NAŘÍZENÍ KOMISE (EU) č. 1063/2010
ze dne 18. listopadu 2010,
kterým se mění nařízení (EHS) č. 2454/93, kterým se provádí nařízení Rady (EHS) č. 2913/92, kterým se vydává celní kodex Společenství
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství (1), a zejména na článek 247 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Na základě nařízení Rady (ES) č. 732/2008 ze dne 22. července 2008 o uplatňování systému všeobecných celních preferencí pro období od 1. ledna 2009 do 31. prosince 2011 a o změně nařízení (ES) č. 552/97, (ES) č. 1933/2006 a nařízení Komise (ES) č. 1100/2006 a (ES) č. 964/2007 (2) poskytuje Evropská unie celní preference rozvojovým zemím v rámci systému všeobecných celních preferencí („GSP“ nebo „systém“). Podle čl. 5 odst. 2 uvedeného nařízení jsou pravidla původu týkající se definice pojmu původních produktů a související postupy a metody správní spolupráce stanoveny v nařízení Komise (EHS) č. 2454/93 (3).
(2)
Po rozsáhlé diskusi zahájené zelenou knihou ze dne 18. prosince 2003 o budoucnosti pravidel původu v preferenčních obchodních režimech (4) Komise dne 16. března 2005 přijala sdělení nazvané „Pravidla původu v preferenčních obchodních režimech: Budoucí zaměření“ (5) („sdělení“). Toto sdělení stanoví nový přístup k pravidlům původu ve všech preferenčních obchodních režimech Evropské unie, a zejména v režimech, které zohledňují požadavky vývoje, jako je systém všeobecných celních preferencí.
(3)
V souvislosti s rozvojovou agendou z Dohá byla uznána potřeba větší integrace rozvojových zemí do světového hospodářství, zejména prostřednictvím lepšího přístupu na trhy rozvinutých zemí.
Za tímto účelem by preferenční pravidla původu měla být zjednodušena a případně zmírněna, aby produkty pocházející ze zvýhodněných zemí mohly skutečně využívat poskytnutých preferencí.
(4)
Aby se preferenčních výhod dostávalo skutečně tomu, kdo je potřebuje, a aby byly ochráněny vlastní zdroje Evropské unie, měla by změny preferenčních pravidel původu doprovázet úprava postupů pro jejich řízení.
(5)
Posouzení dopadů tohoto nařízení provedené Komisí prokazuje, že pravidla systému všeobecných celních preferencí jsou vnímána jako příliš složitá a restriktivní. Dále z posouzení vyplývá, že u některých produktů, zejména těch, které jsou pro nejméně rozvinuté země nejzajímavější, je skutečné využívání poskytnutých preferencí nízké a že jedním z důvodů tohoto stavu jsou pravidla původu.
(6)
Posouzení dopadů naznačilo, že zjednodušení a zohlednění požadavků vývoje by mohlo být dosaženo jediným kritériem použitelným na všechny produkty, které by určilo původ zboží, jež není zcela získáno ve zvýhodněné zemi, a to na základě hodnoty přidané v dotyčné zvýhodněné zemi a dodržení dostatečného zpracovatelského prahu. Posouzení však neprokázalo, že pro zjednodušení nebo zohlednění požadavků vývoje je nepostradatelná pouze jediná metoda. Podle názorů zúčastněných stran kromě toho existuje celá řada odvětví, pro která kritérium přidané hodnoty buď není vhodné, nebo by nemělo být použito jako jediné kritérium; jako jsou zemědělské a zpracované zemědělské produkty, produkty rybolovu, chemikálie, kovy, textilní produkty, oblečení a boty. Proto by v těchto odvětvích měla být používána jiná, jednodušší kritéria, kterým hospodářské subjekty lépe porozumějí a která mohou celní správy jednodušeji kontrolovat, a to buď namísto kritéria přidané hodnoty, nebo jako jeho alternativa. Tato jiná kritéria zahrnují maximální povolený obsah nepůvodních materiálů, změnu čísla nebo položky či podpoložky celního sazebníku, zvláštní opracování a zpracování a použití zcela získaných materiálů. Zjednodušení si nicméně vyžaduje, aby různých pravidel bylo co nejméně. Proto by pravidla původu měla být založena pokud možno na jednotlivých odvětvích, nikoli na jednotlivých produktech.
(7)
Pravidla původu by měla odrážet charakteristiky konkrétních odvětví a rovněž zvýhodněným zemím umožnit skutečný přístup k poskytnutému preferenčnímu celnímu zacházení. Pravidla by mimoto v případě potřeby měla zohledňovat různorodé průmyslové kapacity zvýhodněných zemí. S cílem podpořit průmyslový rozvoj v nejméně rozvinutých zemích by měl být práh vztahující se na tyto materiály v případech, kde je pravidlo založeno na dodržení maximálního obsahu nepůvodních materiálů, co nejvyšší, přičemž by se mělo zajistit, že operace uskutečněné v těchto zemích budou řádně provedeny a hospodářsky odůvodněné. Maximální obsah nepůvodních materiálů až do výše 70 % nebo jakékoli pravidlo, které stanoví ekvivalentní úroveň uvolnění, by u produktů pocházejících z nejméně rozvinutých zemí měly vést ke zvýšení jejich vývozu.
(8)
Aby se zajistilo, že opracování nebo zpracování, které se uskuteční ve zvýhodněné zemi, je řádně provedenou a hospodářsky odůvodněnou operací, jež bude pro tuto zemi skutečným hospodářským přínosem, je vhodné stanovit seznam operací nedostatečného opracování nebo zpracování, které produktu nikdy nemohou udělit status původu. Tento seznam může být z větší části stejný jako seznam stávající. Měly by však být provedeny určité úpravy. Aby se zabránilo odklonění obchodu a narušení trhu s cukrem, mělo by být v souladu s ustanoveními, jež již byla přijata jako součást pravidel původu ostatních preferenčních obchodních režimů, například stanoveno nové pravidlo, které zabrání mísení cukru s jiným materiálem.
(9)
V odvětvích, na která se neuplatňuje kritérium přidané hodnoty, by měla být zajištěna míra pružnosti, jako je tomu dosud, a to povolením použití omezeného podílu materiálů, které nesplňují pravidla. Rozsah tohoto použití by však měl být vyjasněn, pokud jde o produkty vyrobené za použití zcela získaných materiálů. Kromě toho by s cílem umožnit větší pružnost při získávání materiálů měl být s výjimkou některých citlivých produktů povolený podíl těchto materiálů zvýšen, a to z 10 % na 15 % ceny konečného produktu ze závodu. Mezi tyto citlivé produkty patří produkty spadající do kapitol 2 a 4 až 24 harmonizovaného systému, kromě zpracovaných produktů rybolovu kapitoly 16, pro které se přípustné odchylky vyjádřené jako hmotnost zdají být vhodnější, a produkty spadající do kapitol 50 až 63 harmonizovaného systému, které by měly podléhat zvláštním pravidlům pro přípustné odchylky založeným podle okolností buď na hmotnosti, nebo na hodnotě a lišícím se v závislosti na produktu.
(10)
Kumulace původu je důležitým zjednodušujícím faktorem, který umožňuje zemím s totožnými pravidly původu spolupracovat za účelem výroby produktů způsobilých pro preferenční celní zacházení. Stávající podmínky regionální kumulace původu, což je druh kumulace fungující v současnosti v rámci tří regionálních sdružení zemí, se ukázaly jako složité a příliš přísné. Měly by proto být zjednodušeny a zmírněny, a to zrušením stávající podmínky týkající se hodnoty. Kromě toho by měly být zachovány stávající možnosti kumulace mezi zeměmi ve stejném regionálním sdružení, a to i přes diferenciaci v pravidlech původu zavedenou v některých případech tímto nařízením mezi nejméně rozvinutými zeměmi a jinými zvýhodněnými zeměmi. Tato kumulace by měla být povolena pouze za předpokladu, že při zasílání materiálů do jiné země v rámci sdružení za účelem regionální kumulace uplatní každá země pravidlo původu, které pro ni platí v obchodních vztazích s Evropskou unií. Aby se však zabránilo narušení trhu mezi zeměmi s různými úrovněmi celní preference, měla by být přijata opatření na vynětí některých citlivých produktů z regionální kumulace.
(11)
Komise ve sdělení uvedla, že je připravena zvážit jakýkoli požadavek na vytvoření nových, spojených nebo rozšířených sdružení, pokud bude existovat hospodářská komplementarita, budou zohledněny rozdíly v preferenčních režimech uplatňovaných na různé země a související riziko obcházení cel a pokud budou zavedeny nezbytné struktury a postupy pro správní spolupráci při řízení a kontrole původu. V souladu s tím by měla být přijata opatření na kumulaci původu mezi zeměmi ve sdružení regionální kumulace I a III, které splňují požadované podmínky. V návaznosti na žádost předloženou organizací MERCOSUR by mělo být vytvořeno nové sdružení regionální kumulace nazvané „sdružení IV“ a sestávající z Argentiny, Brazílie, Paraguaye a Uruguaye. Uplatnění regionální kumulace mezi uvedenými zeměmi by mělo být podmíněno splněním nezbytných požadavků.
(12)
Zvýhodněným zemím by mělo být dovoleno dále využívat kumulace se zeměmi, které jsou partnerskými zeměmi v rámci dohod o volném obchodu uzavřených EU. Tento nový druh kumulace, tzv. „rozšířená kumulace“, by měl být jednosměrný, tj. měl by povolovat pouze použití materiálů ve zvýhodněných zemích a měl by být udělen po důkladném prozkoumání žádosti podané dotyčnou zvýhodněnou zemí. Zboží spadající do kapitol 1 až 24 harmonizovaného systému by vzhledem ke své citlivé povaze mělo být z tohoto druhu kumulace vyňato.
(13)
Zvýhodněným zemím je od roku 2001 povoleno kumulovat původ u zboží spadajícího pod kapitoly 25 až 97 harmonizovaného systému a pocházejícího z Norska a Švýcarska. Tato kumulace by měla být povolena i nadále a měla by být rozšířena na Turecko za předpokladu, že Norsko, Švýcarsko a Turecko použijí stejnou definici pojmu původu jako Evropská unie a udělí reciproční zacházení dovezeným produktům, které byly vyrobeny za použití materiálů pocházejících z Evropské unie. Za tímto účelem by měla být mezi smluvními stranami výměnou dopisů nebo jakoukoli jinou vhodnou formou uzavřena dohoda obsahující závazek, že smluvní strany poskytnou členským státům a sobě navzájem nezbytnou podporu v záležitostech správní spolupráce.
(14)
Regionální kumulace by se však neměla vztahovat na některé materiály, u kterých celní preference v Evropské unii není stejná pro všechny země účastnící se kumulace a kde by dotčené materiály prostřednictvím kumulace využívaly příznivějšího celního zacházení než toho, kterého by se jim dostalo v případě přímého vývozu do Evropské unie. Pokud by tato situace nebyla vyřešena prostřednictvím vynětí materiálů, mohlo by to vést k obcházení cel nebo k narušení obchodu tím, že by se do Evropské unie vyváželo zboží pouze ze zemí, na které se uplatňuje nejpříznivější celní preference.
(15)
V samostatné příloze se stanoví seznam materiálů vyňatých z regionální kumulace. Tato příloha může být pozměněna nejen při opětovném vzniku těchto okolností, ale také s cílem zahrnout případy, kdy by takové okolnosti nastaly v důsledku provedení kumulace mezi zeměmi sdružení regionální kumulace I a III.
Kumulace původu mezi zeměmi ve sdruženích regionální kumulace I a III a rozšířená kumulace by měla podléhat konkrétním podmínkám, přičemž by Komise v souladu s postupem projednávání ve výborech a na základě příslušných ohledů měla ověřit jejich splnění předtím, než zváží udělení kumulace. Ze stejných důvodů by Komise měla mít v případech, kdy používání této kumulace bylo uděleno, ale později se zjistí, že uplatňování kumulace již nesplňuje podmínky nebo vede k nežádoucím následkům, jako například k narušování obchodu nebo obcházení cel, možnost kdykoli odejmout povolení k používání těchto druhů kumulace.
(16)
Ve stávajících pravidlech původu jsou některá ustanovení týkající se rybářských plavidel lovících ryby mimo pobřežní vody složitá do takové míry, která je nepřiměřená jejich záměru, a je proto velmi obtížné je provádět i kontrolovat. Měla by proto být zjednodušena.
Stávající pravidla vyžadují důkaz přímé dopravy do Evropské unie, který je často obtížné získat. Kvůli tomuto požadavku nemůže jisté zboží, ke kterému je připojen platný doklad o původu, ve skutečnosti využívat preference. Je proto vhodné zavést nové, jednodušší a pružnější pravidlo, které se zaměří na to, aby zboží předložené celním orgánům po prohlášení o propuštění do volného oběhu v Evropské unii bylo stejné jako zboží, které opustilo zvýhodněnou zemi vývozu, a nebylo cestou jakýmkoli způsobem pozměněno či přetvořeno.
(17)
V současné době potvrzují původ produktů orgány zvýhodněné země a v případech, kdy se prokáže, že deklarovaný původ je nesprávný, dovozci často nemusí platit clo, neboť jednali v dobré víře a chyba se stala na straně příslušných orgánů. To vede ke ztrátě vlastních zdrojů Evropské unie a hlavní břemeno pak spočívá na daňových poplatnících Evropské unie. Vzhledem k tomu, že vývozci nejlépe sami znají původ svých produktů, je vhodné požadovat, aby vývozci přímo svým zákazníkům poskytovali deklarace o původu.
(18)
Vývozci by měli být registrováni u příslušných orgánů zvýhodněných zemí, aby se usnadnily cílené kontroly po vývozu. Za tímto účelem by každá zvýhodněná země měla vytvořit elektronický rejstřík registrovaných vývozců, jehož obsah by měl být oznámen Komisi příslušným vládním orgánem dané zvýhodněné země. Na tomto základě by Komise měla pro účely správních úřadů a hospodářských subjektů v Evropské unii vytvořit centrální databázi registrovaných vývozců, jejímž prostřednictvím by hospodářské subjekty před deklarováním zboží určeného k propuštění do volného oběhu mohly zkontrolovat, že jejich dodavatel je vývozce registrovaný v dotyčné zvýhodněné zemi. Stejně tak by hospodářské subjekty z Evropské unie vyvážející za účelem dvoustranné kumulace původu měly být registrovány u příslušných úřadů členských států.
(19)
Zveřejnění registračních čísel vývozců a údajů nedůvěrné povahy o nich by mělo ostatním stranám umožnit konzultaci těchto údajů s cílem zjednodušit transparentnost a zvýšit informovanost zúčastněných stran. Uvážíme-li však důsledky tohoto zveřejnění, mělo by k němu docházet pouze v případě, že k tomu vývozce předem dobrovolně udělí svůj výslovný a vědomý písemný souhlas.
(20)
Směrnice Evropského parlamentu a Rady 95/46/ES ze dne 24. října 1995 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů a o volném pohybu těchto údajů (6) upravuje zpracování osobních údajů členskými státy. Zásady uvedené ve směrnici 95/46/ES by v tomto nařízení měly být podle potřeby doplněny nebo objasněny.
(21)
Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 45/2001 ze dne 18. prosince 2000 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů institucemi a orgány Společenství a o volném pohybu těchto údajů (7) upravuje zpracovávání osobních údajů Komisí. Zásady uvedené v nařízení (ES) č. 45/2001 by v tomto nařízení měly být podle potřeby doplněny nebo objasněny.
(22)
Podle článku 28 směrnice 95/46/ES by vnitrostátní orgány dozoru měly provádět dohled nad přípustností zpracování osobních údajů členskými státy, zatímco podle článku 46 nařízení (ES) č. 45/2001 by evropský inspektor ochrany údajů měl kontrolovat činnost orgánů a institucí Evropské unie ve vztahu ke zpracování osobních údajů. Evropský inspektor ochrany údajů a vnitrostátní orgány dozoru by měli aktivně spolupracovat s v rámci své příslušné oblasti působnosti a zajistit koordinovaný dohled nad zpracováním dat prováděným v souladu s tímto nařízením.
(23)
Zavedení systému registrovaných vývozců musí zohlednit schopnost zvýhodněných zemí vytvořit a řídit registrační systém a rovněž schopnost Komise vytvořit nezbytnou centrální databázi. Za tím účelem musí Komise ještě stanovit požadavky uživatelů a technické specifikace systému. Po vytvoření podrobné struktury centrální databáze bude posouzen přesný vliv systému registrovaných vývozců, zejména pokud jde o přístupové údaje a ochranu údajů, a budou provedeny nezbytné úpravy příslušných ustanovení. Zavedení systému by proto mělo být odloženo na 1. ledna 2017, což umožní uskutečnění vývojové fáze, až budou stanoveny požadavky uživatelů a technické specifikace a provedeny případné právní úpravy nezbytné s ohledem na požadavky uživatelů systému a technické specifikace a jejich vliv na ochranu údajů. Pro země, které nemohou tento termín dodržet, by mělo být kromě toho stanoveno dodatečné tříleté období.
Do roku 2017 a po tomto roce by pro zvýhodněné země, které v té době nebudou schopny používat nový systém, měla být stanovena přechodná pravidla týkající se postupů a metod správní spolupráce založená na dosud platných ustanoveních. Tato přechodná pravidla by zejména měla stanovit vydávání dokladu o původu příslušnými orgány dotyčné země. Stávající pravidla by kromě toho měla být zefektivněna tím, že jejich struktura bude sladěna s pravidly platnými po zavedení systému registrovaných vývozců. Tím se tato pravidla stanou srozumitelnějšími, zejména díky jasnému rozlišení obecných zásad, postupů při vývozu ve zvýhodněné zemi, postupů při propuštění do volného oběhu v Evropské unii a metod správní spolupráce. Zároveň by mělo být aktualizováno osvědčení o původu zboží na tiskopise A, a to nahrazením poznámek týkajících se tiskopisu verzí poznámek z roku 2007, neboť tato verze zohledňuje poslední rozšíření EU, a proto obsahuje aktualizovaný seznam zemí, které přijímají tiskopis A pro účely systému všeobecných celních preferencí.
(24)
Přístup k systému by měl být podmíněn tím, že zvýhodněné země zavedou a zachovají správní struktury, které umožní efektivní řízení systému, a zaváží se na vyžádání Komisi poskytnout veškerou nezbytnou pomoc pro účely sledování řádného řízení systému. Mezi orgány v Evropské unii a ve zvýhodněných zemích musí existovat systém správní spolupráce, který poskytne rámec pro ověřování původu. Zároveň by měla být jasně stanovena odpovědnost vývozců při deklarování původu a rovněž úloha správních orgánů při řízení systému. Měl by být upřesněn obsah deklarace o původu a případy, ve kterých mohou celní orgány v Evropské unii odmítnout přijetí deklarace nebo ji zaslat k ověření.
(25)
Definice a seznam operací dostatečného opracování nebo zpracování obsažené ve stávajících ustanoveních jsou společné pro systém všeobecných celních preferencí a pro opatření preferenčních cel jednostranně přijatých Evropskou unií pro některé země nebo území. Vzhledem k tomu, že pravidla původu těchto pozdějších režimů budou reformována později, měla by se na ně i nadále vztahovat stávající ustanovení. V zájmu soudržnosti se systémem všeobecných celních preferencí a ostatních jednostranných preferenčních obchodních režimů je vhodné sladit definici zcela získaných produktů a seznam operací nedostatečného opracování nebo zpracování stanovené v těchto jednostranných režimech s definicemi a seznamem pravidel původu systému všeobecných celních preferencí.
(26)
Nařízení (EHS) č. 2454/93 by proto mělo být odpovídajícím způsobem změněno.
(27)
Na základě nařízení Komise (ES) č. 1613/2000 (8), (ES) č. 1614/2000 (9) a (ES) č. 1615/2000 (10) poskytlo Společenství odchylky od pravidel původu systému všeobecných celních preferencí u některých textilních produktů pocházejících z Laosu, Kambodže a Nepálu, které pozbývají platnosti dne 31. prosince 2010. Po zavedení jednodušších pravidel původu, která zohlední požadavky vývoje, tímto nařízením bude pokračování platnosti těchto odchylek zbytečné.
(28)
Opatření stanovená tímto nařízením jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro celní kodex,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (EHS) č. 2454/93 se mění takto:
(1)
V části I, hlavě IV, kapitole 2 se články 66 až 97 nahrazují tímto:
„Oddíl 1
Systém všeobecných preferencí
Pododdíl 1
Obecná ustanovení
Článek 66
Tento oddíl stanoví pravidla týkající se definice pojmu „původní produkty“ a souvisejících postupů a metod správní spolupráce pro účely uplatňování systému všeobecných celních preferencí poskytovaného Evropskou unií rozvojovým zemím na základě nařízení (ES) č. 732/2008 (11) („systém“).
Článek 67
1. Pro účely tohoto oddílu a oddílu 1A této kapitoly se použijí tyto definice:
a)
„zvýhodněnou zemí“ se rozumí země nebo území uvedená/é v nařízení (ES) č. 732/2008; termín „zvýhodněná země“ se rovněž vztahuje na pobřežní vody této země nebo území ve smyslu Úmluvy Organizace spojených národů o mořském právu (úmluva z Montego Bay, 10. prosince 1982) a nesmí překročit jejich hranice;
b)
„výrobou“ se rozumí každé opracování nebo zpracování, včetně sestavování;
c)
„materiálem“ se rozumí jakékoli příměsi, suroviny, komponenty, části apod., které jsou používány při výrobě produktu;
d)
„produktem“ nebo „výrobkem“ se rozumí vyráběný produkt nebo výrobek, i když je zamýšleno jeho pozdější využití v jiné výrobní operaci;
e)
„zbožím“ se rozumí jak materiál, tak produkty či výrobky;
f)
„dvoustrannou kumulací“ se rozumí systém, na jehož základě se mohou produkty, které podle tohoto nařízení pocházejí z Evropské unie, považovat za původní materiály ve zvýhodněné zemi, když jsou v této zvýhodněné zemi dále zpracovány nebo jsou zapracovány do produktu;
g)
„kumulací s Norskem, Švýcarskem nebo Tureckem“ se rozumí systém, na jehož základě se mohou produkty, které pocházejí z Norska, Švýcarska nebo Turecka, považovat za původní materiály ve zvýhodněné zemi, když jsou v této zvýhodněné zemi dále zpracovány nebo jsou zapracovány do produktu a dovezeny do Evropské unie;
h)
„regionální kumulací“ se rozumí systém, kdy se produkty, které podle tohoto nařízení pocházejí ze země, jež je členem regionálního sdružení, považují za materiály pocházející z jiné země téhož regionálního sdružení (nebo ze země jiného regionálního sdružení, kde je možná kumulace mezi sdruženími), když jsou dále zpracovány nebo zapracovány do produktu tam vyráběného;
i)
„rozšířenou kumulací“ se rozumí systém, který uděluje Komise na základě žádosti předložené zvýhodněnou zemí, kdy se některé materiály pocházející ze země, se kterou má Evropská unie dohodu o volném obchodu podle článku XXIV platné Všeobecné dohody o clech a obchodu (GATT), považují za materiály pocházející z dotyčné zvýhodněné země, když jsou dále zpracovány nebo zapracovány do produktu vyráběného v této zemi;
j)
„zastupitelnými materiály“ se rozumí materiály stejného druhu a obchodní kvality, se stejnými technickými a fyzickými vlastnostmi, které od sebe po zapracování do hotového produktu nelze rozeznat;
k)
„regionálním sdružením“ se rozumí sdružení zemí, mezi nimiž se uplatňuje regionální kumulace;
l)
„celní hodnotou“ se rozumí hodnota určená v souladu s Dohodou o provádění článku VII Všeobecné dohody o clech a obchodu (Dohoda Světové obchodní organizace o celní hodnotě) z roku 1994;
m)
„hodnotou materiálů“ v seznamu v příloze 13a se rozumí celní hodnota v okamžiku dovozu použitých nepůvodních materiálů, nebo není-li známa a nelze-li ji určit, první ověřitelná cena zaplacená za tyto materiály ve zvýhodněné zemi. Pokud je třeba určit hodnotu použitých původních materiálů, použije se toto písmeno přiměřeně;
n)
„cenou ze závodu“ se rozumí cena zaplacená za produkt ze závodu výrobci, v jehož podniku došlo k poslednímu opracování nebo zpracování, pokud tato cena zahrnuje hodnotu veškerého použitého materiálu a veškeré další náklady související s jeho výrobou po odečtení případných vnitřních daní, které se vracejí nebo mohou být vráceny při vývozu získaného produktu.
V případě, že skutečná zaplacená cena neodráží veškeré náklady související s výrobou produktu, které byly skutečně vynaloženy ve zvýhodněné zemi, rozumí se cenou ze závodu součet všech těchto nákladů po odečtení případných vnitřních daní, které se vracejí nebo mohou být vráceny při vývozu získaného produktu;
o)
„maximálním obsahem nepůvodních materiálů“ se rozumí maximální povolený obsah nepůvodních materiálů, na jehož základě je výroba považována za opracování nebo zpracování dostatečné k tomu, aby byl produktu udělen status původu. Lze jej vyjádřit jako procento ceny ze závodu nebo jako procento čisté hmotnosti těchto použitých materiálů, které spadají do stanovené skupiny kapitol, do kapitoly, čísla nebo položky či podpoložky;
p)
„čistou hmotností“ se rozumí hmotnost samotného zboží bez balicích materiálů a jakýchkoli jiných obalů;
q)
„kapitolami“, „čísly“ a „položkami“ či „podpoložkami“ se rozumí kapitoly, čísla a položky či podpoložky (čtyř- nebo šestimístné číselné kódy) používané v nomenklatuře, která tvoří harmonizovaný systém se změnami podle doporučení Rady pro celní spolupráci ze dne 26. června 2004;
r)
„zařazením“ se rozumí zařazení produktu nebo materiálu do určitého čísla nebo položky či podpoložky harmonizovaného systému;
s)
„zásilkou“ se rozumí produkty, které:
-
buď zasílá současně jeden vývozce jednomu příjemci, nebo
-
které jsou dopravovány na podkladě jediného přepravního dokladu od vývozce k příjemci, a pokud tento doklad neexistuje, na podkladě jediné faktury;
t)
„vývozcem“ se rozumí osoba vyvážející zboží do Evropské unie nebo do zvýhodněné země, která je schopna prokázat původ zboží, a to bez ohledu na to, zda se jedná o výrobce či nikoli a zda sama splňuje vývozní formality či nikoli;
u)
„registrovaným vývozcem“ se rozumí vývozce, který je registrován u příslušných orgánů dotyčné zvýhodněné země, aby mohl vyhotovovat deklaraci o původu pro vývoz v rámci systému;
v)
„deklarací o původu“ se rozumí deklarace vyhotovená vývozcem, která uvádí, že produkty v ní uvedené splňují pravidla původu systému, a to s cílem buď umožnit osobě deklarující zboží určené k propuštění do volného oběhu v Evropské unii požadovat výhody preferenčního celního zacházení, nebo hospodářskému subjektu ve zvýhodněné zemi, který dováží materiály k dalšímu zpracování v souvislosti s pravidly kumulace, prokázat status původu tohoto zboží.
2. Pro účely odst. 1 písm. n) může pojem ‚výrobce‘ uvedený v odst. 1 písm. n) prvním pododstavci v případě, kdy bylo poslední opracování nebo zpracování zadáno výrobci, odkazovat na podnik, který subdodavatele zaměstnal.
Článek 68
1. S cílem zajistit řádné uplatňování systému se zvýhodněné země zaváží, že:
a)
zavedou a zachovají nezbytné správní struktury a systémy nutné pro provádění a řízení pravidel a postupů stanovených v tomto oddíle v dotyčné zemi, včetně případných opatření nezbytných pro uplatňování kumulace;
b)
jejich příslušné orgány budou spolupracovat s Komisí a celními orgány členských států.
2. Spolupráce uvedená v odst. 1 písm. b) zahrnuje:
a)
poskytování veškeré nezbytné podpory v případě žádosti Komise o jí prováděné sledování řádného řízení systému v dotyčné zemi, včetně ověřovacích návštěv na místě prováděných Komisí nebo celními orgány členských států;
b)
aniž jsou dotčeny články 97g a 97h, ověřování statusu původu produktů a dodržování dalších podmínek stanovených tímto oddílem, včetně návštěv na místě, pokud o to Komise nebo celní orgány členských států požádají v souvislosti s prošetřováním původu.
3. Zvýhodněné země Komisi předloží závazek uvedený v odstavci 1.
Článek 69
1. Zvýhodněné země Komisi oznámí názvy a adresy orgánů nacházejících se na jejich území, které jsou:
a)
součástí vládních orgánů dotyčné země nebo jednají z pověření vlády a jsou zplnomocněny k registraci vývozců a k jejich vynětí z rejstříku registrovaných vývozců;
b)
součástí vládních orgánů dotyčné země a zplnomocněny k poskytování podpory Komisi a celním orgánům členských států prostřednictvím správní spolupráce, jak je uvedeno v tomto oddíle.
2. Zvýhodněné země Komisi okamžitě oznámí veškeré změny informací oznámených podle odstavce 1.
3. Na základě informací podaných vládními orgány zvýhodněných zemí a celními orgány členských států Komise vytvoří elektronickou databázi registrovaných vývozců.
K databázi a údajům v ní obsaženým má přístup pouze Komise. Orgány uvedené v prvním pododstavci zajistí, aby údaje sdělované Komisi byly aktualizovány a aby byly úplné a přesné.
Údaje zpracované v databázi uvedené v prvním pododstavci se zveřejní na internetu s výjimkou důvěrných informací obsažených v kolonkách 2 a 3 žádosti o registraci vývozce uvedené v článku 92.
Osobní údaje zpracované databází uvedenou v prvním pododstavci a členskými státy podle tohoto oddílu se předají nebo zpřístupní třetím zemím nebo mezinárodním organizacím pouze v souladu s článkem 9 nařízení (ES) č. 45/2001.
4. Toto nařízení nijak neovlivňuje úroveň ochrany fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů podle ustanovení právních předpisů Evropské unie a jednotlivých členských států, a zejména nemění povinnosti členských států týkající se zpracovávání osobních údajů těmito státy podle směrnice 95/46/ES, ani povinnosti orgánů a institucí Evropské unie týkající se zpracovávání osobních údajů těmito orgány a institucemi podle nařízení (ES) č. 45/2001 při plnění jejich povinností.
Údaje o identifikaci a registraci vývozců tvořené souborem údajů uvedených v bodech 1, 3 (týkající se popisu činnosti), 4 a 5 přílohy 13c Komise zveřejní na internetu pouze v případě, že k tomu tito vývozci dobrovolně udělili svůj výslovný a vědomý písemný souhlas.
Vývozcům se poskytnou informace stanovené v článku 11 nařízení (ES) č. 45/2001.
Výkon práv osob v souvislosti s jejich registračními údaji uvedenými v příloze 13c a zpracovanými ve vnitrostátních systémech se řídí právními předpisy členského státu, který jejich osobní údaje uložil, přičemž tyto předpisy provádějí směrnici 95/46/ES.
Práva osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů v centrální databázi uvedené v odstavci 3 jsou vykonávána v souladu s nařízením (ES) č. 45/2001.
Vnitrostátní orgány dozoru pro ochranu údajů a evropský inspektor ochrany údajů, z nichž každý jedná v rozsahu svých příslušných pravomocí, aktivně spolupracují a zajišťují koordinovaný dozor nad databází uvedenou v odstavci 3.
Článek 70
1. Komise v řadě C Úředního věstníku Evropské unie zveřejní seznam zvýhodněných zemí a datum, od kdy jsou považovány za země splňující podmínky uvedené v článcích 68 a 69. Splní-li nová zvýhodněná země tytéž podmínky, Komise tento seznam aktualizuje.
2. Původní produkty ve zvýhodněné zemi ve smyslu tohoto oddílu po propuštění do volného oběhu v Evropské unii využívají systému pouze pod podmínkou, že byly vyvezeny v den stanovený v seznamu uvedeném v odstavci 1 nebo po tomto dni.
3. Zvýhodněná země se považuje za zemi splňující ustanovení článků 68 a 69 v den, kdy předložila závazek uvedený v čl. 68 odst. 1 a provedla oznámení uvedené v čl. 69 odst. 1.
Článek 71
Nedodrží-li příslušné orgány zvýhodněné země ustanovení čl. 68 odst. 1, čl. 69 odst. 2, článků 91, 92, 93 nebo 97g nebo nebudou-li systematicky dodržovat čl. 97h odst. 2, může to v souladu s článkem 16 nařízení (ES) č. 732/2008 vést k dočasnému odnětí preferencí v rámci systému pro danou zemi.
Pododdíl 2
Definice pojmu „původní produkty“
Článek 72
Za pocházející ze zvýhodněné země se považují tyto produkty:
a)
produkty, které byly v dané zemi zcela získány ve smyslu článku 75;
b)
produkty, které byly získány v dané zemi a obsahují materiály, které zde nebyly zcela získány, jestliže byly tyto materiály dostatečně opracovány nebo zpracovány ve smyslu článku 76.
Článek 73
1. V dotyčné zvýhodněné zemi musí být splněny podmínky pro získání statusu původu stanovené v tomto pododdíle.
2. Jsou-li původní produkty vyvezené ze zvýhodněné země do jiné země vráceny do zvýhodněné země, je třeba je považovat za nepůvodní, nelze-li příslušným orgánům věrohodně prokázat, že:
a)
vrácené produkty jsou totožné s vyvezenými a
b)
byly případně podrobeny pouze operacím nezbytným pro jejich uchování v dobrém stavu po dobu pobytu v dané zemi nebo při jejich vývozu.
Článek 74
1. Produkty deklarované k propuštění do volného oběhu v Evropské unii musí být stejné jako produkty vyvezené ze zvýhodněné země, ze které pocházejí. Před jejich deklarováním k propuštění do volného oběhu nesmí být pozměněny, jakýmkoli způsobem přetvořeny nebo podrobeny operacím kromě těch, které je mají uchovat v dobrém stavu. Skladování produktů nebo zásilek a rozdělování zásilek lze provést na odpovědnost vývozce nebo následného držitele zboží a produkty zůstávají v zemi nebo zemích tranzitu pod dohledem celních orgánů.
2. Splnění odstavce 1 se považuje za uspokojivé, pokud celní orgány nemají důvod k pochybnostem; v takových případech mohou celní orgány požádat deklaranta, aby poskytl důkaz plnění, který je možné poskytnout jakýmkoli způsobem, včetně smluvních přepravních dokumentů, jako jsou nákladní listy; může se rovněž jednat o faktické či konkrétní důkazy založené na značení nebo číslování balíků nebo jakékoli důkazy týkající se vlastního zboží.
3. Při uplatnění kumulace podle článků 84, 85 nebo 86 se odstavce 1 a 2 použijí přiměřeně.
Článek 75
1. Za zcela získané ve zvýhodněné zemi se považují:
a)
nerostné produkty tam vytěžené z půdy nebo mořského dna;
b)
rostliny a produkty ze zeleniny tam vypěstované nebo sklizené;
c)
živá zvířata tam narozená nebo vylíhnutá a odchovaná;
d)
produkty získané z živých zvířat tam odchovaných;
e)
produkty z poražených zvířat tam narozených či vylíhnutých a odchovaných;
f)
produkty získané z tamního lovu nebo rybolovu;
g)
produkty akvakultury z ryb, korýšů a měkkýšů tam narozených nebo vylíhnutých a odchovaných;
h)
produkty mořského rybolovu a jiné produkty vytěžené z moře mimo pobřežní vody jejími plavidly;
i)
produkty vyrobené nebo získané na palubě jejích výrobních plavidel výlučně z produktů uvedených v písmenu h);
j)
vyřazené předměty tam sebrané, jsou-li použitelné pouze k opětovnému získání surovin;
k)
odpad a šrot pocházející z výrobních operací tam provedených;
l)
produkty získané z mořského dna nebo z mořského podzemí ležícího mimo pobřežní vody, má-li zvýhodněná země výhradní práva k využívání tohoto mořského dna nebo mořského podzemí;
m)
zboží tam vyrobené výhradně z produktů uvedených v písmenech a) až l).
2. Pojmy „její plavidla“ a „její výrobní plavidla“ uvedené v odst. 1 písm. h) a i) se vztahují pouze na plavidla a výrobní plavidla, která splňují tyto požadavky:
a)
jsou registrována ve zvýhodněné zemi nebo v některém členském státě;
b)
plují pod vlajkou zvýhodněné země nebo některého členského státu;
c)
splňují jednu z těchto podmínek:
i)
vlastní je alespoň z 50 % státní příslušníci zvýhodněné země nebo některého členského státu nebo
ii)
vlastní je společnosti,
-
které mají sídlo a hlavní provozovnu ve zvýhodněné zemi nebo v některém členském státě a
-
které jsou alespoň z 50 % ve vlastnictví zvýhodněné země nebo členských států nebo veřejných subjektů nebo státních příslušníků zvýhodněné země nebo členských států.
3. Podmínky uvedené v odstavci 2 mohou být splněny v členských státech nebo v různých zvýhodněných zemích, pokud všechny zvýhodněné země využívají regionální kumulaci podle čl. 86 odst. 1 a 5. V takovém případě se podle odst. 2 písm. b) produkty považují za pocházející ze zvýhodněné země, pod jejíž vlajkou pluje plavidlo nebo výrobní plavidlo.
První pododstavec se použije, pouze pokud jsou splněna ustanovení čl. 86 odst. 2 písm. b) a c).
Článek 76
1. Aniž jsou dotčeny články 78 a 79, považují se produkty, které nejsou zcela získány v dotyčné zvýhodněné zemi ve smyslu článku 75, za pocházející z této zvýhodněné země, pokud jsou splněny podmínky pro dotyčné zboží stanovené v seznamu v příloze 13a.
2. Je-li produkt, který získal status původu v některé zemi podle odstavce 1, dále v této zemi zpracován a použit jako materiál k výrobě jiného produktu, nezohledňují se nepůvodní materiály, které mohly být použity k jeho výrobě.
Článek 77
1. U každého produktu se určí, zda byly splněny požadavky čl. 76 odst. 1.
V případě, kdy je příslušné pravidlo založeno na dodržení maximálního obsahu nepůvodních materiálů, je však s ohledem na výkyvy v nákladech a směnných kurzech možné hodnotu nepůvodních materiálů vypočítat na základě průměru, jak je uvedeno v odstavci 2.
2. V případě uvedeném v odstavci 1 druhém pododstavci se průměrná cena produktu ze závodu vypočítá na základě součtu cen ze závodu účtovaných v každém prodeji produktů provedeném během předchozího účetního období a průměrná hodnota použitých nepůvodních materiálů se vypočítá na základě souhrnu hodnoty všech nepůvodních materiálů použitých k výrobě produktů za předchozí účetní období určené v zemi vývozu nebo v případě, kdy dosud nejsou k dispozici údaje za celé účetní období, za období kratší, nejméně však za tři měsíce.
3. Vývozci, kteří se rozhodnou pro výpočet na základě průměrné hodnoty, tuto metodu důsledně používají během roku následujícího po referenčním účetním období nebo případně během roku následujícího po kratším období použitém jako období referenční. Mohou tuto metodu přestat používat, pokud během daného účetního období nebo kratšího reprezentativního období nejméně tří měsíců zaznamenají, že výkyvy v nákladech nebo směnných kurzech, jež odůvodňovaly používání této metody, přestaly existovat.
4. Průměry uvedené v odstavci 2 se použijí jako cena ze závodu, resp. hodnota nepůvodních materiálů, aby bylo možné zjistit dodržování maximálního obsahu nepůvodních materiálů.
Článek 78
1. Aniž je dotčen odstavec 3, považují se za opracování nebo zpracování nedostatečná pro to, aby produktu udělila status původu, bez ohledu na to, zda jsou splněny podmínky článku 76, tyto operace:
a)
operace, jejichž účelem je uchování produktů v dobrém stavu během přepravy a skladování;
b)
rozdělování a spojování nákladových kusů;
c)
mytí, praní, čištění; odstraňování prachu, oxidu, oleje, nátěru nebo jiných povrchových vrstev;
d)
žehlení nebo mandlování textilií nebo textilních výrobků;
e)
prosté natírání a leštění;
f)
loupání a částečné nebo úplné mletí rýže; leštění a hlazení obilovin a rýže;
g)
operace barvení nebo ochucování cukru nebo tvarování cukru; částečné nebo úplné mletí krystalového cukru;
h)
loupání, vypeckovávání a louskání ovoce, ořechů a zeleniny;
i)
ostření, jednoduché broušení nebo prosté řezání;
j)
prosévání, prohazování, třídění, zařazování, sestavování (včetně vytváření souprav předmětů);
k)
prosté plnění do lahví, konzerv, baněk, pytlů, beden, krabic, upevnění na podložky nebo desky a veškeré ostatní prosté balící operace;
l)
připevňování nebo tisk značek, štítků, log a obdobných rozlišovacích znaků na produkty nebo jejich obaly;
m)
prosté mísení produktů, bez ohledu na druh produktů; mísení cukru s jakýmkoli dalším materiálem;
n)
prosté přidávání vody nebo ředění, dehydratace nebo denaturace produktů;
o)
prosté sestavování součástí produktu na úplný produkt nebo rozkládání produktů na části;
p)
kombinace dvou nebo více úkonů uvedených v písmenech a) až o);
q)
porážení zvířat.
2. Pro účely odstavce 1 se operace považují za prosté, jestliže k jejich provádění nejsou nutné žádné zvláštní dovednosti nebo stroje, přístroje nebo nástroje pro tyto operace zvláště vyrobené nebo nainstalované.
3. Při určování, zda se opracování nebo zpracování daného výrobku považuje za nedostatečné ve smyslu odstavce 1, se zohlední všechny operace provedené na daném výrobku ve zvýhodněné zemi.
Článek 79
1. Odchylně od článku 76 a s výhradou odstavců 2 a 3 tohoto článku mohou být nepůvodní materiály, které podle podmínek stanovených v seznamu v příloze 13a nemají být použity při výrobě daného produktu, přesto použity, pokud jejich celková hodnota nebo čistá hmotnost stanovená pro produkt nepřesahuje:
a)
15 % hmotnosti produktu u produktů kapitol 2 a 4 až 24 harmonizovaného systému, s výjimkou zpracovaných produktů rybolovu kapitoly 16;
b)
15 % ceny produktu ze závodu u ostatních produktů, s výjimkou produktů kapitol 50 až 63 harmonizovaného systému, u kterých se použijí přípustné odchylky uvedené v poznámkách 6 a 7 části I přílohy 13a.
2. Odstavec 1 nepovoluje překročení procentního podílu maximálního obsahu nepůvodních materiálů, jak je určeno v pravidlech, která jsou stanovena v seznamu v příloze 13a.
3. Odstavce 1 a 2 se nepoužijí na produkty zcela získané ve zvýhodněné zemi ve smyslu článku 75. Aniž je dotčen článek 78 a čl. 80 odst. 2, použije se však přípustná odchylka stanovená v těchto odstavcích na souhrn všech materiálů, které jsou použity při výrobě produktu a pro které pravidlo stanovené v seznamu v příloze 13a stanoví, že tyto materiály mají být zcela získány.
Článek 80
1. Určující jednotkou pro použití ustanovení tohoto oddílu je konkrétní produkt, který je považován za základní jednotku při určování zařazení za použití harmonizovaného systému.
2. Sestává-li zásilka z více stejných produktů zařazených do stejného čísla harmonizovaného systému, zohlední se při použití ustanovení tohoto oddílu každý jednotlivý produkt samostatně.
3. Je-li podle všeobecného výkladového pravidla 5 harmonizovaného systému zařazován s produktem i jeho obal, pak se tento obal zahrne i pro účely určování původu produktu.
Článek 81
Příslušenství, náhradní díly a nástroje dodávané spolu se zařízením, strojem, přístrojem nebo vozidlem, které jsou součástí jeho běžného vybavení a jsou zahrnuty v jeho ceně ze závodu, se považují za jeden celek s dotyčným zařízením, strojem, přístrojem nebo vozidlem.
Článek 82
Soupravy ve smyslu všeobecného výkladového pravidla 3 harmonizovaného systému se považují za původní produkty, jestliže jsou původními produkty všechny součásti, z nichž se skládají.
Pokud se však souprava skládá z původních i nepůvodních produktů, považuje se za původní produkt jako celek pod podmínkou, že hodnota nepůvodních produktů netvoří více než 15 % ceny ze závodu této soupravy.
Článek 83
Při určování, zda je produkt původním produktem, se nezohledňuje původ těchto prvků, které mohou být použity při jeho výrobě:
a)
energie a palivo;
b)
zařízení a vybavení;
c)
stroje a nástroje;
d)
zboží, které se nestává a nemá se stát součástí konečného složení produktu.
Pododdíl 3
Kumulace
Článek 84
Dvoustranná kumulace umožňuje, aby produkty pocházející z Evropské unie byly považovány za materiály pocházející ze zvýhodněné země, jsou-li zapracovány do produktu vyráběného v této zemi za předpokladu, že opracování nebo zpracování tam provedené přesahuje rámec operací uvedených v čl. 78 odst. 1.
Článek 85
1. Pokud Norsko, Švýcarsko a Turecko poskytují všeobecné celní preference na produkty pocházející ze zvýhodněných zemí a uplatňují pojem původu odpovídající pojmu definovanému v tomto oddíle, umožňuje kumulace s Norskem, Švýcarskem nebo Tureckem, aby produkty pocházející z Norska, Švýcarska nebo Turecka byly považovány za materiály pocházející ze zvýhodněné země, pokud opracování nebo zpracování tam provedené přesahuje rámec operací uvedených v čl. 78 odst. 1.
2. Odstavec 1 se použije pod podmínkou, že Turecko, Norsko a Švýcarsko poskytují na základě reciprocity stejné zacházení produktům pocházejícím ze zvýhodněných zemí, které zapracovávají materiály pocházející z Evropské unie.
3. Odstavec 1 se nepoužije na produkty kapitol 1 až 24 harmonizovaného systému.
4. Evropská komise v řadě C Úředního věstníku Evropské unie zveřejní datum, ke kterému byly splněny podmínky stanovené v odstavcích 1 a 2.
Článek 86
1. Regionální kumulace se vztahuje na tato čtyři různá regionální sdružení:
a)
sdružení I: Brunej, Kambodža, Indonésie, Laos, Malajsie, Filipíny, Singapur, Thajsko, Vietnam;
b)
sdružení II: Bolívie, Kolumbie, Kostarika, Ekvádor, Salvador, Guatemala, Honduras, Nikaragua, Panama, Peru, Venezuela;
c)
sdružení III: Bangladéš, Bhútán, Indie, Maledivy, Nepál, Pákistán, Srí Lanka;
d)
sdružení IV: Argentina, Brazílie, Paraguay a Uruguay.
2. Regionální kumulace mezi zeměmi v rámci stejného sdružení se uplatní, pouze pokud byly splněny tyto podmínky:
a)
pro účely regionální kumulace mezi zeměmi regionálního sdružení se použijí pravidla původu stanovená v tomto oddíle.
V případě, že způsobilá operace stanovená v části II přílohy 13a není stejná u všech zemí účastnících se kumulace, určí se původ produktů vyvážených z jedné země regionálního sdružení do druhé za účelem regionální kumulace na základě pravidla, které by se použilo, kdyby se produkty vyvážely do Evropské unie;
b)
země regionálního sdružení se zavázaly, že:
i)
budou dodržovat ustanovení tohoto oddílu nebo dbát na jejich dodržování a
ii)
poskytnou nezbytnou správní spolupráci, aby bylo zajištěno správné provádění tohoto oddílu s ohledem na Evropskou unii a rovněž mezi těmito zeměmi;
c)
závazky uvedené v písmenu b) byly Komisi oznámeny sekretariátem dotyčného regionálního sdružení nebo jiným příslušným subjektem zastupujícím členy daného regionálního sdružení.
Pokud země regionálního sdružení již před 1. lednem 2011 splnily ustanovení prvního pododstavce písmene b) a c), nový závazek se nevyžaduje.
3. Materiály uvedené v seznamu v příloze 13b jsou vyňaty z regionální kumulace stanovené v odstavci 2 v případě, že:
a)
celní preference uplatňovaná v Evropské unii není stejná pro všechny země účastnící se kumulace a
b)
dotčené materiály by prostřednictvím kumulace využívaly příznivějšího celního zacházení než toho, kterého by se jim dostalo v případě přímého vývozu do Evropské unie.
4. Regionální kumulace mezi zeměmi stejného regionálního sdružení se uplatní pouze pod podmínkou, že opracování nebo zpracování provedené ve zvýhodněné zemi, kde jsou materiály dále zpracovány nebo zapracovány, přesahuje rámec operací uvedených v čl. 78 odst. 1 a v případě textilních výrobků také rámec operací uvedených v příloze 16.
Není-li splněna podmínka stanovená v prvním pododstavci, je zemí původu produktů země regionálního sdružení s největším podílem celní hodnoty použitých materiálů pocházejících z ostatních zemí regionálního sdružení.
Je-li země původu určena podle druhého pododstavce, musí být uvedena jako země původu na dokladu o původu, který vyhotoví vývozce produktu do Evropské unie nebo - do zahájení používání systému registrovaných vývozců - vystaví orgány zvýhodněné země vývozu.
5. Na žádost orgánů zvýhodněné země sdružení I nebo sdružení III může Komise udělit regionální kumulaci mezi zeměmi těchto sdružení, pokud je Komise přesvědčena, že jsou splněny všechny tyto podmínky:
a)
jsou splněny podmínky stanovené v odst. 2 písm. a) a
b)
země, které se mají účastnit této regionální kumulace, se zavázaly a společně oznámily Komisi svůj závazek:
i)
dodržovat ustanovení tohoto oddílu nebo dbát na jejich dodržování a
ii)
poskytnout nezbytnou správní spolupráci, aby bylo zajištěno správné provádění tohoto oddílu s ohledem na Evropskou unii a rovněž mezi těmito zeměmi.
Žádost uvedená v prvním pododstavci musí být podložena důkazy, že podmínky v něm stanovené jsou splněny. Žádost je adresována Komisi. Komise o žádosti rozhodne po zohlednění všech prvků týkajících se kumulace, které považuje za vhodné, včetně materiálů, které mají být kumulovány.
6. V případě, že produkty vyrobené v zemi sdružení I nebo sdružení III za použití materiálů pocházejících ze země druhého sdružení mají být vyvezeny do Evropské unie, určí se původ těchto produktů takto:
a)
materiály pocházející ze země jednoho regionálního sdružení se považují za materiály pocházející ze země druhého regionálního sdružení, jsou-li zapracovány do produktu tam získaného za předpokladu, že opracování nebo zpracování provedené v druhé zvýhodněné zemi přesahuje rámec operací uvedených v čl. 78 odst. 1 a v případě textilních výrobků také rámec operací uvedených v příloze 16;
b)
není-li splněna podmínka stanovená v písmenu a), je zemí původu produktů země účastnící se kumulace s největším podílem celní hodnoty použitých materiálů pocházejících z ostatních zemí účastnících se kumulace.
Je-li země původu určena podle prvního pododstavce písm. b), musí být uvedena jako země původu na dokladu o původu, který vyhotoví vývozce produktu do Evropské unie nebo - do zahájení používání systému registrovaných vývozců - vystaví orgány zvýhodněné země vývozu.
7. Na žádost orgánů kterékoli zvýhodněné země může Komise poskytnout rozšířenou kumulaci mezi zvýhodněnou zemí a zemí, se kterou má Evropská unie dohodu o volném obchodu podle článku XXIV platné Všeobecné dohody o clech a obchodu (GATT), jsou-li splněny všechny tyto podmínky:
a)
země účastnící se kumulace se zavázaly, že budou dodržovat nebo dbát na dodržování ustanovení tohoto oddílu a poskytnou nezbytnou správní spolupráci, aby bylo zajištěno správné provádění tohoto oddílu s ohledem na Evropskou unii a rovněž mezi těmito zeměmi;
b)
závazek uvedený v písmenu a) byl dotčenou zvýhodněnou zemí oznámen Komisi.
Žádost uvedená v prvním pododstavci obsahuje seznam materiálů, jichž se kumulace týká, a je podložena důkazy, že podmínky stanovené v prvním pododstavci písm. a) a b) byly splněny. Žádost je adresována Komisi. Pokud dojde ke změně daných materiálů, předloží se nová žádost.
Materiály kapitol 1 až 24 harmonizovaného systému jsou z rozšířené kumulace vyňaty.
8. V případech rozšířené kumulace uvedené v odstavci 7 se původ použitých materiálů a vhodný dokumentární doklad o původu určí v souladu s pravidly stanovenými v příslušné dohodě o volném obchodu. Původ produktů, které mají být vyvezeny do Evropské unie, se určí v souladu s pravidly původu stanovenými v tomto oddíle.
Aby získaný produkt získal status původu, není nutné, aby materiály, které pocházejí ze země, s níž má Evropská unie dohodu o volném obchodu, a které jsou ve zvýhodněné zemi použity při výrobě produktu, který má být vyvezen do Evropské unie, prošly dostatečným opracováním nebo zpracováním, pokud toto opracování nebo zpracování provedené v dotčené zvýhodněné zemi přesahuje operace uvedené v čl. 78 odst. 1.
9. Komise v řadě C Úředního věstníku Evropské unie zveřejní:
a)
datum, kdy nabývá účinku kumulace mezi zeměmi sdružení I a sdružení III stanovená v odstavci 5, seznam zemí účastnících se této kumulace a případně seznam materiálů, na něž se kumulace uplatňuje;
b)
datum, kdy nabývá účinku rozšířená kumulace, seznam zemí účastnících se této kumulace a seznam materiálů, na něž se kumulace uplatňuje.
Článek 87
V případě použití dvoustranné kumulace nebo kumulace s Norskem, Švýcarskem nebo Tureckem v kombinaci s regionální kumulací obdrží získaný produkt status původu jedné ze zemí dotčeného regionálního sdružení určený v souladu s čl. 86 odst. 4 prvním a druhým pododstavcem.
Článek 88
1. Pododdíly 1 a 2 se použijí přiměřeně na:
a)
vývoz z Evropské unie do zvýhodněné země za účelem dvoustranné kumulace;
b)
vývoz z jedné zvýhodněné země do jiné za účelem regionální kumulace, jak je stanoveno v čl. 86 odst. 1 a 5, aniž je dotčen čl. 86 odst. 2 písm. a) druhý pododstavec.
2. Jsou-li pro opracování nebo zpracování produktu použity původní a nepůvodní zastupitelné materiály, mohou celní úřady členských států na písemnou žádost hospodářských subjektů za účelem následného vývozu do zvýhodněné země v rámci dvoustranné kumulace povolit spravování materiálů v Evropské unii za použití metody odděleného vedení účetnictví, aniž by materiály byly uchovávány odděleně.
3. Celní orgány členských států mohou pro udělení povolení uvedeného v odstavci 2 stanovit jakékoli podmínky, které považují za vhodné.
Povolení se udělí pouze tehdy, je-li použitím metody uvedené v odstavci 2 možné zajistit, aby bylo množství získaných produktů, které by mohly být považovány za „pocházející z Evropské unie“, kdykoli stejné jako množství, které by bylo získáno za použití metody fyzického oddělení zásob.
Je-li metoda povolena, uplatňuje se a její uplatňování se zaznamenává podle všeobecných účetních zásad uplatňovaných v Evropské unii.
4. Držitel metody uvedené v odstavci 2 vyhotovuje nebo do zahájení používání systému registrovaných vývozců žádá o doklady o původu pro množství produktů, které mohou být považovány za pocházející z Evropské unie. Na žádost celních orgánů členských států držitel předloží prohlášení o způsobu, jakým bylo uvedené množství spravováno.
5. Celní úřady členských států sledují využívání povolení uvedeného v odstavci 2.
Mohou povolení odejmout v těchto případech:
a)
držitel jakýmkoli způsobem povolení zneužívá nebo
b)
držitel nesplní některou z dalších podmínek stanovených v tomto oddíle nebo v oddíle 1A.
Pododdíl 4
Odchylky
Článek 89
1. Komise může z vlastního podnětu nebo na žádost zvýhodněné země přiznat zvýhodněné zemi dočasnou odchylku od ustanovení tohoto oddílu, pokud:
a)
taková země z důvodu vnitřních nebo vnějších faktorů dočasně nemůže dodržovat pravidla pro získání statusu původu stanovená v článku 72, která předtím dodržovat mohla, nebo
b)
taková země potřebuje čas, aby se mohla připravit na dodržování pravidel pro získání statusu původu stanovených v článku 72.
2. Tato dočasná odchylka je omezena na trvání účinků vnitřních nebo vnějších faktorů, které ji odůvodňují, nebo na dobu, kterou dotyčná zvýhodněná země potřebuje k zajištění dodržování pravidel.
3. Žádost o odchylku se v písemné podobě předkládá Komisi. Jsou v ní uvedeny důvody pro odchylku podle odstavce 1 a obsahuje náležité podpůrné doklady.
4. Je-li odchylka přiznána, dotyčná zvýhodněná země, musí splnit veškeré požadavky stanovené s ohledem na informace, které mají být poskytnuty Komisi a které se týkají používání odchylky a správy množství, pro která byla odchylka přiznána.
Pododdíl 5
Postupy při vývozu ve zvýhodněné zemi
Článek 90
Systém se použije v těchto případech:
a)
splní-li zboží vyvážené registrovaným vývozcem ve smyslu článku 92 požadavky tohoto oddílu;
b)
v případě zásilky sestávající z jednoho nebo více balení obsahujících původní produkty vyvezené kterýmkoli vývozcem, pokud celková hodnota zasílaných původních produktů nepřesáhne 6 000 EUR.
Článek 91
1. Příslušné orgány zvýhodněné země vytvoří a pravidelně aktualizují elektronický rejstřík registrovaných vývozců usazených v této zemi. Rejstřík musí být aktualizován, jakmile je kterýkoli vývozce v souladu s čl. 93 odst. 2 z rejstříku vyňat.
2. Rejstřík obsahuje tyto informace:
a)
název a plnou adresu místa, ve kterém je registrovaný vývozce usazen, včetně identifikačního čísla země nebo území (kód země ISO alfa 2);
b)
číslo registrovaného vývozce;
c)
produkty, které mají být v rámci systému vyváženy (přibližný seznam kapitol nebo čísel harmonizovaného systému, jak žadatel uzná za vhodné);
d)
údaje o tom, odkdy a dokdy je/byl vývozce registrován;
e)
důvod pro vynětí z rejstříku (na žádost registrovaného vývozce/vynětí příslušnými orgány). Tyto údaje mají k dispozici pouze příslušné orgány.
3. Příslušné orgány zvýhodněných zemí oznámí Komisi vnitrostátní systém číslování používaný pro označování registrovaných vývozců. Číslo začíná kódem země ISO alfa 2.
Článek 92
Za účelem registrace vývozci podají žádost u příslušných orgánů zvýhodněné země, které jsou uvedeny v čl. 69 odst. 1 písm. a), a to za použití formuláře, jehož vzor je uveden v příloze 13c. Vyplněním formuláře dávají vývozci souhlas s uložením poskytnutých informací do databáze Komise a se zveřejněním nedůvěrných údajů na internetu.
Příslušné orgány žádost přijmou, pouze pokud je úplná.
Článek 93
1. Registrovaní vývozci, kteří již nesplňují podmínky pro vývoz zboží v rámci systému nebo již nemají v úmyslu toto zboží vyvážet, tuto skutečnost oznámí příslušným orgánům zvýhodněné země, které je neprodleně vyjmou z rejstříku registrovaných vývozců vedeném v této zvýhodněné zemi.
2. Aniž je dotčen systém postihů a sankcí platných ve zvýhodněné zemi, vyhotoví-li registrovaní vývozci záměrně nebo z nedbalosti deklaraci o původu nebo jakýkoli podpůrný dokument, který obsahuje nesprávné informace vedoucí k tomu, že neoprávněně nebo podvodně získají výhody preferenčního celního zacházení, nebo zapříčiní-li vyhotovení této deklarace o původu nebo podpůrného dokumentu, vyjmou příslušné orgány zvýhodněné země vývozce z rejstříku registrovaných vývozců vedeného v dotyčné zvýhodněné zemi.
3. Aniž je dotčen možný vliv nesrovnalostí zjištěných během ověřování, nabývá vynětí registrovaných vývozců z rejstříku účinku pro budoucnost, tj. týká se deklarací vyhotovených po datu vynětí z rejstříku.
4. Vývozci, kteří byli v souladu s odstavcem 2 příslušnými orgány vyňati z rejstříku registrovaných vývozců, mohou být do tohoto rejstříku znovu zaneseni, pouze pokud prokáží příslušným orgánům zvýhodněné země, že napravili situaci, která vedla k jejich vynětí z rejstříku.
Článek 94
1. Registrovaní i neregistrovaní vývozci dodrží tyto povinnosti:
a)
vedou příslušné obchodní účetní záznamy o výrobě a dodávkách zboží způsobilého pro preferenční zacházení;
b)
mají k dispozici veškeré doklady týkající se materiálu používaného při výrobě;
c)
uchovávají veškeré celní doklady týkající se materiálu používaného při výrobě;
d)
po dobu alespoň tří let od konce roku, ve kterém byla vyhotovena deklarace o původu, popřípadě déle, pokud to vyžadují vnitrostátní právní předpisy, vedou záznamy o:
i)
deklaracích o původu, které vyhotovili, a
ii)
původních a nepůvodních materiálech, výrobě a účetní evidenci o zásobách.
Záznamy uvedené v prvním pododstavci písm. d) mohou být v elektronické podobě, avšak musí umožnit dohledání materiálů používaných při výrobě vyvážených produktů a potvrzení jejich statusu původu.
2. Povinnosti stanovené v odstavci 1 se také vztahují na dodavatele, kteří vývozcům poskytují prohlášení dodavatele, jež potvrzuje status původu zboží, které dodávají.
Článek 95
1. Vývozce vyhotoví deklaraci o původu při vývozu produktů, na něž se tato deklarace vztahuje, jestliže lze dotyčné zboží považovat za pocházející z dané zvýhodněné země nebo z jiné zvýhodněné země podle čl. 86 odst. 4 druhého pododstavce nebo čl. 86 odst. 6 prvního pododstavce písm. b).
2. Odchylně od odstavce 1 lze deklaraci o původu výjimečně vyhotovit až po vývozu („zpětná deklarace“) pod podmínkou, že je předložena v členském státě deklarace k propuštění do volného oběhu nejpozději dva roky po vývozu.
3. Vývozce poskytne svému zákazníku v Evropské unii deklaraci o původu, která obsahuje náležitosti uvedené v příloze 13d. Deklarace o původu se vyhotovuje buď v angličtině, nebo ve francouzštině.
Může být vyhotovena na kterémkoli obchodním dokladu, který umožní zjištění totožnosti dotčeného vývozce a příslušného zboží.
4. Při uplatnění kumulace podle článku 84, čl. 86 odst. 1 nebo čl. 86 odst. 5 a 6 se vývozce produktu, při jehož výrobě se používají materiály pocházející ze země, s níž je povolena kumulace, spoléhá na deklaraci o původu poskytnutou jeho dodavatelem. V těchto případech obsahuje deklarace o původu vyhotovená vývozcem podle okolností označení „EU cumulation“, „regional cumulation“ nebo „Cumul UE“, „cumul régional“.
5. Při uplatnění kumulace podle článku 85 se vývozce produktu, při jehož výrobě se používají materiály pocházející ze země, s níž je povolena kumulace, spoléhá na doklad o původu poskytnutý jeho dodavatelem a vyhotovený v souladu s pravidly původu systému všeobecných celních preferencí Norska, Švýcarska nebo Turecka. V tomto případě obsahuje deklarace o původu vyhotovená vývozcem označení „Norway cumulation“, „Switzerland cumulation“, „Turkey cumulation“ nebo „Cumul Norvège“, ‚Cumul Suisse‘, „Cumul Turquie“.
6. Při uplatnění rozšířené kumulace podle čl. 86 odst. 7 a 8 se vývozce produktu, při jehož výrobě se používají materiály pocházející ze země, s níž je povolena rozšířená kumulace, spoléhá na doklad o původu poskytnutý jeho dodavatelem a vyhotovený v souladu s ustanoveními příslušné dohody o volném obchodu mezi Evropskou unií a dotyčnou zemí.
V tomto případě obsahuje deklarace o původu vyhotovená vývozcem označení „extended cumulation with country x“ nebo „cumul étendu avec le pays x“.
Článek 96
1. Deklarace o původu se vyhotovuje pro každou zásilku.
2. Deklarace o původu platí dvanáct měsíců od data jejího vyhotovení vývozcem.
3. Jedna deklarace o původu se může vztahovat na několik zásilek, pokud zboží splňuje tyto podmínky:
a)
jedná se o rozložené nebo nesložené produkty ve smyslu všeobecného výkladového pravidla 2 písm. a) harmonizovaného systému;
b)
spadá do třídy XVI nebo XVII nebo čísla 7308 nebo 9406 harmonizovaného systému a
c)
má být dováženo po částech.
Pododdíl 6
Postupy při propuštění do volného oběhu v evropské unii
Článek 97
1. Celní prohlášení k propuštění do volného oběhu obsahuje odkaz na deklaraci o původu. Deklarace o původu musí být k dispozici celním orgánům, které mohou požádat o její předložení, aby mohly prohlášení ověřit. Tyto celní orgány mohou také požadovat překlad deklarace do úředního jazyka nebo jednoho z úředních jazyků daného členského státu.
2. Požádá-li deklarant o uplatnění režimu, aniž by měl při přijetí celního prohlášení k propuštění do volného oběhu k dispozici deklaraci o původu, považuje se toto prohlášení za neúplné ve smyslu čl. 253 odst. 1 a podle toho se s ním nakládá.
3. Před deklarováním zboží určeného k propuštění do volného oběhu se deklarant řádně ujistí, že zboží splňuje pravidla uvedená v tomto oddíle, a to zejména tím, že zkontroluje:
i)
v databázi uvedené v čl. 69 odst. 3, že vývozce je registrován, aby mohl vyhotovovat deklarace o původu, s výjimkou případů, kdy celková hodnota zasílaných původních produktů nepřesahuje 6 000 EUR, a
ii)
že deklarace o původu je vyhotovena v souladu s přílohou 13d.
Článek 97a
1. Tyto produkty jsou vyňaty z povinnosti vyhotovit a předložit deklaraci o původu:
a)
produkty, které jsou zasílány v drobných zásilkách soukromými osobami soukromým osobám a jejichž celková hodnota nepřesahuje 500 EUR;
b)
produkty, které se nacházejí v osobních zavazadlech cestujících a jejichž celková hodnota nepřesahuje 1 200 EUR.
2. Produkty uvedené v odstavci 1 musí splňovat tyto podmínky:
a)
nedováží se za obchodním účelem;
b)
byly prohlášeny za produkty splňující podmínky pro využívání režimu;
c)
není pochyb o pravdivosti prohlášení uvedeného v písm. b).
3. Pro účely odst. 2 písm. a) se dovoz nepovažuje za dovoz prováděný za obchodním účelem, pokud jsou splněny všechny tyto podmínky:
a)
dovoz je příležitostný;
b)
dovoz je tvořen výhradně produkty pro osobní potřebu příjemců nebo cestujících či jejich rodin;
c)
z povahy a množství produktů je zřejmé, že neslouží žádnému obchodnímu účelu.
Článek 97b
1. Zjištěním drobných rozporů mezi údaji uvedenými v deklaraci o původu a údaji v dokladech, které byly celním orgánům předloženy za účelem splnění celních formalit při dovozu produktů, není zapříčiněna neplatnost deklarace o původu, je-li řádně prokázáno, že se daný doklad vztahuje na dotčené produkty.
2. Zjevné formální chyby, například překlepy v deklaraci o původu, nevedou k odmítnutí dokladu, nejsou-li takové povahy, že vyvolávají pochybnost o správnosti údajů obsažených v tomto dokladu.
3. Deklarace o původu, které jsou celním orgánům země dovozu předloženy po uplynutí doby platnosti stanovené v článku 96, mohou být přijaty pro účely uplatnění celních preferencí, pokud lhůta k předložení těchto dokladů nemohla být dodržena na základě mimořádných okolností. V ostatních případech opožděného předložení mohou celní orgány země dovozu přijmout deklarace o původu, pokud byly příslušné produkty celním orgánům předloženy před uplynutím uvedené lhůty.
Článek 97c
1. Postup uvedený v čl. 96 odst. 3 se použije na období určené celními orgány členských států.
2. Celní orgány členského státu dovozu, které dohlížejí na po sobě jdoucí propuštění do volného oběhu, ověří, že po sobě jdoucí zásilky jsou součástí rozložených nebo nesložených produktů, pro které byla vyhotovena deklarace o původu.
Článek 97d
1. V případě, že produkty dosud nebyly propuštěny do volného oběhu, lze deklaraci o původu nahradit jedním nebo několika náhradními deklaracemi o původu vyhotovenými držitelem zboží za účelem zaslání všech nebo některých produktů na jiné místo v rámci celního území Společenství nebo popřípadě do Norska, Švýcarska nebo Turecka. Aby směli vyhotovovat náhradní deklarace o původu, nemusí být držitelé zboží sami registrovanými vývozci.
2. V případě, že je deklarace o původu nahrazena, musí původní deklarace o původu obsahovat tyto informace:
a)
údaje o náhradní deklaraci/náhradních deklaracích o původu;
b)
jména a adresy odesilatele;
c)
jméno příjemce/příjemců v Evropské unii.
Původní deklarace o původu se označí slovem „Replaced“ nebo popřípadě „Remplacée“.
3. V náhradní deklaraci o původu se uvedou následující informace:
a)
veškeré údaje týkající se zpětně zasílaných produktů;
b)
datum vyhotovení původní deklarace o původu;
c)
všechny nezbytné poznámky uvedené v příloze 13d;
d)
jméno a adresa odesilatele produktů v Evropské unii;
e)
jméno a adresa příjemce v Evropské unii, Norsku, Švýcarsku nebo Turecku;
f)
datum a místo náhrady.
Osoba, která vyhotoví náhradní deklaraci o původu, k ní může připojit kopii původní deklarace o původu.
4. Odstavce 1, 2 a 3 se použijí přiměřeně na deklarace o původu nahrazující deklarace o původu, jež jsou samy náhradními deklaracemi o původu. Odstavce 1, 2 a 3 se použijí přiměřeně na náhradní deklarace o původu vyhotovené odesilateli produktů v Norsku, Švýcarsku nebo Turecku.
5. V případě produktů, které využívají celních preferencí na základě odchylky přiznané v souladu s ustanoveními článku 89, se náhradní deklarace stanovená v tomto článku použije jen tehdy, jsou-li tyto produkty určeny pro Evropskou unii. V případě, že dotyčný produkt získal status původu prostřednictvím regionální kumulace, může být náhradní deklarace o původu vyhotovena pouze při zasílání produktů do Norska, Švýcarska nebo Turecka, pokud tyto země uplatňují stejná pravidla regionální kumulace jako Evropská unie.
6. Odstavce 1, 2 a 3 se použijí přiměřeně na deklarace, které nahrazují deklarace o původu s ohledem na rozdělení zásilky provedené v souladu s článkem 74.
Článek 97e
1. Mají-li celní orgány pochybnosti o statusu původu produktů, mohou požádat deklaranta, aby v přiměřené lhůtě určené celními orgány předložil veškeré doklady za účelem ověření správnosti údajů o původu v deklaraci nebo splnění podmínek podle článku 74.
2. Celní orgány mohou po dobu trvání ověřovacího postupu stanoveného v článku 97h pozastavit uplatňování preferenčního celního opatření, pokud:
a)
informace poskytnuté deklarantem nepostačují k tomu, aby potvrdily status původu produktů nebo splnění podmínek stanovených v článku 73 nebo článku 74;
b)
deklarant neodpoví ve lhůtě stanovené pro poskytnutí informací uvedených v odstavci 1.
3. Během čekání na informace vyžádané od deklaranta a uvedené v odstavci 1 nebo na výsledky ověřovacího postupu uvedené v odstavci 2 se pod podmínkou ochranných opatření, která jsou považována za nezbytná, dovozci nabídne možnost propuštění produktů.
Článek 97f
1. Aniž by musely požádat o další důkazy nebo zaslat zvýhodněné zemi žádost o ověření, odmítnou celní orgány členského státu dovozu uplatnit systém, pokud:
a)
zboží není stejné jako zboží uvedené v deklaraci o původu;
b)
deklarant nepředloží deklaraci o původu pro dotčené produkty, je-li tato deklarace vyžadována;
c)
aniž je dotčen čl. 90 písm. b) a čl. 97d odst. 1, nebyla deklarace o původu, kterou má deklarant v držení, vyhotovena vývozcem registrovaným ve zvýhodněné zemi;
d)
deklarace o původu není vyhotovena v souladu s přílohou 13d;
e)
nejsou splněny podmínky stanovené v článku 74.
2. Celní orgány členského státu dovozu odmítnou uplatnit systém, jestliže v návaznosti na žádost o ověření ve smyslu článku 97h adresovanou příslušným orgánům zvýhodněné země celní orgány členského státu dovozu:
a)
obdržely odpověď, na jejímž základě nebyl vývozce oprávněn vyhotovit deklaraci o původu;
b)
obdržely odpověď, na jejímž základě nepocházejí dotčené produkty ze zvýhodněné země nebo nebyly splněny podmínky stanovené v článku 73;
c)
měly při předložení žádosti o ověření odůvodněné pochybnosti o platnosti deklarace o původu nebo o správnosti informací, které deklarant poskytl o skutečném původu dotčených produktů, a
i)
ve lhůtě povolené podle článku 97h neobdržely odpověď nebo
ii)
obdržely odpověď, která neposkytuje příslušné odpovědi na otázky obsažené v žádosti.
Pododdíl 7
Kontrola původu
Článek 97g
1. Aby zajistily dodržování pravidel týkajících se statusu původu produktů, provádějí příslušné orgány zvýhodněné země:
a)
na žádost celních orgánů členských států ověřování statusu původu produktů;
b)
ze své vlastní iniciativy pravidelné kontroly vývozců.
Pokud Norsko, Švýcarsko a Turecko uzavřely s Evropskou unií dohodu, která uvádí, že si vzájemně poskytnou nezbytnou podporu v záležitostech správní spolupráce, použije se první pododstavec přiměřeně na žádosti zaslané orgánům Norska, Švýcarska a Turecka a týkající se ověřování náhradních deklarací o původu vyhotovených na jejich území, a to s cílem požádat tyto orgány o těsnější spolupráci s příslušnými orgány zvýhodněné země.
Rozšířená kumulace se povoluje v souladu s čl. 86 odst. 7 a 8, pouze pokud se země, se kterou má Evropská unie platnou dohodu o volném obchodu, zaváže k poskytování podpory v záležitostech správní spolupráce zvýhodněné zemi stejným způsobem, kterým by tuto podporu poskytla celním úřadům členských států v souladu s příslušnými ustanoveními dotyčné dohody o volném obchodu.
2. Kontroly uvedené v odst. 1 písm. b) zajistí trvalé plnění závazků vývozci. Provádějí se v intervalech určených na základě vhodných kritérií analýzy rizik. Za tím účelem požádají příslušné orgány zvýhodněných zemí vývozce o předložení kopií nebo seznamu deklarací o původu, jež vyhotovili.
3. Příslušné orgány zvýhodněných zemí mají právo požadovat jakékoli důkazy a provádět jakékoli kontroly účtů vývozce, popř. výrobců, kteří jsou jeho dodavateli, a to rovněž v provozních prostorách, nebo jakékoli jiné kontroly, které považují za vhodné.
Článek 97h
1. Následná ověřování deklarací o původu se provádí namátkou anebo vždy v případech, kdy mají celní orgány členských států odůvodněné pochybnosti o jejich pravosti, o statusu původu dotyčných produktů nebo o splnění jiných podmínek stanovených v tomto oddíle.
Požádají-li celní orgány členského státu příslušné orgány zvýhodněné země o spolupráci za účelem ověření platnosti deklarací o původu, statusu původu produktů nebo obou, uvedou ve své žádosti případně důvody pro odůvodněné pochybnosti o platnosti deklarace o původu nebo statusu původu produktů.
Na podporu žádosti o ověření může být připojena kopie deklarace o původu a jakékoli další informace nebo doklady, z nichž vyplývá, že informace uvedené v této deklaraci jsou nesprávné.
Žádající členský stát stanoví pro oznámení výsledků ověřování počáteční lhůtu šesti měsíců počínaje datem žádosti o ověření, s výjimkou žádostí zaslaných Norsku, Švýcarsku nebo Turecku za účelem ověření náhradních deklarací o původu vyhotovených na jejich území na základě deklarace o původu vyhotovené ve zvýhodněné zemi, pro které se tato lhůta prodlouží na osm měsíců.
2. Jestliže v případě odůvodněných pochybností po uplynutí lhůty uvedené v odstavci 1 neobdrží celní orgány odpověď nebo jestliže odpověď obsahuje údaje, které nepostačují k určení skutečného původu produktů, zašle se příslušným orgánům druhé sdělení. Toto sdělení stanoví další lhůtu v délce nejvýše šesti měsíců.
Pododdíl 8
Jiná ustanovení
Článek 97i
1. Pododdíly 5, 6 a 7 se použijí přiměřeně na:
a)
vývoz z Evropské unie do zvýhodněné země za účelem dvoustranné kumulace;
b)
vývoz z jedné zvýhodněné země do druhé za účelem regionální kumulace, jak je stanoveno v čl. 86 odst. 1 a 5.
2. Vývozci z Evropské unie se celními úřady členského státu na žádost vývozce považují za registrované vývozce pro účely systému, pokud vývozce splňuje tyto podmínky:
a)
vývozce má číslo EORI v souladu s články 4k až 4t;
b)
vývozce má status ‚schváleného vývozce‘ v rámci preferenčního režimu;
c)
vývozce ve své žádosti adresované celnímu úřadu členského státu poskytne tyto údaje ve formátu, jehož vzor je uveden v příloze 13c:
i)
podrobnosti uvedené v kolonkách 1 a 4,
ii)
závazek uvedený v kolonce 5.
Článek 97j
1. Pododdíly 1, 2 a 3 se použijí přiměřeně k určení toho, zda lze produkty vyvážené do Ceuty a Melilly považovat za pocházející ze zvýhodněné země nebo za pocházející z Ceuty a Melilly, když jsou vyváženy do zvýhodněné země pro účely dvoustranné kumulace.
2. Pododdíly 5, 6 a 7 se použijí přiměřeně na produkty vyvážené ze zvýhodněné země do Ceuty a Melilly a na produkty vyvážené z Ceuty a Melilly do zvýhodněné země za účelem dvoustranné kumulace.
3. Španělské celní orgány zajistí uplatňování oddílů 1, 2, 3, 5, 6 a 7 v Ceutě a Melille.
4. Pro účely uvedené v odstavcích 1 a 2 se Ceuta a Melilla považují za jediné území.“
(2)
V části I hlavě IV kapitole 2 se vkládá nový oddíl 1A, který zní:
„Oddíl 1A
Postupy a metody správní spolupráce použitelné do zahájení používání systému registrovaných vývozců
Pododdíl 1
Obecné zásady
Článek 97k
1. Každá zvýhodněná země dodrží nebo zajistí, že budou dodržena:
a)
pravidla původu vyvážených produktů stanovená v oddíle 1;
b)
pravidla pro vyplňování a vydávání osvědčení o původu zboží na tiskopise A, jehož vzor je uveden v příloze 17;
c)
ustanovení týkající se používání prohlášení na faktuře, jehož vzor je uveden v příloze 18;
d)
ustanovení týkající se metod správní spolupráce uvedených v článku 97s;
e)
ustanovení týkající se udělování odchylek uvedených v článku 89.
2. Příslušné orgány zvýhodněných zemí spolupracují s Komisí nebo členskými státy, zejména:
a)
poskytováním veškeré nezbytné podpory v případě žádosti Komise o jí prováděné sledování řádného řízení systému v dotyčné zemi, včetně ověřovacích návštěv na místě prováděných Komisí nebo celními orgány členských států;
b)
aniž jsou dotčeny články 97s a 97t, ověřováním statusu původu produktů a dodržování dalších podmínek stanovených tímto oddílem, včetně návštěv na místě, pokud o to Komise nebo celní orgány členských států požádají v souvislosti s prošetřováním původu.
3. Je-li ve zvýhodněné zemi určen příslušný orgán pro vydávání osvědčení o původu zboží na tiskopise A, jsou-li zde ověřovány dokumentární doklady o původu a vydávána osvědčení o původu zboží na tiskopise A pro vývoz do Evropské unie, má se za to, že tato zvýhodněná země přijala podmínky stanovené v odstavci 1.
4. Je-li země nebo území přijata/o nebo znovu přijata/o jako zvýhodněná země s ohledem na produkty uvedené v nařízení (ES) č. 732/2008, využívá zboží pocházející z této země nebo z tohoto území systému všeobecných preferencí, a to pod podmínkou, že bylo ze zvýhodněné země nebo území vyvezeno v den uvedený v článku 97s nebo po tomto dni.
5. Doklad o původu platí deset měsíců ode dne vydání v zemi vývozu a v této lhůtě musí být předložen celním orgánům země dovozu.
Pododdíl 2
Postupy při vývozu ve zvýhodněné zemi
Článek 97l
1. Osvědčení o původu zboží na tiskopise A, jehož vzor je uveden v příloze 17, se vydávají na písemnou žádost vývozce nebo jeho zmocněného zástupce s přiložením veškerých dalších příslušných podpůrných dokladů, které prokazují, že produkty, jež mají být vyvezeny, jsou způsobilé pro vydání osvědčení o původu zboží na tiskopise A.
2. Osvědčení se předá vývozci, jakmile je vývoz skutečně proveden nebo zajištěn. Osvědčení o původu zboží na tiskopise A může však být ve výjimečných případech vydáno po vývozu produktů, jichž se týká, jestliže:
a)
nebylo vydáno při vývozu v důsledku omylů, neúmyslného opomenutí nebo zvláštních okolností nebo
b)
bylo příslušným vládním orgánům uspokojivě prokázáno, že osvědčení o původu zboží na tiskopise A bylo vydáno, ale nebylo při dovozu přijato z technických příčin.
3. Příslušné vládní orgány mohou vydat osvědčení o původu zboží dodatečně pouze v případě, že ověří, že údaje uvedené v žádosti vývozce souhlasí s odpovídající vývozní dokumentací a že osvědčení o původu zboží na tiskopise A splňující podmínky tohoto oddílu nebylo vydáno již při vývozu dotyčných produktů. V osvědčeních o původu zboží na tiskopise A vydaných dodatečně musí být v kolonce 4 obsažena poznámka „Issued retrospectively“ nebo „Délivré à posteriori“.
4. V případě krádeže, ztráty nebo zničení osvědčení o původu zboží na tiskopise A může vývozce požádat příslušné vládní orgány, které je vydaly, o vystavení duplikátu na základě dokladů o vývozu, které má vývozce v držení. Duplikát tiskopisu A musí v kolonce 4 obsahovat poznámku „Duplicate“ nebo „Duplicata“ a musí být opatřen datem vydání a pořadovým číslem původního osvědčení. Duplikát nabývá účinku od data vydání původního osvědčení.
5. Pro účely ověření, zda produkt, pro který je vyžádáno osvědčení o původu zboží na tiskopise A, splňuje příslušná pravidla původu, mají příslušné vládní orgány právo požádat o veškeré dokumentární důkazy nebo provést jakoukoli kontrolu, kterou považují za vhodnou.
6. Vyplnění kolonky 2 osvědčení o původu zboží na tiskopise A není povinné. V kolonce 12 se uvede „Evropská unie“ nebo název členského státu. Datum vydání osvědčení o původu zboží na tiskopise A se uvádí v kolonce 11. Podpis uváděný v této kolonce, který je vyhrazen příslušným vládním orgánům, jež osvědčení vystavují, a rovněž podpis osoby zmocněné vývozcem k podpisu, který se uvádí v kolonce 12, musí být vlastnoruční.
Článek 97m
1. Prohlášení na faktuře může vyhotovit kterýkoli vývozce pro jakoukoli zásilku sestávající z jednoho nebo více balení obsahujících původní produkty, jejichž celková hodnota nepřesahuje 6 000 EUR, pokud se na tento postup vztahuje správní spolupráce uvedená v čl. 97k odst. 2.
2. Vývozce vyhotovující prohlášení na faktuře musí být připraven kdykoli na žádost celních orgánů nebo jiných příslušných vládních orgánů země vývozu předložit všechny příslušné dokumenty dokládající status původu dotčených produktů.
3. Prohlášení na faktuře, jehož text je uveden v příloze 18, vyhotovuje vývozce buď ve francouzštině, nebo v angličtině, psacím strojem, razítkem nebo tiskem na faktuře, dodacím listu, nebo jakémkoli jiném obchodním dokladu. Je-li prohlášení psáno rukou, musí být napsáno inkoustem a hůlkovým písmem. Prohlášení na faktuře podepisuje vlastnoručně vývozce.
4. Prohlášení na faktuře se použije za následujících podmínek:
a)
pro každou zásilku je vyhotoveno jedno prohlášení na faktuře;
b)
bylo-li zboží obsažené v zásilce již ověřováno v zemi vývozu s odkazem na definici pojmu „původní produkt“, může vývozce v prohlášení na faktuře na toto ověření odkázat.
5. Při uplatnění kumulace podle článků 84, 85 nebo 86 se příslušné vládní orgány zvýhodněné země požádané o vydání osvědčení o původu zboží na tiskopise A pro produkty, při jejichž výrobě se používají materiály pocházející ze země, s níž je povolena kumulace, spoléhají na následující:
-
v případě dvoustranné kumulace na doklad o původu poskytnutý dodavatelem vývozce a vydaný v souladu s ustanoveními pododdílu 5;
-
v případě kumulace s Norskem, Švýcarskem nebo Tureckem na doklad o původu poskytnutý dodavatelem vývozce a vydaný v souladu s pravidly původu systému všeobecných celních preferencí Norska, Švýcarska nebo Turecka;
-
v případě regionální kumulace na doklad o původu poskytnutý dodavatelem vývozce, tj. na osvědčení o původu zboží na tiskopise A, jehož vzor je uveden v příloze 17, nebo případně na prohlášení na faktuře, jehož znění je uvedeno v příloze 18;
-
v případě rozšířené kumulace na doklad o původu poskytnutý dodavatelem vývozce a vydaný v souladu s ustanoveními příslušné dohody o volném obchodu mezi Evropskou unií a dotyčnou zemí.
V případech uvedených v první, druhé, třetí a čtvrté odrážce prvního pododstavce se v kolonce 4 osvědčení o původu zboží na tiskopise A uvede podle potřeby označení „EU cumulation“, „Norway cumulation“, „Switzerland cumulation“, „Turkey cumulation“, „regional cumulation“, „extended cumulation with country x“ nebo „Cumul UE“, „Cumul Norvège“, „Cumul Suisse“, „Cumul Turquie“, „cumul régional“, „cumul étendu avec le pays x“.
Pododdíl 3
Postupy při propuštění do volného oběhu v Evropské unii
Článek 97n
1. Osvědčení o původu zboží na tiskopise A nebo prohlášení o faktuře se předkládají celním orgánům členských států dovozu v souladu s postupy týkajícími se celního prohlášení.
2. Doklady o původu, které jsou celním orgánům země dovozu předloženy po uplynutí doby platnosti stanovené v čl. 97k odst. 5, mohou být přijaty pro účely uplatnění celních preferencí, pokud lhůta k předložení těchto dokladů nemohla být dodržena na základě mimořádných okolností. V ostatních případech opožděného předložení mohou celní orgány země dovozu přijmout doklady o původu, pokud byly příslušné produkty cením orgánům předloženy před uplynutím uvedené lhůty.
Článek 97o
1. Jsou-li na žádost dovozce za podmínek stanovených celními orgány členského státu dovozu po částech dováženy rozložené nebo nesložené produkty ve smyslu všeobecného pravidla 2 písm. a) pro výklad harmonizovaného systému spadající do tříd XVI a XVII nebo čísel 7308 a 9406 harmonizovaného systému, lze celním orgánům předložit jediný doklad o původu těchto produktů při dovozu první části.
2. Na žádost dovozce může být za podmínek stanovených celními orgány členského státu dovozu těmto orgánům předložen doklad o původu při dovozu první zásilky, jestliže zboží
a)
je dováženo v rámci pravidelných a trvalých operací značné obchodní hodnoty;
b)
je předmětem téže kupní smlouvy a strany této smlouvy jsou usazeny v zemi vývozu nebo v členském státě/členských státech;
c)
je zařazeno do stejného kódu (osm číslic) kombinované nomenklatury;
d)
pochází výhradně od stejného vývozce, je určeno pro stejného dovozce a podléhá vstupním formalitám u stejného celního úřadu stejného členského státu.
Tento postup lze použít na období určené příslušnými celními orgány.
Článek 97p
1. Jsou-li původní produkty umístěny pod dohled celního úřadu jednoho členského státu, je možné nahradit původní doklad o původu jedním nebo více osvědčeními o původu zboží na tiskopise A pro účely zaslání všech nebo některých z těchto produktů na jiné místo v Evropské unii nebo případně do Norska, Švýcarska nebo Turecka.
2. Náhradní osvědčení o původu zboží na tiskopise A vydává celní úřad, pod jehož dohledem se produkty nacházejí. Náhradní osvědčení se vydává na základě písemné žádosti zpětného vývozce.
3. V náhradním osvědčení musí být v kolonce vpravo nahoře uveden název prostřednické země, v níž bylo náhradní osvědčení vydáno. V kolonce 4 se uvede poznámka „Replacement certificate“ nebo „Certificat de remplacement“ a datum vydání původního osvědčení o původu zboží a jeho pořadové číslo. V kolonce 1 se uvede jméno zpětného vývozce. V kolonce 2 může být uvedeno jméno konečného příjemce. Veškeré údaje o znovu vyvezených produktech uvedené na původním osvědčení se zapíší do kolonek 3 až 9 a odkazy na fakturu zpětného vývozce se uvedou v kolonce 10.
4. V kolonce 11 musí být uveden úřední záznam celních orgánů, které náhradní osvědčení vydaly. Odpovědnost těchto orgánů se týká pouze vydání náhradního osvědčení. V kolonce 12 se uvede země původu a země určení obsažená v původním osvědčení. Tuto kolonku musí podepsat zpětný vývozce. Zpětný vývozce, který kolonku podepsal v dobré víře, neodpovídá za správnost údajů v původním osvědčení.
5. Celní úřad, který je požádán o provedení operace uvedené v odstavci 1, zaznamená do původního osvědčení hmotnost, čísla a druh odesílaných produktů a pořadová čísla jednoho nebo vce odpovídajících náhradních osvědčení. Původní osvědčení musí tento celní úřad uchovávat po dobu nejméně tří let. K náhradnímu osvědčení může být přiložena fotokopie původního osvědčení.
6. V případě produktů, které využívají celních preferencí na základě odchylky přiznané v souladu s článkem 89, se postup stanovený v tomto článku použije jen tehdy, jsou-li tyto produkty určeny pro Evropskou unii. V případě, že dotyčný produkt získal status původu prostřednictvím regionální kumulace, může být náhradní osvědčení vydáno pouze při zasílání produktů do Norska, Švýcarska nebo Turecka, pokud tyto země uplatňují stejná pravidla regionální kumulace jako Evropská unie.
Článek 97q
1. Produkty, které jsou posílány v drobných zásilkách soukromými osobami soukromým osobám nebo se nacházejí v osobních zavazadlech cestujících, se považují za původní produkty využívající celních preferencí uvedených v článku 66, aniž by bylo třeba předložit osvědčení o původu zboží na tiskopise A nebo prohlášení na faktuře, pokud:
a)
tyto produkty
i)
nejsou dováženy za obchodním účelem,
ii)
byly prohlášeny za produkty splňující podmínky nezbytné pro využívání systému;
b)
není pochyb o pravdivosti prohlášení uvedeného v písm. a) bodu ii).
2. Dovoz se nepovažuje za dovoz za obchodním účelem, jsou-li splněny všechny tyto podmínky:
a)
dovoz je příležitostný;
b)
dovoz je tvořen výhradně produkty pro osobní potřebu příjemců nebo cestujících či jejich rodin;
c)
z povahy a množství produktů je zřejmé, že neslouží žádnému obchodnímu účelu.
3. Celková hodnota produktů uvedených v odstavci 2 nesmí u malých zásilek překročit 500 EUR a u produktů nacházejících se v osobních zavazadlech cestujících 1 200 EUR.
Článek 97r
1. Zjištěním drobných rozporů mezi údaji uvedenými v osvědčení o původu zboží na tiskopise A nebo v prohlášení na faktuře a údaji v dokladech, které byly celním orgánům předloženy za účelem splnění celních formalit při dovozu produktů, není zapříčiněna neplatnost osvědčení nebo prohlášení, je-li řádně prokázáno, že se daný doklad vztahuje na předložené produkty.
2. Zjevné formální chyby v osvědčení o původu zboží na tiskopise A, v průvodním osvědčení EUR.1 nebo v prohlášení na faktuře nevedou k odmítnutí dokladů, nejsou-li chyby takové povahy, že vyvolávají pochybnost o správnosti údajů obsažených v těchto dokladech.
Pododdíl 4
Způsoby správní spolupráce
Článek 97s
1. Zvýhodněné země sdělí Komisi názvy a adresy vládních orgánů na svém území příslušných pro vydávání osvědčení o původu zboží na tiskopise A, vzory otisků razítek, která tyto orgány používají, a názvy a adresy vládních orgánů příslušných ke kontrole osvědčení o původu zboží na tiskopise A a prohlášení na faktuře.
Komise tyto údaje sdělí celním orgánům členských států. Jsou-li tato sdělení činěna formou aktualizace předchozích sdělení, uvede Komise datum začátku platnosti nových razítek v souladu s údaji poskytnutými příslušnými vládními orgány zvýhodněných zemí. Tyto informace jsou důvěrné; má-li však být zboží propuštěno do volného oběhu, mohou dotyčné celní orgány dovolit dovozci nebo jeho řádně pověřenému zástupci, aby se seznámil se vzory otisků razítek.
Zvýhodněné země, které již poskytly informace vyžadované v prvním pododstavci, nemají povinnost tyto informace poskytnout znovu, pokud nedošlo ke změně.
2. Pro účely čl. 97k odst. 4 Komise v řadě C Úředního věstníku Evropské unie zveřejní datum, ke kterému země nebo území přijatá/é nebo znovu přijatá/é jako zvýhodněná země s ohledem na produkty uvedené v nařízení (ES) č. 732/2008 splnila/o povinnosti uvedené v odstavci 1.
3. Komise na žádost příslušných orgánů zvýhodněných zemí zašle zvýhodněným zemím vzory otisků razítek používaných celními orgány členských států pro vydávání průvodních osvědčení EUR.1.
Článek 97t
1. Dodatečné ověření osvědčení o původu zboží na tiskopise A a prohlášení na faktuře se provádí nahodile anebo vždy v případech, kdy mají celní orgány členských států odůvodněné pochybnosti o pravosti těchto dokladů, o statusu původu dotyčných produktů nebo o splnění jiných povinností stanovených v tomto oddíle.
2. Při podávání žádosti o dodatečné ověření vrátí celní orgány členských států osvědčení o původu zboží na tiskopise A a fakturu, pokud byla předložena, prohlášení na faktuře nebo kopii těchto dokladů příslušným vládním orgánům zvýhodněné země vývozu, a případně uvedou důvody pro tuto žádost. Spolu s žádostí o ověření se zašlou veškeré získané dokumenty a informace nasvědčující, že informace uvedené v dokladu o původu jsou nesprávné.
Jestliže se celní orgány členských států rozhodnou pozastavit uplatňování celních preferencí až do výsledku ověření, nabídne se dovozci pod podmínkou ochranných opatření, která jsou považována za nezbytná, možnost propuštění produktů.
3. Pokud byla podána žádost o dodatečné ověření, musí být ověření provedeno a jeho výsledky sděleny celním orgánům členských států ve lhůtě nejvýše šesti měsíců nebo v případě žádostí zaslaných Norsku, Švýcarsku nebo Turecku za účelem ověření náhradních dokladů o původu vystavených na jejich území na základě osvědčení o původu zboží na tiskopise A nebo prohlášení na faktuře vydaného ve zvýhodněné zemi ve lhůtě nejvýše osmi měsíců od data zaslání žádosti. Z výsledků musí být zřejmé, zda se dotyčný doklad o původu vztahuje na skutečně vyvezené produkty a zda lze tyto produkty považovat za produkty pocházející ze zvýhodněné země.
4. V případě osvědčení o původu zboží na tiskopise A vydaných na základě dvoustranné kumulace musí odpověď obsahovat jednu nebo více kopií průvodních osvědčení EUR.1, nebo případně odpovídajících prohlášení na faktuře.
5. Jestliže v případě odůvodněných pochybností po uplynutí šestiměsíční lhůty uvedené v odstavci 3 neobdrží celní orgány odpověď nebo jestliže odpověď neobsahuje údaje, které postačují k určení pravosti daného dokladu nebo o skutečném původu produktů, zašle se příslušnému orgánu druhé sdělení. Jestliže ve lhůtě čtyř měsíců od data zaslání tohoto druhého sdělení nejsou celním orgánům sděleny výsledky ověření nebo jestliže výsledky neumožňují určit pravost daného dokladu skutečný původ produktů, odmítnou příslušné orgány uplatnit celní preference, s výjimkou existence mimořádných okolností.
6. Pokud ověřovací postup nebo jiné dostupné informace naznačují, že jsou porušována pravidla původu, provede zvýhodněná země vývozu z vlastního podnětu nebo na žádost celních orgánů členských států potřebná šetření nebo přijme vhodná opatření, aby tato šetření byla provedena dostatečně rychle s cílem tyto přestupky odhalit a předcházet jim. Za tím účelem se Komise nebo celní orgány členských států mohou šetření účastnit.
7. Pro účely dodatečného ověření osvědčení o původu zboží na tiskopise A uchovávají vývozci veškeré příslušné doklady prokazující status původu dotčených produktů a příslušné vládní orgány zvýhodněné země vývozu uchovávají kopie osvědčení a rovněž veškeré související vývozní doklady. Tyto doklady se uchovávají po dobu alespoň tří let od konce roku, ve kterém bylo osvědčení o původu na tiskopise A vydáno.
Článek 97u
1. Články 97s a 97t se také použijí mezi zeměmi stejného regionálního sdružení pro účely poskytování informací Komisi nebo celním orgánům členských států a dodatečného ověřování osvědčení o původu zboží na tiskopise A nebo prohlášení na faktuře vydaných v souladu s pravidly pro regionální kumulaci původu.
2. Pro účely článků 85, 97m a 97p obsahuje dohoda uzavřená mezi Evropskou unií, Norskem, Švýcarskem a Tureckem mimo jiné závazek vzájemně si poskytovat nezbytnou podporu v záležitostech správní spolupráce.
Pro účely čl. 86 odst. 7 a 8 a článku 97k se země, se kterou Evropská unie uzavřela platnou dohodu o volném obchodu a která se zavázala k účasti na rozšířené kumulaci se zvýhodněnou zemí, rovněž zaváže k poskytování podpory v záležitostech správní spolupráce zvýhodněné zemi stejným způsobem, kterým by tuto podporu poskytla celním úřadům členských států v souladu s příslušnými ustanoveními dotyčné dohody o volném obchodu.
Pododdíl 5
Postupy týkající se dvoustranné kumulace
Článek 97v
1. Status původu produktů Evropské unie se prokazuje buď:
a)
předložením průvodního osvědčení EUR.1 podle vzoru uvedeného v příloze 21 nebo
b)
předložením prohlášení na faktuře, jehož znění je uvedeno v příloze 18. Prohlášení na faktuře může vyhotovit kterýkoli vývozce pro zásilky obsahující původní produkty, jejichž celková hodnota nepřekračuje 6 000 EUR, nebo schválený vývozce Evropské unie.
2. Vývozce nebo jím zmocněný zástupce uvede v kolonce 2 průvodního osvědčení EUR.1 slova „GSP beneficiary countries“ a „EU“ nebo „Pays bénéficaires du SPG“ a „UE“.
3. Ustanovení tohoto oddílu o vydávání, používání a dodatečném ověřování osvědčení o původu zboží na tiskopise A se použijí přiměřeně na průvodní osvědčení EUR.1 a, s výjimkou ustanovení o jejich vydávání, na prohlášení na faktuře.
4. Celní orgány členského státu mohou povolit kterémukoli vývozci (dále jen „schválený vývozce“), který často odesílá produkty pocházející z Evropské unie v rámci dvoustranné kumulace, aby vyhotovoval prohlášení na faktuře bez ohledu na hodnotu dotčených produktů, pokud tento vývozce celním orgánům uspokojivým způsobem poskytne veškeré záruky nezbytné k ověření:
a)
statusu původu produktů a
b)
splnění ostatních podmínek platných v dotyčném členském státě.
5. Celní orgány mohou udělení statusu schváleného vývozce podmínit splněním jakýchkoli podmínek, které považují za vhodné. Celní orgány přidělí schválenému vývozci číslo celního povolení, které se uvádí v prohlášení na faktuře.
6. Celní orgány sledují, jakým způsobem schválený vývozce povolení využívá. Celní orgány mohou povolení kdykoli odejmout.
Mohou povolení odejmout ve všech těchto případech:
a)
schválený vývozce již neskýtá záruky uvedené v odstavci 4;
b)
schválený vývozce nesplňuje podmínky uvedené v odstavci 5;
c)
schválený vývozce jakýmkoli způsobem udělené povolení zneužívá.
7. Schválený vývozce není povinen podepisovat prohlášení na faktuře, jestliže se schválený vývozce celním orgánům písemně zaváže, že přebírá plnou odpovědnost za jakékoli prohlášení na faktuře, které schváleného vývozce identifikuje, jako by je schválený vývozce vlastnoručně podepsal.
Pododdíl 6
Ceuta a Melilla
Článek 97w
Ustanovení tohoto oddílu o vydávání, používání a dodatečném ověřování dokladů o původu se použijí přiměřeně na produkty vyvážené ze zvýhodněné země do Ceuty a Melilly a na produkty vyvážené z Ceuty a Melilly do zvýhodněné země za účelem dvoustranné kumulace.
Ceuta a Melilla se považují za jediné území.
Španělské celní orgány zajistí použití tohoto oddílu v Ceutě a Melille.“
(3)
V části I hlavě IV kapitole 2 oddíle 2 se před pododdíl 1 vkládá článek 97x, který zní:
„Článek 97x
1. Pro účely tohoto oddílu se použijí tyto definice:
a)
„výrobou“ se rozumí každé opracování nebo zpracování, včetně sestavování;
b)
„materiálem“ se rozumí jakékoli příměsi, suroviny, komponenty, části apod., které jsou používány při výrobě produktu;
c)
„produktem“ nebo „výrobkem“ se rozumí vyráběný produkt nebo výrobek, i když je zamýšleno jeho pozdější využití v jiné výrobní operaci;
d)
„zbožím“ se rozumí jak materiál, tak produkty či výrobky;
e)
„celní hodnotou“ se rozumí hodnota určená v souladu s Dohodou o provádění článku VII Všeobecné dohody o clech a obchodu (Dohoda Světové obchodní organizace o celní hodnotě) z roku 1994;
f)
„cenou ze závodu“ v seznamu v příloze 15 se rozumí cena zaplacená za produkt ze závodu výrobci, v jehož podniku došlo k poslednímu opracování nebo zpracování, pokud tato cena zahrnuje hodnotu veškerého použitého materiálu po odečtení případných vnitřních daní, které se vracejí nebo mohou být vráceny při vývozu získaného produktu.
V případě, že skutečná zaplacená cena neodráží veškeré náklady související s výrobou produktu, které byly skutečně vynaloženy ve zvýhodněné zemi, rozumí se cenou ze závodu součet všech těchto nákladů po odečtení případných vnitřních daní, které se vracejí nebo mohou být vráceny při vývozu získaného produktu;
g)
„hodnotou materiálů“ v seznamu v příloze 15 se rozumí celní hodnota v okamžiku dovozu použitých nepůvodních materiálů, nebo není-li známa a nelze-li ji určit, první ověřitelná cena zaplacená za tyto materiály v Evropské unii nebo ve zvýhodněné zemi ve smyslu čl. 98 odst. 1. Pokud je třeba určit hodnotu použitých původních materiálů, použije se tento pododstavec přiměřeně;
h)
„kapitolami“, „čísly“ a „položkami“ či „podpoložkami“ se rozumí kapitoly, čísla a položky či podpoložky (čtyř- nebo šestimístné číselné kódy) používané v nomenklatuře, která tvoří harmonizovaný systém;
i)
„zařazením“ se rozumí zařazení produktu nebo materiálu do určitého čísla nebo položky či podpoložky harmonizovaného systému;
j)
„zásilkou“ se rozumí produkty, které:
-
buď zasílá současně jeden vývozce jednomu příjemci, nebo
-
které jsou dopravovány na podkladě jediného přepravního dokladu od vývozce k příjemci, a pokud tento doklad neexistuje, na podkladě jediné faktury.
2. Pro účely odst. 1 písm. f) může pojem „výrobce“ uvedený v odst. 1 písm. f) prvním pododstavci v případě, kdy bylo poslední opracování nebo zpracování zadáno výrobci, odkazovat na podnik, který subdodavatele zaměstnal.“
(4)
V článku 99 se doplňuje nové písmeno d)a, které zní:
„d)a
produkty z poražených zvířat tam narozených či vylíhnutých a odchovaných;“.
(5)
Ustanovení čl. 101 odst. 1 se mění takto:
a)
písmeno g) se nahrazuje tímto:
„g)
operace barvení nebo ochucování cukru nebo tvarování cukru; částečné nebo úplné mletí krystalového cukru;“;
b)
písmeno m) se nahrazuje tímto:
„m)
prosté mísení produktů, též různých druhů; mísení cukru s jiným materiálem;“;
c)
vkládá se nové písmeno m)a, které zní:
„m)a
prosté přidávání vody nebo ředění, dehydratace nebo denaturace produktů;“.
(6)
Vkládá se nová příloha 13a uvedená v příloze I tohoto nařízení.
(7)
Vkládá se nová příloha 13b uvedená v příloze II tohoto nařízení.
(8)
Vkládá se nová příloha 13c uvedená v příloze III tohoto nařízení.
(9)
Vkládá se nová příloha 13d uvedená v příloze IV tohoto nařízení.
(10)
V příloze 14 v poznámce 1 a 3.1 se výraz „článků 69 a 100“ nahrazuje výrazem „článku 100“.
(11)
Příloha 17 se mění v souladu s přílohou V tohoto nařízení.
(12)
Příloha 18 se nahrazuje zněním uvedeným v příloze VI tohoto nařízení.
Článek 2
Zvýhodněné země předloží Komisi závazek v souladu s čl. 68 odst. 3 nařízení (ES) č. 2454/93 ve znění tohoto nařízení a informace požadované článkem 69 uvedeného nařízení alespoň tři měsíce před vlastním použitím systému registrovaných vývozců na jejich území.
Komise nejpozději dne 1. července 2016 a 1. července 2019 přezkoumá stav přípravy zvýhodněných zemí na použití systému registrovaných vývozců. Komise navrhne veškeré nezbytné úpravy.
Článek 3
1. Toto nařízení vstupuje v platnost sedmým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
2. Použije se ode dne 1. ledna 2011.
3. S výhradou odstavce 4 tohoto článku se čl. 1 odst. 1, pokud se vztahuje k článkům 68 až 71, 90 až 97i a čl. 97j odst. 2, a čl. 1 odst. 8 a 9 použijí ode dne 1. ledna 2017.
4. Zvýhodněné země, které nejsou schopny provést systém registrovaných vývozců k datu uvedenému v odstavci 3 a které před 1. červencem 2016 podají Komisi písemnou žádost nebo k jejichž systému registrovaných vývozců Komise v souladu s čl. 2 druhým pododstavcem navrhla úpravy, mohou až do dne 1. ledna 2020 i nadále používat ustanovení hlavy IV kapitoly 2 oddílu 1A a příloh 17 a 18 nařízení (ES) č. 2454/93 ve znění tohoto nařízení.
5. Ustanovení čl. 1 odst. 2 se použijí do data stanoveného v odstavci 3 nebo pro zvýhodněné země uvedené v odstavci 4 do data stanoveného v odstavci 4.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Bruselu dne 18. listopadu 2010.
KOMISSION ASETUS (EU) N:o 1063/2010,
annettu 18 päivänä marraskuuta 2010,
tietyistä yhteisön tullikoodeksista annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2913/92 soveltamista koskevista säännöksistä annetun asetuksen (ETY) N:o 2454/93 muuttamisesta
EUROOPAN KOMISSIO, joka
ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen,
ottaa huomioon yhteisön tullikoodeksista 12 päivänä lokakuuta 1992 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2913/92 (1) ja erityisesti sen 247 artiklan,
sekä katsoo seuraavaa:
(1)
Yleisen tullietuusjärjestelmän soveltamisesta 1 päivästä tammikuuta 2009 alkaen 31 päivään joulukuuta 2011 sekä asetusten (EY) N:o 552/97 ja (EY) N:o 1933/2006 ja komission asetusten (EY) N:o 1100/2006 ja (EY) N:o 964/2007 muuttamisesta 22 päivänä heinäkuuta 2008 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 732/2008 (2) nojalla Euroopan unioni myöntää kauppaetuuksia kehitysmaille yleisen tullietuusjärjestelmänsä, jäljempänä ’GSP’ tai ’järjestelmä’, mukaisesti. Mainitun asetuksen 5 artiklan 2 kohdan mukaisesti alkuperätuotteen (peräisin olevan tuotteen) käsitteen määrittelyä ja siihen liittyvän hallinnollisen yhteistyön menetelmiä koskevat säännöt vahvistetaan komission asetuksessa (ETY) N:o 2454/93 (3).
(2)
Komissio antoi alkuperäsääntöjen tulevaisuudesta etuuskohtelukauppaa koskevissa järjestelyissä 18 päivänä joulukuuta 2003 tehdystä vihreästä kirjastaan (4) syntyneen laajan keskustelun perusteella 16 päivänä maaliskuuta 2005 tiedonannon ”Alkuperäsäännöt etuuskohtelukauppaa koskevissa järjestelyissä - Suuntaviivat tulevaisuutta varten” (5), jäljempänä ’tiedonanto’. Tiedonannossa vahvistetaan uusi lähestymistapa alkuperäsääntöihin kaikissa etuuskohtelukauppaa koskevissa menettelyissä, joihin Euroopan unioni osallistuu, ja erityisesti GSP:n kaltaisissa kehitysyhteistyöhön suuntautuneissa menettelyissä.
(3)
Dohan kehitysohjelmassa on todettu tarve varmistaa kehitysmaiden tiiviimpi osallistuminen maailmantalouteen erityisesti helpottamalla niiden pääsyä teollisuusmaiden markkinoille.
Sen vuoksi etuuskohteluun oikeuttavia alkuperäsääntöjä olisi yksinkertaistettava ja niistä olisi, soveltuvin osin, tehtävä joustavampia, jotta edunsaajamaiden alkuperätuotteet voivat tosiasiallisesti hyötyä myönnetyistä etuuksista.
(4)
Jotta varmistettaisiin, että etuudet hyödyttävät tosiasiallisesti niitä tarvitsevia, ja jotta Euroopan unionin omia varoja suojattaisiin, etuuskohteluun oikeuttavien alkuperäsääntöjen muuttamisen ohella olisi niiden hallinnointia koskevat menettelyt mukautettava.
(5)
Komission tekemästä tämän asetuksen vaikutustenarvioinnista käy ilmi, että GSP-alkuperäsääntöjä pidetään liian monimutkaisina ja rajoittavina. Lisäksi siitä ilmenee, että myönnettyjen etuuksien tosiasiallinen käyttö on vähäistä eräiden tuotteiden kohdalla ja erityisesti vähiten kehittyneille maille kaikkein tärkeimpien tuotteiden kohdalla, ja että alkuperäsäännöt ovat yksi syy tähän.
(6)
Vaikutustenarvioinnin mukaan yksinkertaistus ja kehitysmyönteisyys voitaisiin saavuttaa yhdellä arviointiperusteella, jota sovelletaan kaikkiin tuotteisiin sellaisten tavaroiden alkuperän määrittämiseksi, joita ei ole tuotettu kokonaan edunsaajamaassa, ja joka perustuu asianomaisessa edunsaajamaassa syntyneeseen arvonlisäykseen ja edellyttää riittävän käsittelykynnyksen noudattamista. Vaikutustenarvioinnista ei kuitenkaan käynyt ilmi, että yksinkertaistus tai kehitysmyönteisyys edellyttäisivät välttämättä yhtä menetelmää. Lisäksi sidosryhmiltä saadun palautteen mukaan monilla aloilla, kuten maataloustuotteet ja jalostetut maataloustuotteet, kalastustuotteet, kemialliset aineet, metallit, tekstiilit, vaatteet ja jalkineet, arvonlisäystä koskeva arviointiperuste ei joko ole soveltuva tai sitä ei pitäisi käyttää ainoana arviointiperusteena Sen vuoksi näillä aloilla olisi käytettävä joko arvonlisäystä koskevan arviointiperusteen sijasta tai sen ohella muita yksinkertaisia arviointiperusteita, joita toimijoiden on helppo ymmärtää ja viranomaisten helppo valvoa. Tällaisia muita arviointiperusteita ovat muun muassa ei-alkuperäainesten sallittu enimmäismäärä, nimikkeen tai alanimikkeen muuttuminen, erityinen valmistus ja käsittely sekä kokonaan tuotettujen ainesten käyttö. Yksinkertaisuus edellyttää kuitenkin, että erilaisia sääntöjä olisi oltava mahdollisimman vähän. Sen vuoksi alkuperäsääntöjen olisi mahdollisuuksien mukaan oltava alakohtaisia eikä tuotekohtaisia.
(7)
Alkuperäsääntöjen olisi kuvastettava eri alojen piirteitä ja annettava edunsaajamaille todellinen mahdollisuus hyödyntää myönnettyä tullietuuskohtelua. Lisäksi sääntöjen olisi soveltuvin osin kuvastettava edunsaajamaiden erilaisia tuotantovalmiuksia. Jotta sellaisten vähiten kehittyneiden maiden teollisuuden kehitystä edistettäisiin, joissa sovelletaan ei-alkuperäaineisten enimmäismäärää koskevaa arviointiperustetta, tällaisiin aineksiin sovellettavan kynnyksen olisi aina oltava mahdollisimman korkea ja samalla olisi varmistettava, että näissä maissa suoritettavat toiminnot ovat aitoja ja taloudellisesti perusteltuja. Vähiten kehittyneiden maiden viennin uskotaan lisääntyvän, jos ei-alkuperäaineisten enimmäismääräksi vahvistetaan enintään 70 prosenttia tai säännöllä varmistetaan vastaava helpotuksen taso näiden maiden alkuperätuotteille.
(8)
Jotta varmistetaan, että edunsaajamaassa suoritettava valmistus tai käsittely on todellinen, taloudellisesti perusteltu ja tuottaa todellista taloudellista hyötyä kyseiselle maalle, on aiheellista vahvistaa luettelo riittämättömistä valmistus- tai käsittelytoiminnoista, jotka eivät koskaan voi antaa alkuperäasemaa. Luettelo voi olla pääpiirteiltään sama kuin aiempi luettelo. Tiettyjä muutoksia olisi kuitenkin tehtävä. Esimerkiksi sokerikaupan vinoutumisen ja sokerimarkkinoiden vääristymisen estämiseksi olisi vahvistettava uusi sääntö, jolla estetään sokerin sekoittaminen minkä tahansa ainesten kanssa ja joka vastaa muissa etuuskohtelukauppaa koskevissa menettelyissä jo vahvistettuja alkuperäsääntöjä.
(9)
Tietynasteinen joustavuus olisi varmistettava aloilla, joilla ei tällä hetkellä sovelleta arvonlisäystä koskevaa arviointiperustetta, sallimalla käyttää rajoitettu määrä sääntöjen vastaisia aineksia. Tällaisen käytön laajuus olisi kuitenkin selvitettävä kokonaan tuotettuja aineksia käyttäen tehtyjen tuotteiden osalta. Lisäksi jotta ainesten hankita olisi joustavampaa, tällaisten ainesten sallittua osuutta olisi korotettava tiettyjä arkoja tuotteita lukuun ottamatta 10 prosentista 15 prosenttiin valmiin tuotteen vapaasti tehtaalla -hinnasta. Tällaisia arkoja tuotteita ovat muun muassa harmonoidun järjestelmän 2 ja 4-24 ryhmään kuuluvat tuotteet, lukuun ottamatta 16 ryhmään kuuluvia jalostettuja kalastustuotteita, joihin näyttävät soveltuvan paremmin painona ilmaistavat poikkeukset, sekä harmonoidun järjestelmän 50-63 ryhmään kuuluvat tuotteet, joihin olisi edelleen sovellettava joko painoon tai arvoon perustuvia erityisiä poikkeussääntöjä tapaus- ja tuotekohtaisesti.
(10)
Alkuperäkumulaatio on merkittävä helpotus, jonka ansiosta maat, joilla on samanlaiset alkuperäsäännöt, voivat tehdä yhteistyötä tullietuuskohteluun oikeutettujen tuotteiden valmistamiseksi. Alueellinen alkuperäkumulaatio on tällä hetkellä kolmen alueellisen maaryhmän sisällä sovellettava kumulaation muoto, jota koskevat nykyiset edellytykset ovat osoittautuneet monimutkaisiksi ja liian tiukoiksi. Niitä olisi sen vuoksi yksinkertaistettava, ja niistä olisi tehtävä joustavampia poistamalla nykyinen arvoon liittyvä edellytys. Lisäksi samaan alueelliseen ryhmään kuuluvien maiden väliset kumulaatiomahdollisuudet olisi säilytettävä, vaikka vähiten kehittyneiden maiden ja muiden edunsaajamaiden väliset alkuperäsäännöt eriytetään tällä asetuksella tietyissä tapauksissa. Tällainen kumulaatio olisi sallittava ainoastaan silloin, kun samaan ryhmään kuuluvaan toiseen maahan lähetetään aineksia alueellista kumulaatiota varten ja kun molemmat maat soveltavat alkuperäsääntöä, jota sovelletaan sen kauppasuhteissa Euroopan unionin kanssa. Jotta kuitenkin vältettäisiin kaupan vääristyminen sellaisten maiden välillä, joissa tullietuuksien taso on erilainen, olisi säädettävä eräiden arkojen tuotteiden jättämisestä alueellisen kumulaation ulkopuolelle.
(11)
Komissio ilmaisi tiedonannossaan olevansa valmis tutkimaan kaikki pyynnöt, jotka koskevat uusien ryhmien perustamista tai nykyisiä ryhmiä yhdistämällä tai laajentamalla saatavien ryhmien muodostamista, mikäli keskinäinen täydentävyys taloudelliselta kannalta toteutuu, eri maihin sovellettavien tullietuusmenettelyjen erot ja menettelyihin liittyvä tullin kiertämisen vaara otetaan huomioon ja hallinnollisen yhteistyön rakenteet ja menettelyt alkuperän hallinnoimista ja valvontaa varten ovat valmiina. Tämän mukaisesti olisi säädettävä sellaisten alueellisiin ryhmiin I ja III kuuluvien maiden välisestä alkuperäkumulaatiosta, jotka täyttävät vaadittavat edellytykset. Mercosurin esittämän pyynnön vuoksi olisi perustettava uusi alueellinen kumulaatioryhmä IV, johon kuuluvat Argentiina, Brasilia, Paraguay ja Uruguay. Alueellisen kumulaation soveltamisen mainittujen maiden välillä olisi oltava riippuvainen tarvittavien vaatimusten noudattamisesta.
(12)
Edunsaajamaille olisi lisäksi annettava lupa soveltaa kumulaatiota sellaisten maiden kanssa, jotka ovat EU:n kanssa tehtyjen vapaakauppasopimusten kumppanimaita. Tällaisen laajennetuksi kumulaatioksi kutsuttavan uudentyyppisen kumulaation olisi oltava yksisuuntainen, eli sillä olisi sallittava ainesten käyttö ainoastaan edunsaajamaissa ja sen soveltaminen olisi sallittava vasta asianomaisen edunsaajamaan jättämän hakemuksen perinpohjaisen tutkimisen jälkeen. Tämäntyyppistä kumulaatiota ei tulisi soveltaa 1-24 ryhmään kuuluviin tuotteisiin niiden arkuuden vuoksi.
(13)
Edunsaajamaat ovat vuodesta 2001 alkaen voineet soveltaa alkuperäkumulaatiota harmonoidun järjestelmän 25-97 ryhmään kuuluviin Norjan tai Sveitsin alkuperätuotteisiin. Tällaisen kumulaation olisi annettava jatkua, ja sen soveltaminen olisi laajennettava koskemaan Turkkia, edellyttäen että Norja, Sveitsi ja Turkki soveltavat samaa alkuperän käsitteen määritelmää kuin Euroopan unioni ja myöntävät vastavuoroisen kohtelun niihin tuoduille Euroopan unionin alkuperäaineksista valmistetuille tuotteille. Tätä koskeva sopimus, mukaan lukien sitoumus siitä, että ne antavat jäsenvaltioille ja toisilleen tarvittavaa tukea hallinnolliseen yhteistyöhön liittyvissä kysymyksissä, olisi tehtävä osapuolten välisellä kirjeenvaihdolla tai muulla soveltuvalla osapuolten välisellä sopimuksella.
(14)
Alueellisen kumulaation ulkopuolelle olisi kuitenkin jätettävät tietyt ainekset, jos Euroopan unionissa saatava tullietuus ei ole sama kaikille kumulaatioon osallistuville maille ja jos asianomaiset ainekset saisivat kumulaatiossa suotuisamman tullikohtelun kuin jos ne vietäisiin suoraan Euroopan unioniin. Jos tällaisia tilanteita ei ratkaistaisi jättämällä aineksia alueellisen kumulaation ulkopuolelle, tilanne voisi johtaa tullien kiertämiseen tai kaupan vääristämiseen viemällä tavaroita Euroopan unioniin ainoastaan sellaisista maista, joihin sovelletaan suotuisinta tullietuutta.
(15)
Luettelo alueellisen kumulaation ulkopuolelle jätettävistä aineksista on määrä vahvistaa erillisessä liitteessä. Tätä liitettä voidaan muuttaa tällaisten uusien tilanteiden syntyessä ja sellaisten tapausten kattamiseksi, joissa tällaiset tilanteet voisivat syntyä alueellisiin kumulaatioryhmiin I ja III kuuluvien maiden välisen kumulaation täytäntöönpanon vuoksi. Alueellisiin kumulaatioryhmiin I ja III kuuluvien maiden väliseen alkuperäkumulaatioon ja laajennettuun kumulaatioon olisi sovellettava erityisedellytyksiä, joiden täyttymisen komission olisi ennen kumulaation myöntämistä tarkastettava komiteamenettelyä noudattaen ja asiaankuuluvien seikkojen perusteella.
Samoin perustein tapauksissa, joissa tällainen kumulaatio on myönnetty, mutta myöhemmin havaitaan, että kumulaation soveltaminen ei enää täytä edellytyksiä tai johtaa perusteettomiin seurauksiin, kuten kaupan vääristymiseen tai tullien kiertämiseen, komission olisi milloin tahansa voitava perua myöntämänsä lupa tällaisen kumulaation käyttöön.
(16)
Eräät nykyisistä aluevesien ulkopuolella pyyntiä harjoittavia kalastusaluksia koskevista alkuperäsäännöistä ovat suhteettoman monimutkaisia niiden tavoitteeseen nähden, minkä vuoksi niitä on vaikea panna täytäntöön ja valvoa. Sen vuoksi niitä olisi yksinkertaistettava. Nykyiset säännöt edellyttävät suoraa kuljetusta Euroopan unioniin koskevaa todistetta, jota on usein vaikea saada. Tämän vaatimuksen vuoksi eräät tavarat, joista on pätevä alkuperäselvitys, eivät voi tosiasiallisesti hyötyä etuudesta.
Sen vuoksi on aiheellista ottaa käyttöön uusi, yksinkertaisempi ja joustavampi sääntö, jonka tavoitteena on varmistaa, että tavarat, jotka esitetään tullille ilmoitettaessa ne luovutettaviksi vapaaseen liikkeeseen Euroopan unionissa, ovat samat kuin vievästä edunsaajamaasta lähteneet tavarat ja että niitä ei ole muutettu eikä jalostettu millään tavalla kuljetuksen aikana.
(17)
Tällä hetkellä edunsaajamaiden viranomaiset varmentavat tuotteiden alkuperän ja, jos ilmoitettu alkuperä osoittautuu vääräksi, tuojien ei useinkaan tarvitse maksaa tullia, koska ne toimivat vilpittömässä mielessä ja virhe johtui toimivaltaisista viranomaisista. Euroopan unioni menettää tämän vuoksi omia varoja ja loppujen lopuksi taakan kantavat Euroopan unionin veronmaksajat. Koska viejät tietävät itse parhaiten tuotteidensa alkuperän, on aiheellista vaatia, että viejät antavat asiakkailleen alkuperävakuutukset suoraan.
(18)
Edunsaajamaiden toimivaltaisten viranomaisten olisi rekisteröitävä viejät helpottaakseen kohdennettujen viennin jälkitarkastusten tekemistä. Tätä varten kunkin edunsaajamaan olisi perustettava rekisteröityjä viejiä koskeva sähköinen luettelo, jonka sisällön kyseisen edunsaajamaan toimivaltaisen valtion viranomaisen olisi annettava tiedoksi komissiolle. Komission olisi perustettava Euroopan unionin viranomaisia ja toimijoita varten rekisteröityjen viejien keskustietokanta, josta toimijoiden olisi voitava tarkistaa ennen tavaroiden ilmoittamista luovutettaviksi vapaaseen liikkeeseen, että niiden toimittaja on asianomaisen edunsaajamaan rekisteröity viejä. Samoin jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten olisi rekisteröitävä Euroopan unionin toimijat, jotka harjoittavat vientiä kahdenvälistä alkuperäkumulaatiota varten.
(19)
Viejien numeroiden ja ei-luottamuksellisten rekisteröintitietojen julkaisemisen ansiosta muut osapuolet voisivat tutustua näihin tietoihin avoimuuden parantamiseksi ja asiaankuuluvien osapuolten tietojen lisäämiseksi. Julkaisemisen seurausten vuoksi sen olisi tapahduttava ainoastaan, jos viejä on vapaaehtoisesti antanut yksilöidyn ja tietoisen kirjallisen etukäteissuostumuksensa siihen.
(20)
Yksilöiden suojelusta henkilötietojen käsittelyssä ja näiden tietojen vapaasta liikkuvuudesta 24 päivänä lokakuuta 1995 annettua Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviä 95/46/EY (6) sovelletaan henkilötietojen käsittelyyn jäsenvaltioissa. Direktiivissä 95/46/EY vahvistettuja periaatteita olisi tarvittaessa selvennettävä tai täydennettävä tässä asetuksessa.
(21)
Komission suorittamaan henkilötietojen käsittelyyn sovelletaan yksilöiden suojelusta yhteisöjen toimielinten ja elinten suorittamassa henkilötietojen käsittelyssä ja näiden tietojen vapaasta liikkuvuudesta 18 päivänä joulukuuta 2000 annettua Euroopan parlamentin ja neuvoston asetusta (EY) N:o 45/2001 (7). Asetuksessa (EY) N:o 45/2001 vahvistettuja periaatteita olisi tarvittaessa selvennettävä tai täydennettävä tässä asetuksessa.
(22)
Kansallisten valvontaviranomaisten olisi valvottava henkilötietojen käsittelyn laillisuutta jäsenvaltioissa direktiivin 95/46/EY 28 artiklan nojalla, ja Euroopan tietosuojavaltuutetun olisi valvottava Euroopan unionin toimielinten ja erillisvirastojen suorittamia henkilötietojen käsittelyyn liittyviä toimintoja asetuksen (EY) N:o 45/2001 46 artiklan nojalla. Euroopan tietosuojavaltuutetun ja kansallisten viranomaisten olisi toimivaltuuksiensa puitteissa tehtävä aktiivisesti yhteistyötä ja varmistettava tämän asetuksen mukaisen käsittelyn koordinoitu valvonta.
(23)
Otettaessa rekisteröityjen viejien järjestelmä käyttöön on otettava huomioon edunsaajamaiden valmiudet perustaa ja hallinnoida rekisteröintijärjestelmiä sekä komission valmiudet perustaa tarvittava keskustietokanta. Tätä varten komission on yhä vahvistettava järjestelmän käyttäjävaatimukset ja tekniset erittelyt. Kun keskustietokannan yksityiskohtainen rakenne on vahvistettu, rekisteröityjen viejien järjestelmän tarkat vaikutukset erityisesti tiedonsaantiin ja tietosuojaan arvioidaan ja tarvittavat muutokset tehdään asiaankuuluviin säännöksiin. Järjestelmän täytäntöönpanoa olisi sen vuoksi lykättävä 1 päivään tammikuuta 2017, mikä mahdollistanee riittävän kehitysvaiheen sen jälkeen, kun käyttäjävaatimukset ja tekniset eritelmät on vahvistettu ja sellaiset mahdolliset lainsäädännölliset muutokset pantu täytäntöön, jotka katsottiin tarpeellisiksi järjestelmän käyttäjävaatimusten ja teknisten erittelyjen sekä niiden tietosuojaan aiheuttamien vaikutusten vuoksi. Maille, jotka eivät voi noudattaa tätä määräaikaa, olisi annettava kolme vuotta lisäaikaa.
Tähän asti sovellettujen säännösten perusteella olisi vahvistettava hallinnollisen yhteistyön menettelyjä ja menetelmiä koskevat siirtymäsäännöt, joita sovelletaan vuoteen 2017 asti tai tätä pidempään sellaisissa maissa, jotka eivät tuolloin pysty soveltamaan uutta järjestelmää. Näissä siirtymäsäännöissä olisi erityisesti määrättävä asianomaisen maan toimivaltaisten viranomaisten antamasta alkuperäselvityksestä. Lisäksi voimassa olevia sääntöjä olisi selkeytettävä yhdenmukaistamalla niiden rakenne rekisteröityjen viejien järjestelmän käyttöönoton jälkeen sovellettavien sääntöjen kanssa erityisesti erottamalla selkeästi yleiset periaatteet, edunsaajamaassa sovellettavat vientimenettelyt, vapaaseen liikkeeseen luovutusta Euroopan unionissa koskevat menettelyt ja hallinnollisen yhteistyön menetelmät. Samalla olisi A-alkuperätodistukset saatettava ajan tasalle erityisesti korvaamalla lomakkeeseen liittyvät huomautukset niiden vuonna 2007 tehdyllä toisinnolla, sillä kyseisessä toisinnossa otetaan huomioon EU:n viimeisin laajentuminen ja se sisältää näin ollen ajan tasalle saatetun luettelon maista, jotka hyväksyvät A-alkuperätodistuksen GSP-tarkoituksia varten.
(24)
Järjestelmän soveltamisen olisi edellytettävä, että edunsaajamaat ottavat käyttöön järjestelmän tehokkaan hallinnoinnin mahdollistavat hallinnolliset rakenteet ja pitävät niitä yllä sekä sitoutuvat antamaan komission pyynnöstä kaiken tarvittavan tuen järjestelmän moitteettoman hallinnoinnin valvomiseksi. Euroopan unionin ja edunsaajamaiden viranomaisten välillä olisi oltava hallinnollisen yhteistyön järjestelmä, joka luo alkuperän varmistamisen puitteet. Samalla olisi selkeästi vahvistettava viejien vastuu alkuperän ilmoittamisessa sekä hallintoviranomaisten asema järjestelmän hallinnoinnissa. Olisi eriteltävä alkuperävakuutusten sisältö sekä tapaukset, joissa Euroopan unionin tulliviranomaiset voivat kieltäytyä hyväksymästä vakuutusta tai lähettää sen tarkastettavaksi.
(25)
Nykyisissä säännöksissä olevat määritelmät ja riittävien valmistus- tai käsittelytoimien luettelo ovat GSP-järjestelmässä samat kuin Euroopan unionin tietyille maille ja alueille yksipuolisesti hyväksymissä tullietuusjärjestelyissä. Koska viimeksi mainittujen järjestelyjen alkuperäsäännöt uudistetaan vasta myöhemmin, nykyisiä säännöksiä olisi sovellettava niihin edelleen. Jotta yhtenäisyys GSP:n ja muiden yksipuolisten etuuskohtelukauppaa koskevien järjestelyjen välillä varmistettaisiin, on kuitenkin aiheellista yhdenmukaistaa näissä muissa yksipuolisissa järjestelyissä vahvistetut kokonaan tuotettujen tuotteiden määritelmä ja riittämättömien valmistus- tai käsittelytoimien luettelo GSP-alkuperäsääntöjen kanssa.
(26)
Sen vuoksi asetusta (EY) N:o 2454/93 olisi muutettava.
(27)
Yhteisö on komission asetusten (EY) N:o 1613/2000 (8), (EY) N:o 1614/2000 (9) ja (EY) N:o 1615/2000 (10) nojalla myöntänyt tietyille Laosista, Kambodžasta ja Nepalista peräisin oleville tekstiilituotteille poikkeuksia GSP-alkuperäsäännöistä, ja näiden poikkeusten voimassaolo päättyy 31 päivänä joulukuuta 2010. Tällä asetuksella käyttöönotettavat yksinkertaisemmat ja kehitysmyönteisemmät alkuperäsäännöt tekevät näiden poikkeusten jatkamisen tarpeettomaksi.
(28)
Tässä asetuksessa säädetyt toimenpiteet ovat tullikoodeksikomitean lausunnon mukaiset,
ON HYVÄKSYNYT TÄMÄN ASETUKSEN:
1 artikla
Muutetaan asetus (ETY) N:o 2454/93 seuraavasti:
(1)
Korvataan I osan IV osaston 2 luvun 66-97 artikla seuraavasti:
”1 Jakso
Yleinen tullietuusjärjestelmä
1 Alajakso
Yleiset säännökset
66 artikla
Tässä jaksossa säädetään ”alkuperätuotteiden” määritelmää koskevat säännökset sekä niihin liittyvät hallinnollisen yhteistyön menettelyt ja menetelmät Euroopan unionin asetuksella (EY) N:o 732/2008 (11) kehitysmaille myöntämän yleisen tullietuusjärjestelmän (GSP), jäljempänä ’järjestelmä’, soveltamiseksi.
67 artikla
1. Tässä jaksossa ja tämän luvun 1 A jaksossa tarkoitetaan;
a)
’edunsaajamaalla’ asetuksessa (EY) N:o 732/2008 lueteltua maata tai aluetta; ilmaisu ’edunsaajamaa’ kattaa myös Yhdistyneiden kansakuntien merioikeusyleissopimuksessa (10 päivänä joulukuuta 1982 tehdyssä Montego Bayn yleissopimuksessa) tarkoitetut ja siinä tarkasti määritellyt kyseisen maan tai alueen aluevedet;
b)
’valmistuksella’ kaikenlaista valmistusta tai käsittelyä, myös kokoamista;
c)
’aineksella’ kaikkia aineosia, raaka-aineita, komponentteja, osia jne., joita käytetään tuotteen valmistuksessa;
d)
’tuotteella’ valmista tuotetta, vaikka se olisi tarkoitettu käytettäväksi myöhemmin toisessa valmistustoimessa;
e)
’tavaroilla’ sekä aineksia että tuotteita;
f)
’kahdenvälisellä kumulaatiolla’ järjestelmää, jossa tämän asetuksen mukaisia Euroopan unionin alkuperätuotteita voidaan pitää edunsaajamaan alkuperäaineksina, jos niitä on jatkokäsitelty tai ne on käytetty jonkin tuotteen valmistukseen kyseisessä edunsaajamaassa;
g)
’kumulaatiolla Norjan, Sveitsin tai Turkin kanssa’ järjestelmää, jossa Norjan, Sveitsin tai Turkin alkuperätuotteita voidaan pitää edunsaajamaan alkuperäaineksina, jos niitä on jatkokäsitelty tai ne on käytetty jonkin tuotteen valmistukseen kyseisessä edunsaajamaassa ja tuotu Euroopan unioniin;
h)
’alueellisella kumulaatiolla’ järjestelmää, jossa tämän asetuksen mukaisia alueelliseen ryhmään kuuluvan maan alkuperätuotteita pidetään samaan alueelliseen ryhmään kuuluvan toisen maan alkuperäaineksina (tai muuhun alueelliseen ryhmään kuuluvan maan alkuperäaineksina, kun ryhmien välinen kumulaatio on mahdollista), jos niitä on jatkokäsitelty kyseisessä maassa tai ne on käytetty siellä valmistetun tuotteen valmistukseen;
i)
’laajennetulla kumulaatiolla’ järjestelmää, joka edellyttää komission jonkin edunsaajamaan esittämästä pyynnöstä myöntämää lupaa ja jossa sellaisen maan alkuperäaineksia, jonka kanssa Euroopan unioni on tehnyt tullitariffeja ja kauppaa koskevan yleissopimuksen (GATT) XXIV artiklan mukaisen voimassa olevan vapaakauppasopimuksen, pidetään asianomaisen edunsaajamaan alkuperäaineksina, jos niitä on jatkokäsitelty kyseisessä maassa tai ne on käytetty siellä valmistetun tuotteen valmistukseen;
j)
’keskenään korvattavissa olevilla aineksilla’ samanlaisia aineksia, jotka ovat samaa kaupallista laatua, joiden tekniset ja fyysiset ominaisuudet ovat samat ja joita ei voida erottaa toisistaan sen jälkeen, kun ne on käytetty valmiin tuotteen valmistukseen;
k)
’alueellisella ryhmällä’ sellaisten maiden ryhmää, joiden välillä sovelletaan alueellista kumulaatiota;
l)
’tullausarvolla’ tullitariffeja ja kauppaa koskevan yleissopimuksen VII artiklan soveltamisesta 1994 tehdyn sopimuksen (WTO:n sopimus tullausarvosta) mukaisesti määritettyä arvoa;
m)
’ainesten arvolla’ liitteen 13 a luettelon mukaisessa valmistuksessa käytettyjen ei-alkuperäainesten tullausarvoa tuontihetkellä tai, jos sitä ei tiedetä tai voida todeta, ensimmäistä todettavissa olevaa aineksista edunsaajamaassa maksettua hintaa. Kun käytettyjen alkuperäainesten arvo on määritettävä, tämän kohdan säännöksiä sovelletaan soveltuvin osin;
n)
’vapaasti tehtaalla -hinnalla’ sille valmistajalle, jonka yrityksessä viimeinen valmistus tai käsittely on suoritettu, tuotteesta maksettua vapaasti tehtaalla -hintaa, johon sisältyvät kaikkien valmistuksessa käytettyjen ainesten arvo ja muut sen tuottamiseen liittyvät kustannukset ja josta on vähennetty mahdolliset sisäiset verot, jotka palautetaan tai voidaan palauttaa valmista tuotetta vietäessä.
Jos todellinen maksettu hinta ei vastaa kaikkia tuotteen valmistukseen liittyviä kustannuksia, jotka tosiasiallisesti aiheutuivat edunsaajamaassa, vapaasti tehtaalla -hinnalla tarkoitetaan kaikkien näiden kustannusten summaa, josta on vähennetty mahdolliset sisäiset verot, jotka palautetaan tai voidaan palauttaa valmista tuotetta vietäessä.
o)
’ei-alkuperäaineisten enimmäismäärällä’ sitä, kuinka paljon enintään ei-alkuperäaineksia sallitaan valmistuksessa, jotta sitä voidaan pitää riittävänä valmistuksena tai käsittelynä antamaan tuotteelle alkuperäaseman. Tämä voidaan ilmaista prosenttiosuutena tuotteen vapaasti tehtaalla -hinnasta tai prosenttiosuutena sellaisten käytettyjen ainesten nettopainosta, jotka kuuluvat tiettyyn ryhmäkokonaisuuteen, ryhmään, nimikkeeseen tai alanimikkeeseen;
p)
’nettopainolla’ tavaroiden painoa ilman mitään pakkausaineita ja pakkauspäällyksiä;
q)
’ryhmillä’, ’nimikkeillä’ ja ’alanimikkeillä’ (neli- tai kuusinumeroisia) ryhmiä, nimikkeitä ja alanimikkeitä, joita käytetään harmonoidun järjestelmän muodostavassa nimikkeistössä, sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna tulliyhteistyöneuvoston 26 päivänä kesäkuuta 2004 antamalla suosituksella;
r)
’luokittelulla’ tuotteen tai aineksen luokittelua harmonoidun järjestelmän tiettyyn nimikkeeseen tai alanimikkeeseen;
s)
’lähetyksellä’ tuotteita, jotka joko;
-
lähetetään samanaikaisesti yhdeltä viejältä yhdelle vastaanottajalle; tai
-
kuljetetaan yhdellä kuljetusasiakirjalla, tai jos tällaista asiakirjaa ei ole, yhdellä kauppalaskulla viejältä vastaanottajalle;
t)
’viejällä’ henkilöä, joka vie tavarat Euroopan unioniin tai edunsaajamaahan ja joka pystyy todistamaan tavaroiden alkuperän riippumatta siitä, onko hän valmistaja ja suorittaako hän itse vientimuodollisuudet;
u)
’rekisteröidyllä viejällä’ viejää, jonka asianomaisen edunsaajamaan toimivaltaiset viranomaiset ovat rekisteröineet alkuperävakuutusten laatimiseksi järjestelmän mukaista vientiä varten;
v)
’alkuperävakuutuksella’ viejän laatimaa vakuutusta, jolla osoitetaan, että siinä tarkoitetut tuotteet noudattavat järjestelmän alkuperäsääntöjä, ja jolla henkilö, joka ilmoittaa tavarat luovutettaviksi vapaaseen liikkeeseen Euroopan unionissa, voi hakea tullietuuskohtelua tai taloudellinen toimija, joka tuo aineksia jatkokäsittelyä varten kumulaatiosääntöjen mukaisesti, voi todistaa tällaisten tavaroiden alkuperäaseman.
2. Jos 1 kohdan n alakohtaa sovellettaessa viimeisen valmistuksen tai käsittelyn suorittaa alihankkija, 1 kohdan n alakohdan ensimmäisessä alakohdassa tarkoitettu ilmaisu ’valmistaja’ voi tarkoittaa yritystä, joka on teettänyt toiminnan kyseisellä alihankkijalla.
68 artikla
1. Jotta järjestelmää sovellettaisiin oikein, edunsaajamaiden on sitouduttava:
a)
ottamaan käyttöön tarvittavat hallinnolliset rakenteet ja järjestelmät, mukaan lukien soveltuvin osin kumulaation soveltamiseksi tarvittavat menettelyt, tässä jaksossa säädettyjen sääntöjen ja menettelyjen täytäntöönpanemiseksi ja hallinnoimiseksi kyseisessä maassa ja pidettävä niitä yllä;
b)
siihen, että niiden toimivaltaiset viranomaiset tekevät yhteistyötä komission ja jäsenvaltioiden tulliviranomaisten kanssa.
2. Edellä 1 kohdan b alakohdassa tarkoitettuun yhteistyöhön kuuluvat:
a)
kaiken tarvittavan tuen antaminen komission pyynnöstä silloin, kun komissio tarkastaa järjestelmän asianmukaisen hallinnoinnin kyseisessä maassa, mukaan lukien komission tai jäsenvaltioiden tulliviranomaisten suorittamat paikalla tehtävät tarkastukset;
b)
tuotteiden alkuperäaseman ja tässä jaksossa säädettyjen muiden edellytysten noudattamisen tarkastaminen, mukaan lukien komission tai jäsenvaltioiden tulliviranomaisten pyynnöstä alkuperätutkimusten yhteydessä suoritettavat paikalla tehtävät tarkastukset, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 97 g ja 97 h artiklan soveltamista.
3. Edunsaajamaiden on esitettävä komissiolle 1 kohdassa tarkoitettu sitoumus.
69 artikla
1. Edunsaajamaiden on ilmoitettava komissiolle sellaisten alueellaan sijaitsevien viranomaisten nimet ja osoitteet, jotka:
a)
ovat asianomaisen maan valtion viranomaisia tai toimivat hallituksen valtuutuksella ja joilla on toimivalta rekisteröidä viejiä ja poistaa ne rekisteröityjen viejien luettelosta;
b)
ovat asianomaisen maan valtion viranomaisia ja joilla on toimivalta tukea komissiota ja jäsenvaltioiden tulliviranomaisia tässä jaksossa säädetyssä hallinnollisessa yhteistyössä.
2. Edunsaajamaiden on ilmoitettava komissiolle viipymättä mahdollisista muutoksista 1 kohdan nojalla ilmoitettuihin tietoihin.
3. Komissio perustaa rekisteröityjä viejiä koskevan sähköisen tietokannan edunsaajamaiden valtion viranomaisten ja jäsenvaltioiden tulliviranomaisten antamien tietojen perusteella.
Vain komissiolla on pääsy tähän tietokantaan ja sen sisältämiin tietoihin. Ensimmäisessä alakohdassa tarkoitettujen viranomaisten on varmistettava, että komissiolle toimitettavat tiedot ovat ajan tasalla ja että ne ovat täydelliset ja täsmälliset.
Ensimmäisessä alakohdassa tarkoitetussa tietokannassa käsiteltävät tiedot on julkaistava internetissä, lukuun ottamatta 92 artiklassa tarkoitetun, viejäksi rekisteröitymistä koskevan hakemuksen 2 ja 3 kohdassa tarkoitettuja luottamuksellisia tietoja.
Ensimmäisessä alakohdassa tarkoitetussa tietokannassa olevat ja jäsenvaltioiden tämän jakson nojalla käsittelemät henkilötiedot voidaan siirtää kolmansiin maihin tai kansainvälisille järjestöille tai antaa niiden käyttöön ainoastaan asetuksen (EY) N:o 45/2001 9 artiklaa noudattaen.
4. Tällä asetuksella ei millään tavalla vaikuteta Euroopan unionin ja kansallisen lainsäädännön säännösten mukaiseen yksilöiden suojelun tasoon henkilötietojen käsittelyssä eikä sillä muuteta erityisesti direktiivin 95/46/EY mukaisia jäsenvaltioiden velvollisuuksia niiden suorittamassa henkilötietojen käsittelyssä eikä asetuksen (EY) N:o 45/2001 mukaisia Euroopan unionin toimielinten ja muiden elinten velvollisuuksia niiden käsitellessä henkilötietoja tehtäviään suorittaessaan.
Komissio julkaisee internetissä liitteessä 13 c olevassa 1 ja 3 kohdassa (jotka liittyvät toimintojen kuvaukseen) sekä sen 4 ja 5 kohdassa luetellut viejien tunniste- ja rekisteröintitiedot ainoastaan, jos viejät ovat vapaaehtoisesti antaneet yksilöidyn ja tietoisen kirjallisen etukäteissuostumuksensa siihen.
Viejille on annettava asetuksen (EY) N:o 45/2001 11 artiklassa säädetyt tiedot.
Liitteessä 13 c lueteltuihin, kansallisissa järjestelmissä käsiteltäviin rekisteröintitietoihin liittyviin henkilöiden oikeuksiin sovelletaan heidän henkilötietonsa tallentaneen jäsenvaltion lakia, jolla direktiivi 95/46/EY on pantu täytäntöön.
Edellä 3 kohdassa tarkoitettuun henkilötietojen käsittelyyn keskustietokannassa liittyviin henkilöiden oikeuksiin sovelletaan asetusta (EY) N:o 45/2001.
Kansallisten tietosuojavalvontaviranomaisten ja Euroopan tietosuojavaltuutetun on toimivaltansa rajoissa tehtävä aktiivisesti yhteistyötä ja varmistettava 3 kohdassa tarkoitetun tietokannan koordinoitu valvonta.
70 artikla
1. Komissio julkaisee Euroopan unionin virallisessa lehdessä (C-sarjassa) luettelon edunsaajamaista ja päivämäärän, jona niiden on katsottu täyttäneen 68 ja 69 artiklassa tarkoitetut edellytykset. Komissio saattaa tämän luettelon ajan tasalle, kun uusi edunsaajamaa täyttää samat ehdot.
2. Kun tämän jakson mukaisia edunsaajamaan alkuperätuotteita luovutetaan vapaaseen liikkeeseen Euroopan unionissa, niihin sovelletaan tätä järjestelmää ainoastaan, jos ne on viety 1 kohdassa tarkoitetussa luettelossa mainittuna päivänä tai sen jälkeen.
3. Edunsaajamaan katsotaan noudattavan 68 ja 69 artiklan säännöksiä päivänä, jona se on esittänyt 68 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun sitoumuksen ja antanut 69 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun ilmoituksen.
71 artikla
Jos edunsaajamaan toimivaltaiset viranomaiset eivät noudata 68 artiklan 1 kohdan, 69 artiklan 2 kohdan taikka 91, 92, 93 tai 97 g artiklan säännöksiä tai ne eivät noudata järjestelmällisesti 97 h artiklan 2 kohdan säännöksiä, järjestelmän mukaiset etuudet voidaan peruuttaa väliaikaisesti kyseiseltä maalta asetuksen (EY) N:o 732/2008 16 artiklan mukaisesti.
2 Alajakso
Alkuperätuotteiden käsitteen määritelmä
72 artikla
Seuraavia tuotteita on pidettävä edunsaajamaiden alkuperätuotteina:
a)
kyseisessä maassa 75 artiklan mukaisesti kokonaan tuotetut tuotteet;
b)
kyseisessä maassa tuotetut tuotteet, jotka sisältävät muita kuin siellä kokonaan tuotettuja aineksia, jos näille aineksille on suoritettu 76 artiklan mukainen riittävä valmistus tai käsittely.
73 artikla
1. Tässä alajaksossa vahvistetut alkuperäaseman saamista koskevat edellytykset on täytettävä asianomaisessa edunsaajamaassa.
2. Jos edunsaajamaasta toiseen maahan viedyt alkuperätuotteet palautetaan, niitä on pidettävä ei-alkuperätuotteina, jollei toimivaltaisten viranomaisten hyväksymällä tavalla voida osoittaa, että
a)
palautetut tuotteet ovat samat kuin viedyt tuotteet; ja
b)
niille ei ole suoritettu kyseisessä maassa tai viennin aikana muita kuin niiden kunnon säilyttämiseksi tarvittavia toimia.
74 artikla
1. Vapaaseen liikkeeseen Euroopan unionissa luovutettaviksi ilmoitettujen tuotteiden on oltava samat kuin siitä edunsaajamaasta viedyt tuotteet, jonka alkuperätuotteita niiden katsotaan olevan. Ennen niiden ilmoittamista vapaaseen liikkeeseen luovutettaviksi niitä ei saa olla muutettu tai jalostettu millään tavalla eikä niille saa olla suoritettu mitään muita kuin niiden kunnon säilyttämiseksi tarvittavia toimia. Tuotteet tai lähetykset voidaan varastoida ja toimittaa osalähetyksinä, jos tämä tehdään viejän tai jonkin myöhemmän tavaroiden haltijan vastuulla ja tuotteet pysyvät tullivalvonnassa kauttakulkumaassa (-maissa).
2. Edellä 1 kohdan noudattamista pidetään riittävänä, ellei tulliviranomaisilla ole aihetta toisin epäillä; tällaisissa tapauksissa tulliviranomaiset voivat pyytää tavaranhaltijaa antamaan täydentäviä todisteita, jollainen voi olla esimerkiksi konossementin kaltainen sopimusperusteinen kuljetusasiakirja tai pakkauksen merkintöihin tai numeroihin perustuva konkreettinen todiste taikka jokin muu itse tavaroihin liittyvä todiste.
3. Mitä 1 ja 2 kohdassa säädetään sovelletaan, soveltuvin osin, kun 84, 85 tai 86 artiklan mukaista kumulaatiota sovelletaan.
75 artikla
1. Seuraavia on pidettävä edunsaajamaassa kokonaan tuotettuina:
a)
sen maaperästä tai sen merenpohjasta louhitut kivennäistuotteet;
b)
siellä kasvatetut tai korjatut kasvit ja vihannestuotteet;
c)
siellä syntyneet ja kasvatetut elävät eläimet;
d)
siellä kasvatetuista elävistä eläimistä saadut tuotteet;
e)
siellä syntyneistä ja kasvatetuista teurastetuista eläimistä saadut tuotteet;
f)
siellä metsästämällä tai kalastamalla saadut tuotteet;
g)
vesiviljelytuotteet, jos asianomaiset kalat, äyriäiset ja nilviäiset ovat syntyneet ja kasvatetut siellä;
h)
sen alusten aluemerten ulkopuolelta pyytämät merikalastustuotteet ja muut sen alusten aluemerten ulkopuolelta saamat tuotteet;
i)
sen tehdasaluksilla ainoastaan h alakohdassa tarkoitetuista tuotteista valmistetut tuotteet;
j)
siellä kerätyt yksinomaan raaka-aineiden talteenottoon soveltuvat käytetyt tavarat;
k)
siellä suoritetuista valmistustoimista syntyneet jätteet ja romu;
l)
minkä tahansa aluemeren ulkopuolisesta merenpohjasta tai merenpohjan alaisista kerrostumista saadut tuotteet, jos sillä on yksinoikeus hyödyntää tätä merenpohjaa tai sen alaisia kerrostumia;
m)
siellä yksinomaan a-l alakohdassa tarkoitetuista tuotteista valmistetut tavarat.
2. Edellä 1 kohdan h ja i alakohdassa käytetyillä ilmaisuilla ’sen alusten’ ja ’sen tehdasaluksilla’ tarkoitetaan ainoastaan sellaisia aluksia ja tehdasaluksia, jotka täyttävät kaikki seuraavat vaatimukset:
a)
ne on merkitty edunsaajamaan tai jäsenvaltion alusrekisteriin;
b)
ne purjehtivat edunsaajamaan tai jäsenvaltion lipun alla;
c)
ne täyttävät toisen seuraavista edellytyksistä:
i)
ne ovat vähintään puoliksi edunsaajamaan tai jäsenvaltioiden kansalaisten omistamia; tai
ii)
ne ovat sellaisten yritysten omistamia,
-
joiden kotipaikka tai päätoimipaikka on edunsaajamaassa tai jäsenvaltiossa, ja
-
jotka ovat vähintään puoliksi edunsaajamaan tai jäsenvaltioiden omistuksessa taikka edunsaajamaan tai jäsenvaltioiden julkisyhteisöjen tai kansalaisten omistuksessa.
3. Edellä 2 kohdan edellytykset voidaan täyttää jäsenvaltioissa tai eri edunsaajamaissa, jos kaikkiin edunsaajamaihin sovelletaan 86 artiklan 1 ja 5 kohdan mukaista kumulaatiota. Tällaisessa tapauksessa tuotteet on katsottava sen edunsaajamaan alkuperätuotteiksi, jonka lipun alla alus tai tehdasalus purjehtii 2 kohdan b alakohdan mukaisesti.
Ensimmäistä alakohtaa sovelletaan ainoastaan, jos 86 artiklan 2 kohdan b ja c alakohdan säännöksiä noudatetaan.
76 artikla
1. Tuotteita, joita ei ole tuotettu kokonaan asianomaisessa edunsaajamaassa 75 artiklassa tarkoitetulla tavalla, on pidettävä sen alkuperätuotteina, jos liitteessä 13 a olevassa luettelossa säädetyt edellytykset täyttyvät asianomaisten tavaroiden osalta, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 78 ja 79 artiklan soveltamista.
2. Jos tuote, joka on saanut jossakin maassa alkuperäaseman 1 kohdan mukaisesti, jatkokäsitellään kyseisessä maassa ja sitä käytetään aineksena jonkin toisen tuotteen valmistuksessa, kyseisen aineksen valmistuksessa mahdollisesti käytettyjä ei-alkuperäaineksia ei oteta huomioon.
77 artikla
1. Kunkin tuotteen osalta on määritettävä, täyttyvätkö 76 artiklan 1 kohdan vaatimukset.
Jos kuitenkin asiaankuuluva sääntö perustuu ei-alkuperäainesten enimmäismäärän noudattamiseen, ei-alkuperäaineisten arvo voidaan laskea keskiarvon perusteella 2 kohdan mukaisesti kustannusten ja valuuttakurssien vaihtelujen huomioon ottamiseksi.
2. Edellä 1 kohdan toisessa alakohdassa tarkoitetussa tapauksessa tuotteen keskimääräinen vapaasti tehtaalla -hinta on laskettava näiden tuotteiden kaikesta edellisenä verovuonna tapahtuneesta myynnistä veloitettujen vapaasti tehtaalla -hintojen summan perusteella ja käytettyjen ei-alkuperäainesten keskiarvo on laskettava edellisenä verovuonna tapahtuneessa tuotteiden valmistuksessa käytettyjen ei-alkuperäaineisten arvon summan perusteella, sellaisina kuin ne on määritelty viejävaltiossa, tai, jos koko verovuotta koskevia lukuja ei vielä ole saatavilla, käytetään lyhyempää, kuitenkin vähintään kolmen kuukauden pituista ajanjaksoa.
3. Jos viejät ovat valinneet keskiarvoihin perustuvat laskelmat, niiden on johdonmukaisesti sovellettava tällaista menetelmää viiteverovuotta seuraavana vuonna tai, soveltuvin osin, viitekautena käytettyä lyhyempää ajanjaksoa seuraavana vuonna. Ne voivat lopettaa tällaisen järjestelmän soveltamisen, jos ne toteavat jonkin verovuoden tai vähintään kolmen kuukauden pituisen lyhyemmän edustavan ajanjakson aikana, että tällaisen menetelmän käytön perusteena olleita kustannusten tai valuuttakurssin vaihteluja ei enää ole.
4. Edellä 2 kohdassa tarkoitettuja keskiarvoja on käytettävä vapaasti tehtaalla -hintana ja ei-alkuperäaineisten arvona ei-alkuperäainesten enimmäismäärää koskevan vaatimuksen noudattaminen tarkastamiseksi.
78 artikla
1. Seuraavia valmistus- tai käsittelytoimia on pidettävä riittämättöminä antamaan alkuperäaseman riippumatta siitä, täyttyvätkö 76 artiklan vaatimukset, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 3 kohdan soveltamista:
a)
toimet tuotteiden kunnon säilymisen varmistamiseksi kuljetuksen ja varastoinnin aikana;
b)
kollien jakaminen ja yhdistäminen;
c)
pesu, puhdistus; pölyn, oksidin, öljyn, maalin tai muiden peiteaineiden poistaminen;
d)
tekstiilien ja tekstiilitavaroiden silitys tai prässäys;
e)
yksinkertainen maalaus ja kiillotus;
f)
riisin esikuorinta ja hiominen osittain tai kokonaan; viljan ja riisin kiillotus ja lasitus;
g)
sokerin värjäys tai maustaminen taikka sokeripalojen muodostus; kidesokerin hienontaminen osittain tai kokonaan;
h)
hedelmien, pähkinöiden ja vihannesten kuoriminen ja kivien poisto;
i)
teroitus, yksinkertainen hiominen tai yksinkertainen leikkaaminen;
j)
seulonta, lajittelu, luokittelu, ryhmittely, yhteensovitus (myös tavaroiden järjestäminen sarjoiksi);
k)
yksinkertainen pullotus, tölkitys, pussitus, koteloihin tai rasioihin pakkaaminen, kartongille tai levyille kiinnittäminen ja kaikki muut yksinkertaiset pakkaustoimenpiteet;
l)
merkkien, nimilappujen, logojen ja muiden vastaavanlaisten tunnusten kiinnittäminen tai painaminen tuotteisiin tai niiden pakkauksiin;
m)
erilaistenkin tuotteiden yksinkertainen sekoittaminen; sokerin sekoittaminen minkä tahansa ainesten kanssa;
n)
yksinkertainen veden lisääminen tai tuotteiden laimentaminen, dehydratointi tai denaturointi;
o)
osien yksinkertainen yhdistäminen kokonaiseksi tuotteeksi tai tuotteiden purkaminen osiin;
p)
kahden tai useamman a-o alakohdassa tarkoitetun toiminnon toteuttaminen yhdessä;
q)
eläinten teurastus.
2. Edellä 1 kohtaa sovellettaessa toimia on pidettävä yksinkertaisina silloin, kun niiden suorittamiseksi ei tarvita erityistaitoja eikä nimenomaisesti näitä toimia varten tuotettuja tai asennettuja koneita, laitteita tai välineitä.
3. Kaikki tietylle tuotteelle jossakin edunsaajamaassa suoritetut toimet on otettava huomioon määritettäessä, pidetäänkö tälle tuotteelle suoritettua valmistusta tai käsittelyä 1 kohdassa tarkoitetulla tavalla riittämättömänä.
79 artikla
1. Poiketen siitä, mitä 76 artiklassa säädetään, ja tämän artiklan 2 ja 3 kohdan mukaisesti ei-alkuperäaineksia, joita liitteessä 13 a olevassa luettelossa vahvistettujen edellytysten mukaisesti ei saa käyttää tietyn tuotteen valmistuksessa, voidaan kuitenkin käyttää, jos niiden yhteisarvo tai nettopaino on enintään
a)
15 prosenttia tuotteen painosta, kun kyse on 2 ja 4-24 ryhmään kuuluvista tuotteista, lukuun ottamatta 16 ryhmään kuuluvia käsiteltyjä kalastustuotteita;
b)
15 prosenttia tuotteen vapaasti tehtaalla -hinnasta, kun kyse on muista tuotteista, lukuun ottamatta harmonoidun järjestelmän 50-63 ryhmään kuuluvia tuotteita, joihin sovelletaan liitteessä 13 a olevan I osan 6 ja 7 huomautuksessa mainittuja poikkeuksia.
2. Edellä 1 kohtaa sovellettaessa mitään liitteessä 13 a olevassa luettelossa vahvistetuissa säännöissä eriteltyä ei-alkuperäaineisten enimmäismäärää koskevaa prosenttiosuutta ei saa ylittää.
3. Mitä 1 ja 2 kohdassa säädetään ei sovelleta tuotteisiin, jotka on tuotettu kokonaan edunsaajamaassa 75 artiklassa tarkoitetulla tavalla. Kyseisissä kohdissa säädettyä poikkeusta on kuitenkin sovellettava kaikkien sellaisten jonkin tuotteen valmistuksessa käytettyjen ainesten summaan, joiden osalta liitteessä 13 a olevassa luettelossa vahvistettu kyseistä tuotetta koskeva sääntö edellyttää, että tällaisten ainesten on oltava kokonaan tuotettuja, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 78 artiklan ja 80 artiklan 2 kohdan soveltamista.
80 artikla
1. Kelpuuttamisen yksikkö tämän jakson säännöksiä sovellettaessa on se tuote, jota pidetään perusyksikkönä määritettäessä nimike harmonoidun järjestelmän nimikkeistön mukaan.
2. Kun lähetys koostuu useasta samanlaisesta tuotteesta, jotka luokitellaan samaan harmonoidun järjestelmän nimikkeeseen, kukin yksittäinen tuote on otettava huomioon tämän jakson säännöksiä sovellettaessa.
3. Jos harmonoidun järjestelmän 5 yleisen tulkintasäännön mukaan pakkausta pidetään tuotteeseen kuuluvana luokiteltaessa, sitä on pidettävä tuotteeseen kuuluvana myös alkuperää määritettäessä.
81 artikla
Tarvikkeiden, varaosien ja työkalujen, jotka toimitetaan yhdessä laitteiston, koneen, laitteen tai ajoneuvon kanssa, jotka kuuluvat tavanomaisena varustuksena tähän laitteistoon, koneeseen, laitteeseen tai ajoneuvoon ja jotka sisältyvät sen vapaasti tehtaalla -hintaan, on katsottava muodostavan niiden kanssa yhden kokonaisuuden.
82 artikla
Harmonoidun järjestelmän 3 yleisen tulkintasäännön mukaisia sarjoja on pidettävä alkuperätuotteina, jos kaikki sarjaan kuuluvat tuotteet ovat alkuperätuotteita.
Jos sarja koostuu sekä alkuperätuotteista että ei-alkuperätuotteista, sitä on kuitenkin kokonaisuutena pidettävä alkuperätuotteena, jos ei-alkuperätuotteiden arvo on enintään 15 prosenttia sarjan vapaasti tehtaalla -hinnasta.
83 artikla
Määritettäessä, onko jokin tuote alkuperätuote, huomioon ei oteta sen valmistuksessa mahdollisesti käytettyjen seuraavien tuotteiden alkuperää:
a)
energia ja polttoaineet;
b)
laitokset ja laitteistot;
c)
koneet ja työkalut;
d)
muut tavarat, jotka eivät sisälly ja joiden ei ole tarkoitus sisältyä tuotteen lopullisen koostumukseen.
3 Alajakso
Kumulaatio
84 artikla
Kahdenvälisessä kumulaatiossa Euroopan unionin alkuperätuotteita voidaan pitää edunsaajamaan alkuperäaineksina, jos ne on käytetty kyseisessä maassa valmistetun tuotteen valmistukseen ja jos siellä suoritettu valmistus tai käsittely ylittää 78 artiklan 1 kohdassa kuvatut toimet.
85 artikla
1. Siltä osin kuin Norja, Sveitsi ja Turkki myöntävät yleisiä tullietuuksia edunsaajamaiden alkuperätuotteille ja soveltavat tämän jakson mukaista alkuperän käsitteen määritelmää, kumulaatiossa Norjan, Sveitsin tai Turkin kanssa voidaan Norjan, Sveitsin tai Turkin alkuperätuotteita pitää edunsaajamaan alkuperäaineksina, jos siellä suoritettu valmistus tai käsittely ylittää 78 artiklan 1 kohdassa kuvatut toimet.
2. Edellä 1 kohtaa sovelletaan edellyttäen, että Turkki, Norja ja Sveitsi myöntävät vastavuoroisesti saman kohtelun sellaisille edunsaajamaiden alkuperätuotteille, joiden valmistukseen on käytetty Euroopan unionin alkuperäaineksia.
3. Edellä 1 kohtaa ei sovelleta harmonoidun järjestelmän 1-24 ryhmään kuuluviin tuotteisiin.
4. Komissio julkaisee Euroopan unionin virallisessa lehdessä (C-sarjassa) päivämäärän, jona 1 ja 2 kohdassa säädetyt edellytykset täyttyvät.
86 artikla
1. Alueellista kumulaatiota sovelletaan seuraaviin neljään erilliseen alueelliseen ryhmään:
a)
I ryhmä: Brunei, Filippiinit, Indonesia, Kambodža, Laos, Malesia, Singapore, Thaimaa ja Vietnam;
b)
II ryhmä: Bolivia, Costa Rica, Ecuador, El Salvador, Guatemala, Honduras, Kolumbia, Nicaragua, Panama, Peru ja Venezuela;
c)
III ryhmä: Bangladesh, Bhutan, Intia, Malediivit, Nepal, Pakistan ja Sri Lanka;
d)
IV ryhmä: Argentiina, Brasilia, Paraguay ja Uruguay.
2. Samaan ryhmään kuuluvien maiden välistä alueellista kumulaatiota sovelletaan ainoastaan, jos seuraavat edellytykset täyttyvät:
a)
johonkin alueelliseen ryhmään kuuluvien maiden välisessä alueellisessa kumulaatiossa sovelletaan tässä jaksossa säädettyjä alkuperäsääntöjä. Jos liitteessä 13 a olevassa II osassa säädetty riittävän valmistuksen ehto ei ole sama kaikille kumulaatioon osallistuville maille, alueellisen ryhmän yhdestä maasta alueellisen ryhmän toiseen maahan alueellista kumulaatiota varten viedyn tuotteen alkuperä on määritettävä sen säännön perusteella, jota sovellettaisiin, jos tuotteet vietäisiin Euroopan unioniin;
b)
alueellisen ryhmän maat ovat sitoutuneet:
i)
noudattamaan tämän jakson säännöksiä tai varmistamaan niiden noudattamisen; ja
ii)
tekemään tarvittavaa hallinnollista yhteistyötä varmistaakseen, että tämä jakso pannaan täytäntöön asianmukaisesti sekä Euroopan unionin osalta että alueellisen ryhmän maiden välillä;
c)
asianomaisen alueellisen ryhmän sihteeristö tai muu ryhmän kaikkia jäseniä edustava toimivaltainen yhteiselin on ilmoittanut komissiolle b alakohdassa tarkoitetut sitoumukset.
Jos alueelliseen ryhmään kuuluvat maat noudattavat ensimmäisen alakohdan b ja c alakohtaa jo ennen 1 päivää tammikuuta 2011, uutta sitoumusta ei vaadita.
3. Liitteessä 13 b luetellut ainekset jätetään 2 kohdassa säädetyn alueellisen kumulaation ulkopuolelle, jos
a)
Euroopan unionissa sovellettava tullietuus ei ole sama kaikille kumulaation osallistuville maille; ja
b)
asianomaiset ainekset saisivat kumulaatiossa suotuisamman tullikohtelun kuin jos ne vietäisiin suoraan Euroopan unioniin.
4. Samaan alueelliseen ryhmään kuuluvien maiden välistä alueellista kumulaatiota sovelletaan ainoastaan, jos siinä edunsaajamaassa suoritettu valmistus tai käsittely, jossa ainekset jatkokäsitellään tai käytetään jonkin tuotteen valmistukseen, ylittää 78 artiklan 1 kohdassa kuvatut toiminnot ja, kun kyseessä ovat tekstiilituotteet, ylittää myös liitteessä 16 vahvistetut toiminnot.
Jos ensimmäisessä alakohdassa säädetty edellytys ei täyty, tuotteen alkuperämaa on se alueelliseen ryhmään kuuluva maa, jonka osuus alueelliseen ryhmään kuuluvien muiden maiden alkuperäainesten tullausarvosta on suurin.
Kun alkuperämaa määritellään toisen alakohdan mukaisesti, viejän on ilmoitettava kyseinen maa alkuperämaaksi tuotteen vientiä Euroopan unioniin varten laatimassaan alkuperäselvityksessä tai, siihen saakka kun rekisteröidyn viejän järjestelmää aletaan soveltaa, tuotteen viejäedunsaajamaan viranomaisten antamassa alkuperäselvityksessä.
5. I tai III ryhmään kuuluvan edunsaajamaan viranomaisten pyynnöstä komissio voi hyväksyä näiden ryhmien maiden välisen alueellisen kumulaation, jos komissio katsoo seuraavien edellytysten täyttyvän:
a)
2 kohdan a alakohdassa säädetyt edellytykset täyttyvät; ja
b)
tällaiseen alueelliseen kumulaatioon osallistuvat maat ovat yhdessä ilmoittaneet komissiolle sitoutuvansa:
i)
noudattamaan tämän jakson säännöksiä tai varmistamaan niiden noudattamisen; ja
ii)
tekemään tarvittavaa hallinnollista yhteistyötä varmistaakseen, että tämä jakso pannaan täytäntöön oikein sekä Euroopan unionin osalta että niiden välillä.
Ensimmäisessä alakohdassa tarkoitetun pyynnön tukena on oltava todiste siitä, että kyseisessä alakohdassa säädetyt edellytykset täyttyvät. Se on osoitettava komissiolle. Komissio päättää pyynnöstä ottaen huomioon kaikki kumulaatioon liittyvät asiaankuuluvina pidettävät seikat, mukaan lukien kumuloitavat ainekset.
6. Jos I tai III ryhmään kuuluvassa edunsaajamaassa toiseen näistä ryhmistä kuuluvan maan alkuperäaineksista valmistetut tuotteet on määrä viedä Euroopan unioniin, näiden tuotteiden alkuperä määritetään seuraavasti:
a)
yhteen alueelliseen ryhmään kuuluvan maan alkuperäaineksia on pidettävä toiseen alueelliseen ryhmään kuuluvan maan alkuperäaineksina, jos ne on käytetty siellä valmistetun tuotteen valmistukseen, edellyttäen että jälkimmäisenä mainitussa edunsaajamaassa suoritettu valmistus tai käsittely ylittää 78 artiklan 1 kohdassa kuvatut toimet ja, kun kyseessä ovat tekstiilituotteet, myös liitteessä 16 vahvistetut toimet;
b)
jos a alakohdassa säädetty edellytys ei täyty, tuotteiden alkuperämaa on se kumulaatioon osallistuva maa, jonka osuus tähän kumulaatioon osallistuvien muiden maiden alkuperäainesten tullausarvosta on suurin.
Kun alkuperämaa määritellään ensimmäisen alakohdan b alakohdan mukaisesti, viejän on ilmoitettava kyseinen maa alkuperämaaksi tuotteen vientiä Euroopan unioniin varten laatimassaan alkuperäselvityksessä tai, siihen saakka kun rekisteröidyn viejän järjestelmää aletaan soveltaa, tuotteen viejäedunsaajamaan viranomaisten antamassa alkuperäselvityksessä.
7. Komissio voi minkä tahansa edunsaajamaan viranomaisten pyynnöstä hyväksyä laajennetun kumulaation edunsaajamaan ja sellaisen maan välillä, jonka kanssa Euroopan unioni on tehnyt voimassa olevan vapaakauppasopimuksen tullitariffeja ja kauppaa koskevan yleissopimuksen (GATT) XXIV artiklan mukaisesti, jos kumpikin seuraavista edellytyksistä täyttyy:
a)
kumulaatioon osallistuvat maat ovat sitoutuneet noudattamaan tässä jaksossa säädettyjä vaatimuksia tai varmistamaan niiden noudattamisen ja tekemään tarvittavaa hallinnollista yhteistyötä varmistaakseen, että tämä jakso pannaan täytäntöön oikein sekä Euroopan unionin osalta että kumulaatioon osallistuvien välillä;
b)
asianomainen edunsaajamaa on ilmoittanut komissiolle a alakohdassa tarkoitetusta sitoumuksesta.
Ensimmäisessä alakohdassa tarkoitetussa pyynnössä on oltava luettelo asianomaisista kumulaatioon liittyvistä aineksista, ja sen mukana on toimitettava todiste siitä, että ensimmäisen alakohdan a ja b alakohdassa säädetyt edellytykset täyttyvät. Pyyntö on osoitettava komissiolle. Jos asianomaiset ainekset muuttuvat, uusi pyyntö on esitettävä.
Harmonoidun järjestelmän 1-24 ryhmään kuuluvia aineksia ei voi käyttää laajennetussa kumulaatiossa.
8. Kun kyseessä on 7 kohdassa tarkoitettu laajennettu kumulaatio, käytettyjen ainesten alkuperä ja se, millaista alkuperän todistavaa asiakirja-aineistoa sovelletaan, on määritettävä asiaankuuluvassa vapaakauppasopimuksessa määrättyjen sääntöjen mukaisesti. Euroopan unioniin vietävien tuotteiden alkuperä on määritettävä tässä jaksossa säädettyjen alkuperäsääntöjen mukaisesti.
Jotta valmistettu tuote voi saada alkuperäaseman, ei ole välttämätöntä, että riittävä valmistus tai käsittely on suoritettu Euroopan unioniin vietäväksi tarkoitetun tuotteen valmistuksessa edunsaajamaassa käytetyille sellaisen maan alkuperäaineksille, jonka kanssa Euroopan unioni on tehnyt vapaakauppasopimuksen, jos asianomaisessa edunsaajamaassa tehty valmistus tai käsittely ylittää 78 artiklan 1 kohdassa kuvatut toiminnot.
9. Komissio julkaisee Euroopan unionin virallisessa lehdessä (C-sarjassa):
a)
päivämäärän, jona I ja III ryhmään kuuluvien maiden välinen 5 kohdassa säädetty kumulaatio tulee voimaan, sekä kyseiseen kumulaatioon osallistuvat maat ja, soveltuvin osin, luettelon aineksista, joihin tätä kumulaatiota sovelletaan;
b)
päivämäärän, jona laajennettu kumulaatio tulee voimaan, sekä kyseiseen kumulaatioon osallistuvat maat ja luettelon aineksista, joihin tätä kumulaatiota sovelletaan.
87 artikla
Kun kahdenvälistä kumulaatiota tai kumulaatiota Norjan, Sveitsin tai Turkin kanssa käytetään yhdessä alueellisen kumulaation kanssa, valmistettu tuote saa jonkin asianomaiseen alueelliseen ryhmään kuuluvan maan alkuperäaseman 86 artiklan 4 kohdan ensimmäisen ja toisen alakohdan mukaisesti määritettynä.
88 artikla
1. Edellä 1 ja 2 alajaksoa sovelletaan soveltuvin osin:
a)
Euroopan unionista edunsaajamaahan kahdenvälistä kumulaatiota varten suuntautuvaan vientiin;
b)
yhdestä edunsaajamaasta toiseen 86 artiklan 1 ja 5 kohdassa säädettyä alueellista kumulaatiota varten tapahtuvaan vientiin, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 86 artiklan 2 kohdan a alakohdan toisen alakohdan soveltamista.
2. Jos tuotteen valmistuksessa tai käsittelyssä käytetään keskenään korvattavissa olevia alkuperä- ja ei-alkuperäaineksia, jäsenvaltioiden tulliviranomaiset voivat taloudellisten toimijoiden kirjallisesta pyynnöstä antaa luvan siihen, että aineksia hallinnoidaan Euroopan unionissa kirjanpidollisen erottelun menettelyä käyttäen niiden viemiseksi edunsaajamaahan kahdenvälistä kumulaatiota varten ilman ainesten erillisvarastointia.
3. Jäsenvaltioiden tulliviranomaiset voivat myöntää 2 kohdassa tarkoitetun luvan asianmukaisina pitämillään edellytyksillä.
Lupa myönnetään ainoastaan, jos 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä käyttämällä voidaan varmistaa, että sellaisten tuotteiden määrä, joita voidaan pitää Euroopan unionin alkuperätuotteina, on aina sama kuin jos varastot olisivat olleet fyysisesti erillään.
Jos lupa myönnetään, menettelyä on sovellettava, ja sen soveltamisesta on pidettävä kirjaa Euroopan unionissa sovellettavien yleisesti hyväksyttyjen kirjanpitoperiaatteiden mukaisesti.
4. Edellä 2 kohdassa tarkoitetun menettelyn luvansaajan on laadittava tai, siihen saakka kun rekisteröidyn viejän järjestelmää aletaan soveltaa, haettava alkuperäselvityksiä tuotteille, joita voidaan pitää Euroopan unionin alkuperätuotteina. Jäsenvaltioiden tulliviranomaisten pyynnöstä luvansaajan on annettava selvitys siitä, kuinka tuotemääriä on hallinnoitu.
5. Jäsenvaltioiden tulliviranomaisten on valvottava 2 kohdassa tarkoitetun luvan käyttöä.
Ne voivat peruuttaa luvan seuraavissa tapauksissa:
a)
luvansaaja käyttää lupaa väärin; tai
b)
luvansaaja ei täytä mitään muutakaan tässä jaksossa tai 1 A jaksossa säädettyä edellytystä.
4 Alajakso
Poikkeukset
89 artikla
1. Edunsaajamaalle voidaan komission aloitteesta tai sen omasta pyynnöstä myöntää väliaikainen poikkeus tämän jakson säännöksistä, jos
a)
se ei sisäisistä tai ulkoisista syistä väliaikaisesti kykene noudattamaan 72 artiklassa säädettyjä alkuperäaseman saamista koskevia sääntöjä, vaikka se on aiemmin kyennyt niitä noudattamaan; tai
b)
se tarvitsee aikaa valmistautuakseen noudattamaan 72 artiklassa säädettyjä alkuperäaseman saamista koskevia sääntöjä.
2. Väliaikainen poikkeus on rajoitettava kestämään ainoastaan niin kauan kuin kyseiset sisäiset tai ulkoiset syyt ovat olemassa tai niin kauan kuin on tarpeen, jotta edunsaajamaa kykenee noudattamaan mainittuja sääntöjä.
3. Poikkeusta koskeva pyyntö on esitettävä kirjallisena komissiolle. Pyynnössä on mainittava 1 kohdassa tarkoitetut syyt siihen, miksi poikkeusta haetaan, ja siihen on liitettävä asianmukaiset todisteasiakirjat.
4. Kun poikkeus myönnetään, kyseisen edunsaajamaan on noudatettava niitä vaatimuksia, joita on asetettu komissiolle annettavista tiedoista koskien poikkeuksen käyttöä ja niiden määrien hallintaa, joille poikkeus on myönnetty.
5 Alajakso
Vientimenettelyt edunsaajamaassa
90 artikla
Järjestelmää on sovellettava seuraavissa tapauksissa:
a)
kyseessä ovat tässä jaksossa säädettyjen vaatimusten mukaiset tavarat, jotka vie 92 artiklassa tarkoitettu rekisteröity viejä;
b)
kyseessä on yhdestä tai useammasta kollista koostuva lähetys, joka sisältää minkä tahansa viejän viemiä alkuperätuotteita, joiden yhteisarvo on enintään 6 000 euroa.
91 artikla
1. Edunsaajamaan toimivaltaisten viranomaisten on perustettava maassaan sijaitsevia rekisteröityjä viejiä koskeva sähköinen luettelo ja pidettävä se jatkuvasti ajan tasalla. Luettelo on päivitettävä viipymättä, kun viejä poistetaan rekisteristä 93 artiklan 2 kohdan mukaisesti.
2. Luettelossa on oltava seuraavat tiedot:
a)
rekisteröidyn viejän nimi ja sen paikan täydellinen osoite, johon rekisteröitynyt viejä on sijoittautunut tai jossa tämä asuu, sekä asianomaisen maan tai alueen tunnus (ISO alpha 2 -maakoodi);
b)
rekisteröidyn viejän numero;
c)
tuotteet, jotka on tarkoitettu vietäviksi tämän järjestelmän mukaisesti (alustava luettelo harmonoidun järjestelmän ryhmistä tai nimikkeistä siten kuin hakija pitää tarpeellisena);
d)
päivämäärät, josta alkaen ja johon asti viejä on/oli rekisteröity;
e)
peruuttamisen syy (rekisteröidyn viejän pyyntö / toimivaltaisten viranomaisten suorittama peruutus). Nämä tiedot ovat ainoastaan toimivaltaisten viranomaisten saatavilla.
3. Edunsaajamaiden toimivaltaisten viranomaisten on ilmoitettava komissiolle rekisteröityjen viejien nimeämisessä käytetystä kansallisesta numerointijärjestelmästä. Numeron alussa on oltava ISO alpha 2 -maakoodi.
92 artikla
Jotta viejät voitaisiin rekisteröidä, niiden on jätettävä hakemus 69 artiklan 1 kohdan a alakohdassa tarkoitetuille edunsaajamaan toimivaltaisille viranomaisille liitteessä 13 c olevaa mallia käyttäen. Hakemuksen täyttäessään viejät antavat luvan tallettaa antamansa tiedot komission tietokantaan ja julkaista ei-luottamukselliset tiedot internetissä.
Toimivaltaiset viranomaiset saavat hyväksyä hakemuksen vain, jos se on täytetty asianmukaisesti.
93 artikla
1. Rekisteröityjen viejien, jotka eivät enää täytä edellytyksiä tavaroiden viemiseksi järjestelmässä tai jotka eivät enää aio viedä tällaisia tavaroita, on ilmoitettava tästä edunsaajamaan toimivaltaisille viranomaisille, joiden on viipymättä poistettava ne kyseisessä edunsaajamaassa pidettävästä rekisteröityjen viejien luettelosta.
2. Jos rekisteröidyt viejät tahallaan tai tuottamuksesta laativat tai laadituttavat sellaisia vääriä tietoja sisältävän alkuperävakuutuksen tai muun todisteasiakirjan, jotka johtavat siihen, että tullietuuskohtelu saadaan säännönvastaisesti tai vilpillisesti, edunsaajamaan toimivaltaisten viranomaisten on poistettava viejä asianomaisen edunsaajamaan pitämästä rekisteröityjen viejien luettelosta, sanotun kuitenkaan rajoittamatta edunsaajamaan rangaistus- ja seuraamusjärjestelmän soveltamista.
3. Rekisteröityjen viejien luettelosta poistamisella on vaikutusta vain sellaisiin vakuutuksiin, jotka laaditaan poistamispäivän jälkeen, sanotun kuitenkaan rajoittamatta kesken olevissa tarkastuksissa todettavien säännönvastaisuuksien mahdollista vaikutusta.
4. Viejät, jotka toimivaltaiset viranomaiset ovat poistaneet rekisteröityjen viejien luettelosta 2 kohdan mukaisesti, voidaan lisätä uudelleen rekisteröityjen viejien luetteloon vasta sen jälkeen, kun ne ovat todistaneet edunsaajamaan toimivaltaisille viranomaisille, että ne ovat korjanneet poistamisen aiheuttaneen tilanteen.
94 artikla
1. Viejien, olivatpa he rekisteröityjä tai eivät, on noudatettava seuraavia velvoitteita:
a)
niiden on pidettävä asianmukaista liikekirjanpitoa etuuskohteluun oikeutettujen tavaroiden tuotannosta ja luovutuksista;
b)
niiden on pidettävä saatavilla kaikki valmistuksessa käytettyihin aineksiin liittyvät todisteet;
c)
niiden on säilytettävä kaikki valmistuksessa käytettyihin aineksiin liittyvät tulliasiakirjat;
d)
niiden on pidettävä kirjaa vähintään kolmen vuoden ajan alkuperävakuutuksen laatimisvuoden päättymisestä tai pidempään, jos näin kansallisessa lainsäädännössä määrätään:
i)
laatimistaan alkuperävakuutuksista, ja
ii)
alkuperä- ja ei-alkuperäaineksistaan, tuotannostaan ja varastoistaan.
Ensimmäisen alakohdan d alakohdassa tarkoitettu kirjanpito voi olla sähköinen, mutta sen on mahdollistettava vientituotteiden valmistuksessa käytettyjen kaikkien ainesten jäljittäminen ja niiden alkuperäaseman vahvistaminen.
2. Edellä 1 kohdassa säädettyjä velvoitteita sovelletaan myös tavarantoimittajiin, jotka antavat viejille hankkijan ilmoituksia, joissa vahvistetaan niiden toimittamien tavaroiden alkuperäasema.
95 artikla
1. Viejän on laadittava alkuperävakuutus, kun siihen liittyvät tuotteet viedään, jos asianomaisia tavaroita voidaan pitää kyseisen edunsaajamaan tai muun edunsaajamaan alkuperätuotteina 86 artiklan 4 kohdan toisen alakohdan tai 86 artiklan 6 kohdan ensimmäisen alakohdan b alakohdan mukaisesti.
2. Poiketen siitä, mitä 1 kohdassa säädetään, alkuperävakuutus voidaan poikkeuksellisesti laatia viennin jälkeen (”jälkikäteen annettu vakuutus”) edellyttäen, että se esitetään siinä jäsenvaltiossa, jossa tuote ilmoitettiin vapaaseen liikkeeseen luovutettavaksi, viimeistään kaksi vuotta viennin jälkeen.
3. Viejän on annettava alkuperävakuutus Euroopan unionissa olevalle asiakkaalleen, ja siinä on oltava liitteessä 13 d eritellyt tiedot. Alkuperävakuutus on laadittava englannin tai ranskan kielellä.
Se voidaan laatia mille tahansa kaupalliselle asiakirjalle, josta asianomainen viejä ja kyseessä olevat tavarat voidaan tunnistaa.
4. Kun 84 artiklan, 86 artiklan 1 kohdan tai 86 artiklan 5 ja 6 kohdan mukaista kumulaatiota sovelletaan ja viejä vie tuotteen, jonka valmistuksessa on käytetty sellaisen osapuolen alkuperäaineksia, jonka kanssa kumulaatio on sallittua, viejän on otettava huomioon ainesten hankkijan antama alkuperävakuutus. Tällaisissa tapauksissa viejän laatimassa alkuperävakuutuksessa on tapauksen mukaan oltava ilmaisu ”EU cumulation”, ”regional cumulation”, ”Cumul UE” tai ”cumul regional”.
5. Kun 85 artiklan mukaista kumulaatiota sovelletaan ja viejä vie tuotteen, jonka valmistuksessa on käytetty sellaisen osapuolen alkuperäaineksia, jonka kanssa kumulaatio on sallittua, viejän on otettava huomioon ainesten hankkijan antama alkuperäselvitys, joka on annettu tapauksen mukaan joko Norjan, Sveitsin tai Turkin GSP-alkuperäsääntöjen mukaisesti. Tällaisessa tapauksessa viejän laatimassa alkuperävakuutuksessa on oltava ilmaisu ”Norway cumulation”, ”Switzerland cumulation”, ”Turkey cumulation”, ”Cumul Norvège”, ”Cumul Suisse” tai ”Cumul Turquie”.
6. Kun 86 artiklan 7 ja 8 kohdan artiklan mukaista laajennettua kumulaatiota sovelletaan ja viejä vie tuotteen, jonka valmistuksessa on käytetty sellaisen osapuolen alkuperäaineksia, jonka kanssa laajennettu kumulaatio on sallittua, viejän on otettava huomioon ainesten hankkijan antama alkuperäselvitys, joka on annettu Euroopan unionin ja asianomaisen osapuolen välisen asiaankuuluvan vapaakauppasopimuksen määräysten mukaisesti.
Tällöin viejän laatimassa alkuperävakuutuksessa on oltava ilmaisu ”extended cumulation with country x” tai ”cumul étendu avec le pays x”.
96 artikla
1. Kullekin lähetykselle on laadittava alkuperävakuutus.
2. Alkuperävakuutus on voimassa 12 kuukautta siitä päivämäärästä alkaen, jona viejä laati sen.
3. Yksi alkuperävakuutus voi kattaa useita lähetyksiä, jos tavarat täyttävät seuraavat edellytykset:
a)
ne ovat harmonoidun järjestelmän 2 yleisen tulkintasäännön a alakohdassa tarkoitettuja osiin purettuja tai kokoamattomia tuotteita;
b)
ne kuuluvat harmonoidun järjestelmän XVI tai XVII jaksoon tai nimikkeeseen 7308 tai 9406; ja
c)
ne on tarkoitus tuoda osalähetyksinä.
6 Alajakso
Vapaaseen liikkeeseen luovutusta Euroopan unionissa koskevat menettelyt
97 artikla
1. Vapaaseen liikkeeseen luovutusta koskevassa tulli-ilmoituksessa on viitattava alkuperävakuutukseen. Alkuperävakuutus on pidettävä tulliviranomaisten saatavilla, ja nämä voivat pyytää sen esittämistä ilmoituksen tarkastamiseksi. Nämä viranomaiset voivat myös vaatia vakuutuksen kääntämistä asianomaisen jäsenvaltion virallisella kielelle tai jollekin sen virallisista kielistä.
2. Jos tavaranhaltija pyytää järjestelmän soveltamista, vaikka hänellä ei ole hallussaan alkuperävakuutusta vapaaseen liikkeeseen luovutusta koskevan tulli-ilmoituksen vastaanottohetkellä, kyseistä ilmoitusta on pidettävä 253 artiklan 1 kohdan mukaisena epätäydellisenä ilmoituksena ja sitä on käsiteltävä tämän mukaisesti.
3. Ennen kuin tavarat ilmoitetaan luovutettaviksi vapaaseen liikkeeseen tavaranhaltijan on asianmukaisella tavalla varmistettava, että tavarat noudattavat tässä jaksossa vahvistettuja sääntöjä, tarkastamalla erityisesti:
i)
69 artiklan 3 kohdassa tarkoitetusta tietokannasta, että viejä on rekisteröity alkuperävakuutusten laatijaksi, paitsi jos lähettävien alkuperätuotteiden yhteisarvo on enintään 6 000 euroa; ja
ii)
että alkuperävakuutus on laadittu liitteen 13 d mukaisesti.
97 a artikla
1. Seuraavat tuotteet on vapautettava velvoitteesta laatia ja esittää alkuperävakuutus:
a)
yksityishenkilöiden yksityishenkilöille pieninä lähetyksinä lähettämät tuotteet, joiden yhteisarvo on enintään 500 euroa;
b)
matkustajien henkilökohtaisiin matkatavaroihin sisältyvät tuotteet, joiden yhteisarvo on enintään 1 200 euroa.
2. Edellä 1 kohdassa tarkoitettujen tuotteiden on täytettävä seuraavat edellytykset:
a)
kyseessä ei ole kaupallinen tuonti;
b)
niiden on ilmoitettu täyttävän järjestelmän soveltamiseksi säädetyt edellytykset;
c)
edellä b alakohdassa tarkoitetun ilmoituksen todenmukaisuutta ei ole syytä epäillä.
3. Edellä 2 kohdan a alakohtaa sovellettaessa tuontia ei pidetä kaupallisena, jos kaikki seuraavat edellytykset täyttyvät:
a)
tuonti on satunnaista;
b)
tuonti muodostuu ainoastaan vastaanottajien tai matkustajien tai heidän perheidensä henkilökohtaiseen käyttöön tarkoitetuista tuotteista;
c)
tuotteiden luonne tai määrä ei viittaa mihinkään kaupalliseen tarkoitukseen.
97 b artikla
1. Pienet poikkeavuudet alkuperävakuutuksessa ja tuotteiden tuontimuodollisuuksien täyttämiseksi tulliviranomaisille esitetyissä asiakirjoissa olevien tietojen välillä eivät sinänsä tee alkuperävakuutuksesta mitätöntä, jos asianmukaisesti osoitetaan, että se vastaa asianomaisia tuotteita.
2. Alkuperävakuutuksessa olevat selvät muotovirheet, kuten lyöntivirheet, eivät saa johtaa asiakirjan hylkäämiseen, elleivät nämä virheet ole sellaisia, että ne antavat aihetta epäillä kyseisen asiakirjan merkintöjen oikeellisuutta.
3. Alkuperävakuutukset, jotka esitetään tuojamaan tulliviranomaisille 96 artiklassa mainitun voimassaoloajan päätyttyä, voidaan hyväksyä tullietuuksien soveltamista varten, jos nämä asiakirjat ovat jääneet esittämättä ennen määräajan päättymistä poikkeuksellisten olosuhteiden vuoksi. Muissa myöhästymistapauksissa tuojamaan tulliviranomaiset voivat hyväksyä alkuperävakuutukset, jos tuotteet on esitetty tullille ennen mainitun määräajan päättymistä.
97 c artikla
1. Edellä 96 artiklan 3 kohdassa tarkoitettua menettelyä on sovellettava jäsenvaltioiden tulliviranomaisten määrittämän ajan.
2. Peräkkäisiä vapaaseen liikkeeseen luovutuksia valvovien tuojajäsenvaltion tulliviranomaisten on tarkastettava, että osalähetykset muodostavat osan niistä osiin puretuista tai kokoamattomista tuotteista, joille alkuperävakuutus on laadittu.
97 d artikla
1. Jos tuotteita ei ole vielä luovutettu vapaaseen liikkeeseen, alkuperävakuutus voidaan korvata yhdellä tai useammalla tavaranhaltijoiden laatimalla korvaavalla alkuperävakuutuksella kaikkien tai joidenkin tuotteiden lähettämiseksi muualle yhteisön tullialueelle tai, soveltuvin osin, Norjaan, Sveitsiin tai Turkkiin. Tavaranhaltijoiden ei tarvitse itse olla rekisteröityjä viejiä saadakseen laatia korvaavia alkuperävakuutuksia.
2. Kun alkuperävakuutus korvataan, alkuperäiseen alkuperävakuutukseen on merkittävä seuraavat tiedot:
a)
korvaavan (korvaavien) alkuperävakuutuksen (-vakuutuksien) merkinnät;
b)
lähettäjän nimet ja osoitteet;
c)
vastanottaja(t) Euroopan unionissa.
Alkuperäiseen alkuperävakuutukseen on tehtävä merkintä ”Replaced” tai ”Remplacée”.
3. Korvaavassa alkuperävakuutuksessa on oltava seuraavat tiedot:
a)
kaikki uudelleen lähetettyjä tuotteita koskevat tiedot;
b)
alkuperäisen alkuperävakuutuksen laatimispäivämäärä;
c)
kaikki tarvittavat liitteessä 13 d eritellyt maininnat;
d)
tuotteiden lähettäjän nimi ja osoite Euroopan unionissa;
e)
vastaanottajan nimi ja osoite Euroopan unionissa, Norjassa, Sveitsissä tai Turkissa;
f)
korvaamispäivämäärä ja -paikka.
Korvaavan alkuperävakuutuksen laativa henkilö voi liittää korvaavan alkuperävakuutuksen mukaan jäljennöksen alkuperäisestä alkuperävakuutuksesta.
4. Edellä 1, 2 ja 3 kohtaa sovelletaan soveltuvin osin vakuutuksiin, joilla korvataan alkuperävakuutukset, jotka itsekin ovat korvaavia alkuperävakuutuksia. Edellä 1, 2 ja 3 kohtaa sovelletaan soveltuvin osin Norjassa, Sveitsissä tai Turkissa olevien tuotteiden lähettäjien laatimiin korvaaviin alkuperävakuutuksiin.
5. Jos tuotteille myönnetään tullietuudet 89 artiklassa säädetyn poikkeuksen nojalla, tässä artiklassa säädettyä korvaamista sovelletaan ainoastaan Euroopan unioniin tuotaviksi tarkoitettuihin tuotteisiin. Jos asianomainen tuote on saanut alkuperäaseman alueellisessa kumulaatiossa, korvaava alkuperävakuutus voidaan laatia tuotteiden lähettämiseksi Norjaan, Sveitsiin tai Turkkiin ainoastaan, jos nämä maat soveltavat samoja alueellista kumulaatiota koskevia sääntöjä kuin Euroopan unioni.
6. Edellä 1, 2 ja 3 kohtaa sovelletaan soveltuvin osiin korvaaviin alkuperävakuutuksiin, jos kyseessä on 74 artiklan mukainen osalähetys.
97 e artikla
1. Jos tulliviranomaiset epäilevät tuotteiden alkuperäasemaa, ne voivat pyytää tavaranhaltijaa esittämään vahvistamassaan kohtuullisessa määräajassa kaikki käytettävissä olevat todisteet ilmoituksessa olevien alkuperämerkintöjen paikkansapitävyyden tai 74 artiklan mukaisten edellytysten noudattamisen tarkastamiseksi.
2. Tulliviranomaiset voivat evätä tullietuustoimenpiteen soveltamisen 97 h artiklassa säädetyn tarkastusmenettelyn ajaksi, jos
a)
tavaranhaltijan antamat tiedot eivät ole riittävät vahvistamaan tuotteiden alkuperäasemaa taikka 73 tai 74 artiklassa säädettyjen edellytysten noudattamista;
b)
tavaranhaltija ei vastaa 1 kohdassa tarkoitetussa tietojen antamiselle vahvistetussa määräajassa.
3. Odotettaessa joko 1 kohdassa tarkoitettuja tavaranhaltijalta pyydettyjä tietoja tai 2 kohdassa tarkoitetun tarkastusmenettelyn tuloksia, tuotteet on luovutettava tuojalle, jos tarpeellisiksi katsotut varotoimenpiteet toteutetaan.
97 f artikla
1. Tuojajäsenvaltion tulliviranomaisten on evättävä järjestelmän soveltaminen ilman velvoitetta pyytää lisätodisteita tai lähettää tarkastuspyyntöä edunsaajamaahan, jos
a)
tavarat eivät ole samoja kuin alkuperävakuutuksessa mainitut tavarat;
b)
tavaranhaltija ei esitä alkuperävakuutusta asianomaisista tuotteista, vaikka tällaista vakuutusta edellytetään;
c)
tavaranhaltijan hallussa olevan alkuperävakuutuksen on laatinut joku muu kuin edunsaajamaan rekisteröity viejä, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 90 artiklan b kohdan 97 d artiklan 1 kohdan soveltamista;
d)
alkuperävakuutus ei ole laadittu liitteen 13 d mukaisesti;
e)
74 artiklan edellytykset eivät täyty.
2. Tuojajäsenvaltion tulliviranomaisten on evättävä järjestelmän soveltaminen edunsaajamaan toimivaltaisille viranomaisille osoitetun 97 h artiklassa tarkoitetun tarkastuspyynnön vuoksi, jos tuojajäsenvaltion tulliviranomaiset:
a)
ovat vastaanottaneet vastauksen, jonka mukaan viejä ei ollut oikeutettu laatimaan alkuperävakuutusta;
b)
ovat vastaanottaneet vastauksen, jonka mukaan asianomaiset tuotteet eivät ole edunsaajamaan alkuperätuotteita tai 73 artiklassa säädetyt edellytykset eivät täyttyneet;
c)
epäilivät perustellusti alkuperävakuutuksen pätevyyttä tai tavaranhaltijan kyseessä olevien tuotteiden todellisesta alkuperästä antamien tietojen paikkansapitävyyttä tehdessään tarkastuspyynnön; ja
i)
eivät ole vastaanottaneet vastausta 97 h artiklan mukaisessa määräajassa; tai
iii)
ovat saaneet vastaukseen, joka ei anna riittäviä vastauksia pyynnössä esitettyihin kysymyksiin.
7 Alajakso
Alkuperän tarkastaminen
97 g artikla
1. Tuotteiden alkuperäasemaa koskevien sääntöjen noudattamisen varmistamiseksi edunsaajamaan toimivaltaisten viranomaisten on suoritettava:
a)
tuotteiden alkuperäasemaa koskevat tarkastukset jäsenvaltioiden tulliviranomaisten pyynnöstä;
b)
säännölliset viejiin kohdistuvat tarkastukset omasta aloitteestaan.
Mikäli Norja, Sveitsi ja Turkki ovat tehneet Euroopan unionin kanssa sopimuksen, jonka mukaan niiden on annettava toisilleen tarvittavaa tukea hallinnolliseen yhteistyöhön liittyvissä kysymyksissä, ensimmäistä alakohtaa sovelletaan soveltuvin osin Norjan, Sveitsin ja Turkin viranomaisille lähetettyihin pyyntöihin, jotka koskevat niiden alueella laadittujen korvaavien alkuperävakuutusten tarkastusta ja joiden tarkoituksena on pyytää näitä viranomaisia tekemään yhteistyötä edunsaajamaiden toimivaltaisten viranomaisten kanssa.
Laajennettu kumulaatio sallitaan 86 artiklan 7 ja 8 kohdan nojalla ainoastaan, jos maa, jonka kanssa Euroopan unionilla on voimassa oleva vapaakauppasopimus, on sitoutunut antamaan edunsaajamaalle tukeaan hallinnolliseen yhteistyöhön liittyvissä kysymyksissä samalla tavalla kuin se antaisi tällaista tukea jäsenvaltioiden tulliviranomaisille asianomaisen vapaakauppasopimuksen asiaankuuluvien määräysten mukaisesti.
2. Edellä 1 kohdan b alakohdassa tarkoitetuilla tarkastuksilla on varmistettava, että viejät täyttävät velvoitteensa jatkuvasti. Niitä on tehtävä asianmukaisten riskianalyysin perusteiden mukaisesti määritetyin väliajoin. Tätä varten edunsaajamaiden toimivaltaisten viranomaisten on vaadittava viejiä antamaan jäljennökset tai luettelo laatimistaan alkuperävakuutuksista.
3. Edunsaajamaiden toimivaltaisilla viranomaisilla on oltava oikeus pyytää todisteita ja tarkastaa viejän tilit ja soveltuvin osin viejälle tuotteita toimittavan tuottajan tilit, mukaan lukien paikalla tehtävät tarkastukset, ja muut asianmukaisina pidettävät tarkastukset.
97 h artikla
1. Alkuperävakuutusten jälkitarkastukset on tehtävä pistokokein tai aina, kun jäsenvaltioiden tulliviranomaisilla on perusteltua aihetta epäillä niiden aitoutta, asianomaisten tuotteiden alkuperäasemaa tai muiden tässä jaksossa säädettyjen vaatimusten täyttymistä.
Kun jonkin jäsenvaltion tulliviranomaiset pyytävät edunsaajamaan toimivaltaisia viranomaisia tekemään yhteistyötä alkuperävakuutusten pätevyyden, tuotteiden alkuperäaseman tai näiden molempien tarkastamiseksi, sen on soveltuvin osin ilmoitettava pyynnössään syyt, miksi sillä on perusteltua aihetta epäillä alkuperävakuutuksen pätevyyttä tai tuotteiden alkuperäasemaa.
Tarkastuspyynnön tueksi voidaan toimittaa alkuperävakuutuksen jäljennös ja muita lisätietoja tai -asiakirjoja, joiden perusteella kyseisessä vakuutuksessa annettuja tietoja epäillään virheellisiksi.
Pyynnön esittävän jäsenvaltion on asetettava kuuden kuukauden pituinen ensimmäinen määräaika tarkastuksen tulosten tiedoksi antamiselle alkaen päivästä, jona tarkastuspyyntö tehtiin, lukuun ottamatta Norjaan, Sveitsiin tai Turkkiin lähetettyjä, niiden alueella edunsaajamaassa laaditun alkuperävakuutuksen perusteella laadittujen korvaavien alkuperävakuutuksien tarkastusta koskevia pyyntöjä, joiden määräaika on kahdeksan kuukautta.
2. Jos epäilyyn on perusteltua aihetta ja vastausta ei ole saatu 1 kohdassa vahvistetun määräajan kuluessa tai vastauksen sisältämät tiedot eivät ole riittävät tuotteiden tosiasiallisen alkuperän määrittämiseksi, toimivaltaisille viranomaisille on lähetettävä toinen tiedonanto. Tässä tiedonannossa on asetettava toinen määräaika, joka ei saa olla kuutta kuukautta pidempi.
8 Alajakso
Muut säännökset
97 i artikla
1. Edellä 5, 6 ja 7 alajaksoa on sovellettava soveltuvin osin:
a)
vientiin Euroopan unionista edunsaajamaahan kahdenvälistä kumulaatiota varten;
b)
vientiin yhdestä edunsaajamaasta toiseen 86 artiklan 1 ja 5 kohdassa säädettyä alueellista kumulaatiota varten.
2. Jäsenvaltion tulliviranomaisen on Euroopan unionin viejän pyynnöstä pidettävä tätä järjestelmän mukaisena rekisteröitynä viejänä, jos viejä täyttää seuraavat edellytykset:
a)
viejällä on 4 k - 4 t artiklan mukainen EORI-numero;
b)
viejällä on jonkin etuusjärjestelyn mukainen ”valtuutetun viejän” asema;
c)
viejä antaa asianomaisen jäsenvaltion tulliviranomaiselle osoittamassaan pyynnössä seuraavat tiedot lomakkeella, jonka malli on liitteessä 13 c:
i)
1 ja 4 kohdassa olevat tiedot;
ii)
5 kohdassa vahvistettu sitoumus.
97 j artikla
1. Edellä 1, 2 ja 3 alajaksoa sovelletaan soveltuvin osin määritettäessä, voidaanko tuotteita pitää edunsaajamaan alkuperätuotteina, kun ne viedään Ceutaan tai Melillaan, tai Ceutan tai Melillan alkuperätuotteina, kun ne viedään edunsaajamaahan kahdenvälistä kumulaatiota varten.
2. Edellä 5, 6 ja 7 alajaksoa sovelletaan soveltuvin osiin edunsaajamaasta Ceutaan tai Melillaan vietäviin tuotteisiin sekä Ceutasta tai Melillasta edunsaajamaahan kahdenvälistä kumulaatiota varten vietäviin tuotteisiin.
3. Espanjan tulliviranomaiset vastaavat 1, 2, 3, 5, 6 ja 7 alajakson soveltamisesta Ceutassa ja Melillassa.
4. Edellä 1 ja 2 kohtaa sovellettaessa Ceutaa ja Melillaa on pidettävä yhtenä alueena.”.
(2)
Lisätään I osan IV osaston 2 lukuun 1 A jakso seuraavasti:
”1A Jakso
Menettelyt ja hallinnollisen yhteistyön menetelmät, joita sovelletaan siihen saakka, kun rekisteröidyn viejän järjestelmän soveltaminen alkaa
1 Alajakso
Yleiset periaatteet
97 k artikla
1. Jokaisen edunsaajamaan on noudatettava seuraavia vaatimuksia tai varmistettava niiden noudattaminen:
a)
1 jaksossa säädetyt vientituotteiden alkuperäsäännöt;
b)
A-alkuperätodistusten, joiden malli on liitteessä 17, täyttämistä ja antamista koskevat säännöt;
c)
kauppalaskuilmoitusten, joiden malli on liitteessä 18, käyttöä koskevat säännökset;
d)
97 s artiklassa tarkoitettuja hallinnollisen yhteistyön menetelmiä koskevat säännökset;
e)
89 artiklassa tarkoitetut poikkeusten myöntämistä koskevat säännökset.
2. Edunsaajamaiden toimivaltaisten viranomaisten on tehtävä yhteistyötä komission tai jäsenvaltioiden kanssa erityisesti:
a)
kaiken tarvittavan tuen antamiseksi komission pyynnöstä silloin, kun komissio tarkastaa järjestelmän asianmukaisen hallinnoinnin kyseisessä maassa, mukaan lukien komission tai jäsenvaltioiden tulliviranomaisten suorittamat paikalla tehtävät tarkastukset;
b)
tuotteiden alkuperäaseman ja tässä jaksossa säädettyjen muiden edellytysten noudattamisen tarkastamiseksi, mukaan lukien komission tai jäsenvaltioiden tulliviranomaisten pyynnöstä alkuperätutkimusten yhteydessä suoritettavat paikalla tehtävät tarkastukset, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 97 s ja 97 t artiklan soveltamista.
3. Kun edunsaajamaassa nimetään A-alkuperätodistusten antamiseen toimivaltainen viranomainen, tarkastetaan kirjallisia alkuperäselvityksiä ja annetaan Euroopan unioniin vientiä koskevia A-alkuperätodistuksia, mainitun edunsaajamaan on katsottava hyväksyneen 1 kohdassa säädetyt edellytykset.
4. Jos maa tai alue hyväksytään taikka hyväksytään uudelleen edunsaajamaaksi asetuksessa (EY) N:o 732/2008 tarkoitettujen tuotteiden osalta, tämän maan tai alueen alkuperätuotteille on myönnettävä yleisen tullietuusjärjestelmän mukaiset etuudet, jos ne vietiin kyseisestä edunsaajamaasta tai kyseiseltä alueelta 97 s artiklassa tarkoitettuna päivänä tai sen jälkeen.
5. Alkuperäselvitys on voimassa 10 kuukautta siitä päivästä, jona se on annettu viejämaassa, ja se on esitettävä mainitun ajan kuluessa tuojamaan tulliviranomaisille.
2 Alajakso
Vientimenettelyt edunsaajamaassa
97 l artikla
1. A-alkuperätodistukset, joiden malli vahvistetaan liitteessä 17, on annettava viejän tai tämän valtuutetun edustajan kirjallisesta hakemuksesta, johon voidaan liittää muita asianmukaisia todisteasiakirjoja, joilla todistetaan, että vientituotteille voidaan antaa A-alkuperätodistus.
2. Todistus on annettava viejän käyttöön heti, kun tuotteiden vienti on tosiasiallisesti toteutunut tai varmistunut. A-alkuperätodistus voidaan antaa poikkeuksellisesti siihen liittyvien tuotteiden viennin jälkeen, jos
a)
sitä ei ollut annettu vientihetkellä erehdysten, tahattomien laiminlyöntien tai erityisolosuhteiden vuoksi; tai
b)
toimivaltaisia valtion viranomaisia tyydyttävällä tavalla osoitetaan, että A-alkuperätodistus oli annettu, mutta sitä ei ollut hyväksytty teknisistä syistä.
3. Toimivaltaiset valtion viranomaiset voivat antaa todistuksen jälkikäteen vasta todettuaan viejän hakemuksessa annettujen tietojen olevan vastaavien vientiasiakirjojen mukaisia ja ettei kyseisiä tuotteita vietäessä ollut annettu tämän jakson säännösten mukaista A-alkuperätodistusta. Jälkikäteen annettujen A-alkuperätodistusten 4 kohtaan on tehtävä merkintä ’Issued retrospectively’ tai ’Délivré a posteriori’.
4. Jos A-alkuperätodistus varastetaan tai se katoaa taikka tuhoutuu, viejä voi pyytää todistuksen antaneilta toimivaltaisilta valtion viranomaisilta kaksoiskappaleen, joka laaditaan niiden hallussa olevien vientiasiakirjojen perusteella. Näin annetun kaksoiskappaleen 4 kohtaan on tehtävä merkintä ’Duplicate’ tai ’Duplicata’, ja siinä on myös mainittava alkuperäisen todistuksen antamispäivä ja sarjanumero. Kaksoiskappale tulee voimaan samana päivänä kuin alkuperäiskappale.
5. Kun tarkastetaan, onko tuote, jolle A-alkuperätodistusta pyydetään, asiaankuuluvien alkuperäsääntöjen mukainen, toimivaltaisilla valtion viranomaisilla on oikeus vaatia todistusaineistoa tai tehdä asianmukaisina pitämänsä tarkastukset.
6. A-alkuperätodistuksessa olevaa 2 kohtaa ei tarvitse välttämättä täyttää. Sen 12 kohtaan on merkittävä ’Euroopan unioni’ tai jonkin jäsenvaltion nimi. A-alkuperätodistuksen antamispäivä on merkittävä 11 kohtaan. Tähän toimivaltaiselle valtion viranomaiselle varattuun kohtaan on merkittävä myös allekirjoitus, joka samoin kuin 12 kohtaan merkittävä viejän valtuutetun allekirjoittajan allekirjoitus, on tehtävä käsin.
97 m artikla
1. Kuka tahansa viejä voi laatia kauppalaskuilmoituksen yhdestä tai useammasta kollista muodostuvalle, yhteensä enintään 6 000 euron arvosta alkuperätuotteita sisältävälle lähetykselle, edellyttäen että 97 k artiklan 2 kohdassa tarkoitettua hallinnollista yhteistyötä sovelletaan tähän menettelyyn.
2. Viejän, joka laatii kauppalaskuilmoituksen, on oltava valmis milloin tahansa viejämaan tulliviranomaisten tai muiden toimivaltaisten valtion viranomaisten pyynnöstä esittämään kaikki asianmukaiset asiakirjat, joilla todistetaan asianomaisten tuotteiden alkuperäasema.
3. Viejä laatii kauppalaskuilmoituksen ranskan tai englannin kielellä kirjoittamalla sen koneella, leimaamalla tai painamalla kauppalaskuun, lähetysluetteloon tai muuhun kaupalliseen asiakirjaan liitteessä 18 olevan tekstimallin mukaisesti. Jos ilmoitus kirjoitetaan käsin, se on kirjoitettava musteella painokirjaimin. Kauppalaskuilmoituksissa on oltava viejän käsin kirjoittama alkuperäinen allekirjoitus.
4. Kauppalaskun käyttöön sovelletaan seuraavia edellytyksiä:
a)
kullekin lähetykselle laaditaan yksi kauppalaskuilmoitus;
b)
jos lähetykseen kuuluvat tavarat on jo tarkastettu viejämaassa alkuperätuotteiden käsitteen määritelmän perusteella, viejä voi mainita tämän tarkastuksen kauppalaskuilmoituksessa.
5. Kun 84, 85 tai 86 artiklan mukaista kumulaatiota sovelletaan, edunsaajamaan toimivaltaiset valtion viranomaiset, jotka vastaavat A-alkuperätodistuksen antamisesta tuotteille, joiden valmistuksessa on käytetty sellaisen osapuolen alkuperäaineksia, joiden kanssa kumulaatio on sallittua, on otettava huomioon:
-
kun kyseessä on kahdenvälinen kumulaatio, viejän tavaran toimittajan antama alkuperäselvitys, joka on annettu 5 alajakson säännösten mukaisesti;
-
kun kyseessä on kumulaatio Norjan, Sveitsin tai Turkin kanssa, viejän tavaran toimittajan antama alkuperäselvitys, joka on annettu soveltuvin osin Norjan, Sveitsin tai Turkin GSP-alkuperäsääntöjen mukaisesti;
-
kun kyseessä on alueellinen kumulaatio, viejän tavaran toimittajan antama alkuperäselvitys, eli A-alkuperätodistus, jonka malli on liitteessä 17, tai soveltuvin osin kauppalaskuilmoitus, jonka teksti on liitteessä 18;
-
kun kyseessä on laajennettu kumulaatio, viejän tavaran toimittajan antama alkuperäselvitys, joka on annettu Euroopan unionin ja asianomaisen maan välisen asiaankuuluvan vapaakauppasopimuksen määräysten mukaisesti.
Ensimmäisen alakohdan ensimmäisessä, toisessa, kolmannessa ja neljännessä luetelmakohdassa tarkoitetuissa tapauksissa A-alkuperätodistuksen 4 kohtaan on soveltuvin osin merkittävä ’EU cumulation’, ’Norway cumulation’, ’Switzerland cumulation’, ’Turkey cumulation’, ’regional cumulation’, ’extended cumulation with country x’, ’Cumul UE’, ’Cumul Norvège’, ’Cumul Suisse’, ’Cumul Turquie’, ’cumul regional’ tai ’cumul étendu avec le pays x’.
3 Alajakso
Vapaaseen liikkeeseen luovutusta Euroopan unionissa koskevat menettelyt
97 n artikla
1. A-alkuperätodistukset tai kauppalaskuilmoitukset on esitettävä tuojajäsenvaltion tulliviranomaisille tulli-ilmoitusta koskevia menettelyjä noudattaen.
2. Tuojamaan tulliviranomaisille 97 k artiklan 5 kohdassa mainitun voimassaoloajan jälkeen esitetyt alkuperäselvitykset voidaan hyväksyä tullietuuksien soveltamiseksi, jos näitä asiakirjoja ei voitu esittää määräajassa poikkeuksellisten olosuhteiden vuoksi. Muissa myöhästymistapauksissa tuojamaan tulliviranomaiset voivat hyväksyä alkuperäselvitykset, jos tuotteet on esitetty niille ennen mainitun määräajan päättymistä.
97 o artikla
1. Jos tuojan pyynnöstä harmonoidun järjestelmän XVI tai XVII jaksoon tai nimikkeeseen 7308 tai 9406 kuuluva harmonoidun järjestelmän 2 yleisen tulkintasäännön a alakohdassa tarkoitettu osiin purettu tai kokoamaton tuote tuodaan maahan osalähetyksinä tuojajäsenvaltion tulliviranomaisten määräämin edellytyksin, tulliviranomaisille voidaan esittää tällaisesta tuotteesta yksi alkuperäselvitys ensimmäistä osalähetystä tuotaessa.
2. Tulliviranomaisille voidaan esittää pelkästään yksi alkuperäselvitys ensimmäisen lähetyksen tuonnin yhteydessä tuojan pyynnöstä ja tuojajäsenvaltion tulliviranomaisten vahvistamin edellytyksin ja kun:
a)
tavaroiden tuonti on säännöllistä ja jatkuvaa ja tuonnin kaupallinen arvo on merkittävä;
b)
tavarat sisältyvät samaan ostosopimukseen ja sopimuspuolet ovat sijoittautuneet viejämaahan tai jäsenvaltioon (-valtioihin);
c)
tavarat luokitellaan yhdistetyn nimikkeistön samaan (kahdeksannumeroiseen) koodiin;
d)
tavarat tulevat yksinomaan samalta viejältä, ne on osoitettu samalle tuojalle ja niiden saapumismuodollisuudet suoritetaan saman jäsenvaltion samassa tullitoimipaikassa.
Tätä menettelyä sovelletaan toimivaltaisten tulliviranomaisten vahvistamaan ajanjaksoon.
97 p artikla
1. Kun alkuperätuotteet asetetaan yhden jäsenvaltion tullitoimipaikan valvontaan, alkuperäinen alkuperäselvitys voidaan korvata yhdellä tai useammalla A-alkuperätodistuksella kaikkien näiden tuotteiden tai niistä osan lähettämiseksi muualle Euroopan unioniin tai, soveltuvin osin, Norjaan, Sveitsiin tai Turkkiin.
2. Korvaavat A-alkuperätodistukset antaa se tullitoimipaikka, jonka valvontaan tuotteet asetetaan. Korvaava todistus laaditaan jälleenviejän kirjallisen hakemuksen perusteella.
3. Korvaavan todistuksen oikeassa yläkulmassa olevaan kohtaan on merkittävä sen välittäjämaan nimi, jossa todistus on annettu. Todistuksen 4 kohtaan on merkittävä ilmaisu ’Replacement certificate’ tai ’Certificat de remplacement’ sekä alkuperäisen alkuperätodistuksen antamispäivä ja sarjanumero. Jälleenviejän nimi on merkittävä 1 kohtaan. Lopullisen vastaanottajan nimi voidaan merkitä 2 kohtaan. Alkuperäisen todistuksen kaikki jälleenvietäviä tuotteita koskevat merkinnät on siirrettävä 3-9 kohtaan, ja viittaukset jälleenviejän kauppalaskuun on merkittävä 10 kohtaan.
4. Korvaavan todistuksen antaneiden tulliviranomaisten vahvistus on merkittävä 11 kohtaan. Kyseisten viranomaisten vastuu rajoittuu korvaavan todistuksen antamiseen. Todistuksen 12 kohtaan merkittyjen alkuperämaata ja määrämaata koskevien tietojen on oltava samat kuin alkuperäisessä todistuksessa. Jälleenviejän on allekirjoitettava tämä kohta. Tämän kohdan vilpittömässä mielessä allekirjoittanut jälleenviejä ei vastaa alkuperäiseen todistukseen tehtyjen merkintöjen oikeellisuudesta.
5. Tullitoimipaikan, jota pyydetään tekemään 1 kohdassa tarkoitettu toimi, on merkittävä alkuperäiseen todistukseen edelleen lähetettyjen kollien painot, numerot ja laji sekä vastaavan korvaavan todistuksen tai vastaavien korvaavien todistusten sarjanumerot. Kyseisen tullitoimipaikan on säilytettävä alkuperäinen todistus vähintään kolme vuotta. Korvaavaan todistukseen voidaan liittää valokopio alkuperäisestä todistuksesta.
6. Jos tuotteille myönnetään tullietuudet 89 artiklassa säädetyn poikkeuksen nojalla, tässä artiklassa säädettyä menettelyä noudatetaan ainoastaan Euroopan unioniin tuotaviksi tarkoitettuihin tuotteisiin. Jos asianomainen tuote on saanut alkuperäaseman alueellisessa kumulaatiossa, korvaava todistus voidaan laatia tuotteiden lähettämiseksi Norjaan, Sveitsiin tai Turkkiin ainoastaan, jos nämä maat soveltavat samoja alueellista kumulaatiota koskevia sääntöjä kuin Euroopan unioni.
97 q artikla
1. Yksityishenkilöiden yksityishenkilöille pikkulähetyksinä lähettämät tuotteet ja matkustajien henkilökohtaisiin matkatavaroihin sisältyvät tuotteet voidaan tuoda 66 artiklassa tarkoitettuihin tullietuuksiin oikeutettuina alkuperätuotteina ilman, että A-alkuperätodistuksen tai kauppalaskuilmoituksen esittämistä vaaditaan, jos
a)
tällaisten tuotteiden
i)
tuonnissa ei ole kyse kaupallisesta tuonnista;
ii)
on ilmoitettu täyttävän järjestelmän mukaisen etuuskohtelun edellytykset;
b)
a alakohdan ii luetelmakohdassa tarkoitetun ilmoituksen todenmukaisuutta ei ole syytä epäillä.
2. Tuontia ei pidetä kaupallisena tuontina, jos kaikki seuraavat edellytykset täyttyvät:
a)
tuonti on satunnaista;
b)
tuonti koostuu ainoastaan vastaanottajien tai matkustajien tai heidän perheidensä henkilökohtaiseen käyttöön tarkoitetuista tuotteista;
c)
tuotteiden luonne tai määrä ei viittaa mihinkään kaupalliseen tarkoitukseen.
3. Edellä 2 kohdassa tarkoitettujen tuotteiden yhteisarvo ei saa olla yli 500 euroa pikkulähetysten osalta eikä yli 1 200 euroa matkustajien henkilökohtaisiin matkatavaroihin sisältyvien tuotteiden osalta.
97 r artikla
1. Pienet poikkeavuudet A-alkuperätodistuksen tai kauppalaskuilmoituksen merkintöjen ja tuotteiden tuontimuodollisuuksien täyttämiseksi tullitoimipaikassa esitettyjen asiakirjojen merkintöjen välillä eivät sinänsä tee tästä todistuksesta tai ilmoituksesta mitätöntä, jos asianmukaisesti osoitetaan, että se vastaa tulliviranomaisille esitettyjä tuotteita.
2. A-alkuperätodistuksessa, EUR.1-tavaratodistuksessa tai kauppalaskuilmoituksessa olevat selvät muotovirheet eivät saa johtaa asiakirjan hylkäämiseen, elleivät nämä virheet ole sellaisia, että ne antavat aihetta epäillä kyseisen asiakirjan merkintöjen oikeellisuutta.
4 Alajakso
Hallinnollisen yhteistyön menetelmät
97 s artikla
1. Edunsaajamaiden on toimitettava komissiolle A-alkuperätodistuksia antamaan oikeutettujen alueellaan sijaitsevien valtion viranomaisten nimet ja osoitteet ja niiden käyttämien leimasimien leimanäytteet sekä A-alkuperätodistusten ja kauppalaskuilmoitusten tarkastamisesta vastaavien valtion viranomaisten nimet ja osoitteet.
Komissio toimittaa nämä tiedot jäsenvaltioiden tulliviranomaisille. Kun on kysymys aikaisempien tietojen muuttamisesta, komissio ilmoittaa näiden uusien leimojen voimaantulopäivän edunsaajamaiden toimivaltaisten valtion viranomaisten antamien tietojen mukaisesti. Nämä tiedot ovat luottamuksellisia; luovutettaessa tavaroita vapaaseen liikkeeseen kyseiset tulliviranomaiset voivat kuitenkin sallia tuojan tai tämän valtuuttaman edustajan tutustua tässä kohdassa mainittuihin leimanäytteisiin.
Edunsaajamaita, jotka ovat jo antaneet ensimmäisessä alakohdassa vaadittavat tiedot, ei velvoiteta antamaan niitä uudelleen, elleivät ne ole muuttuneet.
2. Edellä 97 k artiklan 4 kohdan soveltamiseksi komissio julkaisee Euroopan unionin virallisessa lehdessä (C-sarjassa) päivämäärän, jona edunsaajamaaksi asetuksessa (EY) N:o 732/2008 tarkoitettujen tuotteiden osalta hyväksytty tai uudelleen hyväksytty maa tai alue täytti 1 kohdassa säädetyt velvoitteet.
3. Komissio lähettää edunsaajamaille jäsenvaltioiden tulliviranomaisten EUR.1-tavaratodistusten antamiseen käyttämien leimasimien leimanäytteet edunsaajamaiden toimivaltaisten viranomaisten tätä pyytäessä.
97 t artikla
1. A-alkuperätodistusten ja kauppalaskuilmoitusten jälkitarkastus on suoritettava pistokokein tai aina, kun jäsenvaltioiden tulliviranomaisilla on perusteltua aihetta epäillä tällaisten asiakirjojen aitoutta, tuotteiden alkuperäasemaa tai muiden tässä jaksossa säädettyjen vaatimusten täyttymistä.
2. Kun jäsenvaltion tulliviranomaiset esittävät jälkitarkastuspyynnön, niiden on palautettava viejäedunsaajamaan toimivaltaisille valtion viranomaisille A-alkuperätodistus ja kauppalasku, jos se on esitetty, ja kauppalaskuilmoitus tai näiden asiakirjojen jäljennös sekä esitettävä tarvittaessa perusteet tiedustelun tekemiselle. Tarkastuspyynnön tueksi on toimitettava kaikki asiakirjat ja saadut tiedot, joiden perusteella alkuperäselvityksessä olevia tietoja voidaan epäillä virheellisiksi.
Jos jäsenvaltion tulliviranomaiset päättävät lykätä tullietuuksien myöntämistä siihen asti, kun tarkastuksen tulokset on saatu, tuotteet on luovutettava tuojalle, jos tarpeellisiksi katsotut turvaamistoimenpiteet toteutetaan.
3. Kun jälkitarkastuspyyntö on esitetty, tällainen tarkastus on tehtävä ja sen tulokset annettava tiedoksi jäsenvaltioiden tulliviranomaisille kuuden kuukauden kuluessa tai, kun kyseessä ovat Norjaan, Sveitsiin tai Turkkiin lähetetyt pyynnöt niiden alueella edunsaajamaan laatiman A-alkuperätodistuksen tai kauppalaskuilmoituksen perusteella laadittujen korvaavien alkuperäselvitysten tarkastamiseksi, kahdeksan kuukauden kuluessa pyynnön lähettämispäivästä. Tulosten perusteella on voitava todeta, koskeeko kyseinen alkuperäselvitys tosiasiallisesti vietyjä tuotteita ja voidaanko näitä tuotteita pitää edunsaajamaan alkuperätuotteina.
4. Kahdenvälisen kumulaation soveltamisen perusteella annettujen A-alkuperätodistusten osalta vastaukseen on liitettävä EUR.1-tavaratodistuksen (-todistusten) tai tapauksen mukaan kauppalaskuilmoituksen (-ilmoitusten) jäljennös (jäljennökset).
5. Jos tapauksissa, joissa epäilyyn on perusteltua aihetta, vastausta ei ole saatu 3 kohdassa vahvistetun kuuden kuukauden määräajan kuluessa tai jos vastauksen sisältämät tiedot eivät ole riittävät kyseisen asiakirjan aitouden tai tuotteiden tosiasiallisen alkuperän määrittämiseksi, on toimivaltaisille viranomaisille lähetettävä toinen ilmoitus. Jollei tarkastuksen tuloksia ole annettu tiedoksi tarkastusta pyytäneille viranomaisille neljän kuukauden kuluessa toisen ilmoituksen lähettämispäivästä tai jos tulosten perusteella ei voida määrittää kyseisen asiakirjan aitoutta tai tuotteiden tosiasiallista alkuperää, tarkastusta pyytäneiden viranomaisten on evättävä oikeus tullietuuksiin, paitsi silloin kun kyseessä ovat poikkeukselliset olosuhteet.
6. Jos tarkastusmenettely tai muu käytettävissä oleva tieto osoittaa, että alkuperäsääntöjä ilmeisesti rikotaan, viejäedunsaajamaan on omasta aloitteestaan tai jäsenvaltioiden tulliviranomaisten pyynnöstä suoritettava tarvittavat tutkimukset tai toteutettava tarvittavat toimenpiteet tutkimusten suorittamiseksi asianmukaista kiireellisyyttä noudattaen, jotta tällaiset rikkomukset voidaan todeta ja estää. Komissio tai jäsenvaltioiden tulliviranomaiset voivat osallistua näihin tutkimuksiin.
7. A-alkuperätodistusten jälkitarkastusta varten viejien on säilytettävä kaikki asianomaisten tuotteiden alkuperäaseman todistavat asianmukaiset asiakirjat, ja viejäedunsaajamaan toimivaltaisten valtion viranomaisten on säilytettävä todistusten jäljennökset ja mahdolliset niihin liittyvät vientiasiakirjat. Nämä asiakirjat on säilytettävä vähintään kolme vuoden ajan sen vuoden lopusta, jona A-alkuperätodistus annettiin.
97 u artikla
1. Edellä 97 s ja 97 t artiklaa sovelletaan myös samaan alueelliseen ryhmään kuuluvien maiden välillä tietojen toimittamiseksi komissiolle tai jäsenvaltioiden tulliviranomaisille ja alueellista kumulaatiota koskevien alkuperäsääntöjen mukaisesti annettujen A-alkuperätodistusten tai kauppalaskuilmoitusten jälkitarkastuksen tekemiseksi.
2. Edellä 85, 97 m ja 97 p artiklan soveltamiseksi Euroopan unionin, Norjan, Sveitsin ja Turkin välillä tehtyyn sopimukseen sisällytetään muun muassa sitoumus antaa keskinäistä tukea hallinnolliseen yhteistyöhön liittyvissä kysymyksissä.
Edellä 86 artiklan 7 ja 8 kohdan sekä 97 k artiklan soveltamiseksi maan, jonka kanssa Euroopan unionilla on voimassa oleva vapaakauppasopimus ja joka on sitoutunut osallistumaan laajennettuun kumulaatioon edunsaajamaan kanssa, on myös annettava edunsaajamaalle tukeaan hallinnolliseen yhteistyöhön liittyvissä kysymyksissä samalla tavalla kuin se antaisi tällaista tukea jäsenvaltioiden tulliviranomaisille asianomaisen vapaakauppasopimuksen asiaankuuluvien määräysten mukaisesti.
5 Alajakso
Kahdenvälisen kumulaation menettelyt
97 v artikla
1. Euroopan unionin tuotteiden alkuperäasema todistetaan joko:
a)
esittämällä EUR.1-tavaratodistus, jonka malli on liitteessä 21; tai
b)
esittämällä kauppalaskuilmoitus, jonka teksti on liitteessä 18. Kauppalaskuilmoituksen voi laatia kuka tahansa viejä lähetyksistä, joiden sisältämien alkuperätuotteiden yhteisarvo on enintään 6 000 euroa, tai Euroopan unionin valtuutettu viejä.
2. Viejä tai tämän valtuutetun edustajan on tehtävä EUR.1-tavaratodistuksen 2 kohtaan merkinnät ’GSP beneficiary countries’ ja ’EU’ tai ’Pays bénéficiaires du SPG’ ja ’UE’.
3. Tämän jakson A-alkuperätodistuksen antamista, käyttöä ja jälkitarkastusta koskevia säännöksiä sovelletaan soveltuvin osin EUR.1-tavaratodistuksiin ja, lukuun ottamatta antamista koskevia säännöksiä, kauppalaskuilmoituksiin.
4. Jäsenvaltioiden tulliviranomaiset voivat antaa sellaiselle viejälle, jäljempänä ’valtuutettu viejä’, joka harjoittaa Euroopan unionin alkuperätuotteiden usein tapahtuvaa vientiä, luvan laatia kauppalaskuilmoituksia asianomaisten tuotteiden arvosta riippumatta, jos se antaa kaikki tulliviranomaisten tarpeellisina pitämät takeet:
a)
tuotteiden alkuperäaseman tarkastamiseksi; ja
b)
muiden kyseisessä jäsenvaltiossa sovellettavien vaatimusten täyttymisen tarkastamiseksi.
5. Tulliviranomaiset voivat asettaa valtuutetun viejän aseman myöntämiselle kaikki tarpeellisina pitämänsä edellytykset. Tulliviranomaisten on annettava valtuutetulle viejälle tullin lupanumero, joka on merkittävä kauppalaskuilmoitukseen.
6. Tulliviranomaisten on valvottava valtuutetun viejän luvankäyttöä. Tulliviranomaiset voivat milloin tahansa peruuttaa luvan.
Niiden on peruutettava lupa seuraavissa tapauksissa:
a)
valtuutettu viejä ei enää anna 4 kohdassa tarkoitettuja takeita;
b)
valtuutettu viejä ei täytä 5 kohdassa tarkoitettuja edellytyksiä;
c)
valtuutettu viejä käyttää lupaa muutoin väärin.
7. Valtuutettua viejää ei kuitenkaan vaadita allekirjoittamaan kauppalaskuilmoituksia, jos valtuutettu viejä antaa tulliviranomaisille kirjallisen sitoumuksen, että hän ottaa jokaisesta kauppalaskuilmoituksesta, josta hänet voidaan tunnistaa, täyden vastuun, niin kuin hän olisi käsin allekirjoittanut sen.
6 Alajakso
Ceuta ja Melilla
97 w artikla
Tämän jakson alkuperäselvitysten antamista, käyttöä ja jälkitarkastusta koskevia säännöksiä sovelletaan soveltuvin osin edunsaajamaasta Ceutaan ja Melillaan vietäviin tuotteisiin sekä Ceutasta ja Melillasta edunsaajamaahan kahdenvälistä kumulaatiota varten vietäviin tuotteisiin.
Ceutaa ja Melillaa on pidettävä yhtenä alueena.
Espanjan tulliviranomaisten on vastattava tämän jakson soveltamisesta Ceutassa ja Melillassa.”.
(3)
Lisätään I osan IV osaston 2 luvun 2 jaksoon 97 x artikla seuraavasti:
”97 x artikla
1. Tässä jaksossa tarkoitetaan:
a)
’valmistuksella’ kaikenlaista valmistusta tai käsittelyä, myös kokoamista;
b)
’aineksella’ kaikkia aineosia, raaka-aineita, komponentteja, osia jne., joita käytetään tuotteen valmistuksessa;
c)
’tuotteella’ valmista tuotetta, vaikka se olisi tarkoitettu käytettäväksi myöhemmin toisessa valmistustoimessa;
d)
’tavaroilla’ sekä aineksia että tuotteita;
e)
’tullausarvolla’ tullitariffeja ja kauppaa koskevan yleissopimuksen VII artiklan soveltamisesta 1994 tehdyn sopimuksen (WTO:n sopimus tullausarvosta) mukaisesti määritettyä arvoa;
f)
’vapaasti tehtaalla -hinnalla’ liitteessä 15 olevassa luettelossa sille valmistajalle, jonka yrityksessä viimeinen valmistus tai käsittely on suoritettu, tuotteesta maksettua vapaasti tehtaalla -hintaa, johon sisältyy kaikkien valmistuksessa käytettyjen ainesten arvo ja josta on vähennetty sisäiset verot, jotka palautetaan tai voidaan palauttaa valmista tuotetta vietäessä;
Jos todellinen maksettu hinta ei vastaa kaikkia tuotteen valmistukseen liittyviä kustannuksia, jotka tosiasiallisesti aiheutuivat edunsaajamaassa, vapaasti tehtaalla -hinnalla tarkoitetaan kaikkien näiden kustannusten summaa, josta on vähennetty mahdolliset sisäiset verot, jotka palautetaan tai voidaan palauttaa valmista tuotetta vietäessä.
g)
’ainesten arvolla’ liitteessä 15 olevassa luettelossa valmistuksessa käytettyjen ei-alkuperäainesten tullausarvoa tuontihetkellä tai, jos sitä ei tiedetä tai voida todeta, ensimmäistä todettavissa olevaa aineksista Euroopan unionissa tai 98 artiklan 1 kohdassa tarkoitetussa edunsaajamaassa maksettua hintaa. Kun käytettyjen alkuperäainesten arvo on määritettävä, tämän alakohdan säännöksiä sovelletaan soveltuvin osin;
h)
’ryhmillä’, ’nimikkeillä’ ja ’alanimikkeillä’ harmonoidun järjestelmän muodostavan nimikkeistön ryhmiä, nimikkeitä ja alanimikkeitä (neli- tai kuusinumeroiset koodit);
i)
’luokitella’ tuotteen tai aineksen luokittelua harmonoidun järjestelmän tiettyyn nimikkeeseen tai alanimikkeeseen;
j)
’lähetyksellä’ tuotteita, jotka joko
-
lähetetään samanaikaisesti yhdeltä viejältä vastaanottajalle; tai
-
kuljetetaan yhdellä kuljetusasiakirjalla, tai jos tällaista asiakirjaa ei ole, yhdellä kauppalaskulla viejältä vastaanottajalle.
2. Jos 1 kohdan f alakohtaa sovellettaessa viimeisen valmistuksen tai käsittelyn suorittaa alihankkija, 1 kohdan f alakohdan ensimmäisessä alakohdassa tarkoitettu ilmaisu ’valmistaja’ voi tarkoittaa yritystä, joka on teettänyt toimen kyseisellä alihankkijalla.”.
(4)
Lisätään 99 artiklaan d a alakohta seuraavasti:
”d a)
siellä syntyneistä ja kasvatetuista teurastetuista eläimistä saadut tuotteet;”.
(5)
Muutetaan 101 artiklan 1 kohta seuraavasti:
a)
korvataan g alakohta seuraavasti:
”g)
sokerin värjäys tai maustaminen taikka sokeripalojen muodostus; kidesokerin hienontaminen osittain tai kokonaan;”;
b)
korvataan m alakohta seuraavasti:
”m)
erilaistenkin tuotteiden yksinkertainen sekoittaminen; sokerin sekoittaminen minkä tahansa ainesten kanssa;”;
c)
lisätään m a alakohta seuraavasti:
”m a)
yksinkertainen veden lisääminen tai tuotteiden laimentaminen, dehydratointi tai denaturointi;”.
(6)
Lisätään liite 13 a tämän asetuksen liitteen I mukaisesti.
(7)
Lisätään liite 13 b tämän asetuksen liitteen II mukaisesti.
(8)
Lisätään liite 13 c tämän asetuksen liitteen III mukaisesti.
(9)
Lisätään liite 13 d tämän asetuksen liitteen IV mukaisesti.
(10)
Korvataan liitteessä 14 olevassa 1 ja 3.1 huomautuksessa ilmaisu ”69 ja 100 artiklan” ilmaisulla ”100 artiklan”.
(11)
Muutetaan liite 17 tämän asetuksen liitteen V mukaisesti.
(12)
Korvataan liite 18 tämän asetuksen liitteellä VI.
2 artikla
Edunsaajamaiden on esitettävä komissiolle asetuksen (ETY) N:o 2454/93, sellaisena kuin se on muutettuna tällä asetuksella, 68 artiklan 3 kohdan mukainen sitoumus sekä mainitun asetuksen 69 artiklassa edellytetyt tiedot vähintään kolme kuukautta ennen kuin rekisteröidyn viejän järjestelmää aletaan tosiasiallisesti soveltaa niiden alueella.
Komissio tutkii viimeistään 1 päivänä heinäkuuta 2016 ja 1 päivänä heinäkuuta 2019, missä vaiheessa rekisteröidyn viejän järjestelmän soveltamisen valmistelut ovat edunsaajamaissa. Komissio ehdottaa mahdollisesti tarvittavia mukautuksia.
3 artikla
1. Tämä asetus tulee voimaan seitsemäntenä päivänä sen jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä.
2. Sitä sovelletaan 1 päivästä tammikuuta 2011.
3. Jollei tämän artiklan 4 kohdasta muuta johdu, 1 artiklan 1 kohtaa, siltä osin kuin se koskee 68-71 artiklaa, 90-97 i artiklaa ja 97 j artiklan 2 kohtaa, sekä 1 artiklan 8 ja 9 kohtaa sovelletaan 1 päivästä tammikuuta 2017.
4. Edunsaajamaat, jotka eivät pysty panemaan täytäntöön rekisteröidyn viejän järjestelmää 3 kohdassa säädettynä päivänä ja jotka esittävät komissiolle kirjallisen pyynnön ennen 1 päivää heinäkuuta 2016 tai joiden järjestelmään komissio on ehdottanut mukautuksia 2 artiklan toisen kohdan mukaisesti, voivat jatkaa asetuksen (ETY) N:o 2454/93, sellaisena kuin se on muutettuna tällä asetuksella, IV osaston 2 luvun 1A jakson sekä liitteiden 17 ja 18 soveltamista 1 päivään tammikuuta 2020.
5. Edellä 1 artiklan 2 kohtaa sovelletaan 3 kohdassa vahvistettuun päivään asti tai 4 kohdassa tarkoitettujen edunsaajamaiden osalta 4 kohdassa vahvistettuun päivään asti.
Tämä asetus on kaikilta osiltaan velvoittava, ja sitä sovelletaan sellaisenaan kaikissa jäsenvaltioissa.
Tehty Brysselissä 18 päivänä marraskuuta 2010.