SMĚRNICE RADY 2011/70/EURATOM
ze dne 19. července 2011,
kterou se stanoví rámec Společenství pro odpovědné a bezpečné nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství pro atomovou energii, a zejména na články 31 a 32 této smlouvy,
s ohledem na návrh Evropské komise vypracovaný po obdržení stanoviska skupiny osob jmenovaných Výborem pro vědu a techniku z řad vědeckých odborníků členských států,
s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru (1),
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu (2),
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
V čl. 2 písm. b) Smlouvy o založení Evropského společenství pro atomovou energii (dále jen „Smlouva o Euratomu“) se stanoví vypracování jednotných bezpečnostních standardů pro ochranu zdraví pracovníků a obyvatelstva.
(2)
Článek 30 Smlouvy o Euratomu uvádí, že se stanoví základní standardy ochrany zdraví obyvatelstva a pracovníků před nebezpečím ionizujícího záření.
(3)
Podle článku 37 Smlouvy o Euratomu musí členské státy Komisi poskytnout všeobecné údaje, které se týkají veškerých plánů na zneškodňování radioaktivních odpadů.
(4)
Směrnice Rady 96/29/Euratom (3) stanoví základní bezpečnostní standardy na ochranu zdraví pracovníků a obyvatelstva před riziky vyplývajícími z ionizujícího záření. Uvedená směrnice byla doplněna upřesňujícími právními předpisy.
(5)
Jak uznal Soudní dvůr Evropské unie ve své judikatuře, ustanovení kapitoly 3 Smlouvy o Euratomu (o ochraně zdraví) tvoří logický celek, který Komisi svěřuje pravomoci značného rozsahu k ochraně obyvatelstva a životního prostředí před riziky jaderného zamoření (4).
(6)
Rozhodnutí Rady 87/600/Euratom ze dne 14. prosince 1987 o opatřeních Společenství pro včasnou výměnu informací v případě radiační mimořádné situace (5) stanovilo rámec pro oznamování a poskytování informací, který členské státy použijí pro ochranu obyvatelstva v případě radiační mimořádné situace. Směrnice Rady 89/618/Euratom ze dne 27. listopadu 1989 o informování obyvatelstva o opatřeních na ochranu zdraví, která se mají použít, a o krocích, které je třeba učinit v případě radiační mimořádné situace (6), uložila členským státům povinnost informovat obyvatelstvo v případě radiační mimořádné situace.
(7)
Směrnice Rady 2003/122/Euratom (7) stanoví kontrolu vysokoaktivních uzavřených zdrojů záření a opuštěných zdrojů, včetně nepoužívaných zdrojů. V souladu se Společnou úmluvou o bezpečnosti při nakládání s vyhořelým palivem a bezpečnosti při nakládání s radioaktivními odpady (dále jen „společná úmluva“), s Kodexem chování Mezinárodní agentury pro atomovou energii (MAAE) pro bezpečnost a zabezpečení radioaktivních zdrojů a se stávajícími průmyslovými postupy lze nepoužívané uzavřené zdroje opětovně použít, recyklovat nebo uložit. V mnoha případech to vyžaduje navrácení zdroje nebo navrácení vybavení, včetně zdroje, dodavateli nebo výrobci za účelem překvalifikování či zpracování.
(8)
Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/21/ES ze dne 15. března 2006 o nakládání s odpady z těžebního průmyslu (8) se týká nakládání s odpady z těžebního průmyslu, které mohou být radioaktivní, avšak nezahrnuje zvláštní aspekty, které se týkají pouze radioaktivity a kterými se zabývá Smlouva o Euratomu.
(9)
Směrnice Rady 2006/117/Euratom (9) stanoví systém Evropského společenství pro atomovou energii (dále jen „Společenství“) pro dozor nad přeshraniční přepravou radioaktivního odpadu a vyhořelého paliva a pro její kontrolu. Uvedená směrnice byla doplněna doporučením Komise 2008/956/Euratom ze dne 4. prosince 2008 o kritériích pro vývoz radioaktivního odpadu a vyhořelého paliva do třetích zemí (10).
(10)
Směrnice Rady 2009/71/Euratom ze dne 25. června 2009, kterou se stanoví rámec Společenství pro jadernou bezpečnost jaderných zařízení (11), ukládá členským státům povinnost stanovit a udržovat vnitrostátní rámec pro jadernou bezpečnost. Přestože se uvedená směrnice týká především jaderné bezpečnosti jaderných zařízení, uvádí se v ní, že je rovněž důležité zajistit bezpečné nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem, mimo jiné ve skladovacích zařízeních a úložištích. Na ta zařízení, kterých se týká směrnice 2009/71/Euratom i tato směrnice, by se proto neměly vztahovat nepřiměřené nebo zbytečné povinnosti, zejména pokud jde o podávání zpráv.
(11)
Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/35/ES ze dne 26. května 2003 o účasti veřejnosti na vypracovávání některých plánů a programů týkajících se životního prostředí (12) se vztahuje na některé plány a programy v oblasti působnosti směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/42/ES ze dne 27. června 2001 o posuzování vlivů některých plánů a programů na životní prostředí (13).
(12)
Doporučení Komise 2006/851/Euratom ze dne 24. října 2006 o správě finančních zdrojů na vyřazování jaderných zařízení z provozu a nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivními odpady (14) se zaměřuje na přiměřenost finančních prostředků, jejich finanční zajištění a transparentnost s cílem zajistit, aby byly finanční prostředky použity pouze k zamýšleným účelům.
(13)
V rámci zvláštních podmínek přistoupení Litvy, Slovenska a Bulharska k Evropské unii, kdy některé jaderné elektrárny musely být předčasně uzavřeny, se Společenství podílí na zvýšení finančních prostředků pro různé projekty týkající se vyřazování z provozu, včetně nakládání s radioaktivním odpadem a vyhořelým palivem, a poskytuje jim za určitých podmínek finanční podporu.
(14)
Společná úmluva uzavřená pod záštitou MAAE představuje pobídkový nástroj, jehož cílem je dosažení a udržení celosvětově vysoké úrovně bezpečnosti při nakládání s vyhořelým palivem a s radioaktivním odpadem pomocí zlepšování vnitrostátních opatření a mezinárodní spolupráce.
(15)
Některé členské státy se již účastní a nadále se hodlají účastnit programu nazvaného globální iniciativa pro omezení hrozeb, který prosazují USA a Rusko, a to dopravováním vyhořelého paliva z výzkumných reaktorů do Spojených států amerických a do Ruské federace.
(16)
V roce 2006 MAAE aktualizovala strukturu standardů a zveřejnila „Základní zásady bezpečnosti“, které byly spolufinancovány Společenstvím, Agenturou pro jadernou energii při Organizaci pro hospodářskou spolupráci a rozvoj a dalšími mezinárodními organizacemi. Uplatňování základních zásad bezpečnosti usnadní uplatňování mezinárodních bezpečnostních standardů a přispěje k lepší soudržnosti ujednání mezi různými státy.
(17)
Po výzvě Rady, aby byla na úrovni EU ustavena skupina na vysoké úrovni, jak se uvádí v závěrech Rady o jaderné bezpečnosti a bezpečném nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem ze dne 8. května 2007, byla rozhodnutím Komise 2007/530/Euratom ze dne 17. července 2007 o zřízení Evropské skupiny na vysoké úrovni pro jadernou bezpečnost a nakládání s odpadem (15) ustavena Skupina evropských dozorných orgánů pro jadernou bezpečnost (ENSREG), aby přispěla k dosažení cílů Společenství v oblasti nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem. Závěry a doporučení ENSREG se odrazily v usnesení Rady ze dne 16. prosince 2008 o nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem a v závěrech Rady ze dne 10. listopadu 2009 o zprávě Skupiny evropských dozorných orgánů pro jadernou bezpečnost.
(18)
Evropský parlament přijal dne 10. května 2007 usnesení s názvem „Hodnocení Euratomu - 50 let evropské jaderné politiky“, v němž vyjádřil potřebu harmonizovaných standardů pro nakládání s radioaktivním odpadem a vyzval Komisi k přezkoumání příslušných legislativních návrhů a k předložení nového návrhu směrnice o nakládání s radioaktivním odpadem.
(19)
Stanovení skladby zdrojů energie je sice na jednotlivých členských státech, radioaktivní odpad však vzniká ve všech členských státech, ať už při výrobě energie, při průmyslových, zemědělských, lékařských nebo výzkumných činnostech nebo prostřednictvím vyřazování jaderných zařízení z provozu a při provádění sanace a intervencí.
(20)
Při provozu jaderných reaktorů vzniká vyhořelé palivo. Každý členský stát si může stanovit svou politiku, pokud jde o palivový cyklus. Vyhořelé palivo může být buď považováno za cenný zdroj, který lze přepracovat, nebo je určeno k přímému uložení, pokud je považováno za radioaktivní odpad. Bez ohledu na to, která varianta se zvolí, je nutné zvážit uložení vysoce radioaktivního odpadu odděleného při přepracování nebo vyhořelého paliva považovaného za odpad.
(21)
Radioaktivní odpad včetně vyhořelého paliva považovaného za odpad vyžaduje dlouhodobé zadržení a izolaci od osob a životního prostředí. S ohledem na jeho specifickou povahu, totiž obsah radionuklidů, jsou nezbytná opatření na ochranu lidského zdraví a životního prostředí před nebezpečím vyplývajícím z ionizujícího záření, která zahrnují uložení v odpovídajících zařízeních na konečném úložišti. Skladování radioaktivního odpadu, včetně dlouhodobého skladování, je dočasným řešením, nikoli alternativou k jeho uložení.
(22)
Uvedená opatření by měla být podpořena vnitrostátními klasifikačními systémy pro radioaktivní odpad, jež plně zohlední specifické typy a vlastnosti radioaktivního odpadu.
(23)
Typickým řešením pro ukládání nízkoaktivního a středněaktivního odpadu jsou přípovrchová úložiště. Na technické úrovni je v současnosti obecně uznávaným názorem, že nejbezpečnější a nejudržitelnější alternativou v konečné fázi nakládání s vysokoaktivním odpadem a vyhořelým palivem považovaným za odpad je hloubkové geologické ukládání. Členské státy by při zachování své odpovědnosti za příslušné politiky v oblasti nakládání s vyhořelým palivem a nízko, středně a vysoce aktivním odpadem měly možnosti plánování a provádění jejich ukládání zahrnout do svých vnitrostátních politik. Jelikož realizace úložišť a související vývoj budou probíhat po mnoho desetiletí, mnoho programů uznává nutnost zachování pružnosti a přizpůsobivosti, například za účelem začlenění nových znalostí o podmínkách na daném místě nebo možného vývoje v oblasti daného systému uložení. Činnosti realizované v rámci technologické platformy pro provádění geologického ukládání radioaktivního odpadu by mohly v tomto směru usnadnit přístup k odborným znalostem a technologiím. Za tímto účelem lze jako vodítko při technickém vývoji systému uložení využít hledisko vratnosti a opětovného vyzvednutí odpadu coby operačních a konstrukčních kritérií. Tato kritéria by však neměla nahradit řádně konstruované úložiště mající udržitelný základ pro uzavření. Je nutné nalézt kompromis, neboť nakládání s radioaktivním odpadem a vyhořelým palivem je založeno na nejmodernějších poznatcích v oblasti vědy a technologií.
(24)
Každý členský stát by měl mít morální povinnost zabránit nepřiměřenému zatížení budoucích generací spojenému s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem, včetně radioaktivního odpadu, který vznikne po vyřazení stávajících jaderných zařízení z provozu. Provedením této směrnice členské státy prokážou, že přijaly přiměřená opatření ke splnění tohoto cíle.
(25)
Základní zásadou, znovu potvrzenou ve společné úmluvě, je konečná odpovědnost členských států za bezpečnost při nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem. Tato zásada vnitrostátní odpovědnosti spolu se zásadou primární odpovědnosti držitele povolení za bezpečnost při nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem pod dohledem příslušného vnitrostátního dozorného orgánu by měla být touto směrnicí podpořena a úloha a nezávislost příslušného dozorného orgánu posílena.
(26)
Má se za to, že používání radioaktivních zdrojů ze strany příslušného dozorného orgánu pro účely výkonu jeho úkolů spojených s dozorem neovlivňuje nezávislost tohoto orgánu.
(27)
Členské státy by měly zajistit, aby byly k dispozici náležité finanční prostředky pro nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem.
(28)
Členské státy by měly zavést vnitrostátní programy s cílem zajistit převedení politických rozhodnutí do jasných ustanovení pro včasné provádění všech fází nakládání s radioaktivním odpadem a vyhořelým palivem od jejich vzniku po jeho uložení. Tyto vnitrostátní programy by mohly mít formu jediného referenčního dokumentu nebo souboru dokumentů.
(29)
Má se za to, že vnitrostátní ujednání pro bezpečné nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem budou uplatňována prostřednictvím určitého právního, regulačního nebo organizačního nástroje, jehož volba spadá do pravomoci členských států.
(30)
Jednotlivé kroky při nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem spolu úzce souvisí. Rozhodnutí přijatá v jednom kroku mohou ovlivnit krok následující. Proto je třeba při vypracovávání vnitrostátního programu tyto vzájemné vztahy zohlednit.
(31)
Transparentnost je při nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem. Transparentnost by měla být zaručena tím, že se v souladu s vnitrostátními a mezinárodními závazky zajistí účinná informovanost veřejnosti a možnost zapojení všech zúčastněných stran, včetně místních orgánů a veřejnosti, do procesu rozhodování.
(32)
Proces rozhodování by bylo možné usnadnit a urychlit spoluprací mezi členskými státy a na mezinárodní úrovni, a to díky přístupu k odborným znalostem a technologiím.
(33)
Některé členské státy považují za potenciálně přínosnou, bezpečnou a nákladově efektivní alternativu sdílení zařízení pro nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem včetně úložišť, pokud bude založeno na dohodě mezi dotčenými členskými státy.
(34)
Dokumentace v rámci procesu rozhodování týkající se bezpečnosti by měla být úměrná úrovním rizika (odstupňovaný přístup) a měla by být základem pro rozhodnutí ohledně nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem. Umožnilo by to určit oblasti nejistoty, na něž je třeba se zaměřit při bezpečnostní analýze. Bezpečnostní rozhodnutí by měla vycházet ze zjištění bezpečnostní analýzy a z informací o důkladnosti a spolehlivosti této analýzy a z předpokladů v ní uvedených. Proces rozhodování by proto měl být založen na souboru argumentů a důkazů, jež mají prokázat, že v případě zařízení nebo činnosti, jež souvisí s nakládáním s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem, bylo dosaženo požadovaného standardu bezpečnosti. Pokud jde konkrétně o úložiště, dokumentace by měla napomoci pochopení těch hledisek, která mají vliv na bezpečnost systému úložiště, včetně přírodních (geologických) a inženýrských bariér, a na očekávaný rozvoj systému úložiště.
(35)
Povinnost provést a uplatňovat ustanovení této směrnice, pokud jde o vyhořelé palivo, by pro členský stát, který nemá žádné vyhořelé palivo, v nejbližší době je mít nebude, ani neprovádí nebo neplánuje činnosti související s vyhořelým palivem, byla nepřiměřená a zbytečná. Proto by tyto členské státy, dokud nepřijmou rozhodnutí o zahájení jakékoliv činnosti související s jaderným palivem, měly být osvobozeny od povinnosti provést a uplatňovat ustanovení této směrnice týkající se vyhořelého paliva.
(36)
Smlouva mezi vládou Republiky Slovinsko a vládou Chorvatské republiky upravující status a další právní vztahy, pokud jde o investování do jaderné elektrárny Krško, její využívání a vyřazování z provozu, upravuje společné vlastnictví jaderné elektrárny. Uvedená smlouva stanoví společnou odpovědnost za nakládání s radioaktivním odpadem a vyhořelým palivem a za jejich ukládání. Je proto třeba stanovit výjimky z určitých ustanovení této směrnice, aby se nebránilo plnému provádění uvedené dvoustranné smlouvy.
(37)
Tato směrnice sice uznává, že radiologická a neradiologická rizika spojená s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem by měla být zohledněna ve vnitrostátních rámcích, nezahrnuje však neradiologická rizika, která spadají do působnosti Smlouvy o fungování Evropské unie.
(38)
Zachování a další rozvíjení odborné způsobilosti a dovedností v oblasti nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem by jakožto nezbytný prvek zajištění vysoké úrovně bezpečnosti mělo být založeno na získávání poznatků prostřednictvím operačních zkušeností.
(39)
Vědecký výzkum a technologický rozvoj podpořené technickou spoluprací mezi zúčastněnými stranami může umožnit zlepšení při bezpečném nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem a může také přispět ke snížení rizika radiotoxicity vysoce radioaktivního odpadu.
(40)
Vzájemná hodnocení by mohla sloužit jako vynikající prostředek pro budování důvěry při nakládání s radioaktivním odpadem a vyhořelým palivem v Evropské unii s cílem rozvíjet a vyměňovat si zkušenosti a zajistit vysoké standardy bezpečnosti,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
KAPITOLA 1
OBLAST PŮSOBNOSTI, DEFINICE A OBECNÉ ZÁSADY
Článek 1
Předmět
1. Tato směrnice stanoví rámec Společenství pro zajištění odpovědného a bezpečného nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem s cílem zabránit nepřiměřenému zatížení budoucích generací.
2. Zajišťuje, aby členské státy přijaly vhodná vnitrostátní opatření pro zajištění vysoké úrovně bezpečnosti při nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem za účelem ochrany pracovníků a obyvatelstva před nebezpečím vyplývajícím z ionizujícího záření.
3. Zajišťuje nezbytnou informovanost a účast veřejnosti ve vztahu k nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem a současně řádně zohledňuje otázky bezpečnosti a chráněných obchodních informací.
4. Aniž je dotčena směrnice Rady 96/29/Euratom, doplňuje tato směrnice základní standardy, na něž odkazuje článek 30 Smlouvy o Euratomu s ohledem na bezpečnost vyhořelého paliva a radioaktivních odpadů.
Článek 2
Oblast působnosti
1. Tato směrnice se vztahuje na všechny fáze:
a)
nakládání s vyhořelým palivem, pokud toto vyhořelé palivo pochází z civilních činností;
b)
nakládání s radioaktivním odpadem od jeho vzniku po uložení, pokud tento radioaktivní odpad pochází z civilních činností.
2. Tato směrnice se nevztahuje na:
a)
odpad z těžebního průmyslu, který může být radioaktivní a který spadá do oblasti působnosti směrnice 2006/21/ES;
b)
povolené uvolňování materiálů do životního prostředí.
3. Ustanovení čl. 4 odst. 4 se nevztahuje na:
a)
navrácení nepoužívaných uzavřených zdrojů dodavateli nebo výrobci;
b)
přepravu vyhořelého paliva z výzkumných reaktorů do země, která paliva pro výzkumné reaktory dodává nebo vyrábí, a to s ohledem na platné mezinárodní dohody;
c)
odpad a vyhořelé palivo z jaderné elektrárny Krško, jedná-li se o přepravu mezi Slovinskem a Chorvatskem.
4. Touto směrnicí není dotčeno právo členského státu nebo podniku v tomto členském státě vrátit radioaktivní odpad po zpracování do země jeho původu, pokud:
a)
má být radioaktivní odpad přepraven do tohoto členského státu nebo podniku za účelem zpracování, nebo
b)
má být do tohoto členského státu nebo podniku přepraven jiný materiál za účelem získání radioaktivního odpadu.
Touto směrnicí není dotčeno právo členského státu nebo podniku v tomto členském státě, do kterého má být za účelem úpravy nebo přepracování přepraveno vyhořelé palivo, vrátit radioaktivní odpad získaný při úpravě nebo přepracování nebo dohodnutou náhradu do země původu.
Článek 3
Definice
Pro účely této směrnice se rozumí:
1)
„uzavřením“ dokončení všech činností určitou dobu po umístění vyhořelého paliva nebo radioaktivního odpadu do úložiště, včetně závěrečných technických úprav nebo jiných prací nutných k uvedení zařízení do stavu, který bude dlouhodobě bezpečný;
2)
„příslušným dozorným orgánem“ orgán nebo soustava orgánů, které byly v rámci členského státu určeny pro oblast dozoru nad bezpečností při nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem, jak je uvedeno v článku 6;
3)
„uložením“ umístění vyhořelého paliva nebo radioaktivního odpadu v zařízení bez úmyslu je znovu vyzvednout;
4)
„úložištěm“ všechna zařízení, jejichž primárním účelem je uložení radioaktivního odpadu;
5)
„povolením“ právní akt vydaný na základě pravomoci členského státu s cílem povolit činnosti související s nakládáním s vyhořelým palivem nebo radioaktivním odpadem nebo svěřit odpovědnost za umístění, projekt, výstavbu, uvedení do provozu, provoz, vyřazení z provozu nebo uzavření zařízení pro nakládání s vyhořelým palivem nebo zařízení pro nakládání s radioaktivním odpadem;
6)
„držitelem povolení“ právnická nebo fyzická osoba, která nese celkovou odpovědnost za činnosti nebo zařízení související s nakládáním s vyhořelým palivem nebo radioaktivním odpadem uvedené v povolení;
7)
„radioaktivním odpadem“ radioaktivní materiál v plynném, kapalném nebo pevném skupenství, jehož další využití členský stát nebo právnická nebo fyzická osoba, jejíž rozhodnutí členský stát schválil, nepředpokládá ani nezvažuje a který jako radioaktivní odpad podléhá dozoru příslušného dozorného orgánu v souladu s právním a regulačním rámcem členského státu;
8)
„nakládáním s radioaktivním odpadem“ všechny činnosti, které souvisí se shromažďováním, tříděním, zpracováním, úpravou, skladováním a ukládáním radioaktivních odpadů, s výjimkou přepravy mimo areál zařízení, ve kterém jsou tyto činnosti prováděny;
9)
„zařízením pro nakládání s radioaktivním odpadem“ všechna zařízení, jejichž primárním účelem je nakládání s radioaktivním odpadem;
10)
„přepracováním“ proces nebo činnost prováděné s cílem získat z vyhořelého paliva štěpný nebo množivý materiál pro další použití;
11)
„vyhořelým palivem“ jaderné palivo, které je vyzářené a bylo trvale vyjmuto z jádra reaktoru; vyhořelé palivo může být buď považováno za využitelný zdroj, který lze přepracovat, nebo je určeno k uložení, pokud je považováno za radioaktivní odpad;
12)
„nakládáním s vyhořelým palivem“ všechny činnosti, které souvisí se shromažďováním, skladováním, přepracováním nebo uložením vyhořelého paliva, s výjimkou přepravy mimo areál zařízení, ve kterém jsou tyto činnosti prováděny;
13)
„zařízením pro nakládání s vyhořelým palivem“ všechna zařízení, jejichž primárním účelem je nakládání s vyhořelým palivem;
14)
„skladováním“ přechovávání vyhořelého paliva nebo radioaktivního odpadu v zařízení s úmyslem je znovu vyzvednout.
Článek 4
Obecné zásady
1. Členské státy stanoví a udržují vnitrostátní politiky pro nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem. Aniž je dotčen čl. 2 odst. 3, má každý členský stát konečnou odpovědnost za nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem, jež v tomto státě vznikly.
2. Pokud jsou radioaktivní odpad nebo vyhořelé palivo zasílány do členského státu nebo třetí země ke zpracování nebo přepracování, má konečnou odpovědnost za bezpečné a zodpovědné uložení těchto materiálů, včetně veškerého odpadu vzniklého jako vedlejší produkt, i nadále ten členský stát nebo třetí země, z nichž byl radioaktivní odpad odeslán.
3. Vnitrostátní politiky jsou založeny na všech těchto zásadách:
a)
vznik radioaktivního odpadu je omezen na nejnižší možnou úroveň, a to ve smyslu jak aktivity, tak i objemu, pomocí vhodných konstrukčních opatření a postupů při provozu zařízení a jeho vyřazování z provozu, včetně recyklace a opětovného použití materiálů;
b)
je zohledněna vzájemná provázanost všech kroků během vzniku vyhořelého paliva a radioaktivního odpadu a nakládání s nimi;
c)
s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem se nakládá bezpečným způsobem, a to i v dlouhodobém měřítku za pomoci prvků pasivní bezpečnosti;
d)
opatření jsou prováděna za použití odstupňovaného přístupu;
e)
náklady spojené s nakládáním s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem nesou ti, kteří tyto materiály vytvořili;
f)
ve všech fázích nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem se použije proces rozhodování založený na důkazech a dokumentaci.
4. Radioaktivní odpad se uloží v tom členském státě, v němž vznikl, pokud v době jeho přepravy nevstoupí v platnost dohoda zohledňující kritéria stanovená Komisí v souladu s čl. 16 odst. 2 směrnice 2006/117/Euratom a uzavřená mezi dotčeným členským státem a jiným členským státem nebo třetí zemí za účelem využívání úložiště v jedné z těchto zemí.
Před uskutečněním přepravy do třetí země informuje vyvážející členský stát Komisi o obsahu takové dohody a přijme přiměřená opatření, aby zajistil, že:
a)
země určení uzavřela dohodu se Společenstvím týkající se nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem nebo je jednou ze stran Společné úmluvy o bezpečnosti při nakládání s vyhořelým palivem a o bezpečnosti při nakládání s radioaktivním odpadem (dále jen „společná úmluva“);
b)
země určení má programy pro nakládání s radioaktivním odpadem a jeho ukládání, jejichž cíle představují vysokou úroveň bezpečnosti a jsou rovnocenné cílům této směrnice; a
c)
úložiště v zemi určení je schváleným zařízením pro přepravovaný radioaktivní odpad, je v provozu již před uskutečněním přepravy a je řízeno v souladu s požadavky stanovenými programem této země určení pro nakládání s radioaktivním odpadem a jeho ukládání.
KAPITOLA 2
POVINNOSTI
Článek 5
Vnitrostátní rámec
1. Členské státy stanoví a udržují vnitrostátní legislativní, regulační a organizační rámec (dále jen „vnitrostátní rámec“) pro nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem, který vymezuje odpovědnost a zajišťuje koordinaci mezi příslušnými orgány. Vnitrostátní rámec stanoví všechny tyto prvky:
a)
vnitrostátní program provádění politiky pro nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem;
b)
vnitrostátní ujednání ohledně bezpečnosti při nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem. Stanovení způsobu přijímání těchto opatření a nástrojů pro jejich uplatňování spadá do pravomoci členských států;
c)
systém udělování povolení pro činnosti související s nakládáním s vyhořelým palivem nebo radioaktivním odpadem, pro příslušná zařízení nebo pro tyto činnosti i zařízení, včetně zákazu provádění těchto činností nebo provozu zařízení pro nakládání s vyhořelým palivem nebo radioaktivním odpadem bez povolení nebo zákazu provádění činnosti i provozu zařízení, který případně stanoví podmínky pro další řízení dané činnosti, daného zařízení nebo činnosti i zařízení;
d)
systém odpovídajících kontrol, systém řízení, dozorové kontroly, dokumentaci a podávání zpráv v souvislosti s činnostmi nebo zařízeními pro nakládání s radioaktivním odpadem a vyhořelým palivem nebo v souvislosti s těmito činnostmi a zařízeními, a to včetně vhodných opatření pro dobu po uzavření úložiště;
e)
donucovací opatření, včetně pozastavení činnosti a pozměnění, skončení platnosti nebo zrušení povolení spolu s případnými požadavky na alternativní řešení vedoucí ke zvýšení bezpečnosti;
f)
přidělení povinností orgánům zapojeným do jednotlivých fází nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem. Vnitrostátní rámec by měl zejména udělit primární odpovědnost za vyhořelé palivo a radioaktivní odpad těm, kteří toto palivo nebo odpad vytvořili, nebo, ve zvláštních případech, držiteli povolení, kterému byla tato odpovědnost svěřena příslušnými orgány;
g)
vnitrostátní požadavky na informovanost a účast veřejnosti;
h)
režim nebo režimy financování pro nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem v souladu s článkem 9.
2. Členské státy zajistí, aby byl vnitrostátní rámec případně zdokonalován, a to při zohlednění provozních zkušeností, poznatků získaných během procesu rozhodování uvedeného v čl. 4 odst. 3 písm. f) a vývoje příslušných technologií a výzkumu.
Článek 6
Příslušný dozorný orgán
1. Každý členský stát zřídí příslušný dozorný orgán v oblasti bezpečnosti při nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem a zajistí jeho činnost.
2. Členské státy zajistí, aby byl příslušný dozorný orgán funkčně oddělen od jiných subjektů nebo organizací činných v oblasti podpory či využívání jaderné energie nebo radioaktivních materiálů, včetně výroby elektrické energie a využívání radioizotopů, nebo v oblasti nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem s cílem zajistit, aby byl ve své dozorné funkci z hlediska nepřípustného vlivu skutečně nezávislý.
3. Členské státy zajistí, aby byly příslušnému dozornému orgánu svěřeny pravomoci a přiděleny lidské a finanční zdroje nezbytné k plnění jeho povinností v souvislosti s vnitrostátním rámcem podle čl. 5 odst. 1 písm. b), c), d) a e).
Článek 7
Držitelé povolení
1. Členské státy zajistí, aby prvotní odpovědnost za bezpečnost zařízení pro nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem nebo za bezpečnost souvisejících činností měl držitel povolení. Tato odpovědnost není převoditelná.
2. Členské státy zajistí, aby zavedený vnitrostátní rámec od držitelů povolení vyžadoval, aby pod regulační kontrolou příslušného regulačního orgánu pravidelně posuzovali, ověřovali a v přiměřeně dosažitelné míře průběžně zlepšovali bezpečnost jejich zařízení pro nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem nebo příslušných činností systematickým a ověřitelným způsobem. Tohoto cíle bude dosaženo prostřednictvím vhodné bezpečnostní analýzy a dalších argumentů a důkazů.
3. V rámci udělování povolení pro zařízení nebo činnost se prokazování bezpečnosti vztahuje na přípravu a provádění této činnosti a na vývoj, provoz a vyřazení tohoto zařízení z provozu nebo na uzavření úložiště, jakož i na období po uzavření úložiště. Rozsah prokazování bezpečnosti je úměrný složitosti operace a závažnosti nebezpečí, které radioaktivní odpad a vyhořelé palivo, jakož i zařízení nebo činnost představuje. Proces udělování povolení přispěje k bezpečnosti zařízení nebo činnosti za běžných provozních podmínek, při předpokládaných provozních událostech a projektových nehodách. Poskytne požadovanou jistotu ohledně bezpečnosti zařízení nebo činnosti. Jsou zavedena opatření pro předcházení haváriím a zmírňování jejich následků, včetně ověření fyzických bariér a administrativních ochranných postupů ze strany držitele oprávnění, které by musely selhat, aby pracovníci a obyvatelstvo byli významně ohroženi ionizujícím zářením. Tímto přístupem dojde k určení a omezení nejistot.
4. Členské státy zajistí, aby vnitrostátní rámec od držitelů povolení vyžadoval zavedení a provádění integrovaných systémů řízení, včetně zabezpečení jakosti, ve kterých je patřičně upřednostněn celý proces nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem a které jsou pravidelně ověřovány příslušným dozorným orgánem.
5. Členské státy zajistí, aby vnitrostátní rámec od držitelů povolení vyžadoval, aby pro splnění svých povinností souvisejících s bezpečností při nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem stanovených v odstavcích 1 až 4 zajistili a udržovali odpovídající finanční a lidské zdroje.
Článek 8
Odborná způsobilost a dovednosti
Členské státy zajistí, aby vnitrostátní rámec vyžadoval od všech stran ujednání týkající se vzdělávání a odborné přípravy jejich zaměstnanců, jakož i činností v oblasti výzkumu a vývoje, které vyhovují potřebám vnitrostátního programu pro nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem, za účelem získávání, zachovávání a dalšího rozvoje nezbytné odborné způsobilosti a dovedností.
Článek 9
Finanční zdroje
Členské státy zajistí, aby vnitrostátní rámec vyžadoval dostupnost přiměřených finančních zdrojů, budou-li potřeba pro provádění vnitrostátních programů uvedených v článku 11, zejména pro nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem, a to při řádném zohlednění odpovědnosti těch, kteří vyhořelé palivo a radioaktivní odpad vytvořili.
Článek 10
Transparentnost
1. Členské státy zajistí, aby nezbytné informace týkající se nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem byly dostupné pracovníkům a široké veřejnosti. V rámci této povinnosti musí být zajištěno, aby příslušný dozorný orgán informoval veřejnost v oblasti své působnosti. Informace se veřejnosti zpřístupní v souladu s vnitrostátními právními předpisy a mezinárodními závazky a za podmínky, že to neohrozí jiné zájmy, například bezpečnostní, které byly uznány v rámci vnitrostátních právních předpisů nebo mezinárodních závazků.
2. Členské státy zajistí, aby veřejnost měla v souladu s vnitrostátními právními předpisy a mezinárodními závazky potřebnou příležitost účinně se účastnit procesu rozhodování týkajícího se nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem.
Článek 11
Vnitrostátní programy
1. Každý členský stát zajistí provádění svého vnitrostátního programu pro nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem (dále jen „vnitrostátní program“), který se vztahuje na všechny druhy vyhořelého paliva a radioaktivního odpadu spadající do jeho pravomoci a na všechny fáze nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem od jejich vzniku po uložení.
2. Každý členský stát pravidelně přezkoumává a aktualizuje svůj vnitrostátní program, přičemž náležitě zohledňuje vědeckotechnický pokrok a doporučení, získané zkušenosti a osvědčené postupy vyplývající ze vzájemných hodnocení.
Článek 12
Obsah vnitrostátních programů
1. Vnitrostátní programy stanoví způsob, jakým členské státy hodlají za účelem splnění cílů této směrnice provádět vnitrostátní politiky podle článku 4 pro odpovědné a bezpečné nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem, a zahrnují všechny tyto prvky:
a)
celkové cíle vnitrostátní politiky členských států, pokud jde o nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem;
b)
významné mezníky a jasné časové harmonogramy pro dosažení těchto mezníků vzhledem k všeobecným cílům vnitrostátních programů;
c)
inventář veškerého vyhořelého paliva a radioaktivního odpadu a odhad budoucích množství, včetně odpadu vzniklého při vyřazování zařízení z provozu, který jasně uvádí umístění a množství radioaktivního odpadu a vyhořelého paliva v souladu s odpovídající klasifikací radioaktivního odpadu;
d)
koncepce nebo plány a technická řešení pro nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem od jejich vzniku po uložení;
e)
koncepce nebo plány pro fázi životnosti úložiště po jeho uzavření, včetně doby, po kterou budou zachovány odpovídající kontroly, a způsobů dlouhodobého uchování znalostí o úložišti;
f)
činnosti výzkumu, vývoje a prokazování, které jsou nutné k provádění řešení pro nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem;
g)
povinnost v souvislosti s prováděním vnitrostátního programu a klíčové ukazatele výkonnosti pro sledování pokroku při provádění;
h)
posouzení nákladů na vnitrostátní program a podklady a hypotézy pro toto posouzení, které musí obsahovat i časový profil;
i)
platný režim či režimy financování;
j)
politiku či proces transparentnosti podle článku 10;
k)
případnou dohodu či dohody uzavřené s některým členským státem nebo třetí zemí ohledně nakládání s vyhořelým palivem nebo radioaktivním odpadem, včetně využívání úložišť.
2. Vnitrostátní program a vnitrostátní politika mohou být obsaženy v jediném dokumentu nebo v souboru dokumentů.
Článek 13
Oznámení
1. Členské státy oznamují Komisi své vnitrostátní programy a jejich následné významné změny.
2. Komise může do šesti měsíců po oznámení požádat o vyjasnění nebo vyjádřit svůj názor na to, zda je obsah vnitrostátních programů v souladu s článkem 12.
3. Do šesti měsíců od obdržení reakce Komise poskytnou členské státy požadované vysvětlení nebo Komisi informují o jakékoli revizi vnitrostátního programu.
4. Při rozhodování o poskytnutí finanční nebo technické pomoci Společenství pro zařízení nebo činnosti související s nakládáním s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem zohlední Komise vysvětlení poskytnutá členskými státy a pokrok při provádění jejich vnitrostátních programů.
Článek 14
Podávání zpráv
1. Poprvé do 23. srpna 2015 a poté každé tři roky předkládají členské státy Komisi zprávu o provádění této směrnice, přičemž využívají přezkum a podávání zpráv podle společné úmluvy.
2. Komise na základě zpráv členských států předloží Evropskému parlamentu a Radě:
a)
zprávu o pokroku v provádění této směrnice a
b)
inventář radioaktivního odpadu a vyhořelého paliva, které se nachází na území Společenství, a výhled do budoucna.
3. Členské státy pravidelně, a to alespoň jednou za deset let, zajistí provedení vlastního posouzení vnitrostátního rámce, příslušného dozorného orgánu, vnitrostátního programu a jeho provádění a vyzvou k provedení mezinárodního vzájemného hodnocení vnitrostátního rámce, příslušného dozorného orgánu nebo vnitrostátního programu s cílem zajistit, aby při nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem byly zajištěny vysoké standardy bezpečnosti. Výsledky všech vzájemných hodnocení se oznámí Komisi a ostatním členským státům a mohou být zveřejněny, pokud to není v rozporu s bezpečností a chráněnými obchodními informacemi.
KAPITOLA 3
ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 15
Provedení
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 23. srpna 2015. Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tyto předpisy přijaté členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení. Způsob odkazu si stanoví členské státy.
2. Povinnost provést ustanovení této směrnice týkající se vyhořelého paliva se nevztahuje na Dánsko, Estonsko, Irsko, Lotyšsko, Lucembursko, Kypr a Maltu, pokud se nerozhodnou vyvíjet činnost související s jaderným palivem.
3. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice, a veškeré jejich následné změny.
4. Členské státy oznámí Komisi poprvé obsah svého vnitrostátního programu zahrnujícího všechny body uvedené v článku 12 co nejdříve, nejpozději však do 23. srpna 2015.
Článek 16
Vstup v platnost
Tato směrnice vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Článek 17
Určení
Tato směrnice je určena členským státům.
V Bruselu dne 19. července 2011.
NEUVOSTON DIREKTIIVI 2011/70/EURATOM,
annettu 19 päivänä heinäkuuta 2011,
yhteisön kehyksen perustamisesta käytetyn ydinpolttoaineen ja radioaktiivisen jätteen vastuullista ja turvallista huoltoa varten
EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka
ottaa huomioon Euroopan atomienergiayhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 31 ja 32 artiklan,
ottaa huomioon Euroopan komission ehdotuksen, jonka komissio on laatinut saatuaan lausunnon asiantuntijaryhmältä, jonka tieteellis-tekninen komitea on nimennyt jäsenvaltioiden tieteellisten asiantuntijoiden keskuudesta,
ottaa huomioon Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunnon (1),
ottaa huomioon Euroopan parlamentin lausunnon (2),
sekä katsoo seuraavaa:
(1)
Euroopan atomienergiayhteisön perustamissopimuksen, jäljempänä ’Euratomin perustamissopimus’, 2 artiklan b alakohdassa määrätään, että on laadittava yhtenäiset turvallisuusmääräykset väestön ja työntekijöiden terveyden suojelemiseksi.
(2)
Euratomin perustamissopimuksen 30 artiklassa määrätään, että on vahvistettava perusnormit väestön ja työntekijöiden terveyden suojelemiseksi ionisoivan säteilyn aiheuttamilta vaaroilta.
(3)
Euratomin perustamissopimuksen 37 artiklassa määrätään, että jäsenvaltioiden on toimitettava komissiolle yleiset tiedot radioaktiivisen jätteen hävittämistä koskevista suunnitelmista.
(4)
Perusnormit työntekijöiden ja väestön terveyden suojelemiseksi ionisoivasta säteilystä aiheutuvilta vaaroilta vahvistetaan neuvoston direktiivissä 96/29/Euratom (3). Kyseistä direktiiviä on täydennetty erityislainsäädännöllä.
(5)
Euroopan unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan Euratomin perustamissopimuksen terveyden suojelua koskevan III luvun määräykset muodostavat yhdenmukaisen kokonaisuuden, jossa komissiolle annetaan suhteellisen laaja toimivalta suojella väestöä ja ympäristöä radioaktiivisen saastumisen vaaroilta (4).
(6)
Yhteisön järjestelyistä nopeaksi tietojenvaihdoksi säteilyhätätilanteen yhteydessä 14 päivänä joulukuuta 1987 tehdyllä neuvoston päätöksellä 87/600/Euratom (5) säädettiin tiedoksi antamista ja tietojen toimittamista koskevasta kehyksestä, jota jäsenvaltioiden on käytettävä suojellakseen väestöä säteilyhätätilanteen sattuessa. Säteilyhätätilanteessa tarvittavia suojelutoimenpiteitä ja noudatettavia ohjeita koskevien tietojen antamisesta väestölle 27 päivänä marraskuuta 1989 annetulla neuvoston direktiivillä 89/618/Euratom (6) jäsenvaltioille on asetettu velvoitteita, jotka koskevat tietojen antamista väestölle säteilyhätätilanteessa.
(7)
Neuvoston direktiivissä 2003/122/Euratom (7) säädetään korkea-aktiivisten radioaktiivista ainetta sisältävien umpilähteiden ja isännättömien lähteiden valvonnasta, mukaan lukien käytöstä poistetut lähteet. Käytetyn ydinpolttoaineen ja radioaktiivisen jätteen huollon turvallisuutta koskevan yleissopimuksen, jäljempänä ’yleissopimus’, ja radioaktiivisten lähteiden turvallisuutta ja varmuutta koskevien Kansainvälisen atomienergiajärjestön (IAEA) käytännesääntöjen sekä nykyisten teollisuuden käytäntöjen mukaisesti käytöstä poistetut umpilähteet voidaan käyttää uudelleen, kierrättää tai loppusijoittaa. Useissa tapauksissa tämä edellyttää lähteen palauttamista tai lähteen sisältävän laitteen palauttamista toimittajalle tai valmistajalle, jotta se voidaan kelpoistaa uudelleen käytettäväksi tai käsitellä.
(8)
Kaivannaisteollisuuden jätehuollosta 15 päivänä maaliskuuta 2006 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2006/21/EY (8) soveltamisalaan kuuluu kaivannaisteollisuuden mahdollisesti radioaktiivisen jätteen huolto lukuun ottamatta radioaktiivisuuteen liittyviä erityisnäkökohtia, jotka kuuluvat Euratomin perustamissopimuksen soveltamisalaan.
(9)
Neuvoston direktiivillä 2006/117/Euratom (9) perustetaan Euroopan atomienergiayhteisön, jäljempänä ’yhteisö’, järjestelmä radioaktiivisen jätteen ja käytetyn ydinpolttoaineen rajat ylittävien siirtojen valvontaa ja tarkkailua varten. Mainittua direktiiviä on täydennetty kolmansiin maihin suuntautuvaan radioaktiivisen jätteen ja käytetyn ydinpolttoaineen vientiin sovellettavista arviointiperusteista 4 päivänä joulukuuta 2008 annetulla komission suosituksella 2008/956/Euratom (10).
(10)
Ydinlaitosten ydinturvallisuutta koskevan yhteisön kehyksen perustamisesta 25 päivänä kesäkuuta 2009 annetussa neuvoston direktiivissä 2009/71/Euratom (11) jäsenvaltioille asetetaan velvollisuus luoda ydinturvallisuutta koskeva kansallinen kehys ja pitää sitä yllä. Vaikka mainittu direktiivi koskee pääasiassa ydinlaitosten ydinturvallisuutta, siinä todetaan, että on myös tärkeää varmistaa käytetyn ydinpolttoaineen ja radioaktiivisen jätteen turvallinen huolto, myös varastointi- ja loppusijoituslaitoksissa. Näin ollen näihin laitoksiin, joita käsitellään sekä direktiivissä 2009/71/Euratom että tässä direktiivissä, ei saisi kohdistaa suhteettomia tai tarpeettomia velvoitteita etenkään raportoinnin osalta.
(11)
Yleisön osallistumisesta tiettyjen ympäristöä koskevien suunnitelmien ja ohjelmien laatimiseen 26 päivänä toukokuuta 2003 annettua Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviä 2003/35/EY (12) sovelletaan tiettyihin suunnitelmiin ja ohjelmiin, jotka kuuluvat tiettyjen suunnitelmien ja ohjelmien ympäristövaikutusten arvioinnista 27 päivänä kesäkuuta 2001 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2001/42/EY (13) soveltamisalaan.
(12)
Ydinlaitosten käytöstäpoistoon sekä käytetyn polttoaineen ja radioaktiivisen jätteen huoltoon tarkoitettujen varojen hallinnoinnista 24 päivänä lokakuuta 2006 annetussa komission suosituksessa 2006/851/Euratom (14) keskitytään rahoituksen riittävyyteen, varmuuteen ja avoimuuteen sen varmistamiseksi, että varoja käytetään ainoastaan suunniteltuihin tarkoituksiin.
(13)
Liettuan, Slovakian ja Bulgarian Euroopan unioniin liittymisen erityisten ehtojen nojalla, joiden mukaan tiettyjä ydinvoimalaitoksia oli suljettava aikaistetusti, yhteisö on osallistunut varojen keräämiseen ja antaa rahoitustukea tietyin edellytyksin eri käytöstäpoistohankkeille, mukaan lukien radioaktiivisen jätteen ja käytetyn ydinpolttoaineen huolto.
(14)
IAEA:n johdolla tehty yleissopimus on luonteeltaan suositteleva väline, jonka tavoitteena on saavuttaa ja ylläpitää käytetyn ydinpolttoaineen ja radioaktiivisen jätteen huollossa maailmanlaajuisesti korkea turvallisuustaso kehittämällä kansallisia toimenpiteitä ja kansainvälistä yhteistyötä.
(15)
Jotkin jäsenvaltiot ovat jo osallistuneet ja aikovat edelleen osallistua Yhdysvaltojen ja Venäjän johtamaan ohjelmaan nimeltä uhkien vähentämiseen pyrkivä maailmanlaajuinen aloite toimittamalla tutkimusreaktorien käytetyn ydinpolttoaineen Amerikan yhdysvaltoihin ja Venäjän federaatioon.
(16)
IAEA saattoi vuonna 2006 normien rakenteen ajan tasalle ja julkaisi yleiset turvallisuusperiaatteet, joille yhteisö, Taloudellisen yhteistyön ja kehityksen järjestö/ydinenergiajärjestö ja muut kansainväliset järjestöt ovat antaneet tukensa. Yleisten turvallisuusperiaatteiden soveltaminen helpottaa kansainvälisten turvallisuusnormien soveltamista ja yhdenmukaistaa eri valtioiden järjestelyjä.
(17)
Neuvosto esitti 8 päivänä toukokuuta 2007 antamissaan ydinturvallisuutta ja käytetyn ydinpolttoaineen ja radioaktiivisen jätteen turvallista huoltoa koskevissa päätelmissä korkean tason työryhmän perustamista EU:n tasolla, ja tämän seurauksena perustettiin ydinturvallisuutta ja ydinjätehuoltoa käsittelevän eurooppalaisen korkean tason asiantuntijaryhmän perustamisesta 17 päivänä heinäkuuta 2007 tehdyllä komission päätöksellä 2007/530/Euratom (15) Euroopan ydinturvallisuusviranomaisten ryhmä (ENSREG), jonka tehtävänä on edistää käytetyn ydinpolttoaineen ja radioaktiivisen jätteen huoltoa koskevien yhteisön tavoitteiden saavuttamista. ENSREGin päätelmät ja suositukset otettiin huomioon käytetyn ydinpolttoaineen ja radioaktiivisen jätteen huollosta 16 päivänä joulukuuta 2008 annetussa neuvoston päätöslauselmassa sekä Euroopan ydinturvallisuusviranomaisten ryhmän raportista 10 päivänä marraskuuta 2009 annetuissa neuvoston päätelmissä.
(18)
Euroopan parlamentti hyväksyi 10 päivänä toukokuuta 2007 päätöslauselman ”Euratomin toiminnan arviointi - 50 vuotta eurooppalaista ydinenergiapolitiikkaa”, jossa se peräänkuulutti yhdenmukaistettuja normeja radioaktiivisen jätteen huollon alalla ja pyysi komissiota tarkastelemaan uudelleen tämän tekemiä lainsäädäntöehdotuksia koskevia luonnoksia ja antamaan uuden ehdotuksen radioaktiivisen jätteen huoltoa koskevaksi direktiiviksi.
(19)
Vaikka jokaisella jäsenvaltiolla on oikeus päättää itse omasta energialähteiden valinnastaan, kaikki jäsenvaltiot tuottavat radioaktiivista jätettä voimantuotannossa tai teollisuus- ja maataloustoiminnassa, lääketieteeseen ja tutkimukseen liittyvässä toiminnassa tai ydinlaitosten käytöstäpoistossa taikka säteilysuojelullisissa kunnostustoimissa ja interventioissa.
(20)
Ydinreaktorien toiminnasta syntyy käytettyä ydinpolttoainetta. Jokaisella jäsenvaltiolla on oikeus määritellä oma polttoainekiertoa koskeva toimintamallinsa. Käytettyä ydinpolttoainetta voidaan pitää joko käyttökelpoisena resurssina, joka soveltuu jälleenkäsiteltäväksi, tai radioaktiivisena jätteenä, joka loppusijoitetaan suoraan. Riippumatta siitä, mikä vaihtoehto valitaan, olisi otettava huomioon jälleenkäsittelyssä erotetun korkea-aktiivisen jätteen tai jätteeksi katsotun käytetyn ydinpolttoaineen loppusijoitus.
(21)
Radioaktiivinen jäte, mukaan lukien jätteeksi katsottu käytetty ydinpolttoaine, edellyttää sitä, että sen leviäminen estetään ja että se eristetään ihmisistä ja elinympäristöstä pitkäksi ajaksi. Sen erityisluonne eli radionuklidipitoisuus vaatii järjestelyjä ihmisten terveyden ja ympäristön suojelemiseksi ionisoivan säteilyn aiheuttamilta vaaroilta, kuten loppusijoitusta asianmukaisiin laitoksiin viimeisenä vaiheena. Radioaktiivisen jätteen varastointi, mukaan lukien pitkäaikainen varastointi, on väliaikainen ratkaisu eikä vaihtoehto loppusijoitukselle.
(22)
Näitä järjestelyjä olisi tuettava kansallisella radioaktiivisten jätteiden luokittelujärjestelmällä ottaen kaikilta osin huomioon radioaktiivisen jätteen yksittäiset tyypit ja ominaisuudet.
(23)
Matala- ja keskiaktiivisen jätteen tyypillinen loppusijoituskonsepti on loppusijoitus maanpinnan läheisyyteen. On yleisesti hyväksytty teknisellä tasolla, että geologinen loppusijoitus syvälle maaperään on tällä hetkellä turvallisin ja kestävin vaihtoehto korkea-aktiivisen jätteen ja jätteeksi katsotun käytetyn ydinpolttoaineen huollon viimeiseksi vaiheeksi. Jäsenvaltioilla on vastuu käytetyn ydinpolttoaineensa sekä matala-, keski- ja korkea-aktiivisen radioaktiivisen jätteensä huoltoa koskevista politiikoistaan, ja niiden olisi sisällytettävä loppusijoitusvaihtoehtojen suunnittelu ja toteuttaminen kansallisiin politiikkoihinsa. Koska loppusijoituslaitoksen toteuttaminen ja kehittäminen tapahtuu usean vuosikymmenen aikana, useissa ohjelmissa todetaan tarve pysyä joustavana ja mukautuvana, jotta esimerkiksi voidaan ottaa huomioon uusi tietämys paikan olosuhteista tai loppusijoitusjärjestelmän mahdollinen kehittyminen. Radioaktiivisen jätteen geologista loppusijoitusta käsittelevän teknologiayhteisön (Implementing Geological Disposal of Radioactive Waste Technology Platform (IGD-TP)) piirissä toteutettavat toimet voisivat helpottaa asiantuntemuksen ja teknologian hyödyntämistä tältä osin. Tätä varten mahdollisuutta loppusijoitustoimien peruuttamiseen ja mahdollisuutta jätteiden palauttamiseen voidaan käyttää käyttötapaa ja suunnittelua koskevina kriteereinä loppusijoitusjärjestelmän teknisen kehityksen ohjaamiseksi. Nämä kriteerit eivät kuitenkaan saisi korvata loppusijoituslaitoksen hyvää suunnittelua ja sen sulkemista silloin, kun siihen on perustellut syyt. Tarvitaan kompromissiratkaisu, koska radioaktiivisen jätteen ja käytetyn ydinpolttoaineen huolto perustuu tieteen ja teknologian viimeisimpään kehitykseen.
(24)
Kullakin jäsenvaltiolla olisi oltava eettinen velvollisuus välttää sitä, että tuleville sukupolville jätetään kohtuuton rasite käytetystä ydinpolttoaineesta ja radioaktiivisesta jätteestä, olemassa olevien ydinlaitosten käytöstä poistamisesta syntyvä radioaktiivinen jäte mukaan lukien. Panemalla tämän direktiivin täytäntöön jäsenvaltiot osoittavat, että ne ovat toteuttaneet kohtuulliset toimet sen varmistamiseksi, että tämä tavoite saavutetaan.
(25)
Jäsenvaltioiden perimmäinen vastuu käytetyn ydinpolttoaineen ja radioaktiivisen jätteen turvallisesta huollosta on perusperiaate, joka on vahvistettu yleissopimuksessa. Tätä kansallisen vastuun periaatetta sekä periaatetta, jonka mukaan luvanhaltijalla on ensisijainen vastuu käytetyn ydinpolttoaineen ja radioaktiivisen jätteen turvallisesta huollosta toimivaltaisen valvontaviranomaisensa valvonnassa, olisi korostettava, ja toimivaltaisen valvontaviranomaisen asemaa ja riippumattomuutta olisi vahvistettava tällä direktiivillä.
(26)
Se, että toimivaltainen valvontaviranomainen käyttää radioaktiivisia lähteitä valvontatehtäviensä suorittamiseksi, ei vaikuta sen riippumattomuuteen.
(27)
Jäsenvaltioiden olisi varmistettava, että käytetyn ydinpolttoaineen ja radioaktiivisen jätteen huoltoon on käytettävissä asianmukainen rahoitus.
(28)
Jäsenvaltioiden olisi laadittava kansalliset ohjelmat, joilla varmistetaan poliittisten päätösten muuttaminen selkeiksi säännöksiksi siten, että käytetyn ydinpolttoaineen ja radioaktiivisen jätteen huollon kaikki vaiheet jätteen syntymisestä sen loppusijoitukseen saakka voidaan toteuttaa ajallaan. Tällaisten kansallisten ohjelmien olisi voitava olla joko yhden viiteasiakirjan tai useasta asiakirjasta muodostuvan kokonaisuuden muodossa.
(29)
Kansallisia järjestelyjä käytetyn ydinpolttoaineen ja radioaktiivisen jätteen turvallista huoltoa varten sovelletaan jonkin oikeudellisen välineen, sääntelyvälineen tai organisatorisen välineen avulla, jonka valinta kuuluu jäsenvaltioiden toimivaltaan.
(30)
Käytetyn ydinpolttoaineen ja radioaktiivisen jätteen huollon eri vaiheet liittyvät läheisesti toisiinsa. Yhdessä vaiheessa tehdyt päätökset voivat vaikuttaa seuraavaan vaiheeseen. Siksi tällaiset riippuvuussuhteet olisi otettava huomioon kansallisia ohjelmia laadittaessa.
(31)
Avoimuus on tärkeää käytetyn ydinpolttoaineen ja radioaktiivisen jätteen huollossa. Avoimuus olisi toteutettava varmistamalla toimiva yleisötiedotus ja kaikkien asianomaisten sidosryhmien, paikallisviranomaiset ja yleisö mukaan lukien, mahdollisuudet osallistua päätöksentekoprosesseihin kansallisten ja kansainvälisten velvoitteiden mukaisesti.
(32)
Jäsenvaltioiden välinen ja kansainvälinen yhteistyö voisi helpottaa ja nopeuttaa päätöksentekoa tarjoamalla käyttöön asiantuntemusta ja teknologiaa.
(33)
Eräät jäsenvaltiot katsovat, että käytetyn ydinpolttoaineen ja radioaktiivisen jätteen huoltoon liittyvien laitosten, myös loppusijoituslaitosten, jakaminen voisi olla hyödyllinen, turvallinen ja kustannustehokas vaihtoehto, jos se perustuu kyseisten jäsenvaltioiden väliseen sopimukseen.
(34)
Turvallisuuteen liittyvän päätöksentekoprosessin dokumentoinnin olisi oltava oikeassa suhteessa riskin tasoihin (porrastettu lähestymistapa), ja sen olisi tarjottava perusta käytetyn ydinpolttoaineen ja radioaktiivisen jätteen huoltoa koskeville päätöksille. Tämän olisi mahdollistettava sellaisten epävarmuusalueiden määrittäminen, joihin olisi kiinnitettävä huomiota turvallisuusarvioinnissa. Turvallisuuspäätösten olisi perustuttava turvallisuusarvioinnin tuloksiin sekä tietoihin kyseisen arvioinnin varmuudesta ja luotettavuudesta ja siinä tehtyihin oletuksiin. Päätöksentekoprosessin olisi tämän vuoksi perustuttava sellaisiin koottuihin argumentteihin ja todisteisiin, joilla pyritään osoittamaan, että käytetyn ydinpolttoaineen ja radioaktiivisen jätteen huoltoon liittyvän laitoksen tai toiminnan vaadittu turvallisuustaso saavutetaan. Kun kyseessä on loppusijoituslaitos, dokumentoinnin olisi parannettava tietämystä loppusijoitusjärjestelmän turvallisuuteen vaikuttavista näkökohdista, mukaan lukien luonnolliset (geologiset) ja rakennetut vapautumisesteet, ja loppusijoitusjärjestelmän odotettavissa olevasta kehityksestä ajan myötä.
(35)
Jäsenvaltioon, jolla ei ole käytettyä ydinpolttoainetta ja jolla ei ole välittömiä näkymiä siitä, että sillä tulee olemaan käytettyä ydinpolttoainetta, ja jolla ei ole käytettyä ydinpolttoainetta koskevaa olemassa olevaa tai suunniteltua toimintaa, kohdistuisi suhteeton ja tarpeeton velvoite, jos sen pitäisi saattaa osaksi kansallista lainsäädäntöä ja panna täytäntöön käytettyä ydinpolttoainetta koskevat tämän direktiivin säännökset. Näin ollen tällaiset jäsenvaltiot olisi vapautettava velvoitteesta saattaa osaksi kansallista lainsäädäntöä ja panna täytäntöön käytettyä ydinpolttoainetta koskevat tämän direktiivin säännökset, niin kauan kuin ne eivät tee päätöstä kehittää mitään ydinpolttoaineeseen liittyvää toimintaa.
(36)
Krškon ydinvoimalan aseman sääntelystä ja muista kyseisen voimalan investointeja, käyttöä ja käytöstäpoistoa koskevista oikeussuhteista tehtyä Slovenian tasavallan hallituksen ja Kroatian tasavallan hallituksen sopimusta sovelletaan ydinvoimalan yhteisomistukseen. Kyseisessä sopimuksessa määrätään, että vastuu radioaktiivisen jätteen ja käytetyn ydinpolttoaineen huollosta ja loppusijoituksesta on jaettava. Tästä syystä olisi säädettävä poikkeuksesta tämän direktiivin tiettyihin säännöksiin, jotta ei estettäisi mainitun kahdenvälisen sopimuksen täytäntöönpanoa kokonaisuudessaan.
(37)
Tässä direktiivissä tunnustetaan, että kansallisessa kehyksessä olisi otettava huomioon käytettyyn ydinpolttoaineeseen ja radioaktiiviseen jätteeseen liittyvät säteilyvaarat ja muut kuin säteilyvaarat, mutta sitä ei sovelleta muihin kuin säteilyvaaroihin, sillä ne kuuluvat Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen soveltamisalaan.
(38)
Käytetyn ydinpolttoaineen ja radioaktiivisen jätteen huoltoon liittyvän asiantuntemuksen ja taitojen ylläpitäminen ja kehittäminen edelleen on olennainen osa korkean turvallisuustason varmistamista, ja sen olisi perustuttava käytännön kokemuksen kautta oppimiseen.
(39)
Tieteellinen tutkimus ja teknologian kehittäminen tuettuina toimijoiden välisellä teknisellä yhteistyöllä voivat avata näkymiä käytetyn ydinpolttoaineen ja radioaktiivisen jätteen turvallisen huollon parantamiseksi sekä edistää korkea-aktiivisen jätteen säteilymyrkyllisyyden riskin vähentämistä.
(40)
Vertaisarviointi voisi olla erinomainen tapa rakentaa luottamusta käytetyn ydinpolttoaineen ja radioaktiivisen jätteen huoltoon Euroopan unionissa, ja niiden avulla voitaisiin lisätä ja vaihtaa kokemuksia ja varmistaa korkea vaatimustaso,
ON HYVÄKSYNYT TÄMÄN DIREKTIIVIN:
1 LUKU
SOVELTAMISALA, MÄÄRITELMÄT JA YLEISET PERIAATTEET
1 artikla
Kohde
1. Tällä direktiivillä perustetaan yhteisön kehys käytetyn ydinpolttoaineen ja radioaktiivisen jätteen vastuullisen ja turvallisen huollon varmistamiseksi, jotta vältetään kohtuuttomien rasitteiden jättäminen tuleville sukupolville.
2. Sillä varmistetaan, että jäsenvaltiot huolehtivat asianmukaisista kansallisista järjestelyistä, joilla turvataan käytetyn ydinpolttoaineen ja radioaktiivisen jätteen huollon korkea turvallisuustaso työntekijöiden ja väestön suojelemiseksi ionisoivan säteilyn aiheuttamilta vaaroilta.
3. Sillä varmistetaan käytetyn ydinpolttoaineen ja radioaktiivisen jätteen huoltoon liittyvä tarvittava yleisötiedotus ja yleisön osallistuminen samalla kun otetaan asianmukaisesti huomioon turvallisuutta koskeviin ja luottamuksellisiin tietoihin liittyvät kysymykset.
4. Tällä direktiivillä täydennetään Euratomin perustamissopimuksen 30 artiklassa tarkoitettuja perusnormeja käytetyn ydinpolttoaineen ja radioaktiivisen jätteen turvallisuuden osalta, sanotun kuitenkaan rajoittamatta direktiivin 96/29/Euratom soveltamista.
2 artikla
Soveltamisala
1. Tätä direktiiviä sovelletaan seuraavien toimintojen kaikkiin vaiheisiin:
a)
käytetyn ydinpolttoaineen huolto, kun käytetty ydinpolttoaine syntyy siviilitoiminnoista;
b)
radioaktiivisen jätteen huolto jätteen syntymisestä sen loppusijoitukseen, kun radioaktiivinen jäte syntyy siviilitoiminnoista.
2. Tätä direktiiviä ei sovelleta
a)
kaivannaisteollisuuden mahdollisesti radioaktiivisiin jätteisiin, jotka kuuluvat direktiivin 2006/21/EY soveltamisalaan;
b)
hyväksyttyihin päästöihin.
3. Tämän direktiivin 4 artiklan 4 kohtaa ei sovelleta
a)
käytöstä poistettujen umpilähteiden palauttamiseen toimittajalle tai valmistajalle;
b)
tutkimusreaktorien käytetyn ydinpolttoaineen siirtoihin maahan, josta tutkimusreaktorien polttoaineita toimitetaan tai jossa ne valmistetaan, ottaen huomioon sovellettavat kansainväliset sopimukset;
c)
olemassa olevan Krškon ydinvoimalan jätteeseen ja käytettyyn ydinpolttoaineeseen, kun on kyse Slovenian ja Kroatian välisistä siirroista.
4. Tämä direktiivi ei vaikuta jäsenvaltion tai kyseisessä jäsenvaltiossa olevan yrityksen oikeuteen palauttaa radioaktiivinen jäte jälleenkäsittelyn jälkeen sen alkuperämaahan, jos
a)
radioaktiivinen jäte on tarkoitus siirtää kyseiseen jäsenvaltioon tai yritykseen jälleenkäsittelyä varten; tai
b)
muuta ainetta on tarkoitus siirtää kyseiseen jäsenvaltioon tai yritykseen radioaktiivisen jätteen talteenottoa varten.
Tämä direktiivi ei vaikuta sellaisen jäsenvaltion tai sellaisen kyseisessä jäsenvaltiossa olevan yrityksen, johon käytettyä ydinpolttoainetta on tarkoitus siirtää käsiteltäväksi tai jälleenkäsiteltäväksi, oikeuteen palauttaa käsittelyn tai jälleenkäsittelyn tuloksena saatu radioaktiivinen jäte tai hyväksytty vastaava jäte sen alkuperämaahan.
3 artikla
Määritelmät
Tässä direktiivissä tarkoitetaan
1)
’sulkemisella’ kaikkien toimintojen loppuunsaattamista jollakin hetkellä sen jälkeen, kun käytetty ydinpolttoaine tai radioaktiivinen jäte on sijoitettu loppusijoituslaitokseen, mukaan lukien lopulliset tekniset tai muut toimenpiteet laitoksen saattamiseksi tilaan, joka on pitkällä aikavälillä turvallinen;
2)
’toimivaltaisella valvontaviranomaisella’ viranomaista tai viranomaisjärjestelmää, joka on nimetty jäsenvaltiossa toimimaan 6 artiklassa tarkoitetulla käytetyn ydinpolttoaineen tai radioaktiivisen jätteen huollon turvallisuuden valvonnan alalla;
3)
’loppusijoituksella’ käytetyn ydinpolttoaineen tai radioaktiivisen jätteen sijoittamista laitokseen aikomatta siirtää sitä pois myöhemmin;
4)
’loppusijoituslaitoksella’ laitosta, jonka ensisijainen tarkoitus on radioaktiivisen jätteen loppusijoitus;
5)
’luvalla’ kaikkia jäsenvaltion lainkäyttövallan nojalla annettuja oikeudellisia asiakirjoja, joiden perusteella voidaan suorittaa käytetyn ydinpolttoaineen tai radioaktiivisen jätteen huoltoon liittyvää toimintaa tai joilla myönnetään oikeus käytetyn ydinpolttoaineen huoltoon tarkoitetun laitoksen tai radioaktiivisen jätteen huoltoon tarkoitetun laitoksen sijoituspaikan valintaa ja laitoksen suunnittelua, rakentamista, käyttöönottoa, käyttöä, käytöstäpoistoa tai sulkemista varten;
6)
’luvanhaltijalla’ oikeushenkilöä tai luonnollista henkilöä, jolla on luvassa määritelty kokonaisvastuu käytetyn ydinpolttoaineen tai radioaktiivisen jätteen huoltoon liittyvästä toiminnosta tai laitoksesta;
7)
’radioaktiivisella jätteellä’ sellaista kaasumaisessa, nestemäisessä tai kiinteässä muodossa olevaa radioaktiivista ainetta, jolle jäsenvaltio tai sellainen oikeushenkilö tai luonnollinen henkilö, jonka päätöksen jäsenvaltio hyväksyy, ei näe tai harkitse mitään jatkokäyttöä ja jota toimivaltainen valvontaviranomainen valvoo radioaktiivisena jätteenä jäsenvaltion lainsäädäntö- ja sääntelykehyksen mukaisesti;
8)
’radioaktiivisen jätteen huollolla’ kaikkia toimia, jotka koskevat radioaktiivisen jätteen esikäsittelyä, käsittelyä, pakkaamista, varastointia tai loppusijoitusta, lukuun ottamatta kuljetusta laitosalueen ulkopuolella;
9)
’radioaktiivisen jätteen huoltoon tarkoitetulla laitoksella’ laitosta, jonka ensisijainen tarkoitus on radioaktiivisen jätteen huolto;
10)
’jälleenkäsittelyllä’ prosessia tai toimintaa, jonka tarkoituksena on poistaa käytetystä ydinpolttoaineesta halkeamis- ja hyötökelpoisia aineita jatkokäyttöä varten;
11)
’käytetyllä ydinpolttoaineella’ ydinpolttoainetta, joka on säteilytetty reaktorin sydämessä ja pysyvästi poistettu sieltä; käytettyä ydinpolttoainetta voidaan pitää joko käyttökelpoisena resurssina, joka soveltuu jälleenkäsiteltäväksi, tai sitä voidaan pitää radioaktiivisena jätteenä, joka on loppusijoitettava;
12)
’käytetyn ydinpolttoaineen huollolla’ kaikkia toimia, jotka koskevat käytetyn ydinpolttoaineen käsittelyä, varastointia, jälleenkäsittelyä tai loppusijoitusta, lukuun ottamatta kuljetusta laitosalueen ulkopuolella;
13)
’käytetyn ydinpolttoaineen huoltoon tarkoitetulla laitoksella’ laitosta, jonka ensisijainen tarkoitus on käytetyn ydinpolttoaineen huolto;
14)
’varastoinnilla’ käytetyn ydinpolttoaineen tai radioaktiivisen jätteen pitämistä laitoksessa, josta se on tarkoitus siirtää myöhemmin pois.
4 artikla
Yleiset periaatteet
1. Jäsenvaltioiden on määritettävä käytetyn ydinpolttoaineen ja radioaktiivisen jätteen huoltoa koskeva kansallinen toimintapolitiikka ja pidettävä sitä yllä. Kullakin jäsenvaltiolla on oltava perimmäinen vastuu siinä syntyneen käytetyn ydinpolttoaineen ja radioaktiivisen jätteen huollosta, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 2 artiklan 3 kohdan soveltamista.
2. Jos radioaktiivista jätettä tai käytettyä ydinpolttoainetta siirretään jäsenvaltioon tai kolmanteen maahan käsittelyä tai jälleenkäsittelyä varten, sillä jäsenvaltiolla tai kolmannella valtiolla, josta radioaktiivinen aine on siirretty, on perimmäinen vastuu mainittujen aineiden sekä mahdollisen sivutuotteena syntyvän jätteen turvallisesta ja vastuullisesta loppusijoituksesta.
3. Kansallisten toimintapolitiikkojen on perustuttava kaikkiin seuraaviin periaatteisiin:
a)
radioaktiivista jätettä on synnyttävä niin vähän kuin on kohtuudella käytännössä mahdollista sekä aktiivisuuden että määrän suhteen, soveltamalla asianmukaisia suunnittelutoimenpiteitä sekä toiminta- ja käytöstäpoistokäytäntöjä, mukaan lukien aineiden kierrätys ja uudelleenkäyttö;
b)
käytetyn ydinpolttoaineen ja radioaktiivisen jätteen syntymisen ja huollon kaikkien vaiheiden väliset riippuvuussuhteet on otettava huomioon;
c)
käytetty ydinpolttoaine ja radioaktiivinen jäte on huollettava turvallisesti, myös pitkällä aikavälillä passiivisin turvallisuusominaisuuksin;
d)
toimenpiteiden toteuttamisessa on sovellettava porrastettua lähestymistapaa;
e)
vastuun käytetyn ydinpolttoaineen ja radioaktiivisen jätteen huollon kustannuksista on oltava niillä, jotka ovat tuottaneet nämä aineet;
f)
käytetyn ydinpolttoaineen ja radioaktiivisen jätteen huollon kaikkien vaiheiden osalta on sovellettava näyttöön perustuvaa ja dokumentoitua päätöksentekoprosessia.
4. Radioaktiivinen jäte loppusijoitetaan siinä jäsenvaltiossa, jossa se on syntynyt, jollei siirron ajankohtana, ottaen huomioon komission direktiivin 2006/117/Euratom 16 artiklan 2 kohdan mukaisesti määrittämät kriteerit, ole tullut voimaan kyseessä olevan jäsenvaltion ja toisen jäsenvaltion tai kolmannen maan välistä sopimusta loppusijoituslaitoksen käyttämisestä jossain niistä.
Ennen siirtoa kolmanteen maahan viejäjäsenvaltion on ilmoitettava komissiolle tällaisen sopimuksen sisällöstä ja toteutettava kohtuulliset toimenpiteet varmistaakseen, että
a)
määränpäämaa on tehnyt yhteisön kanssa sopimuksen käytetyn ydinpolttoaineen ja radioaktiivisen jätteen huollosta tai on osapuolena käytetyn ydinpolttoaineen ja radioaktiivisen jätteen huollon turvallisuutta koskevassa yleissopimuksessa, jäljempänä ’yleissopimus’;
b)
määränpäämaalla on radioaktiivisen jätteen huolto- ja loppusijoitusohjelmat, joiden tavoitteet edustavat korkeaa turvallisuustasoa ja vastaavat tässä direktiivissä vahvistettuja tavoitteita; ja
c)
määränpäämaan loppusijoituslaitokselle on annettu lupa radioaktiivisen jätteen siirtoa varten, se on toiminnassa ennen siirtoa ja sitä hallinnoidaan kyseisen määränpäämaan radioaktiivisen jätteen huolto- ja loppusijoitusohjelmassa vahvistettujen vaatimusten mukaisesti.
2 LUKU
VELVOLLISUUDET
5 artikla
Kansallinen kehys
1. Jäsenvaltioiden on luotava käytetyn ydinpolttoaineen ja radioaktiivisen jätteen huoltoa koskeva kansallinen lainsäädäntö- ja sääntelykehys sekä organisatorinen kehys, jäljempänä ’kansallinen kehys’, ja pidettävä sitä yllä; sen avulla jaetaan vastuu ja huolehditaan asianomaisten toimivaltaisten viranomaisten välisestä koordinoinnista. Kansalliseen kehykseen on kuuluttava kaikki seuraavassa luetellut:
a)
kansallinen ohjelma käytetyn ydinpolttoaineen ja radioaktiivisen jätteen huoltoa koskevan toimintapolitiikan toteuttamiseksi;
b)
käytetyn ydinpolttoaineen ja radioaktiivisen jätteen huollon turvallisuutta koskevat kansalliset järjestelyt. Sen määrittäminen, miten kyseiset järjestelyt on vahvistettava ja mitä välinettä käyttäen niitä on sovellettava, kuuluu jäsenvaltioiden toimivaltaan;
c)
käytetyn ydinpolttoaineen ja radioaktiivisen jätteen huoltotoimintojen tai -laitosten tai niiden molempien lupajärjestelmä, mukaan lukien käytetyn ydinpolttoaineen tai radioaktiivisen jätteen huoltotoimintojen kieltäminen, käytetyn ydinpolttoaineen tai radioaktiivisen jätteen huoltoon tarkoitetun laitoksen toiminnan kieltäminen luvan puuttuessa tai näiden molempien kieltäminen ja tarvittaessa ehtojen asettaminen toiminnan tai laitoksen taikka niiden molempien tulevalle hallinnoinnille;
d)
asianmukainen valvontajärjestelmä, johtamisjärjestelmä, viranomaistarkastukset, dokumentaatio- ja raportointivelvoitteet radioaktiivisen jätteen ja käytetyn ydinpolttoaineen huoltotoimintojen tai -laitosten tai niiden molempien osalta, mukaan lukien asianmukaiset toimenpiteet loppusijoituslaitosten sulkemisen jälkeistä aikaa varten;
e)
täytäntöönpanon valvontaa koskevat toimet, mukaan lukien toimintojen keskeyttäminen ja luvan muuttaminen, voimassaolon päättyminen tai peruuttaminen sekä tarvittaessa vaatimukset, jotka koskevat vaihtoehtoisia ratkaisuja, joilla saavutetaan parempi turvallisuus;
f)
vastuun jakaminen käytetyn ydinpolttoaineen ja radioaktiivisen jätteen huollon eri vaiheisiin osallistuville elimille; kansallisessa kehyksessä on erityisesti osoitettava pääasiallinen vastuu käytetystä ydinpolttoaineesta ja radioaktiivisesta jätteestä niiden tuottajille tai erityisissä olosuhteissa luvanhaltijalle, jolle toimivaltaiset elimet ovat osoittaneet tämän vastuun;
g)
yleisötiedotusta ja yleisön osallistumista koskevat kansalliset vaatimukset;
h)
käytetyn ydinpolttoaineen ja radioaktiivisen jätteen huoltoa koskeva rahoitussuunnitelma tai sitä koskevat rahoitussuunnitelmat 9 artiklan mukaisesti.
2. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että kansallista kehystä tarvittaessa parannetaan ottaen huomioon laitosten käytöstä hankitut kokemukset, 4 artiklan 3 kohdan f alakohdassa tarkoitetusta päätöksentekoprosessista tehdyt johtopäätökset sekä asiaankuuluvan teknologian ja tutkimuksen kehitys.
6 artikla
Toimivaltainen valvontaviranomainen
1. Kunkin jäsenvaltion on perustettava käytetyn ydinpolttoaineen ja radioaktiivisen jätteen turvallisesta huollosta vastaava toimivaltainen valvontaviranomainen ja ylläpidettävä sitä.
2. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että toimivaltainen valvontaviranomainen on toiminnallisesti erotettu muista elimistä tai organisaatioista, jotka liittyvät ydinenergian tai radioaktiivisten aineiden edistämiseen tai käyttöön, mukaan lukien sähköntuotanto ja radioisotooppeja käyttävät sovellukset, tai käytetyn ydinpolttoaineen ja radioaktiivisen jätteen huoltoon, jotta viranomainen on valvontatehtävässään tosiasiallisesti suojattu asiattomalta vaikutukselta.
3. Jäsenvaltioiden on huolehdittava siitä, että toimivaltaiselle valvontaviranomaiselle annetaan oikeudelliset valtuudet sekä henkilöstövoimavarat ja taloudelliset voimavarat, joita se tarvitsee täyttääkseen kansalliseen kehykseen liittyvät 5 artiklan 1 kohdan b, c, d ja e alakohdassa kuvatut velvoitteensa.
7 artikla
Luvanhaltijat
1. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että päävastuu käytetyn ydinpolttoaineen ja radioaktiivisen jätteen huoltoon tarkoitettujen laitosten ja/tai toimintojen turvallisuudesta on luvanhaltijalla. Tätä vastuuta ei voida siirtää toiselle.
2. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että voimassa oleva kansallinen kehys edellyttää, että luvanhaltijat säännöllisesti arvioivat, tarkastavat ja jatkuvasti parantavat toimivaltaisen valvontaviranomaisen lakisääteisessä valvonnassa, ja siinä määrin kuin on kohtuudella toteutettavissa, radioaktiivisen jätteen ja käytetyn ydinpolttoaineen huoltoon tarkoitetun laitoksen tai toiminnan turvallisuutta järjestelmällisellä ja todennettavalla tavalla. Tämä toteutetaan asianmukaisen turvallisuusarvioinnin, muiden argumenttien ja todisteiden avulla.
3. Osana laitokseen tai toimintaan liittyvää luvitusta turvallisuuden osoittamisen on katettava toiminnan kehittäminen ja toimiminen sekä laitoksen kehittäminen, käyttö ja käytöstäpoisto tai loppusijoituslaitoksen sulkeminen sekä loppusijoituslaitoksen sulkemisen jälkeinen vaihe. Turvallisuuden osoittamisen on vastattava laajuudeltaan toiminnan monitahoisuutta ja radioaktiiviseen jätteeseen ja käytettyyn ydinpolttoaineeseen sekä laitokseen tai toimintoon liittyvien vaarojen suuruutta. Luvitusmenettelyn on edistettävä laitoksen tai toiminnan turvallisuutta tavallisissa käyttöolosuhteissa, odotettavissa olevissa käyttöhäiriöissä ja suunnitteluperusteisten onnettomuuksien varalta. Luvitusmenettelyssä on osoitettava, että laitoksen tai toiminnan turvallisuutta koskevat vaatimukset täyttyvät. On määritettävä toimenpiteet onnettomuuksien ehkäisemiseksi ja onnettomuuksien seurausten lievittämiseksi, mukaan lukien sellaisten fyysisten esteiden ja luvanhaltijan hallinnollisten turvamenettelyjen tarkastaminen, joiden toimimattomuus johtaisi siihen, että ionisoiva säteily vaarantaisi merkittävästi työntekijöiden ja väestön turvallisuuden. Tässä toimintatavassa on määritettävä epävarmuustekijät ja vähennettävä niitä.
4. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että kansallisessa kehyksessä edellytetään, että luvanhaltijat perustavat ja panevat täytäntöön integroidut johtamisjärjestelmät, laadunvarmistus mukaan lukien, joissa turvallisuus on etusijalla käytetyn ydinpolttoaineen ja radioaktiivisen jätteen kokonaishuollossa ja jotka toimivaltainen valvontaviranomainen tarkastaa säännöllisesti.
5. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että kansallisessa kehyksessä edellytetään, että luvanhaltijat järjestävät riittävät taloudelliset voimavarat ja henkilöstövoimavarat sekä pitävät niitä yllä täyttääkseen 1-4 kohdassa säädetyt käytetyn ydinpolttoaineen ja radioaktiivisen jätteen huollon turvallisuutta koskevat velvoitteensa.
8 artikla
Asiantuntemus ja taidot
Jäsenvaltioiden on varmistettava, että kansallisessa kehyksessä edellytetään, että kaikki osapuolet toteuttavat tarvittavan asiantuntemuksen ja taitojen saamiseksi, ylläpitämiseksi ja edelleen kehittämiseksi koulutusjärjestelyjä henkilöstölleen sekä tutkimus- ja kehitystoimia, jotka kattavat käytetyn ydinpolttoaineen ja radioaktiivisen jätteen huoltoa koskevan kansallisen ohjelman tarpeet.
9 artikla
Taloudelliset voimavarat
Jäsenvaltioiden on varmistettava, että kansallisessa kehyksessä edellytetään, että tarvittaessa on saatavilla riittävät taloudelliset voimavarat 11 artiklassa tarkoitettujen kansallisten ohjelmien toteuttamiseksi, erityisesti käytetyn ydinpolttoaineen ja radioaktiivisen jätteen huollon osalta, ottaen asianmukaisesti huomioon käytetyn ydinpolttoaineen ja radioaktiivisen jätteen tuottajien vastuu.
10 artikla
Avoimuus
1. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että käytetyn ydinpolttoaineen ja radioaktiivisen jätteen huoltoa koskevat tarvittavat tiedot ovat työntekijöiden ja yleisön saatavilla. Tähän velvoitteeseen kuuluu myös sen varmistaminen, että toimivaltainen valvontaviranomainen tiedottaa yleisölle toimivaltaansa kuuluvista asioista. Tiedot on saatettava yleisön saataville kansallisen lainsäädännön ja kansainvälisten velvoitteiden mukaisesti, edellyttäen että tämä ei vaaranna muita kansallisessa lainsäädännössä tai kansainvälisissä velvoitteissa tunnustettuja intressejä, kuten muun muassa turvallisuutta.
2. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että yleisölle annetaan tarvittava mahdollisuus osallistua tosiasiallisesti käytetyn ydinpolttoaineen ja radioaktiivisen jätteen huoltoa koskevaan päätöksentekoprosessiin kansallisen lainsäädännön ja kansainvälisten velvoitteiden mukaisesti.
11 artikla
Kansalliset ohjelmat
1. Kunkin jäsenvaltion on varmistettava, että sen käytetyn ydinpolttoaineen ja radioaktiivisen jätteen huoltoa koskeva kansallinen ohjelma, jäljempänä ’kansallinen ohjelma’, joka kattaa kaikentyyppisen sen lainkäyttövaltaan kuuluvan käytetyn ydinpolttoaineen ja radioaktiivisen jätteen sekä kaikki käytetyn ydinpolttoaineen ja radioaktiivisen jätteen huollon eri vaiheet jätteen syntymisestä sen loppusijoitukseen, toteutetaan.
2. Kunkin jäsenvaltion on tarkasteltava kansallista ohjelmaansa säännöllisesti uudelleen ja saatettava se ajan tasalle ottaen tarvittaessa huomioon tekniikan ja tieteen kehityksen sekä suositukset, saadut kokemukset ja hyvät käytännöt vertaisarvioinneista.
12 artikla
Kansallisten ohjelmien sisältö
1. Kansallisissa ohjelmissa on esitettävä, miten jäsenvaltiot aikovat toteuttaa 4 artiklassa tarkoitetut käytetyn ydinpolttoaineen ja radioaktiivisen jätteen vastuullista ja turvallista huoltoa koskevat kansalliset toimintapolitiikkansa tämän direktiivin tavoitteiden varmistamiseksi, ja niihin on sisällyttävä kaikki seuraavassa luetellut:
a)
käytetyn ydinpolttoaineen ja radioaktiivisen jätteen huoltoa koskevan jäsenvaltion kansallisen toimintapolitiikan yleiset tavoitteet;
b)
merkittävät virstanpylväät ja selkeät aikataulut näiden virstanpylväiden saavuttamiseksi ottaen huomioon kansallisen ohjelman laaja-alaiset tavoitteet;
c)
inventaario kaikesta käytetystä ydinpolttoaineesta ja radioaktiivisesta jätteestä sekä arviot tulevista määristä, mukaan lukien käytöstäpoistosta syntyvät määrät; inventaariossa on ilmoitettava selvästi radioaktiivisen jätteen ja käytetyn ydinpolttoaineen sijaintipaikka ja määrä radioaktiivisen jätteen asianmukaisen luokituksen mukaisesti;
d)
konseptit tai suunnitelmat ja tekniset ratkaisut käytetyn ydinpolttoaineen ja radioaktiivisen jätteen huoltoa varten jätteen syntymisestä sen loppusijoitukseen;
e)
loppusijoituslaitoksen eliniän jälkeisen sulkemisen jälkeistä aikaa koskevat konseptit tai suunnitelmat, mukaan lukien ajanjakso, jolloin asiaankuuluvaa valvontaa jatketaan, sekä keinot, joiden avulla kyseessä olevaa laitosta koskeva tietämys säilytetään pidemmällä aikavälillä;
f)
käytetyn ydinpolttoaineen ja radioaktiivisen jätteen huoltoratkaisujen toteuttamiseksi tarvittavat tutkimus-, kehittämis- ja havainnollistamistoimet;
g)
kansallisen ohjelman toteuttamista koskeva vastuu ja tärkeimmät suorituskykyindikaattorit, joilla edistymistä kohti toteuttamista seurataan;
h)
arviointi kansallisen ohjelman kustannuksista sekä lähtökohdat ja oletukset tälle arvioinnille, johon on sisällyttävä aikataulu;
i)
voimassa oleva rahoitusjärjestely tai voimassa olevat rahoitusjärjestelyt;
j)
edellä 10 artiklassa tarkoitettu avoimuusmenettely tai -prosessi;
k)
jäsenvaltion tai kolmannen maan kanssa tehdyt mahdolliset sopimukset käytetyn ydinpolttoaineen tai radioaktiivisen jätteen huollosta, mukaan lukien mahdolliset sopimukset loppusijoituslaitosten käytöstä.
2. Kansallinen ohjelma yhdessä kansallisen toimintapolitiikan kanssa voi sisältyä yhteen asiakirjaan tai useisiin asiakirjoihin.
13 artikla
Ilmoittaminen
1. Jäsenvaltioiden on ilmoitettava komissiolle kansalliset ohjelmansa ja niihin mahdollisesti myöhemmin tehtävät merkittävät muutokset.
2. Komissio voi kuuden kuukauden kuluessa ilmoituksesta pyytää selventäviä tietoja ja/tai esittää näkemyksensä siitä, onko kansallisen ohjelman sisältö 12 artiklan mukainen.
3. Jäsenvaltioiden on kuuden kuukauden kuluessa komission kommenttien vastaanottamisesta toimitettava pyydetyt selventävät tiedot ja/tai ilmoitettava komissiolle kansallisten ohjelmien mahdollisesta tarkistamisesta.
4. Päättäessään yhteisön taloudellisen tai teknisen avun myöntämisestä käytetyn ydinpolttoaineen ja radioaktiivisen jätteen huoltoon tarkoitetuille laitoksille tai toiminnoille komissio ottaa huomioon jäsenvaltioiden toimittamat selventävät tiedot sekä kansallisten ohjelmien osalta tapahtuneen edistymisen.
14 artikla
Kertomukset
1. Jäsenvaltioiden on toimitettava komissiolle kertomus tämän direktiivin täytäntöönpanosta ensimmäisen kerran viimeistään 23 päivänä elokuuta 2015 ja sen jälkeen joka kolmas vuosi yleissopimuksen mukaista uudelleentarkastelua ja raportointia hyödyntäen.
2. Komissio toimittaa jäsenvaltioiden kertomusten pohjalta Euroopan parlamentille ja neuvostolle
a)
kertomuksen direktiivin täytäntöönpanon edistymisestä; ja
b)
inventaarion yhteisön alueella olevasta radioaktiivisesta jätteestä ja käytetystä ydinpolttoaineesta sekä tulevaisuudennäkymistä.
3. Jäsenvaltioiden on säännöllisesti ja vähintään joka kymmenes vuosi järjestettävä kansallista kehystään, toimivaltaista valvontaviranomaistaan sekä kansallista ohjelmaansa ja sen toteuttamista koskeva itsearviointi sekä pyydettävä kansallisen kehyksensä, toimivaltaisen valvontaviranomaisensa ja/tai kansallisen ohjelmansa kansainvälistä vertaisarviointia sen varmistamiseksi, että käytetyn ydinpolttoaineen ja radioaktiivisen jätteen turvallisessa huollossa täytetään korkeat turvallisuusvaatimukset. Vertaisarviointien tulokset on ilmoitettava komissiolle ja muille jäsenvaltioille, ja ne voidaan saattaa yleisön saataville, jos turvallisuutta koskevien ja luottamuksellisten tietojen kanssa ei ole ristiriitaa.
3 LUKU
LOPPUSÄÄNNÖKSET
15 artikla
Saattaminen osaksi kansallista lainsäädäntöä
1. Jäsenvaltioiden on saatettava tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset voimaan viimeistään 23 päivänä elokuuta 2013. Niiden on ilmoitettava tästä komissiolle viipymättä.
Näissä jäsenvaltioiden antamissa säädöksissä on viitattava tähän direktiiviin tai niihin on liitettävä tällainen viittaus, kun ne virallisesti julkaistaan. Jäsenvaltioiden on säädettävä siitä, miten viittaukset tehdään.
2. Velvoitteita, jotka koskevat tämän direktiivin käytettyä ydinpolttoainetta koskevien säännösten saattamista osaksi kansallista lainsäädäntöä ja niiden täytäntöönpanoa, ei sovelleta Irlantiin, Kyprokseen, Latviaan, Luxemburgiin, Maltaan, Tanskaan eikä Viroon niin kauan kuin ne päättävät olla kehittämättä mitään ydinpolttoaineeseen liittyvää toimintaa.
3. Jäsenvaltioiden on toimitettava tässä direktiivissä säännellyistä kysymyksistä antamansa keskeiset kansalliset säännökset sekä niihin myöhemmin tehtävät muutokset kirjallisina komissiolle.
4. Jäsenvaltioiden on ilmoitettava komissiolle kaikki 12 artiklassa säädetyt seikat käsittävän kansallisen ohjelmansa sisältö ensimmäisen kerran mahdollisimman pian mutta viimeistään kuitenkin 23 päivänä elokuuta 2015.
16 artikla
Voimaantulo
Tämä direktiivi tulee voimaan kahdentenakymmenentenä päivänä sen jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä.
17 artikla
Osoitus
Tämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille.
Tehty Brysselissä 19 päivänä heinäkuuta 2011.