SMĚRNICE EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY 2011/99/EU
ze dne 13. prosince 2011
o evropském ochranném příkazu
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 82 odst. 1 písm. a) a d) této smlouvy,
s ohledem na podnět Belgického království, Bulharské republiky, Estonské republiky, Španělského království, Francouzské republiky, Italské republiky, Maďarské republiky, Polské republiky, Portugalské republiky, Rumunska, Finské republiky a Švédského království,
po postoupení návrhu legislativního aktu vnitrostátním parlamentům,
v souladu s řádným legislativním postupem (1),
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Evropská unie si stanovila za cíl zachovat a rozvíjet prostor svobody, bezpečnosti a práva.
(2)
Podle čl. 82 odst. 1 Smlouvy o fungování Evropské unie (dále jen „Smlouva o fungování EU“) je justiční spolupráce v trestních věcech v Unii založena na zásadě vzájemného uznávání rozsudků a soudních rozhodnutí.
(3)
Podle Stockholmského programu - otevřená a bezpečná Evropa, která slouží svým občanům a chrání je (2), by vzájemné uznávání mělo být rozšířeno na všechny druhy rozsudků a soudních rozhodnutí, které mohou být v závislosti na právním systému buď trestní, nebo správní povahy. Program dále vyzývá Komisi a členské státy, aby posoudily, jak zlepšit právní předpisy a opatření zaměřená na praktickou podporu ochrany obětí. Uvedený program rovněž stanoví, že by obětem trestného činu mohla být nabídnuta zvláštní ochranná opatření, která by měla být účinná v rámci celé Unie. Tato směrnice je součástí soudržného a komplexního souboru opatření v oblasti práv obětí.
(4)
V usnesení Evropského parlamentu ze dne 26. listopadu 2009 o odstranění násilí páchaného na ženách se členské státy vyzývají, aby zlepšily své vnitrostátní právní předpisy a politiky zaměřené proti všem formám násilí páchaného na ženách a aby zahájily kroky k boji proti příčinám tohoto násilí, zejména prostřednictvím preventivních akcí, a dále se Unie vyzývá, aby všem obětem násilí zaručila právo na pomoc a podporu. Usnesení Evropského parlamentu ze dne 10. února 2010 o rovnosti žen a mužů v Evropské unii - 2009 podporuje návrh na zavedení evropského příkazu k ochraně obětí.
(5)
Rada ve svém usnesení ze dne 10. června 2011 o plánu posílení práv a ochrany obětí, zejména v trestním řízení, uvedla, že je na úrovni Unie třeba podniknout kroky za účelem posílení práv a ochrany obětí trestných činů, a vyzvala Komisi, aby za tímto účelem předložila příslušné návrhy. V tomto rámci by měl být vytvořen mechanismus k zajištění vzájemného uznávání mezi členskými státy rozhodnutí o ochranných opatřeních pro oběti trestných činů. V souladu s uvedeným usnesením by měla být tato směrnice, která se týká vzájemného uznávání ochranných opatřeních přijatých v trestních věcech, doplněna vhodným mechanismem upravujícím opatření přijímaná v občanských věcech.
(6)
Ve společném prostoru práva bez vnitřních hranic je nezbytné zajistit, aby ochrana poskytovaná fyzické osobě v jednom členském státě byla zachována a pokračovala rovněž v jakémkoli jiném členském státě, do nějž se dotyčná osoba přestěhuje nebo přestěhovala. Také by mělo být zajištěno, aby oprávněný výkon práva občanů Unie svobodně se pohybovat a pobývat na území členských států v souladu s čl. 3 odst. 2 Smlouvy o Evropské unii (dále jen „Smlouva o EU“) a článkem 21 Smlouvy o fungování EU nevedl ke ztrátě jejich ochrany.
(7)
Za účelem dosažení těchto cílů by tato směrnice měla stanovit pravidla, na jejichž základě je možné rozšířit ochranu vyplývající z určitých ochranných opatření přijatých podle práva jednoho členského státu (dále jen „vydávající stát“) i na další členský stát, v němž se chráněná osoba rozhodne pobývat nebo se zdržovat (dále jen „vykonávající stát“).
(8)
Tato směrnice zohledňuje rozdílné právní tradice členských států i skutečnost, že účinnou ochranu je možné zajistit prostřednictvím ochranných příkazů vydaných jinými orgány než trestními soudy. Tato směrnice nezakládá povinnost změnit vnitrostátní systémy přijímání ochranných opatření, ani nezakládá povinnost zavést trestněprávní systém pro vykonávání evropského ochranného příkazu nebo takový systém za tímto účelem pozměnit.
(9)
Tato směrnice se použije na ochranná opatření, která mají konkrétně za cíl chránit určité osoby proti trestnému činu jiné osoby, který může jakýmkoli způsobem ohrozit život, tělesnou, duševní a sexuální integritu dané osoby, například prostřednictvím předcházení jakékoli formě obtěžování, jakož i proti činu, který může ohrozit důstojnost nebo osobní svobodu, například prostřednictvím předcházení únosům, nebezpečnému pronásledování (tzv. stalking) a jiným formám nepřímého nátlaku, a která mají za cíl předcházet novému trestnému jednání či zmírnit dopady předchozího trestného jednání. Tato osobní práva chráněné osoby odpovídají úrovni základních hodnot uznávaných a dodržovaných ve všech členských státech. Členský stát však není povinen vydat evropský ochranný příkaz na základě trestního opatření, které neslouží konkrétně k ochraně osoby, ale slouží primárně k jiným účelům, například za účelem společenské rehabilitace pachatele. Je třeba zdůraznit, že tato směrnice se vztahuje na ochranná opatření, která mají za cíl chránit všechny oběti, a nikoli pouze oběti násilí páchaného na základě příslušnosti k pohlaví, přičemž se zohlední zvláštní povaha každého spáchaného trestného činu.
(10)
Tato směrnice se vztahuje na ochranná opatření v trestních věcech, a nevztahuje se proto na ochranná opatření ve věcech občanských. K výkonu ochranného opatření v souladu s touto směrnicí není nezbytné, aby byl spáchaný trestný čin stanoven pravomocným rozhodnutím. Nezáleží ani na tom, zda je orgán, který ochranné opatření přijal, orgánem trestněprávní, správní či občanskoprávní povahy. Tato směrnice neukládá členským státům povinnost, aby změnily své vnitrostátní právní předpisy tak, aby byly schopny přijímat ochranná opatření v rámci trestního řízení.
(11)
Tato směrnice se má vztahovat na ochranná opatření přijatá ve prospěch obětí nebo možných obětí trestných činů. Tato směrnice by se proto neměla vztahovat na opatření přijatá za účelem ochrany svědků.
(12)
Je-li ochranné opatření podle této směrnice přijato na ochranu příbuzného hlavní chráněné osoby, může být požádáno o vydání evropského ochranného příkazu a evropský ochranný příkaz může být vydán ve vztahu k tomuto příbuznému, pokud jsou splněny podmínky stanovené v této směrnici.
(13)
Každá žádost o vydání evropského ochranného příkazu by měla být posouzena dostatečně rychle s ohledem na bližší okolnosti případu včetně naléhavosti, předpokládaného data příjezdu chráněné osoby na území vykonávajícího státu a, pokud je to možné, s ohledem na míru ohrožení chráněné osoby.
(14)
Mají-li být chráněné osobě nebo osobě, která představuje nebezpečí, sdělovány informace podle této směrnice, měly by být tyto informace případně zároveň poskytnuty opatrovníkovi nebo zástupci dotčené osoby. Současně je nutné důsledně zohledňovat skutečnost, že chráněná osoba, osoba, která představuje nebezpečí, opatrovník nebo zástupce pro řízení musí obdržet informace podle této směrnice v jazyce, kterému rozumí.
(15)
V řízeních o vydání a uznání evropského ochranného příkazu by příslušné orgány měly náležitě zohledňovat potřeby obětí, a to zejména zvláště zranitelných osob, jako jsou nezletilí nebo zdravotně postižené osoby.
(16)
Pro použití této směrnice může být ochranné opatření uloženo na základě rozsudku ve smyslu rámcového rozhodnutí Rady 2008/947/SVV ze dne 27. listopadu 2008 o uplatňování zásady vzájemného uznávání na rozsudky a rozhodnutí o probaci za účelem dohledu nad probačními opatřeními a alternativními tresty (3), nebo na základě rozhodnutí o opatřeních dohledu ve smyslu rámcového rozhodnutí Rady 2009/829/SVV ze dne 23. října 2009 o uplatnění zásady vzájemného uznávání na rozhodnutí o opatřeních dohledu jakožto alternativy zajišťovací vazby mezi členskými státy Evropské unie (4). Bylo-li rozhodnutí přijato ve vydávajícím státě na základě jednoho z uvedených rámcových rozhodnutí, mělo by následovat příslušné řízení o uznání ve vykonávajícím státě. Tím by však neměla být vyloučena možnost postoupení evropského ochranného příkazu do jiného členského státu, než je stát vykonávající rozhodnutí, založená na uvedených rámcových rozhodnutích.
(17)
V souladu s článkem 6 Evropské úmluvy o ochraně lidských práv a základních svobod a s čl. 47 druhým pododstavcem Listiny základních práv Evropské unie by osoba, která představuje nebezpečí, měla buď v průběhu řízení vedoucího k přijetí ochranného opatření nebo před vydáním evropského ochranného příkazu mít možnost být slyšena a podat proti ochrannému opatření opravný prostředek.
(18)
Aby se předešlo spáchání trestného činu proti oběti ve vykonávajícím státě, měl by uvedený stát mít právní prostředky pro uznání rozhodnutí ve prospěch oběti, které bylo předtím přijato ve vydávajícím státě, a zároveň by se mělo zabránit tomu, aby oběť musela ve vykonávajícím státě zahájit nové řízení nebo znovu předkládat důkazní prostředky, jako by rozhodnutí ve vydávajícím státě nebylo přijato. Uznání evropského ochranného příkazu vykonávajícím státem znamená mimo jiné, že příslušný orgán uvedeného státu, s výhradou omezení uvedených v této směrnici, přijme existenci a platnost ochranného opatření přijatého ve vydávajícím státě, uzná faktickou situaci popsanou v evropském ochranném příkazu a souhlasí, že ochrana by měla být poskytnuta a její poskytování by mělo pokračovat v souladu s jeho vnitrostátním právem.
(19)
Tato směrnice obsahuje úplný seznam zákazů a omezení, které, jsou-li uloženy ve vydávajícím státě a obsaženy v evropském ochranném příkazu, by měly být uznány a vykonány ve vykonávajícím státě, s výhradou omezení stanovených v této směrnici. Umožňuje-li to vnitrostátní právo, lze na vnitrostátní úrovni přijímat další ochranná opatření, jako je povinnost osoby, která představuje nebezpečí, zdržovat se na určeném místě. Vydávající stát může tato opatření uložit v řízení, jehož výsledkem je přijetí některého ochranného opatření, které podle této směrnice může být základem evropského ochranného příkazu.
(20)
Jelikož jsou ve členských státech k přijímání a výkonu ochranných opatření příslušné různé druhy orgánů (občanskoprávní, trestněprávní či správní), je vhodné poskytnout v rámci této směrnice vysokou úroveň flexibility v mechanismu spolupráce mezi členskými státy. Příslušný orgán ve vykonávajícím státě proto nemusí ve všech případech přijmout stejné ochranné opatření, jako bylo přijato ve vydávajícím státě, a může do určité míry uvážit přijetí jakéhokoli opatření, které v obdobné situaci shledává vhodným a přiměřeným podle svého vnitrostátního práva, aby byla chráněné osobě poskytnuta pokračující ochrana s ohledem na ochranné opatření přijaté ve vydávajícím státě, jak je popsané v evropském ochranném příkazu.
(21)
Zákazy nebo omezení, na které se tato směrnice použije, zahrnují mimo jiné opatření zaměřená na omezení osobních kontaktů či kontaktů na dálku mezi chráněnou osobou a osobou, která představuje nebezpečí, například uložením určitých podmínek pro tyto kontakty nebo uložením omezení ohledně obsahu komunikace.
(22)
Příslušný orgán vykonávajícího státu by měl informovat osobu, která představuje nebezpečí, příslušný orgán vydávajícího státu a chráněnou osobu o jakémkoli opatření přijatém na základě evropského ochranného příkazu. Při oznámení osobě, která představuje nebezpečí, by měl být řádně zohledněn zájem chráněné osoby na tom, aby nebyla odhalena její adresa nebo jiné kontaktní údaje. Takové údaje by měly být z oznámení vyloučeny, pokud nejsou adresa či jiné kontaktní údaje zahrnuty v zákazu nebo omezení uloženém jako opatření výkonu osobě, která představuje nebezpečí.
(23)
Pokud příslušný orgán ve vydávajícím státě odvolá evropský ochranný příkaz, měl by příslušný orgán ve vykonávajícím státě přerušit opatření, která přijal za účelem výkonu evropského ochranného příkazu, přičemž se rozumí, že příslušný orgán vykonávajícího státu může nezávisle a v souladu se svým vnitrostátním právem přijmout jakékoli ochranné opatření podle svých vnitrostátních právních předpisů s cílem chránit dotčenou osobu.
(24)
Vzhledem k tomu, že se tato směrnice zabývá situací, kdy se chráněná osoba přestěhuje do jiného členského státu, vydání či výkon evropského ochranného příkazu by nemělo zahrnovat jakékoli přenesení pravomocí týkajících se hlavních, odložených, alternativních, podmíněných nebo vedlejších trestů nebo bezpečnostních opatření uložených osobě, která představuje nebezpečí, na vykonávající stát, pokud tato osoba i nadále pobývá ve státě, který ochranné opatření přijal.
(25)
Tam, kde je to vhodné, by mělo být možné použít elektronické prostředky s cílem uvést v souladu s vnitrostátními právními předpisy a postupy do praxe opatření přijatá na základě této směrnice.
(26)
V rámci spolupráce mezi orgány zapojenými do zajištění ochrany chráněné osoby by měl příslušný orgán vykonávajícího státu sdělit příslušnému orgánu vydávajícího státu jakékoli porušení opatření přijatých ve vykonávajícím státě za účelem výkonu evropského ochranného příkazu. Toto sdělení by mělo umožnit příslušnému orgánu vydávajícího státu urychleně rozhodnout o jakékoli vhodné reakci ohledně ochranného opatření uloženého v jeho státě vůči osobě, která představuje nebezpečí. Taková reakce může zahrnovat, je-li to vhodné, uložení trestu odnětí svobody namísto opatření nezahrnujícího odnětí svobody, které bylo původně přijato například jako alternativa k předběžnému zadržení nebo jako důsledek podmíněného trestu. Rozumí se, že takové rozhodnutí, jelikož neukládá trest ex novo ve vztahu k novému trestnému činu, není v rozporu s možností, že vykonávající stát případně uloží sankce v případě porušení opatření přijatých za účelem výkonu evropského ochranného příkazu.
(27)
Vzhledem k různým právním tradicím členských států, pokud by v případě obdobném faktické situaci popsané v evropském ochranném příkazu nebylo ve vykonávajícím státě k dispozici žádné ochranné opatření, měl by příslušný orgán vykonávajícího státu podat příslušnému orgánu vydávajícího státu zprávu o jakémkoli porušení ochranného opatření uvedeného v evropském ochranném příkazu, které je mu známo.
(28)
V zájmu hladkého uplatňování této směrnice v každém jednotlivém případě by příslušné orgány vydávajícího a vykonávajícího státu měly vykonávat své pravomoci v souladu s touto směrnicí a s ohledem na zásadu ne bis in idem.
(29)
Od chráněné osoby by nemělo být vyžadováno, aby hradila náklady související s uznáním evropského ochranného příkazu, které jsou nepřiměřené ve srovnání s obdobným vnitrostátním případem. Členské státy by měly při uplatňování této směrnice zajistit, aby chráněná osoba nebyla povinna po uznání evropského ochranného příkazu zahájit další vnitrostátní řízení, aby od příslušného orgánu vykonávajícího státu získala, jakožto přímý důsledek tohoto uznání, rozhodnutí o přijetí jakéhokoli opatření, které by bylo podle jeho vnitrostátního práva v obdobném případě dostupné pro zajištění ochrany chráněné osoby.
(30)
S ohledem na zásadu vzájemného uznávání, ze které tato směrnice vychází, by členské státy měly při uplatňování této směrnice podporovat v nejvyšší možné míře přímý kontakt mezi příslušnými orgány.
(31)
Aniž je dotčena nezávislost justice a rozdíly v její organizaci v rámci Unie, členské státy by měly případně od osob odpovědných za odbornou přípravu soudců, státních zástupců, příslušníků policie a soudních úředníků zapojených do řízení směřujícího k vydání nebo uznání evropského ochranného příkazu vyžadovat, aby zajistily náležitou odbornou přípravu, pokud jde o cíle této směrnice.
(32)
Členské státy by měly v zájmu snazšího hodnocení uplatňování této směrnice předávat Komisi příslušné údaje týkající se uplatňování vnitrostátních postupů ve věci evropského ochranného příkazu, a to alespoň počet žádostí o vydání evropského ochranného příkazu a počet vydaných nebo uznaných příkazů. Pro tyto účely by byly užitečné i další údaje, například o povaze dotčených trestných činů.
(33)
Tato směrnice by měla přispět k ochraně osob, jimž hrozí nebezpečí, a tak doplnit, avšak nikoli ovlivnit, již platné nástroje v této oblasti, jako je rámcové rozhodnutí 2008/947/SVV a rámcové rozhodnutí 2009/829/SVV.
(34)
Spadá-li rozhodnutí týkající se ochranného opatření do oblasti působnosti nařízení Rady (ES) č. 44/2001 ze dne 22. prosince 2000 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech (5), nařízení Rady (ES) č. 2201/2003 ze dne 27. listopadu 2003 o příslušnosti a uznávání a výkonu rozhodnutí ve věcech manželských a ve věcech rodičovské zodpovědnosti (6) nebo Haagské úmluvy z roku 1996 o pravomoci orgánů, použitelném právu, uznávání a výkonu rozhodnutí a spolupráci ve věcech rodičovské zodpovědnosti a opatření k ochraně dětí (7), měly by být uznání a výkon takového rozhodnutí provedeny v souladu s příslušným právním nástrojem.
(35)
Členské státy a Komise by případně měly do stávajících vzdělávacích programů a osvětových kampaní zaměřených na ochranu obětí trestných činů zahrnout informace o evropském ochranném příkazu.
(36)
Osobní údaje zpracované v rámci provádění této směrnice by měly být chráněny v souladu s rámcovým rozhodnutím Rady 2008/977/SVV ze dne 27. listopadu 2008 o ochraně osobních údajů zpracovávaných v rámci policejní a justiční spolupráce v trestních věcech (8) a se zásadami stanovenými v Úmluvě Rady Evropy z roku 1981 o ochraně osob se zřetelem na automatizované zpracování osobních dat.
(37)
Tato směrnice by měla dodržovat základní práva, jak jsou zaručena v Listině základních práv Evropské unie a v Evropské úmluvě o ochraně lidských práv a základních svobod, v souladu s článkem 6 Smlouvy o EU.
(38)
Členské státy se vyzývají, aby při provádění této směrnice zohlednily práva a zásady zakotvené v Úmluvě Organizace spojených národů z roku 1979 o odstranění všech forem diskriminace žen.
(39)
Jelikož cíle této směrnice, totiž ochrany osob, jimž hrozí nebezpečí, nemůže být uspokojivě dosaženo na úrovni členských států, a proto jej může být z důvodu jeho rozsahu a možných účinků lépe dosaženo na úrovni Unie, může Unie přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity stanovenou v článku 5 Smlouvy o EU. V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v uvedeném článku nepřekračuje tato směrnice rámec toho, co je nezbytné pro dosažení tohoto cíle.
(40)
V souladu s článkem 3 Protokolu (č. 21) o postavení Spojeného království a Irska s ohledem na prostor svobody, bezpečnosti a práva, připojeného ke Smlouvě o EU a ke Smlouvě o fungování EU, oznámilo Spojené království své přání účastnit se přijímání a používání této směrnice.
(41)
V souladu s články 1 a 2 Protokolu (č. 21) o postavení Spojeného království a Irska s ohledem na prostor svobody, bezpečnosti a práva, připojeného ke Smlouvě o EU a Smlouvě o fungování EU, a aniž je dotčen článek 4 tohoto protokolu, se Irsko neúčastní přijímání této směrnice a tato směrnice pro něj není závazná ani použitelná.
(42)
V souladu s články 1 a 2 Protokolu (č. 22) o postavení Dánska, připojeného ke Smlouvě o EU a ke Smlouvě o fungování EU, se Dánsko neúčastní přijímání této směrnice a tato směrnice pro něj není závazná ani použitelná.
PŘIJALY TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Cíl
Tato směrnice stanoví pravidla umožňující justičnímu nebo rovnocennému orgánu ve členském státě, v němž bylo přijato ochranné opatření s cílem ochrany osoby před trestným činem jiné osoby, jenž může ohrozit její život, tělesnou nebo duševní integritu, důstojnost, osobní svobodu nebo sexuální integritu, vydat evropský ochranný příkaz umožňující příslušnému orgánu v jiném členském státě pokračovat v ochraně této osoby na území tohoto jiného členského státu, v důsledku spáchání trestného činu nebo údajného spáchání trestného činu podle vnitrostátního práva vydávajícího státu.
Článek 2
Definice
Pro účely této směrnice se rozumí:
1)
„evropským ochranným příkazem“ rozhodnutí přijaté justičním nebo rovnocenným orgánem členského státu v souvislosti s ochranným opatřením, na jehož základě justiční či rovnocenný orgán jiného členského státu přijme jakékoli vhodné opatření nebo jakákoliv vhodná opatření podle svého vnitrostátního práva s cílem pokračovat v ochraně chráněné osoby;
2)
„ochranným opatřením“ rozhodnutí v trestních věcech přijaté vydávajícím státem v souladu s jeho vnitrostátním právem hmotným i procesním, jímž se osobě, která představuje nebezpečí, ukládá jeden nebo více zákazů nebo omezení uvedených v článku 5 za účelem ochrany chráněné osoby před trestným činem, který může ohrozit její život, tělesnou nebo duševní integritu, důstojnost, osobní svobodu nebo sexuální integritu;
3)
„chráněnou osobou“ fyzická osoba, která je předmětem ochrany vyplývající z ochranného opatření přijatého vydávajícím státem;
4)
„osobou, která představuje nebezpečí“, fyzická osoba, jíž byl uložen jeden nebo více zákazů nebo omezení uvedených v článku 5;
5)
„vydávajícím státem“ členský stát, v němž bylo přijato ochranné opatření, na jehož podkladě byl vydán evropský ochranný příkaz;
6)
„vykonávajícím státem“ členský stát, kterému byl evropský ochranný příkaz předán za účelem jeho uznání;
7)
„státem dohledu“ členský stát, jemuž byl postoupen rozsudek ve smyslu článku 2 rámcového rozhodnutí 2008/947/SVV nebo rozhodnutí o opatřeních dohledu ve smyslu článku 4 rámcového rozhodnutí 2009/829/SVV.
Článek 3
Stanovení příslušných orgánů
1. Každý členský stát informuje Komisi, který justiční či rovnocenný orgán nebo orgány jsou podle jeho vnitrostátního práva příslušné vydávat a uznávat evropský ochranný příkaz v souladu s touto směrnicí, je-li daný členský stát vydávajícím nebo vykonávajícím státem.
2. Komise zpřístupní obdržené informace všem členským státům. Členské státy informují Komisi o veškerých změnách informací uvedených v odstavci 1.
Článek 4
Účast ústředního orgánu
1. Každý členský stát může určit ústřední orgán nebo více ústředních orgánů, dovoluje-li to jeho právní systém, které budou nápomocny příslušným orgánům.
2. Členský stát může, je-li to nezbytné kvůli organizaci jeho vnitřního justičního systému, přenést na svůj ústřední orgán nebo orgány odpovědnost za administrativní doručení a převzetí evropského ochranného příkazu a za veškerý další související úřední písemný styk. V důsledku toho lze veškerou komunikaci, konzultace, výměny informací, dotazy a oznámení mezi příslušnými orgány řešit případně za pomoci určeného ústředního orgánu nebo orgánů dotčeného členského státu.
3. Členský stát, který hodlá využít možností uvedených v tomto článku, sdělí Komisi informace o určeném ústředním orgánu nebo orgánech. Tyto údaje jsou závazné pro všechny orgány vydávajícího státu.
Článek 5
Nezbytnost existence ochranného opatření podle vnitrostátního práva
Evropský ochranný příkaz lze vydat pouze tehdy, pokud bylo ve vydávajícím státě již přijato ochranné opatření ukládající osobě, která představuje nebezpečí, jeden nebo více z těchto zákazů nebo omezení:
a)
zákaz vstupu do určitých lokalit, míst nebo vymezených oblastí, kde chráněná osoba pobývá nebo které navštěvuje;
b)
zákaz nebo omezení kontaktů, v jakékoli formě, s chráněnou osobou, včetně kontaktů prostřednictvím telefonu, elektronické či běžné pošty, faxem či jakýmikoli jinými prostředky; nebo
c)
zákaz nebo omezení týkající se přiblížení se chráněné osobě blíže než na předepsanou vzdálenost.
Článek 6
Vydání evropského ochranného příkazu
1. Evropský ochranný příkaz může být vydán, pokud se chráněná osoba rozhodne pobývat, nebo již pobývá, v jiném členském státě, nebo pokud se chráněná osoba rozhodne se zdržovat, nebo se již zdržuje v jiném členském státě. Při rozhodování o vydání evropského ochranného příkazu zohlední příslušný orgán ve vydávajícím státě mimo jiné dobu či doby, po které se chráněná osoba hodlá zdržovat ve vydávajícím státě, a závažnost potřeby ochrany.
2. Justiční či rovnocenný orgán vydávajícího státu může vydat evropský ochranný příkaz pouze na žádost chráněné osoby a po ověření, že ochranné opatření splňuje požadavky stanovené v článku 5.
3. Chráněná osoba může podat žádost o vydání evropského ochranného příkazu buď příslušnému orgánu vydávajícího státu, nebo příslušnému orgánu vykonávajícího státu. Jestliže se žádost podává ve vykonávajícím státě, předá tamní příslušný orgán tuto žádost co nejdříve příslušnému orgánu vydávajícího státu.
4. Před vydáním evropského ochranného příkazu má osoba, která představuje nebezpečí, právo být slyšena a právo podat opravný prostředek proti ochrannému opatření, pokud se jí těchto práv nedostalo během řízení, jehož výsledkem bylo přijetí ochranného opatření.
5. Pokud příslušný orgán přijme ochranné opatření obsahující jeden nebo více zákazů nebo omezení uvedených v článku 5, uvědomí jakýmkoli vhodným způsobem v souladu s postupy podle svého vnitrostátního práva chráněnou osobu o možnosti požádat o evropský ochranný příkaz, pokud se tato osoba rozhodne odejít do jiného členského státu, a o základních podmínkách pro podání takové žádosti. Tento orgán chráněné osobě poradí, aby žádost podala ještě předtím, než opustí území vydávajícího státu.
6. Má-li chráněná osoba opatrovníka nebo zástupce, může tento opatrovník nebo zástupce podat žádost uvedenou v odstavcích 2 a 3 jménem chráněné osoby.
7. Je-li žádost o vydání evropského ochranného příkazu zamítnuta, informuje příslušný orgán vydávajícího státu chráněnou osobu o jakýchkoli použitelných opravných prostředcích proti takovému rozhodnutí, které jsou dostupné podle jeho vnitrostátního práva.
Článek 7
Forma a obsah evropského ochranného příkazu
Evropský ochranný příkaz se vydává v souladu s formulářem uvedeným v příloze I této směrnice. Musí obsahovat zejména tyto informace:
a)
totožnost a státní příslušnost chráněné osoby, jakož i totožnost a státní příslušnost opatrovníka či zástupce, je-li chráněná osoba nezletilá nebo nemá-li způsobilost k právním úkonům;
b)
datum, od kterého chráněná osoba hodlá pobývat nebo se zdržovat ve vykonávajícím státě, a doba nebo doby pobytu, jsou-li známy;
c)
jméno, adresu, číslo telefonu a faxu a adresu elektronické pošty příslušného orgánu vydávajícího státu;
d)
určení (například prostřednictvím čísla a data) právního aktu obsahujícího ochranné opatření, na jehož podkladě byl vydán evropský ochranný příkaz;
e)
souhrn skutečností a okolností, které vedly k přijetí ochranného opatření ve vydávajícím státě;
f)
zákazy nebo omezení uložené v ochranném opatření, které je základem pro evropský ochranný příkaz, osobě, která představuje nebezpečí, doba jejich trvání a označení sankce, existuje-li, v případě porušení příslušného zákazu nebo omezení;
g)
použití technického zařízení, existuje-li, které bylo poskytnuto chráněné osobě nebo osobě, která představuje nebezpečí, jakožto prostředek k posílení ochranného opatření;
h)
totožnost a státní příslušnost osoby, která představuje nebezpečí, jakož i její kontaktní údaje;
i)
skutečnost, zda byla chráněné osobě nebo osobě, která představuje nebezpečí, poskytnuta bezplatná právní pomoc ve vydávajícím státě, pokud je tato skutečnost známa příslušnému orgánu vydávajícího státu bez dalšího zjišťování;
j)
v případě potřeby popis dalších okolností, které by mohly mít vliv na posouzení nebezpečí, jemuž je chráněná osoba vystavena;
k)
výslovné uvedení případné skutečnosti, že rozsudek ve smyslu článku 2 rámcového rozhodnutí 2008/947/SVV nebo rozhodnutí o opatřeních dohledu ve smyslu článku 4 rámcového rozhodnutí 2009/829/SVV již byly postoupeny státu dohledu, je-li odlišný od státu vykonání evropského ochranného příkazu, a určení orgánu uvedeného státu příslušného pro výkon tohoto rozsudku nebo rozhodnutí.
Článek 8
Postup předávání
1. Předává-li příslušný orgán vydávajícího státu příslušnému orgánu vykonávajícího státu evropský ochranný příkaz, učiní tak jakýmkoli způsobem umožňujícím vyhotovení písemného záznamu, aby se mohl příslušný orgán vykonávajícího státu přesvědčit o jeho pravosti. Veškerý úřední styk rovněž probíhá přímo mezi těmito příslušnými orgány.
2. Není-li příslušnému orgánu ve vykonávajícím státě nebo vydávajícím státě znám příslušný orgán ve druhém státě, provede tento orgán za účelem získání nezbytných informací všechna příslušná šetření, a to i prostřednictvím kontaktních míst Evropské soudní sítě podle rozhodnutí Rady 2008/976/SVV ze dne 16. prosince 2008 o Evropské soudní síti (9), národního člena Eurojustu nebo národního koordinačního systému Eurojustu ve svém státě.
3. Není-li orgán vykonávajícího státu, který obdrží evropský ochranný příkaz, příslušný k jeho uznání, postoupí jej z úřední povinnosti příslušnému orgánu a neprodleně o tom uvědomí příslušný orgán vydávajícího státu jakýmkoli způsobem umožňujícím vyhotovení písemného záznamu.
Článek 9
Opatření ve vykonávajícím státě
1. Příslušný orgán vykonávajícího státu neprodleně po obdržení evropského ochranného příkazu předaného v souladu s článkem 8 tento příkaz uzná a přijme rozhodnutí o přijetí jakéhokoli opatření, které by bylo podle jeho vnitrostátního práva v obdobném případě dostupné, aby zajistil ochranu chráněné osoby, pokud se nerozhodne uplatnit některý z důvodů pro odmítnutí uznání stanovených v článku 10. V souladu se svým vnitrostátním právem může vykonávající stát použít opatření trestněprávní, správní nebo občanskoprávní povahy.
2. Opatření přijaté příslušným orgánem vykonávajícího státu podle odstavce 1 a jakékoli jiné opatření přijaté na základě následného rozhodnutí podle článku 11 musí v co největší možné míře odpovídat ochrannému opatření přijatému ve vydávajícím státě.
3. Příslušný orgán vykonávajícího státu uvědomí osobu, která představuje nebezpečí, příslušný orgán vydávajícího státu a chráněnou osobu o jakýchkoli opatřeních přijatých podle odstavce 1 a také o možných právních důsledcích porušení takového opatření, jak jsou stanoveny ve vnitrostátním právu a v čl. 11 odst. 2. Adresa nebo jiné kontaktní údaje týkající se chráněné osoby nesmějí být prozrazeny osobě, která představuje nebezpečí, pokud tyto údaje nejsou nezbytné v zájmu vykonání opatření přijatého podle odstavce 1.
4. Pokud se příslušný orgán vykonávajícího státu domnívá, že informace předané spolu s evropským ochranným příkazem podle článku 7 jsou neúplné, neprodleně o tom uvědomí příslušný orgán vydávajícího státu jakýmkoli způsobem umožňujícím vyhotovení písemného záznamu a stanoví mu přiměřenou lhůtu k poskytnutí chybějících informací.
Článek 10
Důvody pro neuznání evropského ochranného příkazu
1. Příslušný orgán vykonávajícího státu může odmítnout uznat evropský ochranný příkaz za těchto okolností:
a)
evropský ochranný příkaz není úplný nebo nebyl doplněn ve lhůtě stanovené příslušným orgánem vykonávajícího státu;
b)
nebyly dodrženy požadavky stanovené v článku 5;
c)
ochranné opatření se vztahuje na čin, který není trestným činem podle práva vykonávajícího státu;
d)
ochrana vyplývá z výkonu trestu nebo opatření, na něž se podle práva vykonávajícího státu vztahuje amnestie, a týká se činu nebo jednání spadajícího podle tohoto práva do jeho pravomoci;
e)
podle práva vykonávajícího státu se osobě, která představuje nebezpečí, přiznává imunita, což znemožňuje přijmout opatření na základě evropského ochranného příkazu;
f)
trestní stíhání osoby, která představuje nebezpečí z důvodu činu nebo jednání, v souvislosti s nímž bylo přijato ochranné opatření, je podle práva vykonávajícího státu promlčeno, pokud daný čin nebo jednání spadá podle vnitrostátního práva tohoto státu do jeho pravomoci;
g)
uznání evropského ochranného příkazu by porušilo zásadu ne bis in idem;
h)
podle práva vykonávajícího státu nemůže být osoba, která představuje nebezpečí, z důvodu svého věku trestně odpovědná za čin nebo jednání, pro něž bylo přijato ochranné opatření;
i)
ochranné opatření se týká trestného činu, který je podle práva vykonávajícího státu považován za trestný čin, který byl zcela nebo z podstatné zčásti spáchán na jeho území.
2. Pokud příslušný orgán vykonávajícího státu z jednoho z důvodů uvedených v odstavci 1 odmítne uznat evropský ochranný příkaz:
a)
neprodleně uvědomí o tomto odmítnutí a souvisejících důvodech vydávající stát a chráněnou osobu;
b)
v případě potřeby uvědomí chráněnou osobu o možnosti požádat o přijetí ochranného opatření v souladu s jeho vnitrostátní právem;
c)
případně informuje chráněnou osobu o jakýchkoli použitelných opravných prostředcích proti takovému rozhodnutí, které jsou dostupné podle jeho vnitrostátního práva.
Článek 11
Rozhodné právo a příslušnost ve vykonávajícím státě
1. Vykonávající stát je příslušný přijímat a vykonávat opatření v tomto státě po uznání evropského ochranného příkazu. Při přijímání a výkonu rozhodnutí podle čl. 9 odst. 1 se uplatňuje právo vykonávajícího státu, včetně pravidel týkajících se opravných prostředků proti rozhodnutím přijatým ve vykonávajícím státě v souvislosti s evropským ochranným příkazem.
2. V případě porušení jednoho nebo více opatření, která vykonávající stát přijal po uznání evropského ochranného příkazu, je příslušný orgán vykonávajícího státu na základě odstavce 1 příslušný k:
a)
uložení trestů a přijetí jakéhokoli jiného opatření v důsledku porušení daného opatření, pokud toto porušení představuje podle právních předpisů vykonávajícího státu trestný čin;
b)
přijetí rozhodnutí jiné než trestněprávní povahy v souvislosti s porušením opatření;
c)
přijetí jakéhokoli naléhavého a předběžného opatření za účelem ukončení porušování opatření, případně v očekávání následného rozhodnutí ze strany vydávajícího státu.
3. Pokud na vnitrostátní úrovni neexistuje žádné opatření, které by mohlo být v obdobném případě přijato ve vykonávajícím státě, podá příslušný orgán vykonávajícího státu příslušnému orgánu vydávajícího státu zprávu o jakémkoli porušení ochranného opatření uvedeného v evropském ochranném příkazu, které je mu známo.
Článek 12
Oznámení v případě porušení
Příslušný orgán vykonávajícího státu oznámí příslušnému orgánu vydávajícího státu nebo státu dohledu jakékoli porušení opatření přijatých na základě evropského ochranného příkazu. Pro oznámení se použije jednotný formulář obsažený v příloze II.
Článek 13
Příslušnost ve vydávajícím státě
1. Příslušný orgán vydávajícího státu má výlučnou příslušnost k přijímání rozhodnutí týkajících se:
a)
obnovení, přezkumu, změny, zrušení a odvolání ochranného opatření a následně i evropského ochranného příkazu;
b)
uložení opatření spojeného s odnětím svobody v důsledku zrušení ochranného opatření za předpokladu, že se ochranné opatření uplatňovalo na základě rozsudku ve smyslu článku 2 rámcového rozhodnutí 2008/947/SVV nebo na základě rozhodnutí o opatřeních dohledu ve smyslu článku 4 rámcového rozhodnutí 2009/829/SVV.
2. Na rozhodnutí přijatá podle odstavce 1 se použije právo vydávajícího státu.
3. Pokud rozsudek ve smyslu článku 2 rámcového rozhodnutí 2008/947/SVV nebo rozhodnutí o opatřeních dohledu ve smyslu článku 4 rámcového rozhodnutí 2009/829/SVV byly jinému členskému státu již postoupeny, nebo jsou-li postoupeny po vydání evropského ochranného příkazu, následná rozhodnutí, jak stanovují uvedená rámcová rozhodnutí, se přijímají v souladu s příslušnými ustanoveními uvedených rámcových rozhodnutí.
4. Je-li ochranné opatření součástí rozsudku ve smyslu článku 2 rámcového rozhodnutí 2008/947/SVV, který byl po vydání evropského ochranného příkazu postoupen nebo je postupován do jiného členského státu, a příslušný orgán státu dohledu přijal další rozhodnutí týkající se povinností a příkazů obsažených v ochranném opatření v souladu se článkem 14 uvedeného rámcového rozhodnutí, příslušný orgán vydávajícího státu na tomto základě ochranný příkaz přiměřeně obnoví, přezkoumá, změní, zruší nebo odvolá.
5. Příslušný orgán vydávajícího státu neprodleně informuje příslušný orgán vykonávajícího státu o jakémkoli rozhodnutí přijatém v souladu s odstavci 1 nebo 4.
6. Pokud příslušný orgán vydávajícího státu zrušil nebo odvolal evropský ochranný příkaz v souladu s odst. 1 písm. a) nebo odstavcem 4, přeruší příslušný orgán vykonávajícího státu opatření přijatá v souladu s čl. 9 odst. 1, jakmile je o této skutečnosti náležitě informován příslušným orgánem vydávajícího státu.
7. Pokud příslušný orgán vydávajícího státu pozměnil evropský ochranný příkaz v souladu s odst. 1 písm. a) nebo odstavcem 4, příslušný orgán vykonávajícího státu případně:
a)
v souladu s článkem 9 změní opatření přijatá na základě evropského ochranného příkazu nebo
b)
odmítne vykonat pozměněný zákaz nebo omezení, pokud nespadá mezi druhy zákazů nebo omezení uvedené v článku 5 nebo pokud jsou informace předávané spolu s evropským ochranným příkazem podle článku 7 neúplné, nebo nebyly doplněny ve lhůtě stanovené příslušným orgánem vykonávajícího státu v souladu s čl. 9 odst. 4.
Článek 14
Důvody pro přerušení opatření přijatých na základě evropského ochranného příkazu
1. Příslušný orgán vykonávajícího státu může přerušit opatření přijatá při výkonu evropského ochranného příkazu:
a)
existují-li jednoznačné informace o tom, že chráněná osoba nepobývá ani se nezdržuje na území vykonávajícího státu nebo že toto území definitivně opustila;
b)
pokud v souladu s vnitrostátním právem uplynula maximální doba trvání opatření přijatých při výkonu evropského ochranného příkazu;
c)
v případě uvedeném v čl. 13 odst. 7 písm. b) nebo
d)
jsou-li rozsudek ve smyslu článku 2 rámcového rozhodnutí 2008/947/SVV nebo rozhodnutí o opatřeních dohledu ve smyslu článku 4 rámcového rozhodnutí 2009/829/SVV postoupeny vykonávajícímu státu po uznání evropského ochranného příkazu.
2. Příslušný orgán vykonávajícího státu o tomto rozhodnutí neprodleně informuje příslušný orgán vydávajícího státu a pokud možno i chráněnou osobu.
3. Příslušný orgán vykonávajícího státu může před přerušením opatření podle odst. 1 písm. b) vyzvat příslušný orgán vydávajícího státu, aby poskytl informace o tom, zda je za okolností daného případu stále nezbytná ochrana stanovená v evropském ochranném příkazu. Příslušný orgán vydávajícího státu na tuto výzvu neprodleně odpoví.
Článek 15
Priorita při uznávání evropského ochranného příkazu
Uznání evropského ochranného příkazu má stejnou prioritu, jakou by mělo v obdobném případě poskytnutí ochrany na základě vnitrostátního práva, a to s ohledem na konkrétní okolnosti případu včetně naléhavosti, předpokládané datum příjezdu chráněné osoby na území vykonávajícího státu a pokud možno s ohledem na míru ohrožení chráněné osoby.
Článek 16
Konzultace mezi příslušnými orgány
Příslušné orgány vydávajícího státu a vykonávajícího státu se mohou případně navzájem konzultovat, aby usnadnily plynulé a účinné uplatňování této směrnice.
Článek 17
Jazyky
1. Evropský ochranný příkaz musí být příslušným orgánem vydávajícího státu přeložen do úředního jazyka nebo jednoho z úředních jazyků vykonávajícího státu.
2. Příslušný orgán vykonávajícího státu přeloží do úředního jazyka nebo jednoho z úředních jazyků vydávajícího státu formulář uvedený v článku 12.
3. Každý členský stát může v okamžiku přijetí této směrnice nebo později uvést v prohlášení, které uloží u Komise, že přijme překlad do jednoho nebo více dalších úředních jazyků Unie.
Článek 18
Náklady
Náklady vyplývající z uplatňování této směrnice, s výjimkou nákladů vzniklých výlučně na území vydávajícího státu, nese v souladu se svým vnitrostátním právem vykonávající stát.
Článek 19
Vztah k jiným dohodám a ujednáním
1. Členské státy mohou nadále uplatňovat dvoustranné nebo mnohostranné dohody nebo ujednání platné v okamžiku vstupu této směrnice v platnost, pokud tyto dohody nebo ujednání umožňují prohloubit nebo rozšířit cíle této směrnice a pokud pomáhají dále zjednodušit nebo usnadnit postupy pro přijímání ochranných opatření.
2. Členské státy mohou uzavírat dvoustranné nebo mnohostranné dohody nebo ujednání po vstupu této směrnice v platnost, pokud tyto dohody nebo ujednání umožňují prohloubit nebo rozšířit cíle této směrnice a pokud pomáhají zjednodušit nebo usnadnit postupy pro přijímání ochranných opatření.
3. Do 11. dubna 2012 oznámí členské státy Komisi stávající dohody a ujednání uvedené v odstavci 1, které si přejí nadále uplatňovat. Členské státy Komisi rovněž oznámí všechny nové dohody nebo ujednání podle odstavce 2 do tří měsíců od jejich podpisu.
Článek 20
Vztah k jiným nástrojům
1. Touto směrnicí není dotčeno uplatňování nařízení (ES) č. 44/2001, nařízení (ES) č. 2201/2003, Haagské úmluvy z roku 1996 o pravomoci orgánů, použitelném právu, uznávání a výkonu rozhodnutí a spolupráci ve věcech rodičovské zodpovědnosti a opatření k ochraně dětí, nebo Haagské úmluvy z roku 1980 o občanskoprávních aspektech mezinárodních únosů dětí.
2. Touto směrnicí není dotčeno uplatňování rámcového rozhodnutí 2008/947/SVV nebo rámcového rozhodnutí 2009/829/SVV.
Článek 21
Provádění
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 11. ledna 2015. Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tyto předpisy přijaté členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení. Způsob odkazu si stanoví členské státy.
2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 22
Shromažďování údajů
Členské státy v zájmu snazšího hodnocení uplatňování této směrnice předávají Komisi příslušné údaje týkající se uplatňování vnitrostátních postupů ve věci evropského ochranného příkazu, a to alespoň počet žádostí o vydání evropského ochranného příkazu a počet vydaných nebo uznaných příkazů.
Článek 23
Přezkum
Do 11. ledna 2016 předloží Komise Evropskému parlamentu a Radě zprávu o uplatňování této směrnice. K uvedené zprávě se případně připojí legislativní návrhy.
Článek 24
Vstup v platnost
Tato směrnice vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Článek 25
Určení
Tato směrnice je určena členským státům v souladu se Smlouvami
Ve Štrasburku dne 13. prosince 2011.
EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON DIREKTIIVI 2011/99/EU,
annettu 13 päivänä joulukuuta 2011,
eurooppalaisesta suojelumääräyksestä
EUROOPAN PARLAMENTTI JA EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jotka
ottavat huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 82 artiklan 1 kohdan a ja d alakohdan,
ottavat huomioon Belgian kuningaskunnan, Bulgarian tasavallan, Viron tasavallan, Espanjan kuningaskunnan, Ranskan tasavallan, Italian tasavallan, Unkarin tasavallan, Puolan tasavallan, Portugalin tasavallan, Romanian, Suomen tasavallan ja Ruotsin kuningaskunnan aloitteen,
sen jälkeen kun esitys lainsäätämisjärjestyksessä hyväksyttäväksi säädökseksi on toimitettu kansallisille parlamenteille,
noudattavat tavallista lainsäätämisjärjestystä (1),
sekä katsovat seuraavaa:
(1)
Euroopan unioni on asettanut tavoitteekseen pitää yllä ja kehittää vapauden, turvallisuuden ja oikeuden aluetta.
(2)
Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 82 artiklan 1 kohdassa määrätään, että oikeudellinen yhteistyö unionissa rikosoikeuden alalla perustuu tuomioistuinten tuomioiden ja oikeusviranomaisten päätösten vastavuoroisen tunnustamisen periaatteeseen.
(3)
Tukholman ohjelman - Avoin ja turvallinen Eurooppa kansalaisia ja heidän suojeluaan varten (2) - mukaan vastavuoroinen tunnustaminen olisi ulotettava koskemaan kaikentyyppisiä tuomioita ja luonteeltaan oikeudellisia päätöksiä, jotka voivat oikeusjärjestelmästä riippuen olla joko rikosoikeudellisia tai hallinnollisia. Siinä kehotetaan komissiota ja jäsenvaltioita myös tarkastelemaan, miten uhrien suojelua koskevaa lainsäädäntöä ja käytännön tukitoimenpiteitä voidaan parantaa. Ohjelmassa todetaan myös, että rikoksen uhreille voidaan tarjota erityisiä suojelutoimenpiteitä, joiden olisi oltava tehokkaita unioninlaajuisesti. Tämä direktiivi on osa uhrien oikeuksia koskevaa yhtenäistä ja kattavaa toimenpiteiden kokonaisuutta.
(4)
Naisiin kohdistuvan väkivallan poistamisesta 26 päivänä marraskuuta 2009 annetussa Euroopan parlamentin päätöslauselmassa jäsenvaltioita kehotetaan parantamaan kaikenlaisen naisiin kohdistuvan väkivallan torjumista koskevaa lainsäädäntöään ja toimintalinjojaan ja ryhtymään toimiin, joilla puututaan naisiin kohdistuvan väkivallan syihin, etenkin ennaltaehkäisevin toimenpitein, ja siinä kehotetaan unionia varmistamaan, että kaikilla väkivallan uhreilla on oikeus apuun ja tukeen. Euroopan parlamentin 10 päivänä helmikuuta 2010 antamassa päätöslauselmassa naisten ja miesten tasa-arvosta Euroopan unionissa - 2009 tuetaan ehdotusta ottaa käyttöön uhrien hyväksi eurooppalainen suojelumääräys.
(5)
Etenemissuunnitelmasta uhrien oikeuksien ja heidän suojelunsa vahvistamiseksi erityisesti rikosoikeudellisissa menettelyissä 10 päivänä kesäkuuta 2011 antamassaan päätöslauselmassa neuvosto totesi, että unionin tasolla olisi toteutettava toimia rikoksen uhrien oikeuksien ja heidän suojelunsa tehostamiseksi, ja se kehotti komissiota tekemään tätä varten asianmukaisia ehdotuksia. Näissä puitteissa olisi luotava mekanismi, jolla varmistetaan rikosten uhrien suojelutoimenpiteitä koskevien päätösten vastavuoroinen tunnustaminen jäsenvaltioiden välillä. Mainitun päätöslauselman mukaan tätä direktiiviä, joka koskee rikosoikeudellisissa asioissa toteutettujen suojelutoimenpiteiden vastavuoroista tunnustamista, olisi täydennettävä asianmukaisella yksityisoikeudellisissa asioissa toteutettuja toimenpiteitä koskevalla mekanismilla.
(6)
Yhteisellä oikeusalueella, jolla ei ole sisärajoja, on välttämätöntä varmistaa, että luonnolliselle henkilölle yhdessä jäsenvaltiossa annettu suojelu pidetään voimassa ja sitä jatketaan muissa jäsenvaltioissa, joihin henkilö siirtyy tai on siirtynyt. Olisi myös varmistettava, että unionin kansalaiset eivät menetä suojeluaan sen seurauksena, että he käyttävät legitiimiä oikeuttaan liikkua ja oleskella vapaasti jäsenvaltioiden alueella Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 3 artiklan 2 kohdan ja Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 21 artiklan mukaisesti.
(7)
Näiden tavoitteiden saavuttamiseksi tässä direktiivissä olisi annettava säännöt, joiden mukaan yhden jäsenvaltion, jäljempänä ’määräyksen antanut valtio’, lainsäädännön mukaisesti määrättyihin tiettyihin suojelutoimenpiteisiin perustuva suojelu voidaan ulottaa toiseen jäsenvaltioon, jäljempänä ’täytäntöönpanovaltio’, jossa suojeltava henkilö päättää asua tai oleskella.
(8)
Tässä direktiivissä otetaan huomioon jäsenvaltioiden erilaiset oikeudelliset perinteet sekä se seikka, että tehokasta suojelua voidaan tarjota myös muun viranomaisen kuin rikostuomioistuimen antamin suojelumääräyksin. Tällä direktiivillä ei luoda velvoitetta muuttaa kansallisia järjestelmiä, jotka koskevat suojelutoimenpiteiden määräämistä eikä sillä luoda velvoitetta ottaa käyttöön tai muuttaa rikosoikeudellista järjestelmää eurooppalaisen suojelumääräyksen täytäntöönpanoa varten.
(9)
Tätä direktiiviä sovelletaan suojelutoimenpiteisiin, joilla pyritään erityisesti suojelemaan henkilöä, esimerkiksi estämällä kaikenlainen häirintä, toisen henkilön rikolliselta teolta, joka voi millä tahansa tavalla vaarantaa ensiksi mainitun henkilön hengen tai ruumiillisen, henkisen tai seksuaalisen koskemattomuuden, sekä suojelemaan häntä, esimerkiksi estämällä kaappaukset, vaaniminen tai muunlainen epäsuora pakottaminen, teolta tai käyttäytymiseltä, joka voi vaarantaa hänen ihmisarvonsa tai henkilökohtaisen vapautensa, ja joilla pyritään estämään uudet rikokset tai lievittämään aiempien rikosten seurauksia. Nämä suojeltavan henkilön henkilöä koskevat oikeudet vastaavat kaikkien jäsenvaltioiden tunnustamia ja vaalimia perusarvoja. Jäsenvaltiota ei kuitenkaan velvoiteta antamaan eurooppalaista suojelumääräystä sellaisen rikosoikeudellisen toimenpiteen perusteella, jolla ei pyritä nimenomaisesti suojelemaan henkilöä vaan jolla on pääasiassa muita tavoitteita, kuten esimerkiksi rikoksentekijän sosiaalinen kuntoutus. On tärkeää korostaa, että tätä direktiiviä sovelletaan suojelutoimenpiteisiin, joilla pyritään suojelemaan kaikkia uhreja eikä pelkästään sukupuoleen perustuvan väkivallan uhreja, ottamalla huomioon kunkin kyseessä olevan rikostyypin erityispiirteet.
(10)
Tätä direktiiviä sovelletaan rikosoikeudellisissa asioissa määrättyihin suojelutoimenpiteisiin eikä se näin ollen kata yksityisoikeuden alalla määrättyjä suojelutoimenpiteitä. Jotta suojelutoimenpide olisi täytäntöönpanokelpoinen tämän direktiivin mukaisesti, ei ole välttämätöntä, että rikoksesta on annettu lainvoimainen päätös. Merkitystä ei myöskään ole sillä, onko suojelutoimenpiteen hyväksynyt viranomainen rikosoikeudellinen, hallinnollinen vai yksityisoikeudellinen. Tällä direktiivillä ei velvoiteta jäsenvaltioita muuttamaan kansallista lainsäädäntöään siten, että niillä olisi mahdollisuus määrätä suojelutoimenpiteitä rikosoikeudellisissa menettelyissä.
(11)
Tätä direktiiviä on tarkoitus soveltaa rikosten uhrien tai mahdollisten uhrien hyväksi määrättyihin suojelutoimenpiteisiin. Tätä direktiiviä ei olisi näin ollen sovellettava todistajansuojelua koskeviin toimenpiteisiin.
(12)
Jos tässä direktiivissä määritetty suojelutoimenpide on määrätty pääasiallisen suojeltavan henkilön sukulaisen hyväksi, eurooppalainen suojelumääräys voidaan antaa myös tämän sukulaisen pyynnöstä ja häntä koskevana tässä direktiivissä säädetyin edellytyksin.
(13)
Eurooppalaisen suojelumääräyksen antamista koskeva pyyntö olisi käsiteltävä riittävän nopeasti ottaen huomioon tapauksen erityisolosuhteet, muun muassa asian kiireellisyys, päivä, jona suojeltavan henkilön ennakoidaan saapuvan täytäntöönpanovaltion alueelle, ja - mikäli mahdollista - suojeltavaan henkilöön kohdistuvan vaaran suuruus.
(14)
Jos suojeltavalle henkilölle tai vaaraa aiheuttavalle henkilölle on annettava tietoja tämän direktiivin mukaisesti, nämä tiedot olisi tarvittaessa annettava myös asianomaisen henkilön edunvalvojalle tai edustajalle. Olisi myös kiinnitettävä asianmukaista huomiota suojeltavan henkilön, vaaraa aiheuttavan henkilön, edunvalvojan tai asian käsittelyssä toimivan edustajan tarpeeseen saada tämän direktiivin mukaisesti annettavat tiedot kielellä, jota asianomainen henkilö ymmärtää.
(15)
Toimivaltaisten viranomaisten olisi eurooppalaisen suojelumääräyksen antamista ja tunnustamista koskevissa menettelyissä otettava asianmukaisesti huomioon uhrien tarpeet, etenkin, jos he ovat erityisen suojattomia, kuten alaikäiset tai vammaiset henkilöt.
(16)
Tämän direktiivin soveltamiseksi on voitu määrätä suojelutoimenpide sellaisen tuomion seurauksena, jota tarkoitetaan vastavuoroisen tunnustamisen periaatteen soveltamisesta tuomioihin ja valvontapäätöksiin valvontatoimenpiteiden ja vaihtoehtoisten seuraamusten valvomiseksi 27 päivänä marraskuuta 2008 tehdyssä neuvoston puitepäätöksessä 2008/947/YOS (3), tai sellaisen valvontatoimia koskevan päätöksen seurauksena, jota tarkoitetaan vastavuoroisen tunnustamisen periaatteen soveltamisesta valvontatoimia koskeviin päätöksiin Euroopan unionin jäsenvaltioiden välillä tutkintavankeuden vaihtoehtona 23 päivänä lokakuuta 2009 tehdyssä neuvoston puitepäätöksessä 2009/829/YOS (4). Jos päätös on tehty määräyksen antaneessa valtiossa jommankumman edellä mainitun puitepäätöksen perusteella, tunnustamismenettelyä olisi noudatettava vastaavasti täytäntöönpanovaltiossa. Tämä ei kuitenkaan saisi sulkea pois mahdollisuutta siirtää eurooppalainen suojelumääräys muuhun jäsenvaltioon kuin siihen, joka panee täytäntöön näihin puitepäätöksiin perustuvia päätöksiä.
(17)
Ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamista koskevan yleissopimuksen 6 artiklan ja Euroopan unionin perusoikeuskirjan 47 artiklan toisen kohdan mukaisesti vaaraa aiheuttavalle henkilölle olisi tarjottava joko suojelutoimenpiteen määräämiseen johtavan menettelyn aikana tai ennen eurooppalaisen suojelumääräyksen antamista mahdollisuus tulla kuulluksi ja hakea muutosta suojelutoimenpiteeseen.
(18)
Jotta estetään uhrin joutuminen rikoksen kohteeksi täytäntöönpanovaltiossa, tällä valtiolla olisi oltava oikeudelliset keinot määräyksen antaneessa valtiossa aiemmin uhrin hyväksi tehdyn päätöksen tunnustamiseksi, samalla kun vältetään myös se, että uhri joutuu aloittamaan uuden menettelyn tai esittämään uudelleen todistelua täytäntöönpanovaltiossa, ikään kuin määräyksen antanut valtio ei olisi tehnyt tuota päätöstä. Eurooppalaisen suojelumääräyksen tunnustaminen täytäntöönpanovaltiossa edellyttää muun muassa, että tuon valtion toimivaltainen viranomainen hyväksyy, jollei tässä direktiivissä asetetuista rajoituksista muuta johdu, määräyksen antaneessa valtiossa määrätyn suojelutoimenpiteen olemassaolon ja pätevyyden sekä tunnustaa eurooppalaisessa suojelumääräyksessä kuvatun tosiasiallisen tilanteen sekä hyväksyy sen, että suojelua olisi annettava ja että sen antamista olisi jatkettava sen kansallisen lain mukaisesti.
(19)
Tämä direktiivi sisältää tyhjentävän luettelon kielloista ja rajoituksista, jotka, kun ne on asetettu määräyksen antaneessa valtiossa ja sisällytetty eurooppalaiseen suojelumääräykseen, olisi tunnustettava ja pantava täytäntöön täytäntöönpanovaltiossa, jollei tässä direktiivissä säädetyistä rajoituksista muuta johdu. Kansallisella tasolla voi olla käytössä muuntyyppisiä suojelutoimenpiteitä, joista voidaan säätää kansallisessa laissa, kuten vaaraa aiheuttavan henkilön velvollisuus pysyä määrätyssä paikassa. Tällaisia toimenpiteitä voidaan määrätä määräyksen antaneessa valtiossa sellaisen menettelyn puitteissa, joka johtaa jonkin sellaisen suojelutoimenpiteen määräämiseen, joka voi tämän direktiivin mukaisesti olla eurooppalaisen suojelumääräyksen perustana.
(20)
Koska jäsenvaltioissa on erilaisilla viranomaisilla (yksityisoikeudelliset, rikosoikeudelliset tai hallinnolliset) toimivalta määrätä ja panna täytäntöön suojelutoimenpiteitä, on aiheellista säätää tässä direktiivissä erittäin joustavasta jäsenvaltioiden välisestä yhteistyömekanismista. Tämän vuoksi täytäntöönpanovaltion toimivaltaisen viranomaisen ei tarvitse kaikissa tapauksissa toteuttaa samaa suojelutoimenpidettä kuin se, joka määräyksen antaneessa valtiossa on määrätty, ja sillä on tietty harkintavalta määrätä mikä tahansa kansallisen lakinsa mukaan vastaavanlaisessa tapauksessa riittäväksi ja sopivaksi katsomansa toimenpiteen antaakseen suojeltavalle henkilölle jatkuvaa suojelua ottamalla huomioon määräyksen antaneessa valtiossa määrätty suojelutoimenpide, sellaisena kuin se on esitetty eurooppalaisessa suojelumääräyksessä.
(21)
Kiellot tai rajoitukset, joihin tätä direktiiviä sovelletaan, sisältävät muun muassa toimenpiteitä, joilla pyritään rajoittamaan henkilökohtaista tai kaukoyhteydenpitoa suojeltavan henkilön ja vaaraa aiheuttavan henkilön välillä, esimerkiksi määräämällä tiettyjä ehtoja tällaiselle yhteydenpidolle tai asettamalla viestinnän sisältöä koskevia rajoituksia.
(22)
Täytäntöönpanovaltion toimivaltaisen viranomaisen olisi ilmoitettava vaaraa aiheuttavalle henkilölle, määräyksen antaneen valtion toimivaltaiselle viranomaiselle ja suojeltavalle henkilölle kaikki toimenpiteet, jotka eurooppalaisen suojelumääräyksen perusteella on hyväksytty. Vaaraa aiheuttavalle henkilölle annettavassa ilmoituksessa olisi otettava asianmukaisesti huomioon suojeltavan henkilön intressi olla paljastamatta tämän henkilön osoitetta tai muita yhteystietoja. Tällaisia tietoja ei saisi sisällyttää tiedoksiantoon, paitsi jos osoite tai muu yhteystieto sisältyy vaaraa aiheuttavalle henkilölle pakkotoimenpiteenä määrättyyn kieltoon tai rajoitukseen.
(23)
Kun määräyksen antaneen valtion toimivaltainen viranomainen on peruuttanut eurooppalaisen suojelumääräyksen, täytäntöönpanovaltion toimivaltaisen viranomaisen olisi lopetettava eurooppalaisen suojelumääräyksen täytäntöönpanemiseksi määräämänsä toimenpiteet, vaikkakin täytäntöönpanovaltion toimivaltainen viranomainen voi - itsenäisesti ja kansallisen lakinsa mukaisesti - määrätä minkä tahansa kansallisen lakinsa mukaisen suojelutoimenpiteen asianomaisen henkilön suojelemiseksi.
(24)
Koska tässä direktiivissä käsitellään tilanteita, joissa suojeltava henkilö siirtyy toiseen jäsenvaltioon, sen eurooppalaisen suojelumääräyksen antamisen tai täytäntöönpanon ei olisi merkittävä sellaisen toimivallan siirtämistä täytäntöönpanovaltiolle, joka koskee päärangaistuksia taikka lykättyjä, vaihtoehtoisia, ehdollisia tai oheisrangaistuksia taikka vaaraa aiheuttavalle henkilölle määrättyjä turvaamistoimenpiteitä, jos viimeksi mainittu henkilö jatkaa asumista suojelutoimenpiteen määränneessä valtiossa.
(25)
Tarvittaessa olisi voitava kansallisen lainsäädännön ja menettelyjen mukaisesti käyttää sähköisiä keinoja tämän direktiivin soveltamiseksi määrättyjen toimenpiteiden toteuttamiseksi käytännössä.
(26)
Suojeltavan henkilön suojaamisen varmistamiseen osallistuvien asianomaisten viranomaisten välisessä yhteistyössä olisi täytäntöönpanovaltion toimivaltaisen viranomaisen ilmoitettava määräyksen antaneen valtion toimivaltaiselle viranomaiselle kaikista täytäntöönpanovaltiossa eurooppalaisen suojelumääräyksen täytäntöön panemiseksi määrättyjen toimenpiteiden rikkomisista. Tämän ilmoituksen avulla määräyksen antaneen valtion toimivaltaisen viranomaisen olisi voitava nopeasti päättää rikkomisesta vaaraa aiheuttavalle henkilölle tuossa valtiossa määrätyn suojelutoimenpiteen osalta johtuvasta seurauksesta. Tällainen seuraus voi tarvittaessa sisältää sellaisen vapaudenmenetyksen käsittävän toimenpiteen määräämisen, jolla korvataan muu kuin vapaudenmenetyksen käsittävä toimenpide, joka oli alun perin määrätty esimerkiksi vaihtoehtona ennaltaehkäisevälle vangitsemiselle tai rangaistuksen ehdollisen lykkäämisen seurauksena. Koska tällaisella päätöksellä ei määrätä uutta rikosoikeudellista seuraamusta uudesta rikoksesta, päätös ei estä sitä mahdollisuutta, että täytäntöönpanovaltio voi tarvittaessa määrätä seuraamuksia eurooppalaisen suojelumääräyksen täytäntöön panemiseksi määrättyjen toimenpiteiden rikkomisesta.
(27)
Jos täytäntöönpanovaltiossa ei ole käytettävissä mitään suojelutoimenpidettä tapauksessa, joka vastaa eurooppalaisessa suojelumääräyksessä kuvattua tosiasiallista tilannetta, olisi täytäntöönpanovaltion toimivaltaisen viranomaisen, jäsenvaltioiden erilaiset oikeudelliset perinteet huomioon ottaen, ilmoitettava määräyksen antaneelle valtiolle sellaisista eurooppalaisessa suojelumääräyksessä kuvatun suojelutoimenpiteen rikkomisista, joista se on tietoinen.
(28)
Jotta voidaan varmistaa tämän direktiivin soveltaminen saumattomasti kussakin tapauksessa, määräyksen antaneen valtion ja täytäntöönpanovaltion toimivaltaisten viranomaisten olisi käytettävä toimivaltaansa tämän direktiivin säännösten mukaisesti ja ottamalla huomioon ne bis in idem -periaate.
(29)
Suojeltavalta henkilöltä ei olisi perittävä eurooppalaisen suojelumääräyksen tunnustamiseen liittyviä kuluja, jotka ovat suhteettomia vastaavaan kansalliseen tapaukseen nähden. Jäsenvaltioiden olisi tätä direktiiviä täytäntöön pannessaan varmistettava, ettei suojeltavaa henkilöä eurooppalaisen suojelumääräyksen tunnustamisen jälkeen vaadita aloittamaan uutta kansallista menettelyä saadakseen täytäntöönpanovaltion toimivaltaiselta viranomaiselta eurooppalaisen suojelumääräyksen tunnustamisen välittömänä seurauksena päätöksen sellaisen toimenpiteen määräämisestä, jotka olisivat vastaavassa tapauksessa sen kansallisen lain nojalla käytettävissä suojeltavan henkilön suojelun varmistamiseksi.
(30)
Ottaen huomioon vastavuoroisen tunnustamisen periaatteen, johon tämä direktiivi perustuu, jäsenvaltioiden olisi tätä direktiiviä soveltaessaan edistettävä mahdollisimman laajalti toimivaltaisten viranomaisten välisiä suoria yhteyksiä.
(31)
Jäsenvaltioiden olisi harkittava, onko eurooppalaisen suojelumääräyksen antamiseen tai tunnustamiseen johtaviin menettelyihin osallistuvien tuomareiden, syyttäjien, poliisien ja oikeuslaitoksen muun henkilöstön koulutuksesta vastaavia tahoja pyydettävä antamaan tarkoituksenmukaista koulutusta, joka koskee tämän direktiivin tavoitteita, tämän kuitenkaan vaikuttamatta oikeuslaitoksen riippumattomuuteen ja sen rakenteen eroihin unionissa.
(32)
Tämän direktiivin soveltamisen arvioinnin helpottamiseksi jäsenvaltioiden olisi toimitettava komissiolle asiaankuuluvia tietoja, jotka koskevat kansallisten menettelyjen soveltamista eurooppalaiseen suojelumääräykseen, ainakin siltä osin kuin on kyse pyydettyjen, annettujen ja/tai tunnustettujen eurooppalaisten suojelumääräysten lukumäärästä. Myös muun tyyppiset tiedot, esimerkiksi kyseessä olevat rikostyypit, olisivat hyödyllisiä.
(33)
Tämän direktiivin olisi edistettävä vaarassa olevien henkilöiden suojelua ja siten täydennettävä tällä alalla jo voimassa olevia välineitä, kuten puitepäätöstä 2008/947/YOS ja puitepäätöstä 2009/829/YOS, joiden soveltamiseen sillä ei kuitenkaan ole vaikutusta.
(34)
Kun suojelutoimenpidettä koskeva päätös kuuluu tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla 22 päivänä joulukuuta 2000 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 44/2001 (5), tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta avioliittoa ja vanhempainvastuuta koskevissa asioissa 27 päivänä marraskuuta 2003 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 2201/2003 (6) tai toimivallasta, sovellettavasta laista, tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta sekä yhteistyöstä vanhempainvastuuseen ja lasten suojeluun liittyvissä asioissa vuonna 1996 tehdyn Haagin yleissopimuksen (7) soveltamisalaan, olisi päätöksen tunnustaminen ja täytäntöönpano toteutettava asianomaisen oikeudellisen välineen säännösten tai määräysten mukaisesti.
(35)
Jäsenvaltioiden ja komission olisi tarvittaessa sisällytettävä eurooppalaista suojelumääräystä koskevia tietoja olemassa oleviin rikoksen uhrien suojelua käsitteleviin valistus- ja tiedotuskampanjoihin.
(36)
Tämän direktiivin täytäntöönpanon yhteydessä käsiteltävät henkilötiedot olisi suojattava rikosasioissa tehtävässä poliisi- ja oikeudellisessa yhteistyössä käsiteltävien henkilötietojen suojaamisesta tehdyn puitepäätöksen 2008/977/YOS (8) ja yksilöiden suojelusta henkilötietojen automaattisessa tietojenkäsittelyssä tehdyssä Euroopan neuvoston vuoden 1981 yleissopimuksessa vahvistettujen periaatteiden mukaisesti.
(37)
Tässä direktiivissä olisi Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 6 artiklan mukaisesti kunnioitettava perusoikeuksia, jotka taataan Euroopan unionin perusoikeuskirjassa sekä ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamiseksi tehdyssä yleissopimuksessa (Euroopan ihmisoikeussopimus).
(38)
Jäsenvaltioita rohkaistaan ottamaan tämän direktiivin täytäntöönpanossa huomioon kaikkinaisen naisten syrjinnän poistamista koskevassa vuoden 1979 Yhdistyneiden Kansakuntien yleissopimuksessa määritellyt oikeudet ja periaatteet.
(39)
Jäsenvaltiot eivät voi riittävällä tavalla saavuttaa tämän direktiivin tavoitetta, joka on vaarassa olevien henkilöiden suojeleminen, vaan se voidaan laajuutensa ja vaikutustensa vuoksi saavuttaa paremmin unionin tasolla, joten unioni voi toteuttaa toimenpiteitä Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 5 artiklassa vahvistetun toissijaisuusperiaatteen mukaisesti. Mainitussa artiklassa vahvistetun suhteellisuusperiaatteen mukaisesti tässä direktiivissä ei ylitetä sitä, mikä on tämän tavoitteen saavuttamiseksi tarpeen.
(40)
Euroopan unionista tehtyyn sopimukseen ja Euroopan unionin toiminnasta tehtyyn sopimukseen liitetyn, Yhdistyneen kuningaskunnan ja Irlannin asemasta vapauden, turvallisuuden ja oikeuden alueen osalta tehdyssä pöytäkirjassa (N:o 21) olevan 3 artiklan mukaisesti Yhdistynyt kuningaskunta on ilmoittanut haluavansa osallistua tämän direktiivin hyväksymiseen ja soveltamiseen.
(41)
Euroopan unionista tehtyyn sopimukseen ja Euroopan unionin toiminnasta tehtyyn sopimukseen liitetyn, Yhdistyneen kuningaskunnan ja Irlannin asemasta vapauden, turvallisuuden ja oikeuden alueen osalta tehdyssä pöytäkirjassa (N:o 21) olevan 1 ja 2 artiklan mukaisesti Irlanti ei osallistu tämän direktiivin hyväksymiseen, se ei sido Irlantia eikä sitä sovelleta Irlantiin, sanotun kuitenkaan rajoittamatta mainitun pöytäkirjan 4 artiklan soveltamista.
(42)
Euroopan unionista tehtyyn sopimukseen ja Euroopan unionin toiminnasta tehtyyn sopimukseen liitetyssä, Tanskan asemasta tehdyssä pöytäkirjassa (N:o 22) olevan 1 ja 2 artiklan mukaisesti Tanska ei osallistu tämän direktiivin hyväksymiseen, se ei sido Tanskaa eikä sitä sovelleta Tanskaan,
OVAT HYVÄKSYNEET TÄMÄN DIREKTIIVIN:
1 artikla
Tarkoitus
Tässä direktiivissä annetaan säännöt, joiden mukaisesti oikeusviranomainen tai vastaava viranomainen voi jäsenvaltiossa, jossa on määrätty suojelutoimenpide henkilön suojelemiseksi toisen henkilön rikokselta, joka voi vaarantaa ensiksi mainitun hengen, ruumiillisen tai henkisen koskemattomuuden, ihmisarvon, henkilökohtaisen vapauden tai seksuaalisen koskemattomuuden, antaa eurooppalaisen suojelumääräyksen, jonka perusteella toisen jäsenvaltion toimivaltainen viranomainen voi jatkaa tämän toisen jäsenvaltion alueella asianomaisen henkilön suojelua määräyksen antaneen valtion lainsäädännön mukaisesti rikoksen tai väitetyn rikoksen johdosta.
2 artikla
Määritelmät
Tässä direktiivissä sovelletaan seuraavia määritelmiä:
1)
’eurooppalaisella suojelumääräyksellä’ tarkoitetaan jäsenvaltion oikeusviranomaisen tai vastaavan viranomaisen suojelutoimenpiteestä tekemää päätöstä, jonka perusteella toisen jäsenvaltion oikeusviranomainen tai vastaava viranomainen toteuttaa kansallisen lakinsa mukaan minkä tahansa yhden tai useamman aiheellisen toimenpiteen suojeltavan henkilön suojelun jatkamiseksi;
2)
’suojelutoimenpiteellä’ tarkoitetaan suojelumääräyksen antaneen valtion kansallisen lakinsa ja kansallisten menettelyjen mukaisesti rikosasiassa tekemää päätöstä, jolla vaaraa aiheuttavalle henkilölle asetetaan yksi tai useampi 5 artiklassa tarkoitettu kielto tai rajoitus suojeltavan henkilön suojelemiseksi rikolliselta teolta, joka voi vaarantaa hänen henkensä, ruumiillisen ja henkisen koskemattomuutensa, ihmisarvonsa, henkilökohtaisen vapautensa tai seksuaalisen koskemattomuutensa;
3)
’suojeltavalla henkilöllä’ tarkoitetaan luonnollista henkilöä, joka on määräyksen antaneen valtion määräämään suojelutoimenpiteeseen perustuvan suojelun kohteena;
4)
’vaaraa aiheuttavalla henkilöllä’ tarkoitetaan luonnollista henkilöä, jolle on määrätty yksi tai useampi 5 artiklassa tarkoitettu kielto tai rajoitus;
5)
’määräyksen antaneella valtiolla’ tarkoitetaan jäsenvaltiota, jossa eurooppalaisen suojelumääräyksen antamisen perustana oleva suojelutoimenpide on määrätty;
6)
’täytäntöönpanovaltiolla’ tarkoitetaan jäsenvaltiota, johon eurooppalainen suojelumääräys on toimitettu sen tunnustamista varten;
7)
’valvontavaltiolla’ tarkoitetaan jäsenvaltiota, johon puitepäätöksen 2008/947/YOS 2 artiklassa tarkoitettu tuomio tai puitepäätöksen 2009/829/YOS 4 artiklassa tarkoitettu valvontatoimia koskeva päätös on siirretty.
3 artikla
Toimivaltaisten viranomaisten nimeäminen
1. Kunkin jäsenvaltion on ilmoitettava komissiolle, millä yhdellä tai useammalla oikeusviranomaisella tai vastaavalla viranomaisella on sen kansallisen lainsäädännön nojalla toimivalta antaa eurooppalainen suojelumääräys ja tunnustaa sellainen määräys tämän direktiivin mukaisesti, kun tämä jäsenvaltio on määräyksen antanut valtio tai täytäntöönpanovaltio.
2. Komissio asettaa saamansa tiedot kaikkien jäsenvaltioiden saataville. Jäsenvaltioiden on ilmoitettava komissiolle kaikki 1 kohdassa tarkoitettuihin tietoihin tehdyt muutokset.
4 artikla
Keskusviranomaiseen turvautuminen
1. Kukin jäsenvaltio voi nimetä keskusviranomaisen tai, jos sen oikeusjärjestelmä sitä edellyttää, useamman kuin yhden keskusviranomaisen avustamaan sen toimivaltaisia viranomaisia.
2. Jäsenvaltio voi, jos sen oikeusjärjestelmän rakenne sitä edellyttää, antaa yhden tai useamman keskusviranomaisensa tehtäväksi eurooppalaisten suojelumääräysten sekä kaiken muun niihin liittyvän virallisen kirjeenvaihdon hallinnollisen lähettämisen ja vastaanottamisen. Näin ollen kaikki toimivaltaisten viranomaisten väliset viestit, neuvottelut, tietojenvaihdot, tiedustelut ja ilmoitukset voidaan tarvittaessa käsitellä asianomaisen jäsenvaltion yhden tai useamman nimetyn keskusviranomaisen avustuksella.
3. Jäsenvaltioiden, jotka haluavat käyttää tässä artiklassa tarkoitettuja mahdollisuuksia, on toimitettava nimettyä yhtä tai useampaa keskusviranomaista koskevat tiedot komissiolle. Nämä tiedot sitovat määräyksen antaneen jäsenvaltion kaikkia viranomaisia.
5 artikla
Kansallisen lain mukaisen suojelutoimenpiteen olemassaolon tarve
Eurooppalainen suojelumääräys voidaan antaa vain, jos määräyksen antaneessa valtiossa on aiemmin määrätty suojelutoimenpide, jolla vaaraa aiheuttavalle henkilölle on asetettu yksi tai useampi seuraavista kielloista tai rajoituksista:
a)
kielto mennä tietyille paikkakunnille, tiettyihin paikkoihin tai määritellyille alueille, joilla suojeltava henkilö asuu tai vierailee;
b)
kaikenlaista yhteydenpitoa suojeltavaan henkilöön koskeva kielto tai sen sääntely, mukaan lukien yhteydenpito puhelimitse, sähköpostitse tai postitse, telekopioitse tai muilla keinoin; tai
c)
kielto lähestyä suojeltavaa henkilöä määriteltyä etäisyyttä lähemmäksi tai tällaisen lähestymisen sääntely.
6 artikla
Eurooppalaisen suojelumääräyksen antaminen
1. Eurooppalainen suojelumääräys voidaan antaa, kun suojeltava henkilö päättää asua tai jo asuu toisessa jäsenvaltiossa tai kun suojeltava henkilö päättää oleskella tai jo oleskelee toisessa jäsenvaltiossa. Päättäessään eurooppalaisen suojelumääräyksen antamisesta määräyksen antaneen valtion toimivaltaisen viranomaisen on otettava huomioon muun ohessa niiden yhden tai useamman ajanjakson kesto, jotka suojeltava henkilö aikoo oleskella täytäntöönpanovaltiossa, ja suojelun tarpeen vakavuus.
2. Määräyksen antaneen valtion oikeusviranomainen tai vastaava viranomainen voi antaa eurooppalaisen suojelumääräyksen vain suojeltavan henkilön pyynnöstä ja tarkistettuaan, että suojelutoimenpide täyttää kaikki 5 artiklassa asetetut edellytykset.
3. Suojeltava henkilö voi toimittaa eurooppalaisen suojelumääräyksen antamista koskevan pyynnön joko määräyksen antaneen valtion toimivaltaiselle viranomaiselle tai täytäntöönpanovaltion toimivaltaiselle viranomaiselle. Jos tällainen pyyntö toimitetaan täytäntöönpanovaltiolle, sen toimivaltaisen viranomaisen on siirrettävä pyyntö mahdollisimman pian määräyksen antaneen valtion toimivaltaiselle viranomaiselle.
4. Ennen kuin eurooppalainen suojelumääräys annetaan, vaaraa aiheuttavalle henkilölle on annettava oikeus tulla kuulluksi ja oikeus hakea muutosta suojelutoimenpiteeseen, jos hänelle ei ole myönnetty näitä oikeuksia suojelutoimenpiteen määräämiseen johtaneessa menettelyssä.
5. Yhden tai useamman 5 artiklassa tarkoitetun kiellon tai rajoituksen sisältävän suojelutoimenpiteen määrätessään on toimivaltaisen viranomaisen ilmoitettava suojeltavalle henkilölle sopivalla tavalla ja oman kansallisen lainsäädäntönsä mukaisten menettelyjen mukaisesti mahdollisuudesta pyytää eurooppalaista suojelumääräystä, mikäli asianomainen henkilö päättää siirtyä toiseen jäsenvaltioon, sekä tällaisen pyynnön perusedellytyksistä. Viranomaisen on neuvottava suojeltavaa henkilöä toimittamaan pyyntö ennen poistumistaan määräyksen antaneen valtion alueelta.
6. Jos suojeltavalla henkilöllä on edunvalvoja tai edustaja, tämä edunvalvoja tai edustaja voi toimittaa 2 ja 3 kohdassa tarkoitetun pyynnön suojeltavan henkilön puolesta.
7. Jos eurooppalaisen suojelumääräyksen antamista koskeva pyyntö hylätään, määräyksen antaneen valtion toimivaltaisen viranomaisen on ilmoitettava suojeltavalle henkilölle sen kansallisen lainsäädännön nojalla saatavilla olevista tällaista päätöstä koskevista muutoksenhakukeinoista.
7 artikla
Eurooppalaisen suojelumääräyksen muoto ja sisältö
Eurooppalainen suojelumääräys on annettava tämän direktiivin liitteessä I olevan mallin mukaisesti. Siinä on oltava erityisesti seuraavat tiedot:
a)
suojeltavan henkilön henkilöllisyys ja kansalaisuus sekä hänen edunvalvojansa tai edustajansa henkilöllisyys ja kansalaisuus, jos suojeltava henkilö on alaikäinen tai oikeustoimikelvoton;
b)
päivämäärä, josta alkaen suojeltava henkilö aikoo asua tai oleskella täytäntöönpanovaltiossa, ja oleskelun ajankohdat, jos ne ovat tiedossa;
c)
määräyksen antaneen valtion toimivaltaisen viranomaisen nimi, osoite, puhelin- ja telekopionumerot sekä sähköpostiosoite;
d)
sen säädöksen yksilöintitiedot (esimerkiksi numero ja päiväys), joka sisältää suojelutoimenpiteen, jonka perusteella eurooppalainen suojelumääräys annetaan;
e)
tiivistelmä tosiseikoista ja olosuhteista, jotka määräyksen antaneessa valtiossa ovat johtaneet suojelutoimenpiteen määräämiseen;
f)
kiellot ja rajoitukset, jotka vaaraa aiheuttavalle henkilölle on asetettu eurooppalaisen suojelumääräyksen perustana olevassa suojelutoimenpiteessä, niiden kesto sekä maininta mahdollisesta seuraamuksesta, jos jotain kieltoa tai rajoitusta rikotaan;
g)
sellaisen teknisen laitteen käyttö, joka on mahdollisesti annettu suojeltavalle henkilölle tai vaaraa aiheuttavalle henkilölle keinona panna suojelutoimenpide täytäntöön;
h)
vaaraa aiheuttavan henkilön henkilöllisyys ja kansalaisuus sekä hänen yhteystietonsa;
i)
onko suojeltavalle henkilölle ja/tai vaaraa aiheuttavalle henkilölle myönnetty maksuton oikeusapu määräyksen antaneessa valtioissa, jos tämä tieto on määräyksen antaneen viranomaisen tiedossa ilman eri tiedusteluja;
j)
tarvittaessa kuvaus muista olosuhteista, joilla voi olla vaikutusta suojeltavalle henkilölle aiheutuvan vaaran arviointiin;
k)
tapauksen mukaan nimenomainen maininta siitä, että puitepäätöksen 2008/947/YOS 2 artiklassa tarkoitettu tuomio tai puitepäätöksen 2009/829/YOS 4 artiklassa tarkoitettu valvontatoimia koskeva päätös on jo siirretty valvontavaltioon, mikäli se on toinen kuin eurooppalaisen suojelumääräyksen täytäntöönpanovaltio, sekä tuon valtion sen viranomaisen yksilöintitiedot, jolla on toimivalta tällaisen tuomion tai päätöksen täytäntöönpanon osalta.
8 artikla
Toimittamismenettely
1. Määräyksen antaneen valtion toimivaltaisen viranomaisen on toimittaessaan eurooppalaisen suojelumääräyksen täytäntöönpanovaltion toimivaltaiselle viranomaiselle tehtävä se millä tahansa tavalla, josta jää kirjallinen todiste, jotta täytäntöönpanovaltion toimivaltainen viranomainen voi todeta sen aitouden. Myös kaikki virallinen yhteydenpito tapahtuu suoraan näiden toimivaltaisten viranomaisten kesken.
2. Jos joko täytäntöönpanovaltion tai määräyksen antaneen valtion toimivaltainen viranomainen ei ole toisen valtion toimivaltaisen viranomaisen tiedossa, viimeksi mainitun viranomaisen on saadakseen tarvittavat tiedot suoritettava kaikki asiaankuuluvat tiedustelut, myös Euroopan oikeudellisesta verkostosta 16 päivänä joulukuuta 2008 tehdyssä neuvoston päätöksessä 2008/976/YOS (9) tarkoitettujen Euroopan oikeudellisen verkoston yhteysviranomaisten, oman valtionsa Eurojustin kansallisen jäsenen tai Eurojustin kansallisen koordinointijärjestelmän kautta.
3. Jos eurooppalaisen suojelumääräyksen vastaanottavalla täytäntöönpanovaltion viranomaisella ei ole toimivaltaa tunnustaa sitä, tämän viranomaisen on viran puolesta toimitettava eurooppalainen suojelumääräys toimivaltaiselle viranomaiselle ja ilmoitettava asiasta viipymättä määräyksen antaneen valtion toimivaltaiselle viranomaiselle millä tahansa tavalla, josta jää kirjallinen todiste.
9 artikla
Täytäntöönpanovaltiossa määrättävät toimenpiteet
1. Vastaanotettuaan 8 artiklan mukaisesti toimitetun eurooppalaisen suojelumääräyksen täytäntöönpanovaltion toimivaltaisen viranomaisen on viipymättä tunnustettava tuo määräys ja tehtävä päätös minkä tahansa sellaisen toimenpiteen määräämisestä, joka olisi vastaavanlaisessa tapauksessa sen kansallisen lainsäädännön mukaan käytettävissä suojeltavan henkilön suojelemisen varmistamiseksi, jollei se päätä vedota johonkin 10 artiklassa tarkoitettuun perusteeseen kieltäytyä tunnustamisesta. Täytäntöönpanovaltio voi kansallisen lainsäädäntönsä mukaisesti soveltaa rikosoikeudellisia, hallinnollisia tai yksityisoikeudellisia toimenpiteitä.
2. Täytäntöönpanovaltion toimivaltaisen viranomaisen 1 kohdan mukaisesti määräämän toimenpiteen ja minkä tahansa muun 11 artiklassa tarkoitetun myöhemmän päätöksen perusteella toteutetun toimenpiteen on vastattava mahdollisimman pitkälle määräyksen antaneessa valtiossa määrättyä suojelutoimenpidettä.
3. Täytäntöönpanovaltion toimivaltaisen viranomaisen on ilmoitettava vaaraa aiheuttavalle henkilölle, määräyksen antaneen valtion toimivaltaiselle viranomaiselle sekä suojeltavalle henkilölle kaikista 1 kohdan mukaisesti määrätyistä toimenpiteistä sekä tällaisen toimenpiteen rikkomisen mahdollisista oikeudellisista seuraamuksista, joista säädetään kansallisessa laissa ja 11 artiklan 2 kohdan mukaisesti. Suojeltavan henkilön osoitetta tai muita yhteystietoja ei saa paljastaa vaaraa aiheuttavalle henkilölle, elleivät tällaiset tiedot ole välttämättömiä 1 kohdan mukaisesti määrätyn toimenpiteen täytäntöön panemiseksi.
4. Jos täytäntöönpanovaltion toimivaltainen viranomainen katsoo, että eurooppalaisen suojelumääräyksen mukana 7 artiklan mukaisesti toimitetut tiedot ovat puutteellisia, sen on viipymättä ilmoitettava asiasta määräyksen antaneen valtion toimivaltaiselle viranomaiselle millä tahansa tavalla, josta jää kirjallinen todiste, ja määrättävä sille kohtuullinen määräaika, jonka kuluessa toimittaa puuttuvat tiedot on toimitettava.
10 artikla
Perusteet kieltäytyä eurooppalaisen suojelumääräyksen tunnustamisesta
1. Täytäntöönpanovaltion toimivaltainen viranomainen voi kieltäytyä tunnustamasta eurooppalaista suojelumääräystä seuraavissa olosuhteissa:
a)
eurooppalainen suojelumääräys on puutteellinen, tai sitä ei ole täydennetty täytäntöönpanovaltion toimivaltaisen viranomaisen asettamassa määräajassa;
b)
edellä 5 artiklassa säädetyt vaatimukset eivät täyty;
c)
suojelutoimenpide liittyy tekoon, joka ei ole täytäntöönpanovaltion lainsäädännön mukaan rikos;
d)
suojelu johtuu sellaisen rangaistuksen tai toimenpiteen täytäntöönpanosta, joka kuuluu täytäntöönpanovaltion lainsäädännön mukaan armahduksen piiriin ja joka liittyy tekoon tai menettelyyn, joka kuuluu tuon lainsäädännön mukaan sen toimivaltaan;
e)
vaaraa aiheuttavalle henkilölle myönnetään täytäntöönpanovaltion lainsäädännössä koskemattomuus, mikä tekee mahdottomaksi toimenpiteiden määräämisen eurooppalaisen suojelumääräyksen perusteella;
f)
syyteoikeus vaaraa aiheuttavaa henkilöä vastaan on täytäntöönpanovaltion lainsäädännön mukaan vanhentunut sen teon tai menettelyn osalta, johon liittyen suojelutoimenpide on määrätty, jos teko tai menettely kyseisen valtion kansallisen lain mukaan kuuluu sen toimivaltaan;
g)
eurooppalaisen suojelumääräyksen tunnustaminen olisi ne bis in idem -periaatteen vastaista;
h)
vaaraa aiheuttavaa henkilöä ei täytäntöönpanovaltion lainsäädännön mukaan voida asianomaisen henkilön iän johdosta asettaa rikosoikeudelliseen vastuuseen teosta tai menettelystä, johon liittyen suojelutoimenpide on määrätty;
i)
suojelutoimenpide liittyy rikokseen, joka täytäntöönpanovaltion lainsäädännön nojalla katsotaan tehdyksi kokonaan, pääosin tai olennaiselta osaltaan täytäntöönpanovaltion alueella.
2. Jos täytäntöönpanovaltion toimivaltainen viranomainen kieltäytyy tunnustamasta eurooppalaista suojelumääräystä jollakin 1 kohdassa tarkoitetulla perusteella, sen on:
a)
ilmoitettava viipymättä kielteinen päätöksensä ja sen perusteet määräyksen antaneelle valtiolle ja suojeltavalle henkilölle;
b)
ilmoitettava tarvittaessa suojeltavalle henkilölle mahdollisuudesta pyytää suojelutoimenpiteen määräämistä täytäntöönpanovaltion kansallisen lainsäädännön mukaisesti;
c)
ilmoitettava suojeltavalle henkilölle sellaisista soveltuvista oikeussuojakeinoista, jotka ovat täytäntöönpanovaltion kansallisen lainsäädännön mukaisesti käytettävissä muutoksen hakemiseen tällaiseen päätökseen.
11 artikla
Sovellettava laki ja täytäntöönpanovaltion toimivalta
1. Täytäntöönpanovaltiolla, joka on tunnustanut eurooppalaisen suojelumääräyksen, on oltava toimivalta määrätä ja panna täytäntöön toimenpiteitä kyseisessä valtiossa. Täytäntöönpanovaltion lakia sovelletaan 9 artiklan 1 kohdassa säädetyn päätöksen tekemiseen ja täytäntöönpanoon, myös niitä muutoksenhakukeinoja koskevia sääntöjä, jotka koskevat täytäntöönpanovaltiossa tehtyjä eurooppalaiseen suojelumääräykseen liittyviä päätöksiä.
2. Jos yhtä tai useampaa täytäntöönpanovaltion eurooppalaisen suojelumääräyksen tunnustamisen jälkeen määräämää toimenpidettä rikotaan, täytäntöönpanovaltion toimivaltaisella viranomaisella on 1 kohdan mukaisesti toimivalta:
a)
määrätä rikosoikeudellisia seuraamuksia ja toteuttaa mikä tahansa muu toimenpide tällaisen toimenpiteen rikkomisen johdosta, jos asianomainen rikkominen on täytäntöönpanovaltion lainsäädännön mukaan rikos;
b)
tehdä muita kuin rikosoikeudellisia päätöksiä, jotka liittyvät rikkomiseen;
c)
jos se on tarpeen, toteuttaa kiireellisiä ja väliaikaisia toimenpiteitä rikkomisen lopettamiseksi, kunnes määräyksen antanut valtio on tehnyt päätöksensä.
3. Jollei kansallisella tasolla ole käytettävissä toimenpidettä, joka voitaisiin toteuttaa täytäntöönpanovaltiossa vastaavassa tapauksessa, täytäntöönpanovaltion toimivaltaisen viranomaisen on ilmoitettava määräyksen antaneen valtion toimivaltaiselle viranomaiselle kaikista sellaisista eurooppalaisessa suojelumääräyksessä kuvatun suojelutoimenpiteen rikkomisista, joista se on tietoinen.
12 artikla
Ilmoittaminen rikkomistapauksessa
Täytäntöönpanovaltion toimivaltaisen viranomaisen on ilmoitettava määräyksen antaneen valtion tai valvontavaltion toimivaltaiselle viranomaiselle eurooppalaisen suojelumääräyksen perusteella toteutetun yhden tai useamman toimenpiteen rikkomisesta. Ilmoitus on tehtävä käyttäen liitteessä II esitettyä vakiolomaketta.
13 artikla
Määräyksen antaneen valtion toimivalta
1. Määräyksen antaneen valtion toimivaltaisella viranomaisella on yksinomainen toimivalta tehdä päätökset, jotka liittyvät
a)
suojelutoimenpiteen ja siten myös eurooppalaisen suojelumääräyksen uusimiseen, uudelleentarkasteluun, muuttamiseen, kumoamiseen ja peruuttamiseen;
b)
vapauden menetyksen käsittävän toimenpiteen määräämiseen suojelutoimenpiteen kumoamisen seurauksena edellyttäen, että suojelutoimenpiteen soveltaminen on perustunut puitepäätöksen 2008/947/YOS 2 artiklassa tarkoitettuun tuomioon tai puitepäätöksen 2009/829/YOS 4 artiklassa tarkoitettuun valvontatoimia koskevaan päätökseen.
2. Edellä 1 kohdan nojalla tehtyihin päätöksiin sovelletaan määräyksen antaneen valtion lainsäädäntöä.
3. Jos puitepäätöksen 2008/947/YOS 2 artiklassa tarkoitettu tuomio tai puitepäätöksen 2009/829/YOS 4 artiklassa tarkoitettu valvontatoimia koskeva päätös on jo siirretty tai siirretään eurooppalaisen suojelumääräyksen antamisen jälkeen toiseen jäsenvaltioon, näissä puitepäätöksissä säädetyt myöhemmät päätökset tehdään näiden puitepäätösten asiaankuuluvien säännösten mukaisesti.
4. Jos suojelumääräys sisältyy puitepäätöksen 2008/947/YOS 2 artiklassa tarkoitettuun tuomioon, joka on siirretty tai siirretään eurooppalaisen suojelumääräyksen antamisen jälkeen toiseen jäsenvaltioon, ja valvontavaltion toimivaltainen viranomainen on tehnyt myöhempiä päätöksiä, jotka vaikuttavat suojelutoimenpiteeseen sisältyviin velvollisuuksiin tai ohjeisiin tuon puitepäätöksen 14 artiklan mukaisesti, määräyksen antaneen valtion toimivaltaisen viranomaisen on tämän mukaisesti uusittava, tarkistettava, muutettava, kumottava tai peruutettava eurooppalainen suojelumääräys viipymättä.
5. Määräyksen antaneen valtion toimivaltaisen viranomaisen on ilmoitettava viipymättä täytäntöönpanovaltion toimivaltaiselle viranomaiselle kaikista 1 tai 4 kohdan mukaisesti tehdyistä päätöksistä.
6. Jos määräyksen antaneen valtion toimivaltainen viranomainen on kumonnut tai peruuttanut eurooppalaisen suojelumääräyksen 1 kohdan a alakohdan tai 4 kohdan mukaisesti, täytäntöönpanovaltion toimivaltaisen viranomaisen on lopetettava 9 artiklan 1 kohdan mukaisesti määrättyjen toimenpiteiden täytäntöönpano heti, kun määräyksen antaneen valtion toimivaltainen viranomainen on ilmoittanut sille asiasta asianmukaisesti.
7. Jos määräyksen antaneen valtion toimivaltainen viranomainen on muuttanut eurooppalaista suojelumääräystä 1 kohdan a alakohdan tai 4 kohdan mukaisesti, täytäntöönpanovaltion toimivaltaisen viranomaisen on tarvittaessa
a)
muutettava eurooppalaisen suojelumääräyksen perusteella hyväksytyt toimenpiteet 9 artiklan mukaisesti; tai
b)
kieltäydyttävä panemasta täytäntöön muutettua kieltoa tai rajoitusta, jos se ei kuulu 5 artiklassa tarkoitettuihin kieltoihin tai rajoituksiin tai jos eurooppalaisen suojelumääräyksen mukana 7 artiklan mukaisesti toimitetut tiedot ovat puutteelliset eikä niitä ole täydennetty täytäntöönpanovaltion toimivaltaisen viranomaisen 9 artiklan 4 kohdan mukaisesti asettamassa määräajassa.
14 artikla
Perusteet keskeyttää eurooppalaisen suojelumääräyksen perusteella toteutetut toimenpiteet
1. Täytäntöönpanovaltion toimivaltainen viranomainen voi keskeyttää eurooppalaisen suojelumääräyksen täytäntöönpanemiseksi toteutetut toimenpiteet
a)
jos on selviä viitteitä siitä, että suojeltava henkilö ei asu tai oleskele täytäntöönpanovaltion alueella tai on poistunut tältä alueelta lopullisesti;
b)
jos eurooppalaisen suojelumääräyksen täytäntöönpanemiseksi määrättyjen toimenpiteiden enimmäismääräaika on sen kansallisen lainsäädännön mukaan päättynyt;
c)
13 artiklan 7 kohdan b alakohdassa tarkoitetussa tapauksessa; tai
d)
jos puitepäätöksen 2008/947/YOS 2 artiklassa tarkoitettu tuomio tai puitepäätöksen 2009/829/YOS 4 artiklassa tarkoitettu valvontatoimia koskeva päätös siirretään täytäntöönpanovaltioon eurooppalaisen suojelumääräyksen tunnustamisen jälkeen.
2. Täytäntöönpanovaltion toimivaltaisen viranomaisen on viipymättä ilmoitettava tällaisesta päätöksestä määräyksen antaneen valtion toimivaltaiselle viranomaiselle ja mahdollisuuksien mukaan suojeltavalle henkilölle.
3. Ennen toimenpiteiden keskeyttämistä 1 kohdan b alakohdan mukaisesti täytäntöönpanovaltion toimivaltainen viranomainen voi pyytää määräyksen antaneen valtion toimivaltaista viranomaista antamaan tietoja siitä, onko eurooppalaisessa suojelumääräyksessä annettava suojelu edelleen tarpeen kyseessä olevan tapauksen olosuhteissa. Määräyksen antaneen valtion toimivaltaisen viranomaisen on vastattava tällaiseen pyyntöön viipymättä.
15 artikla
Eurooppalaisen suojelumääräyksen tunnustamisen ensisija
Eurooppalaisen suojelumääräyksen tunnustamiselle on annettava sama etusija, joka sille annettaisiin käsiteltäessä vastaavaa kansallista tapausta, ottaen huomioon tapauksen erityisolosuhteet, mukaan lukien asian kiireellisyys, päivä, jona suojeltavan henkilön ennakoidaan saapuvan täytäntöönpanovaltion alueelle ja, mikäli mahdollista, suojeltavaan henkilöön kohdistuvan vaaran suuruus.
16 artikla
Toimivaltaisten viranomaisten väliset neuvottelut
Määräyksen antaneen valtion ja täytäntöönpanovaltion toimivaltaiset viranomaiset voivat tarvittaessa neuvotella keskenään tämän direktiivin sujuvan ja tehokkaan soveltamisen helpottamiseksi.
17 artikla
Kielet
1. Määräyksen antaneen valtion toimivaltaisen viranomaisen on käännettävä eurooppalainen suojelumääräys täytäntöönpanovaltion viralliselle kielelle tai jollekin sen virallisista kielistä.
2. Täytäntöönpanovaltion toimivaltaisen viranomaisen on käännettävä 12 artiklassa tarkoitettu lomake määräyksen antaneen valtion viralliselle kielelle tai jollekin sen virallisista kielistä.
3. Jäsenvaltio voi tämän direktiivin hyväksymisen yhteydessä tai myöhemmin ilmoittaa komissioon tallettamassaan ilmoituksessa, että se hyväksyy yhdelle tai useammalle muulle unionin viralliselle kielelle tehdyn käännöksen.
18 artikla
Kulut
Tämän direktiivin soveltamisesta aiheutuvista kuluista vastaa täytäntöönpanovaltio kansallisen oikeutensa mukaisesti, lukuun ottamatta kuluja, jotka syntyvät pelkästään määräyksen antaneen valtion alueella.
19 artikla
Suhde muihin sopimuksiin ja järjestelyihin
1. Jäsenvaltiot voivat edelleen soveltaa tämän direktiivin voimaan tullessa voimassa olevia kahden- tai monenvälisiä sopimuksia tai järjestelyjä, sikäli kuin niiden avulla voidaan edetä tämän direktiivin tavoitteita pidemmälle tai laajemmalle sekä omalta osin yksinkertaistaa tai helpottaa menettelyjä, joilla suojelutoimenpiteitä toteutetaan.
2. Jäsenvaltiot voivat tehdä tämän direktiivin voimaantulon jälkeen kahden- tai monenvälisiä sopimuksia tai järjestelyjä, sikäli kuin niiden avulla voidaan soveltaa tämän direktiivin säännöksiä pidemmälti tai laajemmalti ja omalta osin yksinkertaistaa tai helpottaa menettelyjä, joilla suojelutoimenpiteitä toteutetaan.
3. Jäsenvaltioiden on ilmoitettava komissiolle 11 päivään huhtikuuta 2012 mennessä ne 1 kohdassa tarkoitetut voimassa olevat sopimukset ja järjestelyt, joiden soveltamista ne haluavat jatkaa. Jäsenvaltioiden on myös ilmoitettava komissiolle kaikista 2 kohdassa tarkoitetuista uusista sopimuksista ja järjestelyistä kolmen kuukauden kuluessa niiden allekirjoittamisesta.
20 artikla
Suhde muihin välineisiin
1. Tämä direktiivi ei vaikuta asetuksen (EY) N:o 44/2001 eikä asetuksen (EY) N:o 2201/2003 eikä toimivallasta, sovellettavasta laista, tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta sekä yhteistyöstä vanhempainvastuuseen ja lasten suojeluun liittyvissä asioissa vuonna 1996 tehdyn Haagin yleissopimuksen eikä kansainvälisen lapsikaappauksen siviilioikeudellisista näkökohdista vuonna 1980 tehdyn Haagin yleissopimuksen soveltamiseen.
2. Tämä direktiivi ei vaikuta puitepäätöksen 2008/ 947/YOS eikä puitepäätöksen 2009/829/YOS soveltamiseen.
21 artikla
Saattaminen osaksi kansallista lainsäädäntöä
1. Jäsenvaltioiden on saatettava tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset voimaan viimeistään 11 päivänä tammikuuta 2015. Niiden on ilmoitettava tästä komissiolle viipymättä.
Näissä jäsenvaltioiden antamissa säädöksissä on viitattava tähän direktiiviin tai niihin on liitettävä tällainen viittaus, kun ne virallisesti julkaistaan. Jäsenvaltioiden on säädettävä siitä, miten viittaukset tehdään.
2. Jäsenvaltioiden on toimitettava tässä direktiivissä säännellyistä kysymyksistä antamansa keskeiset kansalliset säännökset kirjallisina komissiolle.
22 artikla
Tietojen keruu
Jäsenvaltioiden on tämän direktiivin soveltamisen arvioinnin helpottamiseksi toimitettava komissiolle asiaankuuluvia tietoja kansallisten menettelyjen soveltamisesta eurooppalaiseen suojelumääräykseen, mukaan lukien ainakin tieto pyydettyjen, annettujen ja/tai tunnustettujen eurooppalaisten suojelumääräysten lukumäärästä.
23 artikla
Arviointi
Komissio toimittaa 11 päivään tammikuuta 2016 mennessä Euroopan parlamentille ja neuvostolle kertomuksen tämän direktiivin soveltamisesta. Kertomukseen liitetään tarvittaessa säädösehdotuksia.
24 artikla
Voimaantulo
Tämä direktiivi tulee voimaan kahdentenakymmenentenä päivänä sen jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä.
25 artikla
Osoitus
Tämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille perussopimusten mukaisesti.
Tehty Strasbourgissa 13 päivänä joulukuuta 2011.