ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 29. června 2011
týkající se státních podpor v odvětví zpracování uhynulých zvířat v roce 2003 - státní podpora C 23/05 (ex NN 8/04 a N 515/03)
(oznámeno pod číslem K(2011) 4425)
(Pouze francouzské znění je závazné)
(Text s významem pro EHP)
(2011/651/EU)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 108 odst. 2 této smlouvy,
vzhledem k těmto důvodům:
I. POSTUP
(1)
Dopisem ze dne 7. listopadu 2003 oznámilo stále zastoupení Francie při Evropské unii v souladu s čl. 108 odst. 3 Smlouvy o fungování Evropské unie (dále jen „Smlouva o fungování EU“) (1) Komisi, že některé podniky, které prodávají maso pro účely maloobchodu, budou osvobozeny od asanační dávky.
(2)
Původní oznámení se týkalo jednak podpor udělených v roce 2003 a zároveň podpor plánovaných na rok 2004. Protože část podpor již byla přidělena, rozhodla se tehdy Komise, že spis rozdělí. Toto rozhodnutí se v rámci podpor přidělených v roce 2003 zabývá pouze osvobozením od asanační daně.
(3)
Asanační dávka byla zrušena v dne 1. ledna 2004. Poté bylo financování veřejné služby zpracování uhynulých zvířat zajištěno zavedením „daně z porážky“, proti které Komise nevznesla námitky (2).
(4)
V rámci přezkoumání spisu o „dani z porážky“ (státní podpora N 515 A/03) zaslaly francouzské orgány Komisi příslušné informace k danému případu, zejména dopisem ze dne 29. prosince 2003.
(5)
Dopisem ze dne 7. dubna 2005, zaevidovaným dne 12. dubna 2005, francouzské orgány předložily doplňující informace, jež Komise požadovala dopisem ze dne 4. března 2005.
(6)
Komise ve věci předmětné podpory zahájila řízení v souladu s čl. 108 odst. 2 Smlouvy o fungování EU, a to dopisem č. SG(2005)D/202956 ze dne 7. července 2005.
(7)
Rozhodnutí Komise o zahájení řízení bylo zveřejněno v Úředním věstníku Evropské unie (3). Komise vyzvala ostatní členské státy a třetí zúčastněné strany k podání připomínek k dotyčným podporám.
(8)
Francouzské orgány zaslaly své připomínky v dopisech ze dne 20. září 2005 a 15. listopadu 2005, které byly zaevidovány dne 17. listopadu 2005.
(9)
Komise obdržela připomínky od Sdružení řeznictví, řeznictví-uzenářství, lahůdkářství (Confédération de la boucherie, boucherie-charcuterie, traiteurs, dále jen „CFBCT“) ze dne 18. října 2005 a připomínky jedné soukromé společnosti ze dne 17. října 2005 (4) a ze dne 11. července 2008.
(10)
Dopisem ze dne 18. dubna 2011 francouzské orgány potvrdily, že osvobození od platby daně z nákupu masa (takzvaná „asanační daň“) udělené na rok 2003 některým podnikům uvádějícím zemědělské produkty na trh spadá do oblasti působnosti nařízení Komise (ES) č. 1998/2006 ze dne 15. prosince 2006 o použití článků 87 a 88 Smlouvy na podporu de minimis (5).
II. POPIS
(11)
Předmětné opatření se týká financování veřejné asanační služby na rok 2003 a likvidace masokostních mouček, které již nemají obchodní využití.
(12)
Veřejná služba zpracování uhynulých zvířat se dříve financovala z asanačních daní, které byly zavedeny článkem 302a ZD francouzského všeobecného daňového zákoníku (Code général des impôts français), který vychází z článku 1 zákona č. 96-1139 ze dne 26. prosince 1996 o sběru a likvidaci uhynulých zvířat a jatečních odpadů (dále jen „zákon z roku 1996“).
(13)
Asanační daň se vybírá z nákupu masa a některých dalších produktů jakoukoliv osobou, která provádí maloobchodní prodej těchto produktů. Daní jsou v zásadě povinné všechny osoby, které provádějí maloobchodní prodej. Jejím základem byla hodnota bez daně z přidané hodnoty (DPH) u nákupů bez ohledu na původ produktu:
-
maso a droby, čerstvé nebo vařené, chlazené nebo mražené, drůbeží, králičí, ze zvěře nebo ze skotu, ovcí, koz, prasat a koňů, oslů a jejich kříženců,
-
solená masa, uzenářské výrobky, sádlo, zpracované masové konzervy a konzervy z drobů,
-
krmivo na základě masa a drobů.
(14)
Podniky, jejichž obrat za předcházející kalendářní rok byl nižší než 2 500 000 francouzských franků (FRF) (6) (381 122 EUR) bez DPH, byly od daně osvobozeny. Sazby pro vyměření daně byly stanoveny podle výše měsíčních nákupů bez DPH na 0,5 % do 125 000 FRF (19 056 EUR) a na 0,9 % nad 125 000 FRF. Článkem 35 opravného finančního zákona na rok 2000 (zákon č. 2000-1353 ze dne 30. prosince 2000) byly provedeny určité změny v mechanismu asanační daně, které vstoupily v platnost 1. ledna 2001. Účelem těchto změn bylo čelit účinkům krize BSE a z nich plynoucím vícenákladům. Základ daně byl tedy rozšířen i na „ostatní masné výrobky“. Sazba daně byla stanovena na 2,1 % při výši měsíčních nákupů do 125 000 FRF (19 056 EUR) a na 3,9 % nad 125 000 FRF. Kromě toho byly všechny podniky s obratem za předcházející kalendářní rok nižším než 5 000 000 FRF (762 245 EUR) bez DPH od daně osvobozeny.
(15)
Původně, tj. od 1. ledna 1997, byl výnos z daně přidělen do fondu za tímto účelem zvláště založeného, jehož předmětem bylo financování služby sběru a odstraňování kadáverů zvířat a jatečních konfiskátů prohlášených za nevhodné pro lidskou spotřebu a pro výživu zvířat, tj. činností stanovených článkem 264 zemědělského zákoníku jako úloha veřejné služby. Fond byl řízen Národním střediskem pro plánování struktur zemědělství (Centre national pour l’aménagement des structures des exploitations agricoles, CNASEA).
(16)
Od 1. ledna 2001 byl výtěžek z asanační daně přidělován do souhrnného státního rozpočtu, tedy již ne do za tímto účelem vytvořeného fondu. Na rok 2003 mělo ministerstvo pro zemědělství, potraviny, rybolov a pro venkov k dispozici prostředky na základě vyhlášky č. 2002-1580 ze dne 30. prosince 2002 o uplatňování finančního zákona v roce 2003. Spadaly do běžných výdajů tohoto ministerstva v části IV, Veřejná opatření, 4. oddíl, ekonomická opatření, pobídky a intervence. Na rok 2003 byl výnos z této daně ohodnocen na 550 milionů EUR.
(17)
Oznámení na rok 2003 počítalo s podporou na uskladnění a likvidaci masokostních mouček a s podporou pro převoz a likvidaci uhynulých zvířat a pro jateční odpady. Dále zákon z roku 1996 stanovoval osvobození podniků prodávajících maso pro účely maloobchodu, jejichž roční obrat byl nižší než 762 245 EUR. Podle informací, které má Komise k dispozici, platil zákon z roku 1996 po celý rok 2003.
(18)
Komise ve svém rozhodnutí o zahájení řízení dospěla k závěru, že u opatření podpory týkajících se sběru a likvidace uhynulých zvířat, uskladnění a likvidace masokostních mouček a jatečních odpadů nehrozí, že by měla vliv na podmínky obchodu v takové míře, která by byla v rozporu se společným zájmem. Mohou tedy využít výjimku podle čl. 107 odst. 3 písm. c) Smlouvy o fungování EU, jelikož se jedná o opatření, která mohou přispět k rozvoji odvětví. Komise se však rozhodla zahájit řízení podle čl. 108 odst. 2 Smlouvy o EU, pokud jde o existenci podpor podnikům osvobozeným od asanační daně a o slučitelnost těchto podpor.
(19)
V okamžiku zahájení šetření se Komise domnívala, že osvobození od asanační daně způsobilo ztrátu na státních příjmech, a toto osvobození se tak jevilo jako neodůvodněné vzhledem k povaze a struktuře daňového systému, jehož smyslem je zajišťovat státu příjmy. Osvobození se podle informací, které měla Komise k dispozici, totiž nevztahovalo na obrat realizovaný prodejem masa, ale na celkový obrat z prodeje.
(20)
Protože se asanační daň počítá z hodnoty masných výrobků, nezdálo se odůvodněné osvobodit od úhrady daně podnik s vyšším obratem z prodeje masa, zatímco by jeho konkurent, který by s masnými výrobky realizoval nižší obrat, dani podléhal.
(21)
Proto se zdálo, že uvedené osvobození vytváří selektivní výhodu. Jednalo by se tedy o podporu prodejců, jejichž daňové zatížení by se díky osvobození zmírnilo. Na základě číselných údajů, které se týkají obchodu s masem, Komise usoudila, že osvobození od daně pro rok 2003 obchodníků, kteří realizují obrat nižší než 762 245 EUR, je výhoda představující státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy o fungování EU.
(22)
Komise nemohla vyloučit, že osvobození od daně nemá vliv na obchod mezi členskými státy, zejména v hraničních oblastech.
(23)
Osvobození od daně obchodníků, kteří realizují obrat nižší než 762 245 EUR, se tedy jevilo jako státní podpora ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy o fungování EU.
(24)
Osvobození se v daném případě jevilo jako snížení nákladů bez jakéhokoliv stimulačního prvku a bez protihodnoty ze strany příjemců, jehož slučitelnost s pravidly hospodářské soutěže nebyla prokázána.
(25)
Komise se proto domnívala, že podpora spadá do oblasti působnosti bodu 3.5 Pokynů Společenství o státní podpoře v odvětví zemědělství (7), které byly v té době platné. V uvedeném bodě bylo stanoveno, že aby byla opatření považována za slučitelná se společným trhem, musí jakékoli opatření obsahovat pobídkový prvek nebo vyžadovat nějaké protiplnění na straně příjemce. Kromě výjimek výslovně stanovených v právním řádu Společenství nebo v uvedených pokynech, jsou jednostranné státní podpory určené pouze ke zlepšení finanční situace producentů, které nijak nepřispívají rozvoji odvětví, přirovnávány k provozním podporám, jsou tedy neslučitelné se společným trhem.
(26)
U podniků osvobozených od asanační daně nemohla Komise vyloučit, že se jedná o státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy o fungování EU a že jde o provozní podporu, u níž Komise měla pochybnosti o slučitelnosti s vnitřním trhem.
III. PŘIPOMÍNKY FRANCIE
(27)
Francouzské orgány zaslaly své připomínky v dopise ze dne 20. září 2005 a ze dne 15. listopadu 2005. Ve svých dopisech potvrdily, že se v případě osvobození od daně podniků, které nepodléhaly dani, bezesporu jednalo o podporu v smyslu Smlouvy o ES. Komise navíc došla k podobnému závěru ve svém rozhodnutí 2005/474/ES (8), které se týkalo osvobození od daně od 1. ledna 1997 do 31. prosince 2002 (podpora NN 17/01, nové číslo C 49/02).
(28)
Francouzské orgány však argumentovaly před vstupem v platnost nařízení (ES) č. 1998/2006, že podpory spadaly do oblasti působnosti nařízení Komise (ES) č. 69/2001 ze dne 12. ledna 2001 o použití článků 87 a 88 Smlouvy o ES na podporu de minimis (9). Podle nich vyplývalo z počtu dotyčných podniků, jichž bylo ročně v průměru více než 100 000, a z hodnoty ročního obratu pro osvobození od daně (762 245 EUR), že výše osvobození, kterou by bylo možné považovat za státní podporu, byla každopádně nižší než maximální částka 100 000 EUR během tříletého období, jak stanoví nařízení (ES) č. 69/2001.
(29)
Aby francouzské orgány prokázaly, že maximální částka u podniků, které byly osvobozeny v roce 2003, byla systematicky nižší než 100 000 EUR během tříletého období, využily dvě metody.
(30)
Nejprve určily roční obrat podniku, který platí během tříletého období daně ve výši 100 000 EUR, což ročně činí v průměru 33 333 EUR. Z této částky se vycházelo a pro jednotlivé daňové sazby (2,1 % a 3,9 %) se stanovil základ pro výpočet daně odpovídající nákupům masa daného podniku. Na základě hodnoty těchto nákupů masa pak francouzské orgány odhadly roční obrat, přičemž vycházely z (nadnesené) hypotézy, že se daný podnik specializuje na obchod s masem. Pomocí této metody pak stanovily obrat podniku, který byl výrazně vyšší než mezní hodnota pro osvobození od daně. Její výše činila 762 245 EUR, mezní hodnota tak byla výrazně překročena, což znamená, že podnik, který během tří let platí daně ve výši 100 000 EUR, nemůže být v žádném případě osvobozen od daně z nákupu masa.
(31)
Dále se pak francouzské orgány snažily stanovit výši daně podniku specializovaného na maso, jehož obrat činí 762 000 EUR, tedy je těsně pod mezní hodnotou pro osvobození od daně. Z koeficientu nákupu/obratu ve výši 0,58 (10) francouzské orgány vypočítaly hodnotu nákupů masa takového podniku na 441 960 EUR (762 000 × 0,58). Tato druhá metoda výpočtu ukazuje, že maximální částka osvobození činí 13 132 EUR ročně na jeden podnik, což je každopádně částka nižší než 100 000 EUR během tří let.
(32)
Po vstupu nařízení (ES) č. 1998/2006 v platnost francouzské orgány potvrdily, že osvobození od platby daně z nákupu masa (takzvaná „asanační daň“) udělené na rok 2003 některým podnikům uvádějícím zemědělské produkty na trh spadá do oblasti působnosti uvedeného nařízení, zejména článku 5, který se týká přechodných opatření.
IV. PŘIPOMÍNKY TŘETÍCH STRAN
(33)
Sdružení řeznictví, řeznictví-uzenářství, lahůdkářství (dále jen „CFBCT“) nejprve upozornilo, že předmětné opatření neodpovídá definici státní podpory a že daňový mechanismus uplatňovaný pro některé podniky v závislosti na výši jejich obratu je zcela oprávněný s ohledem na povahu daňového systému. Podle CFBCT byla daň z nákupu masa hrazena a kontrolována podle pravidel platných pro DPH a obdobné daně. Stanovení mezní hodnoty pro osvobození od daně vycházelo z objektivních a racionálních kritérií, která byla shodná jako u mezních hodnot vztahujících se na jiné daně. Zákon z roku 1996 odpovídal logice francouzského systému pro vybírání DPH. Cílem zákona tedy nebylo vytvořit zvláštní výhody pro některé podniky, ale zavést hranici zdanění a zohlednit schopnost některých podniků platit daně a zejména zohlednit životosachopnost malých řeznictví.
(34)
Podle sdružení CFBCT toto opatření také nemělo vliv na obchod uvnitř Společenství. Protože se totiž týkalo velmi malých podniků a protože jsou tyto podniky činné na trhu, který je ze zeměpisného hlediska extrémně omezený, je důvod pochybovat o tom, že by opatření bylo státní podporou ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy o fungování EU.
(35)
Sdružení CFBCT zdůrazňuje, že ačkoliv podniky osvobozené od platby daně skutečně měly prospěch z podpory, byla tato podpora každopádně v souladu s pravidly Smlouvy.
(36)
Komise by osvobození od daně malých řeznictví a lahůdkářství měla v daném případě považovat za odůvodněné cílem všeobecného zájmu: řízení krize vyvolané nemocí šílených krav a nezbytné zpracování nebezpečných produktů. Navíc se toto opatření týkalo pouze malých a středních podniků a teoreticky by se na něj vztahovala nařízení o osvobození, která byla v té době platná, tedy nařízení Komise (ES) č. 70/2001 ze dne 12. ledna 2001 o použití článků 87 a 88 Smlouvy o ES na státní podpory malým a středním podnikům (11) a nařízení Komise (ES) č. 1/2004 ze dne 23. prosince 2003 o použití článků 87 a 88 Smlouvy o ES na státní podporu malým a středním podnikům působícím v produkci, zpracování a uvádění zemědělských produktů na trh (12).
(37)
Sdružení CFBCT se každopádně domnívá, že požadavek na vrácení podpory, ke kterému by došlo po případném ohodnocení opatření jako státní podpory neslučitelné s jednotným trhem, by bylo v rozporu s článkem 14 nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES (13), protože záporným rozhodnutím a vracením podpory by se nezohlednila oprávněná očekávání podniků, kterým byla udělena podpora.
(38)
Každopádně pokud by byla výše podpory dodatečně stanovena na základě zpětného paušálního zdanění, zřejmě by byla pod mezní hodnotou pro minimální podporu, protože potenciální příjemci těchto podpor byly většinou mikroponiky.
(39)
Podle informací, které má Komise k dispozici, se uvedená soukromá společnost ve Francii zabývá distribucí potravin. Protože tato společnost v letech 2001 až 2003 podléhala asanační dani a protože požadovala vrácení částky zaplacené francouzským daňovým orgánům, domnívá se, že je v jejím zájmu předložit k danému případu připomínky.
(40)
Tato společnost se domnívá, že v rozporu se závěry Komise v rozhodnutí o zahájení řízení ze dne 5. července 2005 (2005/C 228/06) (14), nebylo zrušeno propojení mezi podporou v odvětví zpracování uhynulých zvířat a daní z nákupu masa. Podle ní je asanační daň na rok 2003 založená na článku 302a ZD francouzského všeobecného daňového zákoníku (Code général des impôts français) a financuje mechanismus státních podpor podle článku 107 Smlouvy o fungování EU. Protože tento mechanismus nebyl předem Komisi oznámen, měl by se prohlásit za protiprávní.
(41)
Dále se uvedená společnost domnívá, že osvobození od daně není slučitelné s článkem 107 Smlouvy o fungování EU, tedy ani se zásadou rovnosti v daňové oblasti a proto ani s pravidly hospodářské soutěže.
V. POSOUZENÍ
(42)
V souladu s čl. 107 odst. 1 Smlouvy o fungování EU jsou podpory poskytované v jakékoli formě státem nebo ze státních prostředků, které narušují nebo mohou narušit hospodářskou soutěž tím, že zvýhodňují určité podniky nebo určitá odvětví výroby, pokud ovlivňují obchod mezi členskými státy, neslučitelné se společným trhem, nestanoví-li Smlouva jinak.
(43)
Na základě článku 21 nařízení Rady (EHS) č. 2759/75 ze dne 29. října 1975 o společné organizaci trhu s vepřovým masem (15) se články 107, 108 a 109 Smlouvy o fungování EU vztahují na odvětví vepřového masa. Vztahují se na odvětví hovězího a telecího masa v souladu s článkem 40 nařízení Rady (ES) č. 1254/1999 ze dne 17. května 1999 o společné organizaci trhu s hovězím a telecím masem (16). Před přijetím nařízení (ES) č. 1254/1999 se články 107, 108 a 109 Smlouvy o fungování EU vztahovaly na odvětví hovězího a telecího masa v souladu s článkem 24 nařízení Rady (EHS) č. 805/68 (17). Vztahují se na odvětví ovčího a kozího masa v souladu s článkem 22 nařízení Rady (ES) č. 2467/98 ze dne 3. listopadu 1998 o společné organizaci trhu s ovčím a kozím masem (18). Vztahují se na odvětví drůbežího masa v souladu s článkem 19 nařízení Rady (EHS) č. 2777/75 ze dne 29. října 1975 o společné organizaci trhu s drůbežím masem (19). Nařízením Rady (ES) č. 1234/2007 ze dne 22. října 2007, kterým se stanoví společná organizace zemědělských trhů a zvláštní ustanovení pro některé zemědělské produkty („jednotné nařízení o společné organizaci trhů“) (20) se zrušila tato jednotlivá nařízení a v jeho článku 180 se stanovilo, že se pravidla státních podpor vztahují na výše uvedené produkty.
(44)
Francouzské orgány potvrdily, že osvobození od platby daně z nákupu masa (takzvaná „asanační daň“) udělené na rok 2003 některým podnikům uvádějícím zemědělské produkty na trh spadá do oblasti působnosti nařízení (ES) č. 1998/2006.
(45)
Podle nařízení (ES) č. 1998/2006 se má u podpor splňujících podmínky stanovené nařízením za to, že nesplňují všechna kritéria čl. 107 odst. 1 Smlouvy o fungování EU, a že tedy nepodléhají povinnosti informovat podle 108 odst. 3 Smlouvy o fungování EU.
(46)
Nařízení (ES) č. 1998/2006 se vztahuje na podporu udělenou podnikům ve všech odvětvích, ale u podniků činných v odvětví zpracování a uvádění produktů uvedených v příloze I Smlouvy o ES na trh pouze v případě, že výše podpory není stanovena na základě ceny nebo množství produktů tohoto typu zakoupených od primárních producentů nebo uvedených na trh danými podniky a není-li poskytnutí podpory závislé na podmínce, že bude zčásti nebo zcela předána prvovýrobcům.
(47)
V souladu s čl. 5 odst. 1 nařízení (ES) č. 1998/2006 se toto nařízení rovněž použije na podpory poskytnuté před jeho vstupem v platnost podnikům provozujícím zpracovávání a uvádění na trh zemědělských produktů, jestliže podpora splňuje veškeré podmínky stanovené v článku 1 a 2. Nařízení (ES) č. 1998/2006 vstoupilo v platnost dnem 29. prosince 2006.
(48)
V souladu s čl. 2 odst. 2 a 3 nařízení (ES) č. 1998/2006 nesmí celková výše podpory de minimis poskytnuté jednomu podniku v kterémkoli tříletém období přesáhnout částku 200 000 EUR. Stanovený strop se vztahuje na příspěvek vyplacený v hotovosti. U všech použitých částek se jedná o hrubé částky, tj. před srážkou přímé daně nebo jiných poplatků. Je-li podpora poskytnuta jinak než formou příspěvku, stanoví se její výše podle hrubého ekvivalentu příspěvku podpory.
(49)
Předmětné podniky byly činné ve zpracování a uvádění na trh produktů uvedených v příloze I Smlouvy o ES a dalších produktů a v roce 2003 byly osvobozeny od asanační daně. V souladu s přechodnými opatřeními uvedenými v článku 5 nařízení (ES) č. 1998/2006 se proto v tomto případě uvedené nařízení použije.
(50)
Francouzské orgány prokázaly, že podmínky požadované nařízením (ES) č. 1998/2006 jsou splněny, protože ekvivalent podpory, kterou každý příjemce obdržel, ani v jednom případě nepřesáhl 200 000 EUR v tříletém období, neboť maximální osvobozená částka činila 13 132 EUR ročně na jeden podnik (viz 29. bod odůvodnění).
(51)
Vzhledem k výše uvedenému se Komise domnívá, že osvobození podniků prodávajících maso pro účely maloobchodu, jejichž roční obrat byl v roce 2003 nižší než 762 245 EUR, spadá do oblasti působnosti nařízení (ES) č. 1998/2006 a splňuje podmínky stanovené uvedeným nařízením. Proto toto osvobození není státní podporou ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy o fungování EU,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Osvobození od asanační daně na rok 2003 podniků prodávajících maso pro účely maloobchodu, jejichž roční obrat je nižší než 762 245 EUR, není podporou ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy o fungování EU.
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno Francii.
V Bruselu dne 29. června 2011.
KOMISSION PÄÄTÖS,
annettu 29 päivänä kesäkuuta 2011,
renderointialan tuista vuonna 2003 Valtiontuki C 23/05 (ex NN 8/04 ja ex N 515/03)
(tiedoksiannettu numerolla K(2011) 4425)
(Ainoastaan ranskankielinen teksti on todistusvoimainen)
(ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)
(2011/651/EU)
EUROOPAN KOMISSIO, joka
ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen, ja erityisesti sen 108 artiklan 2 kohdan,
sekä katsoo seuraavaa:
I. MENETTELY
(1)
Ranskan pysyvä edustusto Euroopan unionissa ilmoitti Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen (jäljempänä ’SEUT-sopimus’) (1) 108 artiklan 3 kohdan mukaisesti 7 päivänä marraskuuta 2003 päivätyllä kirjeellä komissiolle toimenpiteestä, joka koski tiettyjen lihan vähittäismyyntiyritysten vapauttamista renderointimaksusta.
(2)
Alkuperäinen ilmoitus koski vuonna 2003 myönnettyjä tukia ja vuodeksi 2004 ja siitä eteenpäin suunniteltuja tukia. Koska osa tuista oli jo myönnetty, komissio päätti jakaa tukiohjelman. Tässä päätöksessä tutkitaan ainoastaan vuonna 2003 myönnetty vapautus renderointimaksusta.
(3)
Renderointimaksu poistettiin käytöstä 1 päivänä tammikuuta 2004. Julkisen renderointipalvelun rahoitus varmistetaan jatkossa ”teurastusmaksulla”, jota komissio päätti olla vastustamatta (2).
(4)
”Teurastusmaksua” (valtiontuki N 515A/03) koskevan tapauksen tutkinnan yhteydessä ja erityisesti 29 päivänä joulukuuta 2003 päivätyssä kirjeessä Ranskan viranomaiset toimittivat komissiolle myös tämän tapauksen kannalta merkityksellisiä tietoja.
(5)
Komissio pyysi 4 päivänä maaliskuuta 2005 päivätyllä kirjeellä lisätietoja, jotka Ranskan viranomaiset toimittivat 7 päivänä huhtikuuta 2005 päivätyllä ja 12 päivänä huhtikuuta 2005 saapuneeksi kirjatulla kirjeellä.
(6)
Komissio aloitti SEUT-sopimuksen 108 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun menettelyn kyseisestä tuesta 7 päivänä heinäkuuta 2005 päivätyllä kirjeellä nro SG(2005)D/202956.
(7)
Päätös menettelyn aloittamisesta julkaistiin Euroopan unionin virallisessa lehdessä (3). Komissio kehotti muita jäsenvaltioita ja asianomaisia esittämään huomautuksensa kyseisistä tuista.
(8)
Ranskan viranomaiset lähettivät huomauksensa 20 päivänä syyskuuta 2005 ja 15 päivänä marraskuuta 2005 päivätyillä ja 17 päivänä marraskuuta 2005 saapuneiksi kirjatuilla kirjeillä.
(9)
Lisäksi komissio sai huomautuksia Confédération de la boucherie, boucherie-charcuterie, traiteursilta (liha-, leikkele- ja lihajalostealan liitto, jäljempänä ’CFBCT’) 18 päivänä lokakuuta 2005 päivätyllä kirjeellä ja eräältä yksityisyritykseltä (4)17 päivänä lokakuuta 2005 ja 11 päivänä heinäkuuta 2008 päivätyillä kirjeillä.
(10)
Ranskan viranomaiset vahvistivat 18 päivänä huhtikuuta 2011 päivätyllä kirjeellä, että tietyille maataloustuotteiden markkinointiyrityksille lihanostosta perittävästä maksusta (jäljempänä ’renderointimaksu’) vuonna 2003 myönnetty vapautus kuuluu perustamissopimuksen 87 ja 88 artiklan soveltamisesta vähämerkityksiseen tukeen 15 päivänä joulukuuta 2006 annetun komission asetuksen (EY) N:o 1998/2006 (5) soveltamisalaan.
II. KUVAUS
(11)
Toimenpiteessä on kyse renderointia ja kaupalliseen käyttöön soveltumattoman lihaluujauhon tuhoamista koskevan julkisen palvelun rahoittamisesta vuonna 2003.
(12)
Julkinen renderointipalvelu rahoitettiin aikaisemmin renderointimaksulla, joka otettiin käyttöön 26 päivänä joulukuuta 1996 annetun eläinten ruhojen ja teurastusjätteiden keruuta ja hävittämistä koskevan Ranskan lain nro 96-1139 1 pykälään perustuvan, yleisen verolain (Code géneral des impôts) 302 bis ZD pykälän nojalla (jäljempänä ’vuoden 1996 verolaki’).
(13)
Renderointimaksu koski lihan ja muiden eriteltyjen tuotteiden ostoa kaikkien näitä tuotteita vähittäismyynnissä myyvien henkilöiden toimesta. Maksu perittiin periaatteessa kaikilta vähittäismyyntiä harjoittavilta henkilöiltä. Sen määräytymisperusteena oli seuraavien, alkuperältään kaikenlaisten tuotteiden ostoarvo ilman alv:tä:
-
tuore tai kypsennetty, jäähdytetty tai jäädytetty siipikarjan- ja kaninliha, riistan liha, naudan-, lampaan-, vuohen-, sian-, hevosen- ja aasinliha sekä näiden risteytysten liha ja näiden eläinten muut osat;
-
suolaliha, makkaravalmisteet, sianihra, lihasäilykkeet ja sisäelinjalosteet;
-
lihasta ja muista eläimenosista valmistetut rehut.
(14)
Maksusta vapautettiin yritykset, joiden liikevaihto oli edellisenä kalenterivuonna alle 2 500 000 Ranskan frangia (FRF) (6) (381 122 euroa) ilman alv:tä. Ilman alv:tä vahvistetuksi maksuprosentiksi vahvistettiin 0,5 prosenttia 125 000 Ranskan frangin (19 056 euroa) suuruisiin kuukausittaisiin ostoeriin asti ja 0,9 prosenttia 125 000 Ranskan frangia ylittävien ostoerien osalta. Vuoden 2000 lisätalousarviota korjaavan lain (30 päivänä joulukuuta 2000 annettu laki nro 2000-1353) 35 pykälällä tehtiin renderointimaksun rakenteeseen muutoksia, jotka tulivat voimaan 1 päivänä tammikuuta 2001. Näiden muutosten tarkoituksena oli torjua BSE-kriisin vaikutuksia ja siitä aiheutuvia lisäkuluja. Näin ollen maksu laajennettiin koskemaan myös ”muita eläinperäisiä tuotteita”. Maksuprosentiksi vahvistettiin 2,1 prosenttia 125 000 Ranskan frangin (19 056 euroa) suuruisiin kuukausittaisiin ostoeriin asti ja 3,9 prosenttia tämän ylittävien ostoerien osalta. Lisäksi kaikki yritykset, joiden liikevaihto oli edellisenä kalenterivuonna alle 5 000 000 Ranskan frangia (762 245 euroa) ilman alv:tä, vapautettiin maksun suorittamisesta.
(15)
Alun perin eli 1 päivästä tammikuuta 1997 lähtien maksusta saatavat tulot siirrettiin tätä varten perustettuun rahastoon, josta oli tarkoitus rahoittaa ihmisten ja eläinten ravinnoksi kelpaamattomien eläinten ruhojen ja teurasjätteiden keruu- ja hävittämispalveluun sisältyvät toimet, jotka määritellään maaseutulain 264 pykälässä julkisen palvelun tehtäväksi. Rahastoa hoiti kansallinen maatilarakenteiden kunnostuskeskus (CNASEA).
(16)
Renderointimaksuista kertyvät tulot on 1 päivästä tammikuuta 2001 alkaen siirretty suoraan valtion yleiseen talousarvioon eikä enää tätä tarkoitusta varten perustettuun rahastoon. Vuonna 2003 määrärahat avattiin vuoden 2003 varainhoitolain soveltamisesta 30 päivänä joulukuuta 2002 annetun säädöksen nro 2002-1580 nojalla maatalous-, elintarvike-, kalastus- ja maaseutuministeriölle. Ne kirjattiin ministeriön tavanomaisiin toimintakustannuksiin talousarvion IV luvun (Valtion tukitoimet) 4 momentille (elinkeinotoimet, kannustimet ja tuet). Renderointimaksuista kertyi tuloa arviolta 550 miljoonaa euroa vuonna 2003.
(17)
Vuoden 2003 ilmoitus koski tukien myöntämistä lihaluujauhon varastointiin ja hävittämiseen sekä kuolleiden eläinten ja teurasjätteen kuljettamiseen ja hävittämiseen. Lisäksi vuoden 1996 verolaissa vapautettiin renderointimaksusta lihatuotteiden vähittäismyyntiyritykset, joiden liikevaihto on alle 762 245 euroa. Komission saatavilla olevien tietojen mukaan vuoden 1996 verolaki oli voimassa koko vuoden 2003 ajan.
(18)
Tutkintamenettelyn aloittamista koskevassa päätöksessään komissio totesi, että tuet kuolleiden eläinten ja teurasjätteen kuljettamiseen ja hävittämiseen sekä lihaluujauhon varastointiin ja hävittämiseen eivät muuta kaupankäynnin edellytyksiä yhteisen edun kanssa ristiriitaisella tavalla. Niihin voitiin siten soveltaa SEUT-sopimuksen 107 artiklan 3 kohdan c alakohdassa tarkoitettua poikkeusta toimenpiteille, jotka edistävät alan kehitystä. Renderointimaksuista vapautetuille yrityksille myönnetyn tuen osalta komissio päätti kuitenkin aloittaa SEUT-sopimuksen 108 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun menettelyn, jossa tutkitaan tuen olemassaolo ja soveltuvuus sisämarkkinoille.
(19)
Tutkintamenettelyä aloittaessaan komissio katsoi, että renderointimaksusta vapauttaminen merkitsee valtiolle varojen menetystä, eikä se vaikuta perustellulta valtion varojen turvaamiseen tähtäävän verotusjärjestelmän luonteen ja taloudellisen rakenteen kannalta. Komission saatavilla olleiden tietojen perusteella vapautus ei nimittäin viitannut lihan myynnillä saavutettuun liikevaihtoon vaan kokonaismyyntiin.
(20)
Koska maksu lasketaan lihatuotteiden arvosta, ei vaikuttanut perustellulta vapauttaa maksusta yritystä, jonka liikevaihto on lihan myynnin osalta suurempi, samalla kun maksua sovellettaisiin kilpailevaan yritykseen, jonka lihatuotteiden avulla saavuttama liikevaihto on pienempi.
(21)
Näin ollen komissio katsoi, että vapautuksella myönnettiin valikoivaa etua. Kyseessä oli tuki maksusta vapautetuille myyjille, sillä näiden verorasitus keveni. Lihan kauppaa koskevien lukujen perusteella komissio totesi, että kauppiaille, joiden liikevaihto oli alle 762 245 euroa, vuonna 2003 myönnetty maksuvapautus merkitsi etuutta, jota on pidettävä SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdan mukaisena valtiontukena.
(22)
Komissio ei voinut sulkea pois sitä, että maksusta vapauttaminen vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan etenkin rajaseuduilla.
(23)
Näin ollen komissio päätyi siihen, että kauppiaille, joiden liikevaihto on alle 762 245 euroa, myönnetty maksuvapautus on SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea.
(24)
Tässä tapauksessa vapautuksessa vaikutti olevan kyse kustannusten keventämisestä, johon ei sisältynyt minkäänlaisia kannustavia piirteitä eikä vastasuoritusta tuensaajalta. Vapautuksen yhteensopivuutta kilpailusääntöjen kanssa ei ollut siis osoitettu.
(25)
Tällä perusteella komissio katsoi tuen kuuluvan tuolloin sovellettujen maatalousalan valtiontukea koskevien yhteisön suuntaviivojen (7) 3.5 kohdan soveltamisalaan. Kyseisessä kohdassa määrätään, että tukitoimenpiteeseen on aina sisällyttävä jokin kannustava piirre tai siinä on edellytettävä tuensaajalta jonkinlaista vastasuoritusta, jotta sitä voitaisiin pitää yhteismarkkinoille soveltuvana. Ellei yhteisön lainsäädännössä tai maatalouden suuntaviivoissa ole erityisesti mainittu poikkeuksesta, katsotaan yksinomaan tuottajien taloudellisen aseman parantamiseen tarkoitetut yksipuoliset valtiontuet, jotka eivät millään tavoin edistä alan kehitystä, toimintatuiksi, jotka eivät sovellu yhteismarkkinoille.
(26)
Komissio ei siten voinut sulkea pois sitä, että yritysten vapauttaminen renderointimaksusta on SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea ja että kyseessä on toimintatuki, jonka soveltuvuus sisämarkkinoille vaikutti komissiosta kyseenalaiselta.
III. RANSKAN HUOMAUTUKSET
(27)
Ranskan viranomaiset esittivät huomautuksensa 20 päivänä syyskuuta 2005 ja 15 päivänä marraskuuta 2005 päivätyillä kirjeillä. Niiden mukaan ei voida kiistää, että maksuvapautus on EY:n perustamissopimuksessa tarkoitettua tukea vapautetuille yrityksille. Ne huomauttavat, että komissio päätyi vastaavaan luonnehdintaan 1 päivän tammikuuta 1997 ja 31 päivän joulukuuta 2002 välisenä aikana sovelletusta vapautuksesta tekemässään päätöksessä 2005/474/EC (8) (tuki NN 17/2001, joka rekisteröitiin uudelleen numerolla C 49/2002).
(28)
Ennen asetuksen (EY) N:o 1998/2006 voimaantuloa Ranskan viranomaiset kuitenkin väittivät, että tuet kuuluvat EY:n perustamissopimuksen 87 ja 88 artiklan soveltamisesta vähämerkityksiseen tukeen 12 päivänä tammikuuta 2001 annetun komission asetuksen (EY) N:o 69/2001 (9) soveltamisalaan. Niiden mukaan maksusta vapautettujen yritysten lukumäärä (vuosittain keskimäärin yli 100 000 yritystä) ja vapautuksen perusteena sovellettu liikevaihdon kynnysarvo (762 245 euroa) osoittavat, että mahdolliseksi valtiontueksi luonnehditun vapautuksen määrä ei missään vaiheessa ylittänyt 100 000 euron enimmäismäärää asetuksessa (EY) N:o 69/2001 tarkoitetulla kolmen vuoden ajanjaksolla.
(29)
Ranskan viranomaiset sovelsivat kahta laskentamenetelmää osoittaakseen, että yrityksille vuonna 2003 myönnetyn vapautuksen määrä jäi kolmen vuoden ajanjaksolla järjestelmällisesti alle 100 000 euron enimmäismäärän.
(30)
Ensinnäkin Ranskan viranomaiset laskivat liikevaihdon olettaen, että yritykseltä on kolmen vuoden ajanjaksolla peritty 100 000 euroa eli vuosittain keskimäärin 33 333 euroa renderointimaksua. Tulokseksi saadun, veroluokan (2,1 % ja 3,9 %) mukaan jaotellun liikevaihdon perusteella muodostettiin yrityksen lihanostoista perittävän renderointimaksun määräytymisperuste. Näin määritetystä lihanostojen arvosta johdettiin lopuksi yrityksen arvioitu vuotuinen liikevaihto sillä maksimalistisella oletuksella, että kyseessä on lihan kauppaan erikoistunut yritys. Tällä laskentamenetelmällä tulokseksi saatu liikevaihto on huomattavasti verovapautuksen kynnysarvoa suurempi. Vapautuksen kynnysarvo 762 245 euroa ylittyy siis selvästi, mikä tarkoittaa, että yritystä, jolta peritään maksua 100 000 euroa kolmen vuoden ajanjaksolla, ei missään tapauksessa voida vapauttaa lihanostosta perittävästä maksusta.
(31)
Toiseksi Ranskan viranomaiset laskivat veron määrän sillä oletuksella, että liha-alalle erikoistuneen yrityksen liikevaihto on 762 000 euroa eli juuri alle kynnysarvon. Liikevaihdosta vähennettiin yrityksen lihanostojen määrä eli 441 960 euroa, joka saatiin kertomalla liikevaihto ostojen/liikevaihdon suhdeluvulla 0,58 (10) (762 000 * 0,58). Tämän laskentamenetelmän mukaan vapautusta myönnettiin vuosittain enintään 13 132 euroa yritystä kohti eli sen kokonaismäärä jää joka tapauksessa alle 100 000 euron kolmen vuoden ajanjaksolla.
(32)
Asetuksen (EY) N:o 1998/2006 voimaantulon jälkeen Ranskan viranomaiset vahvistivat, että tietyille maataloustuotteiden markkinointiyrityksille lihanostosta perittävästä maksusta (jäljempänä ’renderointimaksu’) vuodeksi 2003 myönnetty vapautus kuuluu kyseisen asetuksen ja erityisesti sen siirtymätoimenpiteitä koskevan 5 artiklan soveltamisalaan.
IV. KOLMANSIEN OSAPUOLTEN HUOMAUTUKSET
(33)
Ensinnäkin CFBCT väittää, ettei toimenpide täytä valtiontueksi luokittelun edellytyksiä ja että tiettyihin yrityksiin liikevaihdon perusteella sovellettavaa maksumekanismia voidaan perustella verotusjärjestelmän yleisellä rakenteella. CFBCT:n mukaan renderointimaksua perittiin ja sen perimistä valvottiin arvonlisäveroa ja veronluonteisia maksuja koskevien sääntöjen mukaisesti. Vapautuksen kynnysarvo määritettiin samoilla objektiivisilla ja järkevillä perusteilla kuin muidenkin veronluonteisten maksujen kynnysarvot. Vuoden 1996 verolaki vastaa täysin arvonlisäveron kantoa koskevan Ranskan järjestelmän sisäistä logiikkaa. Sillä ei siis pyritty tuottamaan erityistä etua tietyille yrityksille, vaan tosiasiallisesti sen tarkoituksena oli huomioida yritysten veronmaksukyky ja etenkin lihakauppojen kannattavuus vahvistamalla verotukselle tietty kynnysarvo.
(34)
CFBCT:n mukaan toimenpide ei myöskään vaikuttanut yhteisön sisäiseen kauppaan. Toimenpiteen kohteena olleiden yritysten erittäin pieni koko ja niiden markkina-alueiden pienuus osoittavat, että kyseessä tuskin oli SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu valtiontuki.
(35)
Vaikka katsottaisiin, että renderointimaksusta vapautetut yritykset ovat saaneet valtiontukea, CFBCT:n mukaan tuki on joka tapauksessa perussopimuksen sääntöjen mukainen.
(36)
Näin ollen komission olisi todettava, että pienten liha-alan yritysten ja lihakauppojen vapauttaminen oli tässä tapauksessa oikeutettua hullun lehmän taudin torjuntaan ja vaarallisten tuotteiden käsittelyyn liittyvien, yleistä etua koskevien tavoitteiden perusteella. Lisäksi toimenpide koski ainoastaan pk-yrityksiä, ja se saattaa kuulua myös kyseisenä aikana sovellettujen poikkeusasetusten, nimittäin Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 87 ja 88 artiklan soveltamisesta pienille ja keskisuurille yrityksille myönnettyyn valtiontukeen 12 päivänä tammikuuta 2001 annetun komission asetuksen (EY) N:o 70/2001 (11) ja EY:n perustamissopimuksen 87 ja 88 artiklan soveltamisesta maataloustuotteiden tuottamisen, jalostamisen ja kaupan pitämisen alalla toimiville pienille ja keskisuurille yrityksille myönnettävään valtiontukeen 23 päivänä joulukuuta 2003 annetun komission asetuksen (12) soveltamisalaan.
(37)
CFBCT väittää, että tuen takaisin perimisen vaatiminen, joka seuraisi toimenpiteen mahdollisesta toteamisesta sisämarkkinoille soveltumattomaksi valtiontueksi, olisi joka tapauksessa Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 93 artiklan soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä 22 päivänä maaliskuuta 1999 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 659/1999 (13) 14 artiklan vastaista, koska komission kielteisellä päätöksellä ja takaisin perimisellä loukattaisiin tuensaajayritysten perusteltua luottamusta.
(38)
Tuen määrän arvioiminen jälkikäteen taannehtivasti sovellettavan kiinteän määrän perusteella johtaisi todennäköisesti joka tapauksessa vähämerkityksistä tukea koskevien kynnysarvojen alittumiseen, koska suurin osa mahdollisista tuensaajayrityksistä on mikroyrityksiä.
(39)
Komission saatavilla olevien tietojen mukaan huomautukset esittänyt yksityisyritys harjoittaa Ranskassa elintarvikkeiden vähittäiskauppaa. Koska tämä yritys on maksanut renderointimaksua vuosina 2001-2003 ja jättänyt Ranskan verohallinnolle korvaushakemuksen maksamistaan summista, se katsoo, että sillä on perusteltu intressi esittää huomautuksensa tässä menettelyssä.
(40)
Yrityksen mukaan komissio oli väärässä, kun se katsoi tutkintamenettelyn aloittamisesta 5 päivänä heinäkuuta 2005 tekemässään päätöksessä (2005/C 228/06) (14), ettei lihanostoista perityllä maksulla ole mitään yhteyttä renderointialan valtiontukiin. Yritys toteaa, että vuonna 2003 peritty renderointimaksu perustuu yleisen verolain 302 bis ZD pykälään, ja sillä rahoitetaan SEUT-sopimuksen 107 artiklassa tarkoitettua valtiontukiohjelmaa. Koska ohjelmaa ei ilmoitettu ennakolta komissiolle, se olisi todettava sääntöjenvastaiseksi.
(41)
Lisäksi yritys väittää, että vapautus on SEUT-sopimuksen 107 artiklan perusteella sisämarkkinoille soveltumaton ja että maksu on siten ristiriidassa julkisten menojen tasapuolisuuden periaatteen ja siten myös kilpailusääntöjen kanssa.
V. ARVIOINTI
(42)
SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa määrätään, että mainitussa sopimuksessa määrättyjä poikkeuksia lukuun ottamatta jäsenvaltion myöntämä taikka valtion varoista muodossa tai toisessa myönnetty tuki, joka vääristää tai uhkaa vääristää kilpailua suosimalla jotakin yritystä tai tuotannonalaa, ei sovellu yhteismarkkinoille, siltä osin kuin se vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan.
(43)
Sianliha-alaan sovelletaan SEUT-sopimuksen 107, 108 ja 109 artiklaa sianliha-alan yhteisestä markkinajärjestelystä 29 päivänä lokakuuta 1975 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2759/75 (15) 21 artiklan nojalla. Naudanliha-alaan sovelletaan samoja artikloja naudanliha-alan yhteisestä markkinajärjestelystä 17 päivänä toukokuuta 1999 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1254/1999 (16) 40 artiklan nojalla. Ennen viimeksi mainitun asetuksen antamista naudanliha-alaan sovellettiin kyseisiä artikloja naudanliha-alan yhteisestä markkinajärjestelystä annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 805/68 (17) 24 artiklan nojalla. Niitä sovelletaan lampaan- ja vuohenliha-alaan lampaan- ja vuohenliha-alan yhteisestä markkinajärjestelystä 3 päivänä marraskuuta 1998 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 2467/98 (18) 22 artiklan nojalla. Siipikarjanliha-alaan sovelletaan mainittuja artikloja siipikarjanliha-alan yhteisestä markkinajärjestelystä 29 päivänä lokakuuta 1975 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2777/75 (19) 19 artiklan nojalla. Edellä mainitut asetukset on sittemmin kumottu maatalouden yhteisestä markkinajärjestelystä ja tiettyjä maataloustuotteita koskevista erityissäännöksistä (yhteisiä markkinajärjestelyjä koskeva asetus) 22 päivänä lokakuuta 2007 annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 1234/2007 (20), jonka 180 artiklan mukaan valtiontukisääntöjä sovelletaan kaikkiin edellä mainittuihin tuotteisiin.
(44)
Ranskan viranomaiset ovat vahvistaneet, että tietyille maataloustuotteita kaupan pitäville yrityksille lihanostosta perittävästä maksusta (”renderointimaksu”) vuonna 2003 myönnetty vapautus kuuluu asetuksen (EY) N:o 1998/2006 soveltamisalaan.
(45)
Asetuksen (EY) N:o 1998/2006 mukaan siinä määritellyt edellytykset täyttävien tukien ei katsota täyttävän kaikkia SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdan perusteita, joten ne vapautetaan SEUT-sopimuksen 108 artiklan 3 kohdan mukaisesta ilmoitusvelvollisuudesta.
(46)
Asetusta (EY) N:o 1998/2006 sovelletaan kaikkien alojen yrityksille myönnettyihin tukiin, mutta EY:n perustamissopimuksen liitteessä I lueteltujen maataloustuotteiden jalostuksen ja markkinoille saattamisen alalla toimivien yritysten tapauksessa sitä ei sovelleta, jos tuen määrä on vahvistettu alkutuottajilta ostettujen tai kyseisten yritysten markkinoille saattamien tuotteiden hinnan tai määrän mukaan ja jos tuen ehtona on, että sen pitää siirtyä osittain tai kokonaan alkutuottajille.
(47)
Asetuksen (EY) N:o 1998/2006 5 artiklan 1 kohdan mukaan kyseistä asetusta sovelletaan ennen sen voimaantuloa maataloustuotteiden jalostuksen ja markkinoille saattamisen alalla toimiville yrityksille myönnettyyn tukeen, jos tuki täyttää kaikki 1 ja 2 artiklassa säädetyt edellytykset. Asetus (EY) N:o 1998/2006 tuli voimaan 29 päivänä joulukuuta 2006.
(48)
Asetuksen (EY) N:o 1998/2006 2 artiklan 2 ja 3 kohdan mukaan yhdelle yritykselle myönnettävän vähämerkityksisen tuen kokonaismäärä ei saa olla yli 200 000 euroa minkään kolmen verovuoden jakson aikana. Edellä tarkoitettu enimmäismäärä ilmaistaan käteisavustuksena. Kaikkien käytettävien lukujen on oltava bruttomääriä, toisin sanoen ne on ilmoitettava ennen veroja tai muita maksuja. Jos tukea myönnetään muussa muodossa kuin avustuksena, tuen määrä on tuen bruttoavustusekvivalentti.
(49)
Kyseiset yritykset toimivat EY:n perustamissopimuksen liitteessä I tarkoitettujen maataloustuotteiden ja muiden tuotteiden jalostuksen ja markkinoille saattamisen alalla, ja ne vapautettiin renderointimaksusta vuonna 2003. Asetuksen (EY) N:o 1998/2006 5 artiklassa annettujen siirtymätoimenpiteitä koskevien säännösten mukaan kyseistä asetusta siis sovelletaan tähän tapaukseen.
(50)
Ranskan viranomaiset ovat osoittaneet asetuksessa (EY) N:o 1998/2006 vahvistettujen edellytysten täyttyvän näyttämällä toteen, että tuen bruttoavustusekvivalentti tuensaajaa kohti ei kolmen vuoden ajanjaksolla ylittänyt missään vaiheessa 200 000 euron enimmäismäärää, sillä vapautuksen vuosittainen enimmäismäärä oli 13 132 euroa yritystä kohti (ks. edellä 29 kappale).
(51)
Edellä esitetyn perusteella komissio katsoo, että vuonna 2003 myönnetty maksuvapautus sellaisille lihatuotteiden vähittäismyyntiyrityksille, joiden liikevaihto on alle 762 245 euroa, kuuluu asetuksen (EY) N:o 1998/2006 soveltamisalaan ja täyttää siinä vahvistetut edellytykset. Näin ollen kyseinen vapautus ei ole SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea,
ON HYVÄKSYNYT TÄMÄN PÄÄTÖKSEN:
1 artikla
Sellaisten lihatuotteiden vähittäismyyntiyritysten, joiden vuotuinen liikevaihto on alle 762 245 euroa, vapauttaminen renderointimaksusta vuonna 2003 ei ole SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea.
2 artikla
Tämä päätös on osoitettu Ranskan tasavallalle.
Tehty Brysselissä 29 päivänä kesäkuuta 2011.