
2. Komise na svých internetových stránkách zveřejní souhrnný seznam všech strojů pro zpracování mincí, k nimž obdržela kladný a platný souhrnný zkušební protokol nebo k nimž takový protokol zpracovalo ETVS.
Článek 6
Kontroly ze strany členských států
1. Členské státy zavedou kontroly podle tohoto článku.
2. Členské státy provádějí každoroční kontroly přímo v institucích s cílem prověřit správné fungování reprezentativního počtu používaných strojů pro zpracování mincí formou detekčních zkoušek. Pokud zaměstnanci institucí, v nichž je prováděna kontrola, ověřují pravost euromincí vracených do oběhu manuálně, získají členské státy od těchto institucí ujištění, že jejich zaměstnanci byli za tímto účelem řádně proškoleni.
3. V každém členském státě se ročně prověří takový počet strojů pro zpracování mincí, aby objem euromincí zpracovaných těmito stroji v daném roce představoval nejméně 25 % celkového kumulovaného čistého objemu mincí vydaných daným členským státem od zavedení euromincí do konce předchozího roku. Počet strojů pro zpracování mincí, jež mají být prověřeny, se vypočítá z objemu třech nejvyšších nominálních hodnot euromincí určených k oběhu. Členské státy usilují o zajištění toho, aby stroje pro zpracování mincí byly prověřovány na základě rotačního systému.
4. V případě, že počet strojů pro zpracování mincí, jež mají být každoročně prověřeny podle odstavce 3 je vyšší než počet strojů používaných v jednotlivém členském státě, prověří se každoročně všechny stroje pro zpracování mincí využívané v tomto členském státě.
5. Členské státy mohou během přechodného období do 31. prosince 2014 - poté, co svůj záměr oznámí Komisi - rozhodnout, že ročně prověří takový počet strojů pro zpracování mincí, aby objem euromincí zpracovaných těmito stroji v daném roce představoval nejméně 10 % celkového kumulovaného čistého objemu mincí vydaných daným členským státem od zavedení euromincí do konce předchozího roku.
6. V rámci každoročních kontrol sledují členské státy schopnost institucí ověřovat pravost euromincí na základě:
a)
existence písemných pokynů pro používání zařízení na automatické zpracování mincí, nebo případně pro ruční zpracování;
b)
vyčleněných vhodných lidských zdrojů;
c)
existence písemného plánu údržby za účelem udržování přiměřené úrovně výkonnosti strojů pro zpracování mincí;
d)
existence písemných postupů předávání padělaných euromincí, euromincí nevhodných pro oběh a jiných mincím podobných předmětů, které neodpovídají specifikacím pravých euromincí, určenému vnitrostátnímu orgánu; a
e)
existence vnitřních kontrolních postupů uvádějících způsoby a četnost kontrol, které instituce provádějí s cílem zajistit, aby zpracovatelská střediska a jejich zaměstnanci dodržovali pokyny uvedené v tomto odstavci.
7. Pokud členský stát zjistí, že některá instituce toto nařízení porušila, přijme daná instituce opatření, kterými zajistí okamžitou nápravu tohoto porušení.
Článek 7
Technická ustanovení
Komise zajistí, aby ETVS v přiměřené lhůtě a po konzultaci se skupinou odborníků na padělání mincí vymezila technické specifikace detekční zkoušky a další praktická prováděcí ustanovení, jako jsou postupy školení, doba platnosti souhrnného zkušebního protokolu, údaje, jež je třeba zahrnout na seznam uvedený v čl. 5 odst. 2, pokyny týkající se dohledu, kontrol a auditu ze strany členských států, pravidla postupu při nápravě případů nedodržení předpisů a příslušné prahové hodnoty přijetí pravých mincí.
KAPITOLA III
ZACHÁZENÍ S EUROMINCEMI NEVHODNÝMI PRO OBĚH
Článek 8
Stahování euromincí nevhodných pro oběh a jejich náhrada
1. Členské státy stahují z oběhu euromince nevhodné pro oběh.
2. Členské státy nahradí nebo vymění euromince, jež se staly nevhodnými pro oběh kvůli dlouhému oběhu či nehodě nebo které byly během postupu ověřování pravosti odmítnuty z jiných důvodů. Členské státy mohou odmítnout náhradu euromincí nevhodných pro oběh, jež byly pozměněny buď záměrně nebo procesem, u něhož lze logicky předpokládat, že budou v jeho důsledku pozměněny, aniž by tím byla dotčena náhrada mincí shromážděných za účelem charity, například mincí z fontán.
3. Členské státy zajistí zničení stažených euromincí nevhodných pro oběh jejich fyzickou a trvalou deformací, aby nemohly být vráceny do oběhu ani odevzdány k náhradě.
Článek 9
Manipulační poplatky
1. Při náhradě nebo výměně euromincí nevhodných pro oběh může být sražen manipulační poplatek ve výši 5 % z nominální hodnoty odevzdaných euromincí. V případě kontroly celého pytle nebo bedny euromincí podle čl. 11 odst. 2 se manipulační poplatek může navýšit o dalších 15 % nominální hodnoty odevzdaných euromincí.
2. Členské státy mohou stanovit obecné nebo částečné osvobození od manipulačních poplatků v případech, kdy fyzické nebo právnické osoby odevzdávající euromince úzce a pravidelně spolupracují s určeným vnitrostátním orgánem na stahování padělaných euromincí či euromincí nevhodných pro oběh nebo je-li taková výjimka ve veřejném zájmu.
3. Náklady na přepravu a související náklady nese fyzická nebo právnická osoba odevzdávající euromince.
4. Aniž je dotčeno osvobození uvedené v odstavci 2, od manipulačního poplatku se každý rok osvobozuje nejvýše jeden kilogram každé nominální hodnoty euromincí nevhodných pro oběh na fyzickou nebo právnickou osobu odevzdávající euromince. Pokud je tento limit překročen, může se poplatek vztahovat na všechny odevzdané mince.
5. Jsou-li v rámci jedné dodávky mincí odevzdány mince ošetřené chemickými nebo jinými nebezpečnými látkami do té míry, že by mohly ohrozit zdraví osob, které s nimi zacházejí, doplní se poplatky vybírané v souladu s odstavcem 1 o další poplatek, který odpovídá 20 % nominální hodnoty odevzdaných euromincí.
Článek 10
Balení euromincí nevhodných pro oběh
1. Fyzická nebo právnická osoba odevzdávající euromince k náhradě nebo výměně je roztřídí podle nominální hodnoty do jednotných pytlů nebo beden takto:
a)
pytle nebo bedny obsahují:
i)
500 kusů mincí v nominální hodnotě 2 EUR a 500 kusů mincí v nominální hodnotě 1 EUR,
ii)
1 000 kusů mincí v nominální hodnotě 0,50 EUR, 1000 kusů mincí v nominální hodnotě 0,20 EUR a 1000 kusů mincí v nominální hodnotě 0,10 EUR,
iii)
2 000 kusů mincí v nominální hodnotě 0,05 EUR, 2000 kusů mincí v nominální hodnotě 0,02 EUR a 2000 kusů mincí v nominální hodnotě 0,01 EUR,
iv)
u menšího množství 100 mincí každé nominální hodnoty;
b)
každý pytel nebo bedna ponese identifikační údaje odevzdávající fyzické nebo právnické osoby, údaj o obsažené celkové hodnotě a nominální hodnotě mincí, hmotnost, datum zabalení a číslo pytle nebo bedny; odevzdávající fyzická nebo právnická osoba poskytne seznam s přehledem odevzdávaných pytlů nebo beden; pokud byly mince ošetřeny chemickými nebo jinými nebezpečnými látkami, ke standardnímu balení se připojí písemné prohlášení s přesným popisem látek, které byly použity;
c)
v případě, že je celkové množství euromincí nevhodných pro oběh menší než množství požadované v písmenu a), roztřídí se uvedené euromince podle nominální hodnoty a lze je odevzdat v nestandardním balení.
2. Odchylně od odstavce 1 mohou členské státy zachovat jiné požadavky na balení stanovené jejich vnitrostátními právními předpisy ke dni 11. ledna 2011.
Článek 11
Kontroly euromincí nevhodných pro oběh
1. Členské státy mohou odevzdané euromince nevhodné pro oběh zkontrolovat takto:
a)
uvedené množství se ověří zvážením každého pytle nebo bedny;
b)
pravost a vizuální vzhled se zkontroluje na vzorku nejméně 10 % odevzdaných mincí.
2. V případě zjištění nesrovnalostí na základě kontrol podle odstavce 1 nebo odchylek od článku 10 se zkontroluje celý pytel nebo bedna.
3. Členské státy mohou odmítnout euromince, jejichž přijetí či zpracování představuje pro osoby, které s nimi zacházejí, zdravotní riziko nebo které nejsou standardně zabalené a označené.
Členské státy mohou stanovit opatření, která mají být přijata vůči fyzickým či právnickým osobám, které odevzdaly mince uvedené v prvním pododstavci.
KAPITOLA IV
ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 12
Podávání zpráv, komunikace a hodnocení
1. Členské státy podávají každý rok Komisi zprávy o své činnosti týkající se ověřování pravosti euromincí. Poskytované informace musí obsahovat počet kontrol provedených podle čl. 6 odst. 2 a údaje o prověřených strojích pro zpracování mincí, o výsledcích zkoušek, o množství mincí zpracovaných těmito stroji, o počtu podezřelých padělaných euromincí, jež byly analyzovány, a o počtu nahrazených euromincí nevhodných pro oběh, jakož i podrobnosti o výjimkách podle čl. 4 odst. 2 a čl. 6 odst. 5.
2. Aby mohly členské státy kontrolovat, zda instituce dodržují ustanovení tohoto nařízení, předloží instituce členským státům na žádost nejméně jednou ročně alespoň následující informace:
a)
typy a počet používaných strojů pro zpracování mincí;
b)
umístění každého stroje pro zpracování mincí; a
c)
množství zpracovaných mincí na jeden stroj pro zpracování mincí za rok a pro každou nominální hodnotu, a to alespoň pro tři nejvyšší nominální hodnoty.
3. Členské státy zajistí, aby informace o orgánech určených pro náhradu nebo výměnu euromincí a o konkrétních postupech, jako jsou požadavky na balení a poplatky, byly přístupné na příslušných internetových stránkách a v příslušných publikacích.
4. Po provedení analýzy zpráv obdržených od členských států předloží Komise Hospodářskému a finančnímu výboru výroční zprávu o vývoji a výsledcích v oblasti ověřování pravosti euromincí a o euromincích nevhodných pro oběh.
5. Do 30. června 2014 Komise předloží Evropskému parlamentu a Radě zprávu o uplatňování a dopadech tohoto nařízení. K této zprávě lze případně připojit legislativní návrhy, kterými se toto nařízení upřesňuje nebo mění, zejména s ohledem na články 6 a 8.
Článek 13
Sankce
Členské státy stanoví pravidla pro ukládání sankcí v případě porušení tohoto nařízení a přijmou veškerá opatření nezbytná k zajištění jejich uplatňování. Stanovené sankce musí být účinné, přiměřené a odrazující.
Článek 14
Vstup v platnost
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Použije se ode dne 1. ledna 2012, s výjimkou kapitoly III, která se použije ode dne vstupu tohoto nařízení v platnost.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné v členských státech v souladu se Smlouvami.
Ve Štrasburku 15. prosince 2010.
EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON ASETUS (EU) N:o 1210/2010,
annettu 15 päivänä joulukuuta 2010,
eurometallirahojen aitouden tarkistamisesta ja kiertoon kelpaamattomien eurometallirahojen käsittelystä
EUROOPAN PARLAMENTTI JA EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jotka
ottavat huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 133 artiklan,
ottavat huomioon Euroopan komission ehdotuksen,
ottavat huomioon Euroopan keskuspankin lausunnon (1),
noudattavat tavallista lainsäätämisjärjestystä (2),
sekä katsovat seuraavaa:
(1)
Euron väärentämisen torjunnan edellyttämistä toimenpiteistä 28 päivänä kesäkuuta 2001 annetussa neuvoston asetuksessa (EY) N:o 1338/2001 (3) edellytetään, että luottolaitokset ja maksutoimintansa asettamissa rajoissa muut maksupalvelujen tarjoajat sekä muut laitokset, jotka osallistuvat setelien ja metallirahojen käsittelyyn ja niiden jakeluun yleisölle, varmistavat, että niiden vastaanottamien euroseteleiden ja -metallirahojen, jotka ne aikovat palauttaa kiertoon, aitous tarkistetaan ja että väärennökset havaitaan.
(2)
Eurometallirahojen tunnistamisesta ja liikkeeseen sopimattomien eurometallirahojen käsittelystä 27 päivänä toukokuuta 2005 annetussa komission suosituksessa 2005/504/EY (4) esitetään eurometallirahojen aitouden tarkistamista ja kiertoon kelpaamattomien eurometallirahojen käsittelyä koskevia suositeltavia käytäntöjä. Koska pakollista yhteistä metallirahojen aitouden tarkistamisjärjestelmää ei kuitenkaan ole, jäsenvaltioiden käytännöt ovat erilaisia, eikä sen vuoksi voida varmistaa, että rahan suojaaminen olisi yhdenmukaista kaikkialla euroalueella.
(3)
Jotta kaikkialla euroalueella päästäisiin tehokkaaseen ja yhdenmukaiseen eurometallirahojen aitouden tarkistamiseen, on näin ollen välttämätöntä ottaa käyttöön sitovia sääntöjä kierrossa olevien eurometallirahojen aitouden tarkistamista koskevien yhteisten menettelyjen ja kansallisten viranomaisten näihin menettelyihin kohdistamien valvontamekanismien täytäntöönpanemiseksi.
(4)
Aitouden tarkistamisen yhteydessä olisi myös havaittava kiertoon kelpaamattomat aidot eurometallirahat. Kiertoon kelpaamattomia metallirahoja on vaikeampi käyttää, etenkin metallirahoilla toimivissa automaateissa, mikä voi saada käyttäjät epäilemään näiden metallirahojen aitoutta. Kiertoon kelpaamattomat metallirahat olisi poistettava kierrosta. Sen vuoksi tarvitaan jäsenvaltioita sitovia yhteisiä sääntöjä kiertoon kelpaamattomien eurometallirahojen käsittelyyn ja hyvittämiseen.
(5)
Euroopan teknis-tieteellisen keskuksen (ETTK), joka on perustettu komission päätöksellä 2005/37/EY (5), olisi aitouden tarkistamismenettelyjen täytäntöönpanon koordinoimiseksi määritettävä metallirahojen aitouden tarkistamista koskevien testaus- ja koulutusvaatimusten yksityiskohdat sekä kiertoon kelpaamattomien eurometallirahojen tarkastamista koskevat vaatimukset ja muut käytännön täytäntöönpanosäännökset kuultuaan kyseisessä päätöksessä tarkoitettua metallirahojen väärennyksiä käsittelevää asiantuntijaryhmää.
(6)
Jotta jäsenvaltioiden nykyiset säännöt ja käytännöt voidaan mukauttaa asteittain tämän asetuksen säännöksiin, jäsenvaltioiden olisi 31 päivään joulukuuta 2014 kestävän siirtymäkauden aikana kyettävä myöntämään eurometallirahojen aitouden tarkistamiseen käytettävien metallirahankäsittelylaitteiden tyyppiä ja vuosittain tarkastettavien laitteiden lukumäärää koskevia poikkeuksia.
(7)
Kunkin kiertoon kelpaamattomia eurometallirahoja käsittelevän kansallisen viranomaisen olisi voitava pidättää tämän asetuksen mukainen käsittelymaksu prosessista aiheutuvien kustannusten kattamiseksi. Käsittelymaksuja ei saisi periä palautuksista, joissa on kyse pienestä määristä kiertoon kelpaamattomia eurometallirahoja. Jäsenvaltioiden olisi voitava myöntää käsittelymaksuista poikkeuksia henkilöille, jotka tekevät tiivistä yhteistyötä viranomaisten kanssa väärien tai kiertoon kelpaamattomien metallirahojen poistamiseksi kierrosta. Jäsenvaltioiden olisi voitava ottaa vastaan pussit tai laatikot, joissa on sekaisin vääriä ja kiertoon kelpaamattomia metallirahoja, ilman erillistä lisämaksua, jos tämä on yleisen edun mukaista.
(8)
Kunkin jäsenvaltion olisi otettava käyttöön rikkomuksiin sovellettavia seuraamuksia, jotta eurometallirahojen aitouden tarkistaminen ja kiertoon kelpaamattomien eurometallirahojen käsittely olisi yhdenmukaista kaikkialla euroalueella.
(9)
Jäsenvaltiot eivät kansallisten käytäntöjen eroavaisuuksien vuoksi voi riittävällä tavalla saavuttaa tämän asetuksen tavoitetta eli eurometallirahojen aitouden tehokasta ja yhdenmukaista tarkistamista kaikkialla euroalueella, vaan se voidaan saavuttaa paremmin unionin tasolla, joten unioni voi toteuttaa toimenpiteitä Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 5 artiklassa vahvistetun toissijaisuusperiaatteen mukaisesti. Mainitussa artiklassa vahvistetun suhteellisuusperiaatteen mukaisesti tässä asetuksessa ei ylitetä sitä, mikä on tämän tavoitteen saavuttamiseksi tarpeen,
OVAT HYVÄKSYNEET TÄMÄN ASETUKSEN:
I LUKU
KOHDE JA MÄÄRITELMÄT
1 artikla
Kohde
Tässä asetuksessa säädetään menettelyistä, joita tarvitaan eurometallirahojen aitouden tarkistamisessa ja kiertoon kelpaamattomien eurometallirahojen käsittelyssä.
2 artikla
Määritelmät
Tässä asetuksessa tarkoitetaan
a)
”eurometallirahojen aitouden tarkistamisella” prosessia, jossa varmistetaan, että eurometallirahat ovat aitoja ja kiertoon kelpaavia;
b)
”kiertoon kelpaamattomilla eurometallirahoilla” aitoja eurometallirahoja, jotka on hylätty aitouden tarkistamisen yhteydessä tai joiden ulkoasu on merkittävästi muuttunut;
c)
”nimetyllä kansallisella viranomaisella” kansallista metallirahojen tutkimuskeskusta tai asianomaisen jäsenvaltion nimeämää muuta viranomaista;
d)
”laitoksilla” asetuksen (EY) N:o 1338/2001 6 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä alakohdassa tarkoitettuja laitoksia, pois lukien kyseisen kohdan kolmannessa luetelmakohdassa tarkoitetut laitokset;
e)
”metallirahojen väärennyksiä käsittelevällä asiantuntijaryhmällä” päätöksessä 2005/37/EY tarkoitettuja, metallirahojen väärennyksiä käsitteleviä asiantuntijoita.
II LUKU
EUROMETALLIRAHOJEN AITOUDEN TARKISTAMINEN
3 artikla
Eurometallirahojen aitouden tarkistaminen
1. Laitosten on varmistettava, että niiden vastaanottamien eurometallirahojen, jotka ne aikovat palauttaa kiertoon, aitous tarkistetaan. Tämän velvollisuuden täytäntöönpanosta huolehditaan seuraavilla tavoilla:
a)
5 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuun metallirahankäsittelylaitteiden luetteloon sisältyvillä metallirahankäsittelylaitteilla; tai
b)
jäsenvaltioiden määrittelemien yksityiskohtaisten sääntöjen mukaisesti koulutetun henkilöstön avulla.
2. Aitouden tarkistamisen jälkeen kaikki vääriksi epäillyt metallirahat ja kiertoon kelpaamattomat eurometallirahat on lähetettävä nimetylle kansalliselle viranomaiselle.
3. Toimivaltaisille kansallisille viranomaisille asetuksen (EY) N:o 1338/2001 6 artiklan mukaisesti toimitetuista vääristä eurometallirahoista ei saa periä käsittelymaksuja tai muita maksuja. Kiertoon kelpaamattomien eurometallirahojen osalta sovelletaan tämän asetuksen III lukua.
4 artikla
Testausvaatimus ja metallirahankäsittelylaitteet
1. Laitosten on 3 artiklan 1 kohdan a alakohtaa täytäntöönpannessaan käytettävä ainoastaan sellaisia metallirahankäsittelylaitteita, jotka ovat tyydyttävällä tavalla läpäisseet nimetyn kansallisen viranomaisen tai ETTK:n tekemän tunnistustestin ja jotka niiden hankintahetkellä sisältyivät 5 artiklan 2 kohdassa tarkoitetuilla verkkosivuilla olevaan luetteloon. Laitosten on varmistettava, että nämä metallirahankäsittelylaitteet säädetään säännöllisesti, jotta ne säilyttävät tunnistuskykynsä, ottaen huomioon 5 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuun luetteloon tehdyt muutokset. Tunnistustesti on suunniteltava niin, että sillä voidaan varmistaa, että metallirahankäsittelylaite kykenee hylkäämään tunnetut väärien eurometallirahojen tyypit ja samassa prosessissa myös kiertoon kelpaamattomat eurometallirahat ja muut metallirahan kaltaiset esineet, joiden ominaisuudet eivät vastaa aitojen eurometallirahojen ominaisuuksia.
2. Jäsenvaltiot voivat 31 päivään joulukuuta 2014 kestävän siirtymäkauden aikana säätää erityisistä poikkeuksista 1 kohdan ensimmäiseen virkkeeseen sellaisten metallirahankäsittelylaitteiden osalta, jotka olivat käytössä 11 päivästä tammikuuta 2011 ja jotka ovat osoittautuneet kykeneviksi tunnistamaan väärät eurometallirahat, kiertoon kelpaamattomat eurometallirahat ja muut metallirahan kaltaiset esineet, joiden ominaisuudet eivät vastaa aitojen eurometallirahojen ominaisuuksia, vaikka nämä laitteet eivät sisälly 5 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuun luetteloon. Tällaiset poikkeukset hyväksytään sen jälkeen, kun metallirahojen väärennyksiä käsittelevää asiantuntijaryhmää on kuultu.
5 artikla
Metallirahankäsittelylaitteiden säätö
1. Jotta metallirahankäsittelylaitteiden valmistajat voivat saada tarpeelliset tiedot laitteidensa säätämiseksi niin, että ne tunnistavat väärät eurometallirahat, 4 artiklassa tarkoitettuja testejä voidaan suorittaa nimetyn kansallisen viranomaisen tiloissa, ETTK:ssa tai kahdenvälisen sopimuksen perusteella valmistajan tiloissa. Onnistuneesti suoritetun metallirahankäsittelylaitteen testin jälkeen laitteen valmistajalle on annettava tunnistustestiyhteenveto, jonka jäljennös on toimitettava ETTK:lle.
2. Komissio julkaisee verkkosivuillaan kootun luettelon kaikista metallirahankäsittelylaitteista, joista ETTK on saanut tai laatinut myönteisen ja pätevän tunnistustestiyhteenvedon.
6 artikla
Jäsenvaltioiden suorittama valvonta
1. Jäsenvaltioiden on huolehdittava tässä artiklassa säädetystä valvonnasta.
2. Jäsenvaltioiden on tehtävä vuosittaisia tarkastuksia laitoksissa paikan päällä, jotta voidaan todeta tunnistustestein, että käytössä on edustava määrä asianmukaisesti toimivia metallirahankäsittelylaitteita. Kun laitosten henkilöstön odotetaan tarkistavan kiertoon palautettavien eurometallirahojen aitouden manuaalisesti, jäsenvaltioiden on saatava kyseisiltä laitoksilta vakuutus, että niiden henkilöstö on saanut tähän tarkoitukseen asianmukaisen koulutuksen.
3. Kussakin jäsenvaltiossa on vuosittain tarkastettava sellainen määrä metallirahankäsittelylaitteita, että näillä laitteilla kyseisenä vuotena käsiteltyjen eurometallirahojen määrä on vähintään 25 prosenttia niiden metallirahojen yhteenlasketusta kumulatiivisesta nettomäärästä, jotka kyseinen jäsenvaltio on laskenut liikkeeseen eurometallirahojen käyttöönotosta edellisen vuoden loppuun. Tarkastettavien metallirahankäsittelylaitteiden määrä on laskettava kolmen yksikköarvoltaan suurimman kiertoon tarkoitetun eurometallirahan määrien perusteella. Jäsenvaltioiden on pyrittävä varmistamaan, että metallirahankäsittelylaitteet tarkastetaan vuorotteluperiaatteen mukaisesti.
4. Siinä tapauksessa, että 3 kohdan mukaisesti vuosittain tarkastettavien metallirahankäsittelylaitteiden määrä on suurempi kuin yksittäisessä jäsenvaltiossa toiminnassa olevien laitteiden määrä, kaikki kyseisessä jäsenvaltiossa toiminnassa olevat metallirahankäsittelylaitteet on tarkastettava vuosittain.
5. Jäsenvaltiot voivat 31 päivään joulukuuta 2014 kestävän siirtymäkauden aikana komissiolle antamansa ilmoituksen jälkeen päättää, että vuosittain on tarkastettava sellainen määrä metallirahankäsittelylaitteita, että näillä laitteilla kyseisenä vuotena käsiteltyjen eurometallirahojen määrä on vähintään 10 prosenttia niiden metallirahojen yhteenlasketusta kumulatiivisesta nettomäärästä, jotka kyseinen jäsenvaltio on laskenut liikkeeseen eurometallirahojen käyttöönotosta edellisen vuoden loppuun.
6. Osana vuotuisia tarkastuksia jäsenvaltioiden on seuraavien seikkojen perusteella seurattava laitosten kykyä tarkistaa eurometallirahojen aitous:
a)
sellaisten kirjallisten toimintaohjeiden olemassaolo, joilla tarjotaan ohjeet tilanteen mukaan joko automaattisen metallirahankäsittelylaitteiston käyttöön tai manuaaliseen lajitteluun;
b)
asianmukaisten henkilöresurssien kohdentaminen;
c)
metallirahankäsittelylaitteiden asianmukaisen suoritustason ylläpitämiseen tähtäävän kirjallisen huoltosuunnitelman olemassaolo;
d)
sellaisten kirjallisten menettelyohjeiden olemassaolo, jotka koskevat väärien eurometallirahojen, kiertoon kelpaamattomien eurometallirahojen ja sellaisten muiden metallirahan kaltaisten esineiden, joiden ominaisuudet eivät vastaa aitojen eurometallirahojen ominaisuuksia, luovuttamista nimetylle kansalliselle viranomaiselle; ja
e)
sellaisten sisäisten valvontamenettelyiden olemassaolo, joissa kuvaillaan laitosten suorittamia tarkastuksia koskevat yksityiskohtaiset säännöt ja tarkastusten suoritustiheys, jotta varmistetaan, että laitosten lajittelukeskukset ja niiden henkilöstö noudattavat tässä kohdassa säädettyjä ohjeita.
7. Kun jäsenvaltio havaitsee, että tätä asetusta ei ole noudatettu, asianomaisen laitoksen on toteutettava toimenpiteet sen varmistamiseksi, että noudattamatta jättäminen oikaistaan nopeasti.
7 artikla
Tekniset säännökset
Komissio varmistaa, että ETTK määrittelee kohtuullisessa ajassa ja metallirahojen väärennyksiä käsittelevää asiantuntijaryhmää kuultuaan tunnistustestin tekniset vaatimukset ja muut käytännön täytäntöönpanosäännökset, kuten koulutuskäytänteet, tunnistustestiyhteenvedon voimassaoloajan, 5 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuun luetteloon sisällytettävät tiedot, suuntaviivat jäsenvaltioiden suorittamalle valvonnalle ja tarkastuksille, menettelytapasäännöt noudattamatta jättämisen oikaisemiseksi sekä aitojen metallirahojen hyväksymisen raja-arvot.
III LUKU
KIERTOON KELPAAMATTOMIEN EUROMETALLIRAHOJEN KÄSITTELY
8 artikla
Kiertoon kelpaamattomien eurometallirahojen poistaminen kierrosta ja niiden hyvittäminen
1. Jäsenvaltioiden on poistettava kiertoon kelpaamattomat eurometallirahat kierrosta.
2. Jäsenvaltioiden on hyvitettävä tai vaihdettava uusiin eurometallirahat, jotka ovat pitkän käyttöiän tai vahingoittumisen vuoksi tulleet kiertoon kelpaamattomiksi tai jotka on hylätty aitouden tarkistamismenettelyssä jostain muusta syystä. Jäsenvaltiot voivat kieltäytyä hyvittämästä kiertoon kelpaamattomia eurometallirahoja, joita on joko muutettu tarkoituksella tai jotka ovat muuttuneet prosessissa, jonka voidaan kohtuudella odottaa muuttavan niitä, sanotun kuitenkaan rajoittamatta hyväntekeväisyystarkoituksiin kerättyjen metallirahojen, kuten toivomuslähteisiin heitettyjen metallirahojen, hyvittämistä.
3. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että sen jälkeen kun kiertoon kelpaamattomat eurometallirahat on poistettu kierrosta, ne tuhotaan pysyvällä fyysisellä muodonmuutoksella, jotta näitä metallirahoja ei voida palauttaa kiertoon tai esittää hyvitettäväksi.
9 artikla
Käsittelymaksut
1. Hyvitettäessä kiertoon kelpaamattomia eurometallirahoja tai vaihdettaessa niitä uusiin voidaan pidättää käsittelymaksu, joka on 5 prosenttia palautettavien eurometallirahojen nimellisarvosta. Jos koko eurometallirahapussi tai -laatikko tarkastetaan 11 artiklan 2 kohdan mukaisesti, käsittelymaksuun voidaan lisätä maksu, joka on 15 prosenttia palautettavien eurometallirahojen nimellisarvosta.
2. Jäsenvaltiot voivat myöntää yleisiä tai osittaisia vapautuksia käsittelymaksuista, jos eurometallirahoja palauttavat luonnolliset henkilöt tai oikeushenkilöt tekevät tiivistä ja säännöllistä yhteistyötä nimetyn kansallisen viranomaisen kanssa väärien eurometallirahojen tai kiertoon kelpaamattomien eurometallirahojen poistamiseksi kierrosta tai jos tällaiset vapautukset ovat yleisen edun mukaisia.
3. Eurometallirahoja palauttavan luonnollisen henkilön tai oikeushenkilön on vastattava kuljetuskustannuksista ja muista vastaavista kustannuksista.
4. Luonnollinen henkilö tai oikeushenkilö voi palauttaa vuoden aikana ilman käsittelymaksua enintään yhden kilogramman kiertoon kelpaamattomia eurometallirahoja kutakin yksikköarvoa kohden, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 2 kohdassa säädetyn vapautuksen soveltamista. Mikäli tämä enimmäismäärä ylitetään, kaikista palautetuista metallirahoista voidaan pidättää maksu.
5. Mikäli palautettava metallirahaerä sisältää metallirahoja, joita on käsitelty kemiallisilla tai muilla vaarallisilla aineilla siinä määrin, että niiden voidaan katsoa olevan vaaraksi käsittelijöiden terveydelle, 1 kohdan mukaisesti perittäviä maksuja täydennetään lisämaksulla, joka vastaa 20:tä prosenttia palautettujen eurometallirahojen nimellisarvosta.
10 artikla
Kiertoon kelpaamattomien eurometallirahojen pakkaaminen
1. Luonnollisen henkilön tai oikeushenkilön, joka palauttaa hyvitettäviä tai uusiin vaihdettavia eurometallirahoja, on lajiteltava ne standardoituihin pusseihin tai laatikoihin yksikköarvon mukaan seuraavasti:
a)
pusseissa tai laatikoissa on oltava:
i)
500 yksikköarvoltaan 2 euron tai 1 euron metallirahaa,
ii)
1 000 yksikköarvoltaan 0,50 euron, 0,20 euron tai 0,10 euron metallirahaa,
iii)
2 000 yksikköarvoltaan 0,05 euron, 0,02 euron tai 0,01 euron metallirahaa,
iv)
pienempien määrien ollessa kyseessä 100 metallirahaa kutakin yksikköarvoa;
b)
kussakin pussissa tai laatikossa on oltava merkittynä metallirahat palauttavan luonnollisen henkilön tai oikeushenkilön tunnistetiedot, sisältönä olevien metallirahojen kokonaisarvo ja yksikköarvo, paino, pakkauspäivämäärä ja pussin tai laatikon numero; metallirahat palauttavan luonnollisen henkilön tai oikeushenkilön on toimitettava pakkausluettelo, jossa on kooste palautettavista pusseista tai laatikoista; jos metallirahoja on käsitelty kemiallisilla tai muilla vaarallisilla aineilla, standardinmukaisiin pakkauksiin on liitettävä kirjallinen ilmoitus, jossa tarkasti yksilöidään käytetyt aineet;
c)
jos kiertoon kelpaamattomien eurometallirahojen kokonaismäärä on a alakohdassa vaadittua pienempi, nämä eurometallirahat on lajiteltava yksikköarvon mukaan ja ne voidaan palauttaa muussa kuin standardinmukaisessa pakkauksessa.
2. Jäsenvaltiot voivat 1 kohdasta poiketen pitää voimassa poikkeavia pakkausvaatimuksia, joista säädetään niiden 11 päivästä tammikuuta 2011 voimassa olevissa kansallisissa säännöksissä.
11 artikla
Kiertoon kelpaamattomien eurometallirahojen tarkastukset
1. Jäsenvaltiot voivat tarkastaa palautetut kiertoon kelpaamattomat eurometallirahat seuraavasti:
a)
ilmoitettu määrä on tarkistettava punnitsemalla kukin pussi tai laatikko;
b)
aitous ja ulkoasu on tarkistettava vähintään 10 prosenttia palautuksesta sisältävän näytteen perusteella.
2. Jos 1 kohdassa tarkoitetuissa tarkastuksissa havaitaan poikkeavuuksia tai jos havaitaan poikkeamista 10 artiklasta, koko pussi tai laatikko on tarkastettava.
3. Jos eurometallirahojen vastaanottamisesta tai käsittelystä aiheutuu terveysriski niiden käsittelijöille tai jos palautettava erä ei ole pakkaus- ja merkintästandardien mukainen, jäsenvaltiot voivat kieltäytyä ottamasta vastaan tällaisia metallirahoja.
Jäsenvaltiot voivat säätää toimenpiteistä, joita sovelletaan ensimmäisessä alakohdassa tarkoitettuja metallirahoja palauttaviin luonnollisiin henkilöihin tai oikeushenkilöihin.
IV LUKU
LOPPUSÄÄNNÖKSET
12 artikla
Raportointi, tietojen välittäminen ja arviointi
1. Kunkin jäsenvaltion on annettava komissiolle vuosittain kertomus eurometallirahojen aitouden tarkistamista koskevasta toiminnastaan. Kertomuksissa on oltava tieto 6 artiklan 2 kohdan nojalla toteutettujen tarkastusten ja tarkastettujen metallirahankäsittelylaitteiden määrästä, testituloksista, näiden laitteiden käsittelemästä metallirahamäärästä, analysoitujen vääriksi epäiltyjen eurometallirahojen määrästä ja hyvitettyjen kiertoon kelpaamattomien eurometallirahojen määrästä sekä yksityiskohtaiset tiedot 4 artiklan 2 kohdan tai 6 artiklan 5 kohdan mukaisesti säädetyistä poikkeuksista.
2. Jotta jäsenvaltiot voivat seurata, miten laitokset noudattavat tätä asetusta, laitosten on pyydettäessä toimitettava jäsenvaltioille vähintään kerran vuodessa ainakin seuraavat tiedot:
a)
käytettyjen metallirahankäsittelylaitteiden tyyppi ja lukumäärä;
b)
kunkin metallirahankäsittelylaitteen sijainti; ja
c)
käsiteltyjen metallirahojen määrä metallirahankäsittelylaitetta ja yksikköarvoa kohti vuodessa ainakin yksikköarvoltaan kolmen suurimman metallirahan osalta.
3. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että tiedot eurometallirahojen hyvittämistä tai vaihtoa varten nimetyistä viranomaisista sekä yksityiskohtaisista säännöistä, kuten pakkausvaatimuksista ja maksuista, ovat saatavilla asiaa koskevilla verkkosivuilla ja asiaa koskevissa julkaisuissa.
4. Analysoituaan jäsenvaltioilta saamansa kertomukset komissio antaa talous- ja rahoituskomitealle vuosikertomuksen eurometallirahojen aitouden tarkistamista ja kiertoon kelpaamattomia eurometallirahoja koskevasta kehityksestä ja tältä osin saavutetuista tuloksista.
5. Komissio antaa Euroopan parlamentille ja neuvostolle kertomuksen tämän asetuksen toimivuudesta ja vaikutuksista viimeistään 30 päivänä kesäkuuta 2014. Kertomukseen voidaan liittää tarvittaessa lainsäädäntöehdotuksia tämän asetuksen yksityiskohtaisemmasta täytäntöönpanosta tai sen muuttamisesta erityisesti 6 ja 8 artiklan osalta.
13 artikla
Seuraamukset
Jäsenvaltioiden on vahvistettava tämän asetuksen rikkomisesta määrättäviä seuraamuksia koskevat säännöt ja toteutettava kaikki tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että ne pannaan täytäntöön. Säädettyjen seuraamusten on oltava tehokkaita, oikeasuhteisia ja varoittavia.
14 artikla
Voimaantulo
Tämä asetus tulee voimaan kahdentenakymmenentenä päivänä sen jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä.
Sitä sovelletaan 1 päivästä tammikuuta 2012 lukuun ottamatta III lukua, jota sovelletaan tämän asetuksen voimaantulosta lähtien.
Tämä asetus on kaikilta osiltaan velvoittava, ja sitä sovelletaan sellaisenaan jäsenvaltioissa perussopimusten mukaisesti.
Tehty Strasbourgissa 15 päivänä joulukuuta 2010.