NAŘÍZENÍ KOMISE (EU) č. 578/2010
ze dne 29. června 2010,
kterým se provádí nařízení Rady (ES) č. 1216/2009, pokud jde o režim poskytování vývozních náhrad pro některé zemědělské produkty vyvážené ve formě zboží, na něž se nevztahuje příloha I Smlouvy, a kritéria pro stanovení výše těchto náhrad
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1216/2009 ze dne 30. listopadu 2009 o právní úpravě obchodování s některým zbožím vzniklým zpracováním zemědělských produktů (1), a zejména na čl. 8 odst. 3 první pododstavec uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Nařízení Komise (ES) č. 1043/2005 ze dne 30. června 2005, kterým se provádí nařízení Rady (ES) č. 3448/93, pokud jde o režim poskytování vývozních náhrad pro některé zemědělské produkty vyvážené ve formě zboží, na něž se nevztahuje příloha I Smlouvy, a kritérií pro stanovení výše těchto náhrad (2), bylo několikrát podstatně změněno. Vzhledem k tomu, že jsou nezbytné další změny, mělo by být uvedené nařízení nahrazeno.
(2)
Nařízení Rady (ES) č. 1234/2007 ze dne 22. října 2007, kterým se stanoví společná organizace zemědělských trhů a zvláštní ustanovení pro některé zemědělské produkty („jednotné nařízení o společné organizaci trhů“) (3) stanoví, že v míře nezbytné pro umožnění vývozu některých zemědělských produktů ve formě určitého zpracovaného zboží, na něž se nevztahuje příloha I Smlouvy, na základě kurzů nebo cen za tyto produkty na světovém trhu, může být rozdíl mezi těmito kurzy nebo cenami a cenami v Unii pokryt vývozní náhradou. Poskytování náhrad pro všechny tyto zemědělské produkty vyvážené ve formě zboží, na něž se nevztahuje příloha I Smlouvy, by proto mělo podléhat společným pravidlům.
(3)
Za účelem zajištění jednotného používání nařízení (ES) č. 1234/2007, pokud jde o poskytování vývozních náhrad, by se tyto náhrady neměly poskytovat na zboží ze třetích zemí používané při výrobě zboží, které se vyváží poté, co bylo ve volném oběhu v Unii.
(4)
Vývozní náhrady by se měly vyplácet na zboží, které se získává přímo ze základních produktů, z produktů získaných zpracováním základních produktů a z produktů obdobných kterékoliv z těchto kategorií. V každém z těchto případů by se měl určit způsob stanovení výše vývozní náhrady.
(5)
Nařízení Komise (ES) č. 612/2009 ze dne 7. července 2009, kterým se stanoví společná prováděcí pravidla k režimu vývozních náhrad pro zemědělské produkty (4), a nařízení Komise (EHS) č. 2220/85 ze dne 22. července 1985, kterým se stanoví společná prováděcí pravidla k režimu jistot pro zemědělské produkty (5), se obecně používají u zboží, na něž se nevztahuje příloha I Smlouvy. Je proto nezbytné vymezit, jak se určitá ustanovení uvedených nařízení mají používat.
(6)
V souladu s nařízením Komise (ES) č. 1670/2006 ze dne 10. listopadu 2006, kterým se stanoví některá prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1784/2003, pokud jde o stanovení a poskytování náhrad pro obiloviny vyvážené ve formě některých lihovin (6), je sazba vývozní náhrady sazba, která je použitelná v den, kdy jsou obiloviny určené k výrobě lihovin podrobeny celní kontrole. Umístění obilovin určených k výrobě lihovin uvedených v článku 2 nařízení (ES) č. 1670/2006 pod celní dohled by proto mělo být pro účel poskytnutí vývozní náhrady považováno za rovnocenné vývozu.
(7)
Lihoviny jsou ve srovnání s jiným zbožím považovány za méně citlivé na cenu zemědělských produktů používaných při jejich výrobě. Protokol 19 k Aktu o přistoupení Spojeného království, Irska a Dánska však stanoví, že se musí rozhodnout o nezbytných opatřeních, aby se usnadnilo používání obilovin Unie při výrobě lihovin získávaných z obilovin.
(8)
Mnohé zboží, které vyrábí podnik za jasně definovaných technických podmínek a které má stálé vlastnosti a jakost, se řídí obvyklým schématem vývozu. K usnadnění vývozních formalit by se pro takové zboží měl přijmout zjednodušený postup, pomocí něhož by výrobce příslušným orgánům sděloval informace, které tyto orgány považují za nezbytné, pokud jde o podmínky výroby zboží. Pro případy, kdy se množství zemědělských produktů skutečně použitá při výrobě vyváženého zboží evidují u příslušných orgánů, by se mělo začlenit ustanovení týkající se každoročního potvrzování tohoto zaevidování, aby se snížilo riziko spojené s případným nesdělením změn těchto množství.
(9)
Celá řada zemědělských produktů podléhá přírodním a sezónním výkyvům. V důsledku toho se může obsah zemědělských produktů ve vyváženém zboží lišit. Výše náhrady by se proto měla stanovit na základě množství zemědělských produktů, které byly skutečně použity při výrobě vyváženého zboží. U některého zboží jednoduchého a poměrně stálého složení by se však výše náhrady kvůli správnímu zjednodušení měla určovat na základě pevně stanovených množství zemědělských produktů.
(10)
K získání nároku na náhradu je nutné, aby se použité zemědělské produkty, a zejména zboží vyrobené z těchto produktů, vyvezly. Jakákoli výjimka z tohoto pravidla by měla být vykládána restriktivně. Během procesu výroby zboží však výrobcům mohou vzniknout ztráty u surovin, za které přesto byly zaplaceny ceny Unie, zatímco ztráty vzniklé výrobcům, kteří jsou usazeni mimo Unii, se omezují na ceny na světovém trhu. Kromě toho během procesu výroby vznikají určité vedlejší produkty, které se z hlediska hodnoty výrazně liší od hlavních produktů. V některých případech lze tyto vedlejší produkty používat pouze jako krmivo. Je tudíž nezbytné stanovit společná pravidla pro vymezení pojetí množství produktů skutečně použitých při procesu výroby vyváženého zboží.
(11)
Pro účely čl. 8 odst. 3 druhého pododstavce nařízení (ES) č. 1216/2009 je nezbytné stanovit, že náhrady pro základní produkty vyvážené ve formě zboží, na něž se nevztahuje příloha I, by měly být určeny pro totéž období, jaké je stanoveno pro náhrady pro zemědělské produkty vyvážené nezpracované. Je však rovněž třeba stanovit možnost odchýlit se od uvedeného pravidla za okolností narušení trhu, které se určí v souladu s postupem uvedeným v čl. 16 odst. 2 nařízení (ES) č. 1216/2009.
(12)
Při stanovování sazby náhrady pro základní produkty nebo obdobné produkty by se měly brát v úvahu podpory nebo jiná opatření s podobným účinkem, použitelná v souladu s nařízením (ES) č. 1234/2007.
(13)
Bramborový škrob by měl být pro účely stanovení vývozní náhrady považován za obdobný kukuřičnému škrobu. Mělo by však být možné stanovit zvláštní sazbu náhrady pro bramborový škrob v situacích na trhu, kdy je jeho cena podstatně nižší než cena kukuřičného škrobu.
(14)
V souladu s čl. 162 odst. 2 nařízení (ES) č. 1234/2007 nesmí být náhrady poskytované pro vývoz zemědělských produktů použitých ve zboží, na něž se nevztahuje příloha I Smlouvy, vyšší než náhrady, které by byly vyplatitelné na tyto produkty v případě, že by se vyvážely nezpracované. Na tuto okolnost by měl být brán ohled při stanovení sazeb náhrad a při vytváření pravidel pro to, aby produkt mohl být považován za obdobný jinému produktu.
(15)
Některé zboží, které má podobné vlastnosti, mohlo být získáno pomocí různých technologií z různých základních materiálů. Od vývozců by se mělo požadovat, aby uvedli povahu základních materiálů a poskytli určité údaje týkající se výrobního procesu, pokud jsou takové informace nezbytné pro stanovení nároku na náhradu či příslušné sazby náhrady, která se má použít.
(16)
Při výpočtu množství zemědělských produktů, které byly skutečně použity, je vhodné brát ohled na obsah sušiny v případě škrobů a některých glukózových a maltodextrinových sirupů.
(17)
Pokud tak vyžaduje situace na světovém trhu nebo zvláštní požadavky některých trhů nebo dohody o mezinárodním obchodu, mělo by být možné rozlišovat náhradu pro některé zemědělské produkty vyvážené ve formě zboží, na něž se nevztahuje příloha I Smlouvy, podle místa určení.
(18)
S ohledem na řízení výše náhrad, které mohou být poskytovány během rozpočtového roku pro některé zemědělské produkty vyvážené ve formě zboží, na něž se nevztahuje příloha I Smlouvy, by mělo být umožněno stanovit různé sazby pro vývoz se stanovením nebo bez stanovení sazby náhrady předem, a to na základě vývoje na trhu Unie nebo na světových trzích.
(19)
Výše náhrad, kterou lze poskytovat v kterémkoli rozpočtovém roce, je omezena v souladu s mezinárodními závazky Unie. Vývoz zboží, na něž se nevztahuje příloha I Smlouvy, by se měl umožnit za podmínek, které jsou známy předem. Zejména by mělo být možné, aby hospodářské subjekty získaly ujištění o tom, že tento vývoz je způsobilý pro náhradu slučitelnou se závazky Unie. V případech, kdy takové ujištění již nemůže být poskytnuto, by měli být vývozci informováni s dostatečným předstihem. Vydávání osvědčení o náhradě umožňuje sledovat žádosti o náhradu a zaručit jejich držitelům, že jim bude poskytnuta náhrada až do výše, na kterou je osvědčení vydáno, pokud splní všechny ostatní podmínky pro náhradu stanovené v právních předpisech Unie.
(20)
Měla by být stanovena řídicí opatření pro systém osvědčení o náhradě. Mělo by se zejména vytvořit ustanovení týkající se koeficientu snížení, který se použije, pokud žádosti o osvědčení o náhradě překročí dostupné částky. Pro některé případy by se mělo vytvořit ustanovení týkající se pozastavení vydávání osvědčení o náhradě.
(21)
Osvědčení o náhradě slouží k zajištění shody s mezinárodními závazky Unie. Rovněž umožňují stanovení náhrady předem, kterou lze poskytovat pro zemědělské produkty použité při výrobě zboží vyváženého do třetích zemí. Tento účel se v některých ohledech liší od záměrů vývozních licencí vydávaných pro základní produkty vyvážené nezpracované, které podléhají mezinárodním závazkům týkajícím se množstevních omezení. Je proto nezbytné přesně stanovit, která obecná ustanovení použitelná u zemědělských licencí a osvědčení, v současné době stanovená v nařízení Komise (ES) č. 376/2008 ze dne 23. dubna 2008, kterým se stanoví společná prováděcí pravidla k režimu dovozních a vývozních licencí a osvědčení o stanovení náhrady předem pro zemědělské produkty (7), by se neměla vztahovat na osvědčení o náhradě.
(22)
Sazby náhrad se většinou stanovují nebo upravují vždy ve čtvrtek. Je nezbytné snížit nebezpečí, že budou žádosti o stanovení náhrady předem pro produkty předkládány ze spekulativních důvodů. Proto v případě, že je žádost o stanovení náhrady předem předložena ve čtvrtek, měla by být žádost považována za předloženou následující pracovní den.
(23)
Aby se členským státům usnadnil provoz režimu vývozních náhrad, měly by být sazby náhrad pro různé základní produkty použité ve zboží, na něž se nevztahuje příloha I, simultánně stanoveny předem.
(24)
Žádosti o osvědčení mohou být předkládány pro částky vyšší než částky, které mohou být poskytnuty. Rozpočtový rok by se proto měl rozdělit na období tak, aby se osvědčení mohla dát k dispozici jak hospodářským subjektům, které vyvážejí na konci rozpočtového roku, tak i těm, které vyvážejí na začátku rozpočtového roku. Je-li to vhodné, měl by se u všech částek požadovaných během určitého období uplatňovat koeficient snížení.
(25)
V případech, kdy je celková částka náhrad, o niž se žádá ohledně konkrétní tranše, nižší než částka, která je pro uvedenou tranši k dispozici, mělo by být hospodářským subjektům umožněno předložit každý týden žádosti o osvědčení o náhradě ohledně jakékoliv zbývající částky v rámci dané tranše.
(26)
Je nezbytné stanovit způsob, jakým by se měla některá ustanovení nařízení (ES) č. 376/2008 vztahující se k osvědčením stanovícím vývozní náhradu předem, o které se žádá v souvislosti s nabídkovým řízením vypsaným v dovážející třetí zemi, vztahovat na osvědčení o náhradě.
(27)
Měly by být stanoveny podmínky pro uvolnění jistoty, která je složena v souvislosti s osvědčeními o náhradě. Uvedené podmínky by měly zahrnovat povinnosti považované za základní požadavky, na jejichž základě se jistota skládá, a důkazy, které je třeba předložit, aby se prokázalo splnění uvedených povinností.
(28)
Většině vývozců je v náhradách poskytováno méně než 100 000 EUR ročně. Dohromady má tento vývoz malý hospodářský význam a tvoří jen malou část celkové výše náhrad poskytovaných pro zemědělské produkty vyvážené ve formě zboží, na něž se nevztahuje příloha I Smlouvy. V takových případech by proto mělo být možné osvobodit malé vývozce od požadavku předkládat osvědčení. V zájmu zjednodušení by v určitých případech měli být oprávněni využívat osvědčení o náhradě, aniž by pozbyli statusu malého vývozce. V zájmu zamezení zneužívání je však nezbytné používání tohoto osvobození omezit na členský stát, v němž je malý vývozce usazen.
(29)
Měl by se vytvořit režim monitorování, založený na zásadě, že by vývozce při každém vývozu zboží měl učinit prohlášení příslušným orgánům ohledně množství produktů použitých při výrobě vyváženého zboží. Příslušné orgány by měly učinit veškerá opatření, která považují za nezbytná, k ověření správnosti těchto prohlášení.
(30)
Orgány odpovědné za kontrolu prohlášení vývozce nemusí mít k dispozici dostatečné důkazy, které by jim umožňovaly přijmout prohlášení o použitých množstvích, i kdyby se zakládalo na chemické analýze. Tyto situace velmi pravděpodobně vyvstanou v případech, kdy zboží k vývozu bylo vyrobeno v jiném členském státě, než je vyvážející členský stát. Příslušné orgány vyvážejícího členského státu by proto měly být schopny získat v případě potřeby přímo od příslušných orgánů druhého členského státu všechny informace, které jsou příslušné orgány druhého členského státu schopny získat a které se týkají podmínek výroby zboží.
(31)
Po konzultaci s příslušnými orgány členského státu, v němž je zboží vyrobeno, by se hospodářským subjektům mělo povolit podání zjednodušeného prohlášení o použitých produktech, a to ve formě souhrnných množství těchto produktů, pokud povedou podrobné záznamy o použitých produktech a dají je k dispozici uvedeným orgánům.
(32)
Není vždy možné, aby vývozce znal přesná množství použitých zemědělských produktů, ohledně kterých může žádat o náhradu, a to zejména pokud sám není výrobce. Vývozce tudíž není vždy schopen podat prohlášení o těchto množstvích. Je proto nezbytné, aby se stanovila náhradní metoda výpočtu náhrady, o jejíž použití může dotyčná osoba požádat. Tato metoda by se omezovala na některé zboží, a to na základě chemické analýzy tohoto zboží a za použití tabulky za tímto účelem vytvořené.
(33)
V souladu s článkem 28 nařízení (ES) č. 612/2009 nemá být poskytnuta žádná náhrada pro produkty, které nemají řádnou a uspokojivou obchodní jakost v den přijetí vývozního prohlášení. Za účelem zajištění jednotného používání tohoto pravidla by se mělo jasně stanovit, že pro poskytnutí náhrady pro některé produkty živočišného původu, na které se vztahuje nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 852/2004 ze dne 29. dubna 2004 o hygieně potravin (8) a nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 853/2004 ze dne 29. dubna 2004, kterým se stanoví zvláštní hygienická pravidla pro potraviny živočišného původu (9), a které jsou uvedeny v příloze II tohoto nařízení, by měly být dotčené produkty živočišného původu připravené v souladu s požadavky uvedených nařízení a nést požadované označení zdravotní nezávadnosti.
(34)
Je nutné, aby Komise byla schopna monitorovat veškerá přijatá opatření, která se týkají poskytnutých vývozních náhrad. Příslušné orgány členských států by proto měly Komisi předávat určité statistické informace. Měl by být přesně stanoven formát a rozsah těchto informací.
(35)
V souladu s čl. 12 odst. 1 a 4 nařízení (ES) č. 612/2009 složky jiné než produkty v odvětví cukru uvedené v čl. 162 odst. 1 písm. a) bodě iii) a písm. b) nařízení (ES) č. 1234/2007, pro které je poskytnuta vývozní náhrada, musí pocházet z Unie. Měla by být proto stanovena opatření, kterými se zajistí splnění uvedeného požadavku.
(36)
Existuje velké množství žádostí, na jejichž základě se poskytují náhrady v souladu s tímto nařízením. Většina zboží, ohledně kterého se tyto žádosti předkládají, se vyrábí za jasně stanovených technických podmínek, má stálé vlastnosti a jakost, řídí se obvyklým schématem vývozu a jeho výrobní plány zaevidovaly a potvrdily příslušné orgány. Za těchto specifických okolností a s cílem zjednodušit administrativní práci spojenou s poskytováním vývozních náhrad podle tohoto nařízení je vhodné poskytnout členským státům větší flexibilitu používáním článku 24 nařízení (ES) č. 612/2009, pokud jde o maximální hodnoty, pod jejichž úrovní mohou členské státy osvobodit hospodářké subjekty od povinnosti předložit požadovaný doklad, jiný než přepravní doklad.
(37)
Je vhodné, aby se na celém území Unie zajistilo jednotné používání ustanovení o poskytování náhrad pro zboží, na něž se nevztahuje příloha I Smlouvy. Každý členský stát by za tímto účelem měl informovat Komisi o režimu monitorování, který uplatňuje na svém území u různých druhů vyváženého zboží.
(38)
Na přechod od administrativních opatření týkajících se osvědčení o náhradě podle nařízení (ES) č. 1043/2005 k administrativním opatřením stanoveným v tomto nařízení by měla být poskytnuta dostatečná doba. Toto nařízení by se proto mělo použít na žádosti o osvědčení předložené od prvního dne prvního období pro předkládání v rozpočtovém roce 2011 a uvedeného dne vstoupit v platnost.
(39)
Opatření stanovená tímto nařízením jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro horizontální otázky týkající se obchodu se zpracovanými zemědělskými produkty neuvedenými v příloze I Smlouvy,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
KAPITOLA I
PŘEDMĚT A DEFINICE
Článek 1
1. Tímto nařízením se stanoví prováděcí pravidla k nařízení (ES) č. 1216/2009, pokud jde o režim poskytování vývozních náhrad vytvořený podle nařízení (ES) č. 1234/2007.
Použije se na vývoz základních produktů, produktů získaných jejich zpracováním nebo produktů obdobných jedné z těchto dvou kategorií v souladu s článkem 3 tohoto nařízení, pokud jsou tyto produkty vyváženy ve formě zboží, na něž se nevztahuje příloha I Smlouvy, jsou však uvedeny v částech I až V přílohy XX nařízení (ES) č. 1234/2007 a v příloze II tohoto nařízení.
2. Vývozní náhrada uvedená v odstavci 1 se neposkytuje na zboží propuštěné do volného oběhu v souladu s článkem 29 Smlouvy, které je znovu vyvezeno.
Na toto zboží se neposkytuje žádná náhrada v případě, že se vyváží po zpracování nebo po zapracování do jiného zboží.
3. Kromě případu obilovin se na produkty používané při výrobě alkoholu, který je obsažen v lihovinách uvedených v příloze II a spadajících do kódu KN 2208, neposkytuje žádná náhrada.
Článek 2
1. Pro účely tohoto nařízení se rozumí:
a)
„rozpočtovým obdobím“ období od 1. října jednoho roku do 30. září roku následujícího;
b)
„rozpočtovým rokem“ období od 16. října jednoho roku do 15. října roku následujícího;
c)
„základními produkty“ produkty uvedené v příloze I tohoto nařízení;
d)
„složkami“ základní produkty, produkty získané jejich zpracováním nebo produkty obdobné těmto dvěma kategoriím, které se používají při výrobě zboží a jsou uvedeny v čl. 162 odst. 1 písm. a) bodech i), ii), iii), v) a vii) a písm. b) nařízení (ES) č. 1234/2007;
e)
„zbožím“ produkty, na něž se nevztahuje příloha I Smlouvy, jsou však uvedeny v částech I až V přílohy XX nařízení (ES) č. 1234/2007 a v příloze II tohoto nařízení;
f)
„dohodou“ Dohoda o zemědělství uzavřená během Uruguayského kola mnohostranných obchodních jednání;
g)
„potravinovou pomocí“ projekty potravinové pomoci, které splňují podmínky stanovené v čl. 10 odst. 4 dohody;
h)
„rezidui“ produkty výrobního procesu, jejichž složení se jasně odlišuje od skutečně vyváženého zboží a které nelze uvádět na trh;
i)
„vedlejšími produkty“ produkty nebo zboží získané v průběhu výrobního procesu, jejichž složení nebo vlastnosti se odlišují od skutečně vyváženého zboží a které jsou způsobilé pro uvádění na trh;
j)
„ztrátami“ množství produktů nebo zboží vzniklých z výrobního procesu od fáze, při které se zemědělské produkty používají nezpracované při výrobě, kromě množství skutečně vyváženého zboží a kromě reziduí a vedlejších produktů, a které nelze uvádět na trh.
2. Pro účely odst. 1 písm. h), i) a j) se za uváděné na trh nepovažují produkty získané v průběhu výrobního procesu, jejichž složení je odlišné od zboží skutečně vyváženého a které jsou prodány proti platbě představující výhradně náklady vzniklé v souvislosti s jejich likvidací.
Pro účely odst. 1 písm. j) jsou produkty nebo zboží vzniklé z výrobního procesu, které lze použít pouze jako krmivo, ať už proti platbě nebo nikoli, považovány za obdobné ztrátám.
Článek 3
1. Bramborový škrob kódu KN 1108 13 00 přímo vyráběný z brambor, kromě vedlejších produktů, se považuje za obdobný produktu získanému zpracováním kukuřice.
2. Syrovátka kódů KN 0404 10 48 až 0404 10 62, nezahuštěná, též zmrazená, se považuje za obdobnou syrovátce v prášku uvedené v příloze I (dále jen „skupina produktů 1“).
3. Následující produkty se považují za obdobné mléku v prášku o obsahu tuku nepřesahujícím 1,5 % uvedenému v příloze I (dále jen „skupina produktů 2“):
a)
mléko a mléčné výrobky kódů KN 0403 10 11, 0403 90 51 a 0404 90 21, nezahuštěné ani neobsahující přidaný cukr nebo jiná sladidla, též zmrazené, o obsahu mléčného tuku nepřesahujícím 0,1 % hmotnostních;
b)
mléko a mléčné výrobky kódů KN 0403 10 11, 0403 90 11 a 0404 90 21, v prášku, granulích nebo v jiné pevné formě, neobsahující přidaný cukr nebo jiná sladidla, o obsahu mléčného tuku nepřesahujícím 1,5 % hmotnostních.
4. Následující produkty se považují za obdobné mléku v prášku o obsahu tuku 26 % uvedenému v příloze I (dále jen „skupina produktů 3“):
a)
mléko, smetana a mléčné výrobky kódů KN 0403 10 11, 0403 10 13, 0403 90 51, 0403 90 53, 0404 90 21 a 0404 90 23, nezahuštěné ani neobsahující přidaný cukr nebo jiná sladidla, též zmrazené, o obsahu mléčného tuku převyšujícím 0,1 %, avšak nepřesahujícím 6 % hmotnostních;
b)
mléko, smetana a mléčné výrobky kódů KN 0403 10 11, 0403 10 13, 0403 10 19, 0403 90 13, 0403 90 19, 0404 90 23 a 0404 90 29 v prášku, granulích nebo v jiné pevné formě, neobsahující přidaný cukr nebo jiná sladidla, o obsahu mléčného tuku vyšším než 1,5 %, avšak nižším než 45 % hmotnostních.
5. Následující produkty se považují za obdobné skupině produktů 6:
a)
mléko, smetana a mléčné výrobky kódů KN 0403 10 19, 0403 90 59, 0404 90 23 a 0404 90 29, nezahuštěné ani neobsahující přidaný cukr nebo jiná sladidla, o obsahu mléčného tuku převyšujícím 6 % hmotnostních;
b)
mléko, smetana a mléčné výrobky kódů KN 0403 10 19, 0403 90 19 a 0404 90 29, v prášku, granulích nebo v jiné pevné formě, neobsahující přidaný cukr nebo jiná sladidla, o obsahu mléčného tuku nejméně 45 % hmotnostních;
c)
máslo a ostatní mléčné tuky kódů KN 0405 10, 0405 20 90, 0405 90 10 a 0405 90 90 o obsahu mléčného tuku jiném než 82 % hmotnostních, avšak nejméně 62 % hmotnostních.
6. Mléko, smetana a mléčné výrobky kódů KN 0403 10 11 až 0403 10 19, 0403 90 51 až 0403 90 59 a 0404 90 21 až 0404 90 29, zahuštěné, jiné než v prášku, v granulích nebo v jiné pevné formě, neobsahující přidaný cukr nebo jiná sladidla, se považují za obdobné skupině produktů 2, pokud jde o obsah beztučné sušiny v daném produktu. Pokud jde o složku mléčného tuku v takovém produktu, považuje se za obdobnou skupině produktů 6.
První pododstavec se vztahuje také na sýry a tvaroh.
7. Loupaná rýže kódu KN 1006 20 a poloomletá rýže kódů KN 1006 30 21 až 1006 30 48 se považuje za obdobnou celoomleté rýži kódů KN 1006 30 61 až 1006 30 98.
8. Pokud následující produkty splňují při vývozu v nezpracovaném stavu podmínky způsobilosti pro náhradu stanovené v nařízení (ES) č. 1234/2007 a v nařízení Komise (ES) č. 951/2006 (10), považují se za obdobné bílému cukru kódu KN 1701 99 10:
a)
surový řepný nebo třtinový cukr kódu KN 1701 11 90 nebo kódu KN 1701 12 90 a o obsahu sacharózy v sušině nejméně 92 % hmotnostních podle polarimetrické metody;
b)
cukr kódu KN 1701 91 00 nebo kódu KN 1701 99 90;
c)
produkty uvedené v písm. c) části III přílohy I nařízení (ES) č. 1234/2007 kromě směsí získaných částečně použitím produktů uvedených v části I přílohy I nařízení (ES) č. 1234/2007;
d)
produkty uvedené v písm. d) a g) části III přílohy I nařízení (ES) č. 1234/2007 kromě směsí získaných částečně použitím produktů uvedených v příloze I nařízení (ES) č. 1234/2007.
Článek 4
Kromě ustanovení tohoto nařízení se použije také nařízení (ES) č. 612/2009 a nařízení EHS) č. 2220/85, pokud čl. 39 odst. 4 a článek 50 tohoto nařízení nestanoví jinak.
KAPITOLA II
VÝVOZNÍ NÁHRADY
ODDÍL 1
Metoda výpočtu
Článek 5
1. Výše náhrady poskytované pro množství každého základního produktu vyváženého ve formě stejného druhu zboží, určené v souladu s oddílem 2, se získá vynásobením uvedeného množství sazbou náhrady pro základní produkt vypočítanou na jednotku hmotnosti v souladu s oddílem 3.
2. Pokud jsou podle čl. 15 odst. 2 stanoveny různé sazby náhrady pro určitý základní produkt, pro každé z množství základního produktu, pro něž existuje odlišná sazba náhrady, se vypočítá samostatná výše.
3. Pokud se při výrobě vyváženého zboží používá zboží, sazba náhrady, která se má použít při výpočtu částky vztahující se ke každému ze základních produktů, k produktům získaným jejich zpracováním nebo produktům obdobným jedné z těchto dvou kategorií v souladu s článkem 3, které byly použity při výrobě vyváženého zboží, je sazba použitelná v případě, že se zboží použité při výrobě vyváží nezpracované.
ODDÍL 2
Referenční množství
Článek 6
Co se týče zboží, množství každého ze základních produktů, které má sloužit jako základ pro výpočet výše náhrady (dále jen „referenční množství“), se určí v souladu s články 7, 8 a 9 s výjimkou případů, kdy je učiněn odkaz na přílohu III, nebo případů, kdy se použije čl. 47 odst. 2.
Článek 7
V případě použití základního nezpracovaného produktu nebo obdobného produktu je referenční množství množstvím, které se skutečně používá při výrobě vyváženého zboží, přičemž se zohlední přepočítací koeficienty uvedené v příloze VII.
Článek 8
1. V případě použití produktu, jehož se týká čl. 1 odst. 1 písm. a) a část I přílohy I nařízení (ES) č. 1234/2007 nebo čl. 1 odst. 1 písm. b) a část II přílohy I nařízení (ES).1234/2007, je referenční množství množstvím, které se skutečně používá při výrobě vyváženého zboží, upraveným tak, aby odpovídalo množství základního produktu, pomocí použití koeficientů uvedených v příloze V tohoto nařízení, pokud se na dotyčný produkt vztahuje jedno z těchto písmen:
a)
produkt vzniká zpracováním základního produktu nebo produktu obdobného uvedenému základnímu produktu;
b)
produkt je obdobný produktu vzniklému zpracováním základního produktu;
c)
produkt vzniká zpracováním produktu, který je obdobný produktu vzniklému zpracováním základního produktu.
2. Odchylně od odstavce 1 odpovídá referenční množství u obilných destilátů obsažených v lihovinách kódu KN 2208 3,4 kg ječmene na % objemových alkoholu získaného z obilovin na hektolitr vyvážené lihoviny.
Článek 9
1. S výhradou článku 11 se v případě použití kteréhokoli z následujících produktů referenční množství pro každý ze základních produktů rovná množství, které stanoví příslušné orgány v souladu s článkem 45:
a)
produkt, na nějž se nevztahuje příloha I Smlouvy, získaný zpracováním produktu uvedeného v článku 7 nebo 8 tohoto nařízení;
b)
produkt získaný ze směsi nebo zpracováním několika produktů uvedených v článku 7 nebo 8 nebo produktů uvedených v písmeni a) tohoto pododstavce.
Referenční množství se určí na základě množství produktu, které bylo skutečně použito při výrobě vyváženého zboží.
Za účelem výpočtu uvedeného množství se použijí přepočítací koeficienty uvedené v příloze VII, případně zvláštní pravidla pro výpočet, poměry rovnocennosti a koeficienty uvedené v článku 8.
2. Odchylně od odstavce 1 u lihovin na bázi obilovin obsažených v lihovinách kódu KN 2208 referenční množství odpovídá 3,4 kg ječmene na % objemových alkoholu získaného z obilovin na hektolitr vyvážené lihoviny.
Článek 10
1. Pro účely článků 6 až 9 se produkty, které se používají nezpracované při výrobě vyváženého zboží, považují za skutečně použité.
2. Pokud je během jedné z fází výroby tohoto zboží samotný základní produkt zpracován na jiný důkladněji zpracovaný základní produkt a použit v pozdější fázi, potom se za skutečně použitý považuje pouze tento důkladněji zpracovaný základní produkt.
3. Množství skutečně použitých produktů ve smyslu odstavce 1 se určují pro každé vyvážené zboží.
4. Odchylně od odstavců 1, 2 a 3 v případě pravidelného vývozu zboží, které vyrábí určitý podnik podle jasně definovaných technických podmínek a které má stálé vlastnosti a jakost, lze daná množství na základě dohody s příslušnými orgány určovat buď z výrobního plánu pro zboží, nebo z průměrných množství produktu použitých během stanovené doby při výrobě daného množství tohoto zboží. Množství produktů takto určená zůstávají základem pro výpočet, pokud nedojde k žádné změně podmínek, za kterých se zboží vyrábí.
S výjimkou případu, kdy daná množství úředně schválí příslušný orgán, se množství produktů takto stanovená potvrzují alespoň jednou za rok.
Článek 11
1. Pokud jde o zboží uvedené v příloze III, referenční množství v kilogramech základního produktu na 100 kg zboží je množství v uvedené příloze u každého druhu tohoto zboží.
V případě čerstvých těstovin se však množství základních produktů stanovená v příloze III sníží na rovnocenné množství sušených těstovin vynásobením těchto množství procentním podílem sušiny z těstovin a jejich vydělením číslem 88.
2. Pokud bylo zboží uvedené v příloze III vyrobeno částečně z produktů, u kterých se vyplácení vývozní náhrady řídí nařízením (ES) č. 1234/2007, a částečně z jiných produktů, referenční množství týkající se těchto prvně jmenovaných produktů se určí v souladu s články 6 až 10.
Článek 12
1. Pro účely stanovení skutečně použitých množství zemědělských produktů se použijí odstavce 2 a 3.
2. Všechny zemědělské produkty použité ve smyslu článku 10, u kterých vzniká nárok na náhradu a které se v obvyklém průběhu výrobního procesu ztrácejí v takových formách, jako je pára nebo kouř, nebo přeměnou na neobnovitelný prach nebo popel, jsou způsobilé pro náhradu ohledně všech použitých množství.
3. Každé množství zboží, které není skutečně vyvezeno, není způsobilé pro náhrady ohledně skutečně použitých množství zemědělských produktů.
Pokud má toto zboží stejné složení jako zboží skutečně vyvezené, může se použít poměrné snížení množství zemědělských produktů skutečně použitých při výrobě druhého jmenovaného zboží.
Článek 13
1. Odchylně od čl. 12 odst. 3 jsou ztráty v hodnotě nejvýše 2 % hmotnostních, které jsou nedílnou součástí výroby tohoto zboží, způsobilé pro náhrady.
Prahová hodnota 2 % se vypočítá jako poměr hmotnosti sušiny všech použitých surovin, po odečtení množství uvedených v čl. 12 odst. 2, k hmotnosti sušiny skutečně vyvezeného zboží nebo pomocí použití jakékoli jiné metody výpočtu vhodné s ohledem na podmínky výroby zboží.
2. Pokud jsou ztráty, které jsou nedílnou součástí výroby zboží, vyšší než 2 %, není nadměrná ztráta způsobilá pro náhrady, pokud jde o množství skutečně použitých zemědělských produktů. Příslušné orgány členských států však mohou přijmout řádně odůvodněné vyšší ztráty. Členské státy oznámí Komisi případy, ve kterých příslušné orgány přijaly vyšší ztráty, jakož i důvody, proč tak učinily.
3. Pro náhrady jsou způsobilá skutečně použitá množství zemědělských produktů obsažená v reziduích.
4. V případech, kdy vznikají vedlejší produkty, se množství skutečně použitých zemědělských produktů připisují k vyvezenému zboží a k vedlejším produktům, a to v uvedeném pořadí.
ODDÍL 3
Sazby náhrady
Článek 14
1. Sazbu náhrady pro základní produkty uvedené v příloze I tohoto nařízení, vyvážené ve formě zboží, na něž se nevztahuje příloha I Smlouvy, jak je stanoveno v článku 164 nařízení (ES) č. 1234/2007, stanoví Komise na 100 kg základního produktu na stejnou dobu jako v případě náhrad pro takové produkty vyvážené nezpracované.
2. Odchylně od odstavce 1 může být náhrada stanovena podle jiného časového rozvrhu určeného v souladu s postupem uvedeným v čl. 16 odst. 2 nařízení (ES) č. 1216/2009.
Článek 15
1. Sazbu náhrady stanoví Komise se zvláštním ohledem na následující skutečnosti:
a)
průměrné náklady vzniklé zpracovatelským odvětvím v souvislosti se získáváním dodávek základních produktů na trhu Unie a ceny existující na světovém trhu;
b)
úroveň náhrady pro vývoz zpracovaných zemědělských produktů uvedených v příloze I Smlouvy, které jsou vyráběny za podobných podmínek;
c)
potřeba zajištění rovných podmínek hospodářské soutěže mezi odvětvími, která používají produkty Unie, a těmi, která používají produkty ze třetích zemí v režimu aktivního zušlechťovacího styku;
d)
na jedné straně vývoj rozpočtových výdajů a na straně druhé vývoj cen základních produktů na trhu v Unii a na světovém trhu;
e)
shoda s omezeními plynoucími z dohod uzavřených v souladu s článkem 218 Smlouvy.
2. Při stanovování sazeb náhrady se, je-li to vhodné, u základních produktů nebo u obdobných produktů berou v úvahu podpory nebo jiná opatření s rovnocenným účinkem použitelná ve všech členských státech v souladu s nařízením (ES) č. 1234/2007.
3. Náhrady poskytované pro vývoz zemědělských produktů obsažených ve zboží, na něž se nevztahuje příloha I Smlouvy, nesmí být vyšší než náhrady, které jsou vyplatitelné na tyto produkty v případě, že se vyvážejí nezpracované.
Článek 16
1. V případě bramborového škrobu kódu KN 1108 13 00 se sazba náhrady stanoví odděleně, v ekvivalentu kukuřice, a to postupem podle čl. 195 odst. 2 nařízení (ES) č. 1234/2007 tak, že se použijí kritéria stanovená v čl. 15 odst. 1 tohoto nařízení. Použitá množství bramborového škrobu se převádějí na ekvivalentní množství kukuřice v souladu s článkem 8 tohoto nařízení.
2. V případě směsí D-glucitolu (sorbitolu, sorbitu) kódů KN 2905 44 a 3824 60, pokud dotyčná strana nevypracuje prohlášení uvedené v článku 45, v němž uvede informace požadované podle čl. 48 odst. 1 písm. d), nebo pokud dotyčná strana své prohlášení uspokojivě nedoloží, sazba náhrady pro tyto směsi je sazbou pro základní produkt, u něhož se uplatňuje nejnižší sazba náhrady.
Článek 17
1. Náhrada pro škroby kódů KN 1108 11 00 až 1108 19 90 nebo produkty uvedené v písm. d) části I přílohy I nařízení (ES) č. 1234/2007 vzniklé zpracováním těchto škrobů se poskytne pouze na základě předložení prohlášení dodavatele těchto produktů, v němž se potvrzuje, že tyto produkty byly vyrobeny přímo z obilovin, brambor nebo rýže, kromě veškerého použití vedlejších produktů získaných při výrobě jiných zemědělských produktů nebo zboží.
2. Prohlášení uvedené v odstavci 1 se až do odvolání vztahuje ke všem dodávkám téhož výrobce. Ověřuje se v souladu s článkem 45.
Článek 18
1. Pokud obsah sušiny bramborového škrobu obdobného kukuřičnému škrobu podle čl. 3 odst. 1 činí nejméně 80 %, je sazba vývozní náhrady sazbou stanovenou v souladu s článkem 14. Pokud je obsah sušiny nižší než 80 %, je sazba náhrady sazbou stanovenou v souladu s článkem 14, vynásobenou 1/80 procenta skutečné sušiny.
U všech ostatních škrobů o obsahu sušiny nejméně 87 % je sazba vývozní náhrady sazbou stanovenou v souladu s článkem 14. Pokud je obsah sušiny nižší než 87 %, je sazba náhrady sazbou stanovenou v souladu s článkem 14, vynásobenou 1/87 procenta skutečné sušiny.
2. Pokud obsah sušiny v glukózových nebo maltodextrinových sirupech kódů KN 1702 30 90, 1702 40 90, 1702 90 50 nebo 2106 90 55 činí nejméně 78 %, je sazba vývozní náhrady sazbou stanovenou v souladu s článkem 14. Pokud je obsah sušiny těchto sirupů nižší než 78 %, je sazba náhrady sazbou stanovenou v souladu s článkem 14, vynásobenou 1/78 procenta sušiny.
3. Pro účely odstavce 1 se obsah sušiny u škrobů určí pomocí metody uvedené v příloze IV nařízení Komise (ES) č. 687/2008 (11) a obsah sušiny glukózových nebo maltodextrinových sirupů se určí pomocí metody 2 uvedené v příloze II směrnice Komise 79/796/EHS (12) nebo kterékoli jiné vhodné metody analýzy, která poskytuje přinejmenším stejné záruky.
4. Je-li předloženo prohlášení uvedené v článku 45, nahlásí žadatel obsah sušiny u použitých škrobů nebo glukózových nebo maltodextrinových sirupů.
Článek 19
1. Náhrady pro kasein kódu KN 3501 10, kaseináty kódu KN 3501 90 90 nebo pro vaječný albumin kódu KN 3502 11 90 a 3502 19 90 vyvážené v nezměněném stavu se mohou lišit podle místa určení, pokud si to vyžaduje některá z těchto skutečností:
a)
situace ve světovém obchodě ohledně těchto druhů zboží;
b)
specifické požadavky určitých trhů;
c)
dohody o mezinárodním obchodu.
2. Sazba náhrad pro zboží kódů KN 1902 11 00, 1902 19 a 1902 40 10 se může lišit podle místa určení.
3. Náhrada se může lišit podle toho, zda je či není stanovena předem v souladu s článkem 26.
Článek 20
1. Sazba náhrady je sazbou platnou v den, kdy se zboží vyváží, s výjimkou následujících případů:
a)
v souladu s článkem 26 byla podána žádost o to, aby sazba náhrady byla stanovena předem;
b)
v souladu s čl. 37 odst. 2 byla podána žádost a sazba náhrady byla stanovena předem v den, kdy byla žádost o osvědčení o náhradě předložena.
2. Pokud se uplatňuje systém stanovení sazby náhrady předem, sazba platná v den, kdy byla předložena žádost o stanovení náhrady předem, se použije u zboží vyváženého později během doby platnosti osvědčení o náhradě v souladu s čl. 35 odst. 2.
V případě zpracovaných výrobků z obilovin a rýže se sazba náhrady upraví za použití stejných pravidel, která se použijí při stanovení náhrad předem pro základní produkty vyvážené nezpracované, avšak za použití přepočítacích koeficientů stanovených v příloze V.
3. Na výpisy z osvědčení o náhradě ve smyslu nařízení (ES) č. 376/2008 se nevztahuje stanovení náhrady předem bez ohledu na osvědčení, z nichž pocházejí.
KAPITOLA III
OSVĚDČENÍ O NÁHRADĚ
ODDÍL 1
Obecná ustanovení
Článek 21
1. Členské státy vydávají žadateli bez ohledu na jeho místo usazení v Unii osvědčení o náhradě, která jsou platná na celém území Unie.
Osvědčení o náhradě zaručují vyplacení náhrady za předpokladu, že jsou splněny podmínky stanovené v kapitole V. Podmínky mohou obsahovat i stanovení sazeb náhrad předem. Osvědčení jsou platná pouze na jedno rozpočtové období.
2. Poskytování náhrad pro vývoz základních produktů ve formě zboží uvedeného v příloze II tohoto nařízení nebo pro obiloviny umístěné pod celní dohled určené k výrobě lihovin uvedených v článku 2 nařízení (ES) č. 1670/2006 je podmíněno předložením osvědčení o náhradě vydaným v souladu s článkem 24 tohoto nařízení.
Obiloviny uvedené v prvním pododstavci se považují za vyvezené.
První pododstavec se nepoužije na dodávky uvedené v čl. 4 odst. 1 druhém pododstavci třetí odrážce, čl. 33 odst. 1, čl. 37 odst. 1, čl. 41 odst. 1 a čl. 43 odst. 1 nařízení (ES) č. 612/2009 nebo na vývoz uvedený v kapitole IV tohoto nařízení.
3. Poskytování náhrady v rámci systému stanovení náhrad předem podle čl. 20 odst. 2 je podmíněno předložením osvědčení o náhradě, ve kterém se uvádí stanovení sazeb náhrad předem.
Článek 22
1. Nařízení (ES) č. 376/2008 se vztahuje na osvědčení o náhradě uvedená v tomto nařízení.
2. Ustanovení nařízení (ES) č. 376/2008 o právech a povinnostech vyplývajících z osvědčení o náhradě vyjádřených v množstvích se použijí obdobně na práva a povinnosti vyplývající z osvědčení o náhradě uvedených v tomto nařízení pro částky vyjádřené v eurech, přičemž se zohlední příloha VI tohoto nařízení.
3. Odchylně od odstavců 1 a 2 tohoto článku se čl. 7 odst. 2 a 4, články 8, 11 a 13, čl. 17 odst. 1, články 20, 23, 31, 32 a 34, čl. 35 odst. 6 a články 41, 45, 46 a 48 nařízení (ES) č. 376/2008 nepoužijí na osvědčení o náhradě uvedená v tomto nařízení.
4. Pro účely článků 39 a 40 nařízení (ES) č. 376/2008 nelze prodloužit platnost osvědčení, která vyprší 30. září.
V těchto případech se osvědčení na všechny částky, o které nebylo požádáno z důvodu vyšší moci, zruší a příslušná jistota se uvolní.
Článek 23
1. Žádosti o osvědčení o náhradě, kromě žádostí týkajících se projektů potravinové pomoci uvedených v článku 36, jsou platné pouze tehdy, pokud byla složena jistota rovnající se 10 % částky, o kterou se žádá, v souladu s podmínkami stanovenými v článku 14 nařízení (ES) č. 376/2008.
2. Jistota se uvolňuje v souladu s podmínkami stanovenými v článku 40 tohoto nařízení.
Článek 24
1. Žádost o osvědčení o náhradě a samotné osvědčení o náhradě vychází z tiskopisu „Vývozní licence nebo osvědčení o stanovení náhrady předem“ uvedeného v příloze I nařízení (ES) č. 376/2008 a udává částku v eurech.
Uvedené dokumenty se vyplňují v souladu s pokyny uvedenými v příloze VI tohoto nařízení.
2. Pokud žadatel nemá v úmyslu vyvážet zboží z jiného členského státu, než je stát, v němž žádá o osvědčení o náhradě, může příslušný orgán vzniklé osvědčení o náhradě uchovávat, zejména v elektronické podobě. V takovém případě informuje příslušný orgán žadatele o tom, že jeho osvědčení o náhradě bylo zaevidováno, a poskytne mu informace uvedené ve vyhotovení osvědčení o náhradě určeném pro držitele (dále jen „vyhotovení č. 1“). Vyhotovení osvědčení o náhradě určené pro vydávající orgány (dále jen „vyhotovení č. 2“) se nevydává.
Příslušný orgán zaznamená všechny informace z osvědčení o náhradě uvedených v oddílech III a IV přílohy VI a částky požadované na základě osvědčení.
Článek 25
1. Závazky vyplývající z osvědčení nejsou převoditelné. Práva vyplývající z osvědčení může převádět jejich držitel během doby jejich platnosti za předpokladu, že práva vyplývající z každého osvědčení či výpisu z osvědčení jsou převedena pouze na jediného nabyvatele. Tento převod se týká pouze částek, které ještě nejsou zapsány do osvědčení nebo výpisu.
2. Nabyvatelé nesmí svá práva dále převádět, mohou je ale převádět zpět na držitele. Zpětný převod na držitele se týká pouze částek, které ještě nejsou zapsány do osvědčení nebo výpisu. V těchto případech zapíše vydávající orgán v kolonce 6 osvědčení jeden z údajů stanovených v příloze VIII.
3. V případě žádosti držitele o převod práv nebo v případě zpětného převodu práv nabyvatelem na držitele uvede vydávající orgán nebo subjekt či subjekty jmenované každým členským státem na osvědčení nebo případně na výpisu z osvědčení toto:
a)
jméno a adresu nabyvatele podle odstavce 1 nebo údaj uvedený v odstavci 2;
b)
datum převodu nebo zpětného převodu na držitele potvrzené razítkem orgánu nebo subjektu.
4. Převod nebo zpětný převod na držitele nabývá platnosti dnem uvedení daného údaje podle odst. 3 písm. b).
Článek 26
1. Žádosti o stanovení sazeb náhrady předem se dotýkají všech platných sazeb náhrady.
2. Žádost o stanovení náhrady předem se může předkládat buď v době žádosti o osvědčení o náhradě, nebo kdykoli po dni, kdy bylo osvědčení o náhradě poskytnuto.
3. Žádosti o stanovení náhrady předem se podávají v souladu s oddílem II přílohy VI za použití tiskopisu uvedeného v příloze I nařízení (ES) č. 376/2008. Stanovení náhrady předem se nevztahuje na vývoz, který se uskutečnil přede dnem, kdy byla žádost předložena.
4. Žádosti o stanovení náhrady předem předložené ve čtvrtek se považují za předložené následující pracovní den.
Článek 27
1. Držitel osvědčení o náhradě může žádat o výpis z osvědčení v podobě uvedené v příloze I nařízení (ES) č. 376/2008. Žádost musí obsahovat informace uvedené v bodě 3 oddíle II přílohy VI tohoto nařízení.
Částka, na kterou se o výpis žádá, se zaznamená na původním osvědčení.
2. Aniž je dotčen článek 9 nařízení (ES) č. 376/2008, výpisy platné v celé Unii se mohou vyhotovovat z osvědčení, která se evidují jako platná osvědčení v jednom členském státě.
Článek 28
1. Každý vývozce vyplňuje zvláštní žádost o platbu ve smyslu článku 46 nařízení (ES) č. 612/2009. Předkládá se orgánu, který je odpovědný za platbu, společně s odpovídajícími osvědčeními, s výjimkou případu zaevidování osvědčení podle čl. 24 odst. 2 tohoto nařízení nebo v případě vývozu, který není pokryt osvědčeními o náhradě.
Příslušný orgán nemusí zvláštní žádost považovat za podklady pro výplatu uvedené v čl. 46 odst. 2 nařízení (ES) č. 612/2009.
Příslušný orgán může považovat zvláštní žádost za vývozní prohlášení ve smyslu čl. 5 odst. 1 nařízení (ES) č. 612/2009. V takovém případě je den, kdy orgán odpovědný za platbu podle odstavce 2 tohoto článku obdrží zvláštní žádost, dnem, kdy uvedený orgán obdrží vývozní prohlášení. Ve všech ostatních případech musí zvláštní žádost obsahovat podrobné údaje z vývozního prohlášení, včetně referenčního čísla vývozního prohlášení.
2. Orgán odpovědný za platbu určuje částku požadovanou na základě informací obsažených ve zvláštní žádosti, přičemž se za základ považuje výhradně množství a povaha vyváženého(vyvážených) základního(základních) produktu(ů) a platná(é) sazba(y) náhrady(náhrad). Zmíněné údaje se ve vývozním prohlášení uvedou jasně nebo se v něm na ně jasně odkáže.
Orgán odpovědný za platbu zaznamená uvedenou částku na osvědčení o náhradě do šesti měsíců ode dne obdržení zvláštní žádosti.
Osvědčení se zapisuje na zadní straně vyhotovení č. 1. Kolonky 28, 29 a 30 musí obsahovat částku v eurech místo množství.
Třetí pododstavec se použije obdobně na osvědčení vedená v elektronické podobě.
3. Není-li osvědčení o náhradě po zapsání zaevidováno podle čl. 24 odst. 2, vyhotovení č. 1 osvědčení se vrací držiteli nebo je na žádost vývozce uchovává platební orgán.
4. Jistota zadržená ohledně částky, která byla zapsána do osvědčení o náhradě vzhledem k vyvezenému zboží, se může uvolnit nebo může být převedena tak, aby zaručovala vyplacení náhrady předem v souladu s hlavou II kapitolou 2 nařízení (ES) č. 612/2009.
Článek 29
1. O osvědčení o náhradě vydaná pro jediné rozpočtové období se může žádat odděleně v šesti tranších. Žádosti o osvědčení se mohou předkládat nejpozději dne:
a)
7. září, pokud jde o osvědčení k použití ode dne 1. října;
b)
7. listopadu, pokud jde o osvědčení k použití ode dne 1. prosince;
c)
7. ledna, pokud jde o osvědčení k použití ode dne 1. února;
d)
7. března, pokud jde o osvědčení k použití ode dne 1. dubna;
e)
7. května, pokud jde o osvědčení k použití ode dne 1. června;
f)
7. července, pokud jde o osvědčení k použití ode dne 1. srpna.
2. O osvědčení o náhradě mohou hospodářské subjekty žádat pouze v souvislosti s tranší, která odpovídá prvnímu termínu po dni podání žádosti uvedenému v odst. 1.
Článek 30
Termín pro oznámení žádostí o osvědčení členskými státy Komisi je tento:
a)
14. září, pokud jde o osvědčení uvedená v čl. 29 odst. 1 písm. a);
b)
14. listopadu, pokud jde o osvědčení uvedená v čl. 29 odst. 1 písm. b);
c)
14. ledna, pokud jde o osvědčení uvedená v čl. 29 odst. 1 písm. c);
d)
14. března, pokud jde o osvědčení uvedená v čl. 29 odst. 1 písm. d);
e)
14. května, pokud jde o osvědčení uvedená v čl. 29 odst. 1 písm. e);
f)
14. července, pokud jde o osvědčení uvedená v čl. 29 odst. 1 písm. f).
Článek 31
1. Celková částka, ohledně které lze osvědčení o náhradě vydat pro každé rozpočtové období, se určí v souladu s odstavcem 2.
2. Od částky, která představuje maximální výši náhrad, stanovenou v souladu s čl. 9 odst. 2 dohody, se odečítají tyto složky:
a)
částka převyšující maximální částku a neoprávněně poskytnutá během předchozího rozpočtového roku;
b)
částka vyhrazená k pokrytí vývozu podle kapitoly IV tohoto nařízení;
c)
částky, ohledně kterých byla vydána osvědčení o náhradě platná během dotčeného rozpočtového období.
3. Částka, ohledně které byla vydaná osvědčení podle článku 41 vrácena, se připočte k číselnému údaji získanému v souladu s odstavcem 2.
4. Jakákoliv částka vyhrazená k pokrytí vývozu uvedeného v kapitole IV, která zůstává nevyužita, se připočte k číselnému údaji získanému v souladu s odstavcem 2.
5. Pokud ohledně částek uvedených v odst. 2 písm. a), b) a c) panuje nejistota, zohlední se tato skutečnost při určování konečné částky.
Článek 32
Celková částka, ohledně které lze osvědčení vydat pro každou z tranší uvedených v článku 29, je:
a)
30 % částky vypočítané v souladu s článkem 31, stanovené dne 14. září, v případě tranše uvedené v čl. 29 odst. 1 písm. a);
b)
27 % částky vypočítané v souladu s článkem 31, stanovené dne 14. listopadu, v případě tranše uvedené v čl. 29 odst. 1 písm. b);
c)
32 % částky vypočítané v souladu s článkem 31, stanovené dne 14. ledna, v případě tranše uvedené v čl. 29 odst. 1 písm. c);
d)
44 % částky vypočítané v souladu s článkem 31, stanovené dne 14. března, v případě tranše uvedené v čl. 29 odst. 1 písm. d);
e)
67 % částky vypočítané v souladu s článkem 31, stanovené dne 14. května, v případě tranše uvedené v čl. 29 odst. 1 písm. e);
f)
100 % částky vypočítané v souladu s článkem 31, stanovené dne 14. července, v případě tranše uvedené v čl. 29 odst. 1 písm. f).
ODDÍL 2
Žádost o vydání osvědčení o náhradě
Článek 33
1. Pokud celková částka požadovaná v žádostech obdržených pro jedno z dotčených období převyšuje maximální částku uvedenou v čl. 31 odst. 2, stanoví Komise koeficient snížení použitelný u všech žádostí předložených před odpovídajícím datem uvedeným v článku 29 tak, aby byla dodržena maximální částka uvedená v článku 31.
Komise zveřejní koeficient v Úředním věstníku Evropské unie do pěti pracovních dnů ode dnů uvedených v článku 30.
2. Pokud Komise stanoví koeficient snížení, osvědčení se vydávají na požadovanou částku vynásobenou 1 mínus koeficient snížení stanovený podle odstavce 1 tohoto článku nebo čl. 34 odst. 3 písm. a).
Pokud však jde o tranše uvedené v čl. 29 odst. 1 písm. f), mohou žadatelé stahovat své žádosti do pěti pracovních dnů od zveřejnění koeficientu v Úředním věstníku Evropské unie.
3. Členské státy oznámí Komisi do 1. srpna částky uvedené v žádostech o osvědčení o náhradě, stažených podle odst. 2 druhého pododstavce.
Článek 34
1. Pokud po termínu pro předložení žádostí o osvědčení o náhradě vzhledem ke konkrétní tranši uvedené v čl. 29 odst. 1 nebyl zveřejněn koeficient snížení podle čl. 33 odst. 1, hospodářské subjekty mohou předložit žádost o vydání osvědčení o náhradě na jakoukoli zbývající částku, která je k dispozici v rámci uvedené tranše a o niž ještě nebylo žádáno.
Žádost se předloží během období do dalšího termínu uvedeného v čl. 29 odst. 1.
2. Členské státy oznámí Komisi žádosti předložené v průběhu každého týdne vždy následující pondělí. Odpovídající osvědčení se mohou vydávat počínaje středou následující po oznámení, nevydá-li Komise jiné pokyny.
3. Pokud celková částka, ohledně které jsou obdrženy žádosti v konkrétním týdnu podávání žádostí, překročí zbývající částku, která je k dispozici, uvedenou v odstavci 1, Komise přijme jedno z následujících opatření:
a)
stanoví koeficient snížení použitelný u žádostí o osvědčení o náhradě, předložených v konkrétním týdnu předkládání žádostí, které byly oznámeny Komisi a pro které dosud nebyla vydána osvědčení o náhradě;
b)
nařídí členským státům, aby zamítly žádosti předložené v konkrétním týdnu předkládání žádostí, které se teprve musí oznámit Komisi;
c)
pozastaví předkládání žádostí o osvědčení o náhradě.
4. Každé nařízení přijaté podle odstavce 3 se zveřejní v Úředním věstníku Evropské unie do tří dnů po oznámení žádostí uvedených v odstavci 2.
Článek 35
1. Osvědčení o náhradě jsou platná ode dne vydání, jak je stanoveno v čl. 22 odst. 1 nařízení (ES) č. 376/2008.
2. S výhradou druhého pododstavce jsou osvědčení o náhradě platná do posledního dne pátého měsíce po měsíci, v němž byla podána žádost o osvědčení, nebo do posledního dne rozpočtového období podle toho, který den nastane dříve.
Osvědčení o náhradě uvedená v článku 36 jsou platná do posledního dne pátého měsíce po měsíci, v němž byla žádost o osvědčení podána.
3. Jsou-li sazby náhrady stanoveny předem v souladu s článkem 26, zůstávají v platnosti do posledního dne platnosti osvědčení.
Článek 36
Nařízení Komise (ES) č. 2298/2001 (13) se použije na žádosti o osvědčení o náhradě a osvědčení o náhradě vydaná na vývoz zboží, které je součástí fungování mezinárodní potravinové pomoci ve smyslu čl. 10 odst. 4 dohody.
Článek 37
1. Pro účely článku 47 nařízení (ES) č. 376/2008 se použijí odstavce 2 až 11 tohoto článku.
2. Od 1. října každého rozpočtového období se podle tohoto článku mohou mimo období stanovená v článcích 29 a 34 podávat žádosti o osvědčení v souvislosti s nabídkovým řízením vyhlášeným v dovážející třetí zemi, obsahující stanovení vývozní náhrady předem v den předložení žádosti, pokud souhrn částek odpovídající jednomu nabídkovému řízení, ohledně něhož jeden nebo více vývozců podalo jednu nebo více žádostí o osvědčení o náhradě a ohledně něhož dosud nebylo vydáno žádné osvědčení, nepřevyšuje částku 2 milionů EUR.
Uvedené omezení se však může zvýšit na 4 miliony EUR, pokud žádný z koeficientů snížení zveřejněných od začátku rozpočtového období a uvedených v čl. 33 odst. 1 nebo v čl. 34 odst. 3 nepřesahuje 50 %.
3. Částka, ohledně které se osvědčení žádá nebo žádají, nesmí přesahovat množství uvedené v nabídkovém řízení, vynásobené odpovídající(mi) sazbou(sazbami) náhrady, stanovenou(stanovenými) předem v den předložení žádosti. Nepřihlíží se k přípustným odchylkám nebo k opcím stanoveným v oznámení o nabídkovém řízení.
4. Kromě údajů uvedených v čl. 47 odst. 3 prvním pododstavci nařízení (ES) č. 376/2008 členské státy sdělí neprodleně Komisi částky, ohledně kterých byly podány žádosti o každé osvědčení, a den a dobu předložení každé žádosti.
5. Pokud částky oznámené podle odstavce 4 po připočtení k částkám, ohledně kterých již byly v rámci téhož nabídkového řízení podány žádosti o jedno či více osvědčení, překročí příslušné omezení podle odstavce 2, informuje Komise členské státy do dvou pracovních dnů ode dne obdržení dodatečné informace podle odstavce 4 o tom, že osvědčení o náhradě nebude hospodářskému subjektu vydáno.
6. Komise může pozastavit používání odstavce 2, pokud kumulovaný součet částek v osvědčeních o náhradě, která mohou být vydána v souladu s článkem 47 nařízení (ES) č. 376/2008, převyšuje 4 miliony EUR v jednom rozpočtovém období. Rozhodnutí o pozastavení se zveřejňuje v Úředním věstníku Evropské unie.
7. Odchylně od čl. 35 odst. 1 a 2 tohoto nařízení jsou osvědčení o náhradě vydaná podle článku 47 nařízení (ES) č. 376/2008 platná ode dne, kdy jsou vydána ve smyslu čl. 22 odst. 2 nařízení (ES) č. 376/2008. Osvědčení o náhradě jsou platná do konce osmého měsíce po měsíci vydání nebo do 30. září podle toho, který den nastane dříve. Sazby stanovené předem jsou platné do posledního dne platnosti osvědčení.
8. Pokud bylo ke spokojenosti příslušného orgánu v souladu s čl. 47 odst. 9 písm. a) nařízení (ES) č. 376/2008 prokázáno, že, z důvodů vybraným účastníkem nabídkového řízení nezaviněných a nepovažovaných za případ vyšší moci, subjekt, který vyhlásil nabídkové řízení, zrušil smlouvu, uvolní příslušný orgán jistotu v případech, kdy je sazba náhrady na základní produkt, která je stanovena předem a odpovídá nejvyšší náhradě v porovnání s ostatními použitými základními produkty, vyšší nebo se rovná sazbě náhrady platné v poslední den platnosti osvědčení.
9. Pokud bylo ke spokojenosti příslušného orgánu v souladu s čl. 47 odst. 9 písm. b) nařízení (ES) č. 376/2008 prokázáno, že, z důvodů vybraným účastníkem nabídkového řízení nezaviněných a nepovažovaných za případ vyšší moci, subjekt, který vyhlásil nabídkové řízení, mu uložil změny ve smlouvě, příslušný orgán může prodloužit dobu platnosti osvědčení a období, během něhož se má použít sazba náhrady stanovené předem, až do 30. září.
10. Pokud vybraný účastník nabídkového řízení předloží důkaz v souladu s čl. 47 odst. 9 písm. c) nařízení (ES) č. 376/2008, že v oznámení o nabídkovém řízení nebo ve smlouvě uzavřené po výběru nabídky je stanovena přípustná odchylka nebo opce vyšší než 5 % a že subjekt, který vyhlásil nabídkové řízení, využil této doložky, je závazek vyvézt považován za splněný, pokud je vyvezené množství nejvíce o 10 % menší než množství odpovídající částce, na kterou bylo osvědčení vydáno.
První pododstavec se použije za podmínky, že sazba náhrady stanovená předem ohledně základního produktu, která odpovídá nejvyšší náhradě v porovnání s ostatními použitými základními produkty, je vyšší nebo se rovná sazbě náhrady platné v poslední den platnosti osvědčení. V těchto případech se sazba ve výši 95 % uvedená v čl. 40 odst. 3 a 5 tohoto nařízení nahrazuje sazbou ve výši 90 %.
11. Pro účely odstavců 1 až 10 tohoto článku činí lhůta 21 dnů uvedená v čl. 47 odst. 5 nařízení (ES) č. 376/2008 44 dnů.
ODDÍL 3
Jistoty
Článek 38
1. Vydání osvědčení o náhradě zavazuje držitele k tomu, aby žádal o náhrady na zboží vyvážené během doby platnosti osvědčení o náhradě rovnající se částce, na kterou bylo osvědčení vydáno.
Složí se jistota uvedená v článku 23, aby se zaručilo dodržení závazku uvedeného v prvním pododstavci.
2. Závazek uvedený v odst. 1 prvním pododstavci tohoto článku se považuje za zásadní požadavek ve smyslu čl. 20 odst. 2 nařízení (EHS) č. 2220/85.
Článek 39
1. Zásadní požadavek se považuje za splněný, pokud vývozce odeslal zvláštní žádost vztahující se na zboží vyvezené během doby platnosti osvědčení o náhradě v souladu s podmínkami stanovenými v článku 28 a v oddílu V přílohy VI.
2. Pokud zvláštní žádost není vývozním prohlášením, musí být předložena do tří měsíců ode dne uplynutí doby platnosti osvědčení o náhradě, jehož číslo je vyplněné na zvláštní žádosti, s výjimkou případů vyšší moci.
Není-li dodržena lhůta tří měsíců stanovená v prvním pododstavci, zásadní požadavek nelze považovat za splněný.
3. Doklad o splnění zásadního požadavku se poskytuje tak, že se příslušnému orgánu předloží vyhotovení č. 1 osvědčení o náhradě řádně zaevidovaného v souladu s čl. 28 odst. 2. Uvedený doklad se předloží do konce dvanáctého měsíce po skončení období platnosti osvědčení o náhradě.
První pododstavec se obdobně použije na osvědčení zaevidovaná podle čl. 24 odst. 2.
4. Odchylně od čl. 22 odst. 3 nařízení (EHS) č. 2220/85 jistota stanovená v článku 23 tohoto nařízení propadá v poměru k částce, ohledně níž nebyl předložen požadovaný doklad ve lhůtě stanovené v odstavcích 2 a 3 tohoto článku.
Článek 40
1. Pokud se používá koeficient snížení podle čl. 33 odst. 2 nebo čl. 34 odst. 3 písm. a), část jistoty rovnající se složené částce vynásobené koeficientem snížení se uvolní okamžitě.
2. Stáhne-li žadatel svou žádost o osvědčení v souladu s čl. 33 odst. 2 druhým pododstavcem, uvolní se 80 % původní jistoty.
3. Jistota se uvolní v plné výši, jakmile držitel osvědčení požádá o náhrady, které celkem činí 95 % částky, ohledně níž bylo osvědčení vydáno.
4. Členské státy mohou na žádost držitele uvolnit jistotu ve splátkách v poměru k částkám, ohledně kterých byly splněny podmínky uvedené v čl. 39 odst. 1 a 3 za předpokladu, že byl předložen doklad o tom, že bylo požádáno o částku rovnající se nejméně 5 % částky uvedené v osvědčení.
5. Pokud byly podány žádosti o náhrady na méně než 95 % částky, ohledně níž bylo osvědčení vydáno, část jistoty, která se rovná 10 % rozdílu mezi 95 % částky, na niž bylo osvědčení vydáno, a skutečně použitou částkou náhrad, propadá.
6. Je-li částka, ohledně níž byly splněny podmínky uvedené v čl. 39 odst. 1 a 3, nižší než 5 % částky uvedené v osvědčení, celá jistota propadá.
7. Pokud celková částka jistoty, která má propadnout, dosahuje 100 EUR nebo méně na dané osvědčení, dotyčný členský stát uvolní celou jistotu.
Článek 41
1. Pokud se osvědčení nebo výpis z osvědčení vrátí vydávajícímu orgánu v době odpovídající počátečním dvěma třetinám jeho doby platnosti, odpovídající částka jistoty, která má propadnout, se sníží o 40 %, přičemž se pro tyto účely započítává jakákoli část dne jako celý den.
2. Pokud se osvědčení nebo výpis z osvědčení vrátí vydávajícímu orgánu v době odpovídající poslední třetině jeho doby platnosti nebo během měsíce po datu skončení platnosti, odpovídající částka jistoty, která má propadnout, se sníží o 25 %.
3. Odstavce 1 a 2 se použijí pouze na osvědčení a výpisy z osvědčení vrácené vydávajícímu orgánu během rozpočtového období, na které byla tato osvědčení vydána, za předpokladu, že se vrátí nejpozději do 31. srpna uvedeného období.
KAPITOLA IV
VÝVOZ NEKRYTÝ OSVĚDČENÍM
Článek 42
1. Osvědčení se nevyžadují pro vývoz, u kterého žádosti, jež předloží hospodářský subjekt během rozpočtového roku, nezakládají nárok na vyplacení částky vyšší než 100 000 EUR.
2. Osvědčení se nevyžadují pro dodávky uvedené v čl. 4 odst. 1 druhém pododstavci třetí odrážce, čl. 33 odst. 1, čl. 37 odst. 1, čl. 41 odst. 1 a čl. 43 odst. 1 nařízení (ES) č. 612/2009.
3. Odstavce 1 a 2 se rovněž použijí na vývoz uskutečňovaný hospodářskými subjekty, které získaly osvědčení o náhradě během dotyčného rozpočtového období nebo které byly držiteli takového osvědčení v den vývozu.
4. Odstavce 1, 2 a 3 se použijí pouze v členském státě, ve kterém je hospodářský subjekt usazen.
Článek 43
1. V každém rozpočtovém období je vývoz uvedený v čl. 42 odst. 1 způsobilý pro výplatu náhrady v rozsahu celkové rezervy 40 milionů EUR pro každý rozpočtový rok.
2. Náhrady pro vývoz, který je součástí fungování mezinárodní potravinové pomoci ve smyslu čl. 10 odst. 4 dohody, a náhrady pro dodávky uvedené v čl. 4 odst. 1 druhém pododstavci třetí odrážce, čl. 33 odst. 1, čl. 37 odst. 1, čl. 41 odst. 1 a čl. 43 odst. 1 nařízení (ES) č. 612/2009 se nezohlední při stanovení výše výdajů v rámci rezervy uvedené v odstavci 1.
Článek 44
1. Pokud součet částek, které členské státy oznámí v souladu s článkem 53, dosahuje 30 milionů EUR, může Komise při zohlednění mezinárodních závazků Unie pozastavit používání čl. 43 odst. 1 u vývozu nekrytého osvědčením o náhradě nejvýše na 20 pracovních dnů.
2. Za podmínek stanovených v odstavci 1 může Komise v souladu s čl. 16 odst. 2 nařízení (ES) č. 1216/2009 pozastavit používání čl. 43 odst. 1 tohoto nařízení u vývozu nekrytého osvědčením o náhradě na období delší než 20 pracovních dnů.
KAPITOLA V
ZÁVAZKY VÝVOZCE
Článek 45
1. Před vývozem zboží podává dotyčná strana prohlášení o množstvích základních produktů, produktů získaných jejich zpracováním nebo produktů obdobných jedné z těchto dvou kategorií v souladu s článkem 3, které byly skutečně použity, ve smyslu článku 10, při výrobě tohoto zboží, na které bude žádat o náhradu, nebo odkáže na uvedené složení, bylo-li určeno v souladu s čl. 10 odst. 4.
2. Pokud bylo při výrobě zboží k vývozu použito zboží, v prohlášení dotyčné strany se uvede skutečně použité množství zboží a povaha a množství každého ze základních produktů, produktů získaných jejich zpracováním a/nebo produktů obdobných jedné z těchto dvou kategorií v souladu s článkem 3, z níž bylo zboží získáno.
Dotyčná strana poskytne příslušným orgánům na podporu svého prohlášení všechny dokumenty a informace, které tyto orgány považují za důležité. Dotčené dokumenty a informace mohou být uchovávány a předkládány v elektronické podobě.
Příslušné orgány ověří správnost prohlášení jakýmikoli vhodným způsobem.
3. Na žádost příslušných orgánů členského státu, na jehož území se provádějí celní formality při vývozu, jim příslušné orgány jiného členského státu přímo sdělí všechny informace, které jsou schopny získat, aby bylo možné ověřit prohlášení předložené dotyčnou stranou.
Článek 46
Odchylně od článku 45 a po poradě s příslušnými orgány lze prohlášení o použitých produktech nebo zboží nahradit souhrnným prohlášením o množstvích použitých produktů nebo odkazem na prohlášení o těchto množstvích, pokud již byla určena podle čl. 10 odst. 4 a pod podmínkou, že výrobce dá orgánům k dispozici všechny informace nezbytné k ověření prohlášení.
Článek 47
1. Pokud vývozce nevypracuje prohlášení uvedené v článku 46 nebo neposkytne uspokojivé informace na podporu svého prohlášení, nemá nárok na náhradu.
2. Odchylně od odstavce 1 může dotyčná strana na svou výslovnou žádost obdržet náhradu, je-li dotyčné zboží uvedeno ve sloupcích 1 a 2 přílohy IV. Povaha a množství základních produktů vzatých v úvahu pro výpočet této náhrady se určuje z analýzy zboží k vývozu a v souladu s tabulkou v příloze IV. Příslušný orgán rozhodne o podmínkách, za kterých se provede analýza, a o informacích, které se mají poskytnout na podporu žádosti.
3. Náklady na tuto analýzu hradí vývozce.
Článek 48
1. Článek 45 se nepoužije na množství zemědělských produktů určená v souladu s přílohou III, s výjimkou následujícího:
a)
množství produktů uvedených v čl. 45 odst. 1 vyvážených ve formě zboží získaného částečně z produktů, u kterých je platba vývozní náhrady upravena v nařízení (ES) č. 1234/2007, a částečně z jiných produktů v souladu s podmínkami stanovenými v čl. 11 odst. 2;
b)
množství vajec nebo vaječných výrobků vyvážených ve formě těstovin kódu KN 1902 11 00;
c)
množství sušiny v čerstvých těstovinách, jak je uvedeno v čl. 11 odst. 1;
d)
povaha základních produktů skutečně použitých při výrobě D-glucitolu (sorbitolu, sorbitu) kódů KN 2905 44 a 3824 60 a, v případě potřeby, podíl D-glucitolu (sorbitolu, sorbitu) získaného ze škrobových produktů a sacharózy;
e)
množství kaseinu vyváženého ve formě zboží kódu KN 3501 90 90;
f)
stupeň Bg piva ze sladu kódu KN 2202 90 10;
g)
množství nesladového ječmene přijatá příslušnými orgány.
Při popisu zboží uvedeného na vývozním prohlášení a v žádosti o náhradu na zboží uvedené v příloze III se zohlední nomenklatura v uvedené příloze.
2. Při analýze zboží pro účely článků 45, 46, 47 nebo odstavců 1 nebo 3 tohoto článku se použijí metody analýzy uvedené v nařízení Komise (ES) č. 904/2008 (14) nebo, v případě jejich neexistence, metody uvedené v nařízení Komise (ES) č. 900/2008 (15) nebo, v případě jejich neexistence, metody použitelné u klasifikace podobného zboží dováženého do Unie podle společného celního sazebníku.
3. Na dokumentu potvrzujícím vývoz se uvedou množství vyvezeného zboží a množství produktů uvedených v čl. 45 odst. 1 nebo odkaz na složení určené v souladu s čl. 10 odst. 4. Pokud se však používá čl. 47 odst. 2, druhá jmenovaná množství se nahradí množstvími základních produktů uvedených ve sloupci 4 přílohy IV, která odpovídají výsledkům analýzy vyvezeného zboží.
4. Aby mohla být poskytnuta náhrada na zboží kódů KN 0403 10 51 až 0403 10 99, 0403 90 71 až 0403 90 99, 0405 20 10, 0405 20 30, 2105 00 99, 3502 11 90 a 3502 19 90, musí toto zboží splňovat požadavky nařízení (ES) č. 852/2004 a nařízení (ES) č. 853/2004, včetně požadavku, aby bylo připraveno ve schváleném zařízení a vyhovovalo požadavkům označení zdravotní nezávadnosti uvedeným v oddílu I přílohy II nařízení (ES) č. 853/2004.
5. Pro účely článků 45 a 46 každý členský stát informuje Komisi o kontrolách různých druhů vyváženého zboží provedených na svém území. Komise podle toho informuje ostatní členské státy.
Článek 49
1. Podle článků 45 a 46 tohoto nařízení a za použití článku 12 nařízení (ES) č. 612/2009, pokud jde o zboží, které obsahuje obiloviny, rýži, mléko a mléčné výrobky nebo vejce uvedené v čl. 162 odst. 1 písm. a) bodě i), ii), v) a vii) a písm. b) nařízení (ES) č. 1234/2007, předloží dotyčná strana prohlášení o tom, že žádná z těchto složek nebyla dovezena ze třetích zemí, nebo přesně stanoví množství těchto produktů dovezených ze třetích zemí.
2. Pokud se žádá o to, aby byla daná množství určena v souladu s čl. 10 odst. 4, příslušný orgán může přijmout prohlášení dotyčné strany o tom, že obiloviny, rýže a mléčné a vaječné výrobky uvedené v odstavci 1, které byly dovezeny ze třetích zemí, se nepoužijí.
3. Pokud se žádá o to, aby byla daná množství určena v souladu s čl. 11 odst. 1 nebo v souladu s čl. 47 odst. 2, příslušný orgán může přijmout prohlášení dotyčné strany o tom, že obiloviny, rýže a mléčné a vaječné výrobky uvedené v odstavci 1, které byly dovezeny ze třetích zemí, se nepoužijí.
4. Prohlášení podle odstavců 1 až 3 musí být ověřena příslušnými orgány jakýmkoli vhodným způsobem.
KAPITOLA VI
PLATBA NÁHRADY
Článek 50
1. V případě zboží vyvezeného mezi 1. říjnem a 15. říjnem každého roku se náhrady nevyplatí před 16. říjnem.
Pokud se jedná o zboží vyvezené na základě předložení osvědčení o náhradě vydaného na rozpočtové období a pokud se Komise domnívá, že existuje nebezpečí, že Unie nesplní své mezinárodní závazky, platby náhrady naplánované po skončení uvedeného období se neprovedou před 16. říjnem. V tom případě se lhůty uvedené v čl. 46 odst. 8 nařízení (ES) č. 612/2009 mohou dočasně prodloužit na tři měsíce a 15 dní prostřednictvím nařízení, které se vyhlásí přede dnem 20. září v Úředním věstníku Evropské unie.
2. Pro zboží uvedené v příloze II tohoto nařízení a odchylně od článku 24 nařízení (ES) č. 612/2009 platí částka stanovená v čl. 24 odst. 1 písm. a) bodě ii) nařízení (ES) č. 612/2009 bez ohledu na zemi nebo území určení vývozu zboží:
a)
v případě zboží baleného pro maloobchodní prodej spotřebiteli v bezprostředním obalu o čisté hmotnosti nepřevyšující 2,5 kg nebo v nádobách o obsahu nejvýše 2 litry s označením ve smyslu čl. 1 odst. 3 písm. a) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/13/ES (16), jež buď uvádí dovozce do země určení, nebo jehož text je v úředním jazyce země určení nebo v jazyce srozumitelném v této zemi;
b)
v případech, kdy určitý vývozce nejméně dvanáctkrát v průběhu dvou let předcházejících datu žádosti o povolení, jak je uvedena v odstavci 3, vyváží zboží, které neobsahuje více než 90 % hmotnostních jakéhokoli jediného základního produktu, na nějž se vyplácí náhrada, které má stejný osmimístný kód KN a směřuje ke stejnému příjemci či stejným příjemcům.
3. V případech uvedených v odstavci 2 mohou členské státy na základě žádosti udělit úřední povolení osvobozující daného vývozce od povinnosti předložit doklady vyžadované podle článku 17 nařízení (ES) č. 612/2009 jiné, než je přepravní doklad.
Povolení uvedené v prvním pododstavci platí, není-li zrušeno, nejdéle po dobu dvou let a je obnovitelné. Členské státy mohou povolení podle vlastního uvážení zrušit a musí je okamžitě odebrat, zejména pokud mají důvodné podezření, že vývozce nedodržel podmínky v něm uvedené.
Osvobození udělená v souladu s prvním pododstavcem se pokládají za rizikové faktory, k nimž je třeba přihlédnout pro účely čl. 2 odst. 1 nařízení Rady (ES) č. 485/2008 (17).
Vývozci, kteří využívají osvobození, uvedou číslo povolení na jednotný správní doklad a na zvláštní žádost o platbu, jak je uvedena v článku 28 tohoto nařízení.
4. Odchylně od odstavce 3 mohou členské státy v případech uvedených v odst. 2 písm. b) osvobodit daného vývozce od povinnosti předložit přepravní doklady na veškerý vývoz, na nějž se vztahuje povolení, pokud se po daném vývozci žádá, aby předložil přepravní doklady k přinejmenším 10 % takových vývozních prohlášení nebo jeden ročně, podle toho, která z hodnot je větší, o čemž rozhodne členský stát podle kritérií stanovených v nařízení Komise (ES) č. 1276/2008 (18).
5. V případě zboží uvedeného v příloze II tohoto nařízení, jehož vývozní prohlášení bylo přijato nejpozději dne 30. září 2007 a k němuž vývozce nemůže předložit průkazní doklad uvedený v čl. 17 odst. 1 nařízení (ES) č. 612/2009, se zboží považuje za dovezené do třetí země po předložení kopie přepravního dokladu a buď jednoho z dokladů uvedených v čl. 17 odst. 2 nařízení (ES) č. 612/2009, nebo bankovního dokladu vydaného schválenými zprostředkovateli usazenými v Unii, který potvrzuje, že platba odpovídající vývozu je připsána na účet vývozce vedený u zprostředkovatelů, nebo dokladu o zaplacení.
6. Pro účely použití článku 27 nařízení (ES) č. 612/2009 členské státy přihlédnou k odstavci 5.
KAPITOLA VII
OZNAMOVACÍ POVINNOST
Článek 51
1. Členské státy oznámí Komisi před desátým dnem každého měsíce toto:
a)
částky, vyjádřené v eurech, ohledně kterých byla vrácena osvědčení o náhradě během předchozího měsíce v souladu s čl. 41 odst. 1;
b)
částky, vyjádřené v eurech, ohledně kterých bylo během předchozího měsíce stanoveno, že zásadní požadavek uvedený v článku 38 nebyl splněn;
c)
osvědčení o náhradě, vyjádřená v eurech, vydaná během předchozího měsíce, jak je uvedeno v článku 35;
d)
osvědčení o náhradě, vyjádřená v eurech, vydaná během předchozího měsíce v souladu s článkem 47 nařízení (ES) č. 376/2008.
Částky uvedené v prvním pododstavci písm. b) se rozlišují podle odkazu na rozpočtové období osvědčení o náhradě, k němuž se vztahují.
2. Před 1. listopadem každého roku oznámí členské státy Komisi celkové částky, vyjádřené v eurech, zapsané před 1. říjnem téhož roku do osvědčení o náhradě vydaných v rozpočtovém období, jež skončilo 30. září předchozího kalendářního roku.
Článek 52
1. Členské státy nejpozději do konce měsíce po každém měsíci kalendářního roku sdělí Komisi prostřednictvím Systému výměny údajů, známého jako DEX (Data Exchange System), statistické údaje o zboží, na které se vztahuje toto nařízení a na něž byly v předchozím měsíci poskytnuty vývozní náhrady, přičemž údaje se rozepisují podle osmimístných kódů KN a zahrnují:
a)
množství tohoto zboží, vyjádřená v tunách nebo jiné stanovené měrné jednotce;
b)
výši vývozních náhrad, vyjádřenou v eurech, poskytnutých v předchozím měsíci na každý z dotyčných základních zemědělských produktů;
c)
množství každého ze základních zemědělských produktů, vyjádřená v tunách, pro která byly poskytnuty náhrady.
2. Členské státy oznámí Komisi před 31. prosincem každého roku celkové částky náhrad, vyjádřené v eurech, které skutečně poskytly během rozpočtového období, jež skončilo 30. září téhož roku, ve vztahu ke zboží vyvezenému v rozpočtovém období, jež skončilo 30. září předchozího roku, a během jakýchkoli předchozích rozpočtových období, která nebyla dosud oznámena, přičemž dotyčná období uvedou.
3. Pro účely odstavců 1 a 2 poskytnuté náhrady zahrnují platby předem.
4. Členské státy oznámí Komisi před 31. prosincem každého roku celkové částky, vyjádřené v eurech, zpětných uhrazení náhrad vyplacených neoprávněně, jež byly získány během rozpočtového období, jež skončilo 30. září téhož roku, přičemž uvedou dotyčné období (dotyčná období).
Článek 53
Členské státy oznámí Komisi nejpozději do pátého dne každého měsíce částky náhrad poskytnutých podle čl. 43 odst. 1 od šestnáctého dne do konce předchozího měsíce a nejpozději do dvacátého dne každého měsíce částky náhrad poskytnutých podle čl. 43 odst. 1 od prvního do patnáctého dne daného měsíce. Je-li to vhodné, členské státy informují Komisi o tom, že mezi příslušnými dny nebyly poskytnuty žádné částky.
KAPITOLA VIII
ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 54
Nařízení (ES) č. 1043/2005 se zrušuje.
Odkazy na zrušené nařízení se považují za odkazy na toto nařízení v souladu se srovnávací tabulkou obsaženou v příloze IX.
Článek 55
Toto nařízení vstupuje v platnost druhým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Použije se na žádosti předkládané od 8. července 2010 o osvědčení k použití od 1. října 2010.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Bruselu dne 29. června 2010.
KOMISSION ASETUS (EU) N:o 578/2010,
annettu 29 päivänä kesäkuuta 2010,
neuvoston asetuksen (EY) N:o 1216/2009 täytäntöönpanosta tiettyjen perussopimuksen liitteeseen I kuulumattomina tavaroina vietävien maataloustuotteiden vientituen myöntämisjärjestelmän ja tuen määrän vahvistamisperusteiden osalta
EUROOPAN KOMISSIO, joka
ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen,
ottaa huomioon tiettyihin maataloustuotteiden valmistuksessa tuotettuihin tavaroihin sovellettavasta kauppajärjestelmästä 30 päivänä marraskuuta 2009 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1216/2009 (1) ja erityisesti sen 8 artiklan 3 kohdan ensimmäisen alakohdan,
sekä katsoo seuraavaa:
(1)
Neuvoston asetuksen (EY) N:o 3448/93 täytäntöönpanosta tiettyjen perustamissopimuksen liitteeseen I kuulumattomina tavaroina vietävien maataloustuotteiden vientituen myöntämisjärjestelmän ja tuen määrän vahvistamisperusteiden osalta 30 päivänä kesäkuuta 2005 annettua komission asetusta (EY) N:o 1043/2005 (2) on muutettu useita kertoja ja huomattavilta osin. Koska uusia muutoksia tarvitaan mainittuun asetukseen, asetus olisi korvattava.
(2)
Maatalouden yhteisestä markkinajärjestelystä ja tiettyjä maataloustuotteita koskevista erityissäännöksistä (yhteisiä markkinajärjestelyjä koskeva asetus) 22 päivänä lokakuuta 2007 annetussa neuvoston asetuksessa (EY) N:o 1234/2007 (3) säädetään, että kyseisiä maataloustuotteita olisi voitava viedä tiettyinä perussopimuksen liitteeseen I kuulumattomina jalostettuina tavaroina maailmanmarkkinahinnoin tai maailmanmarkkinoiden hintanoteerausten mukaisesti ja että tämän mahdollistamiseksi näiden noteerausten ja hintojen sekä unionin hintojen välinen ero voidaan kattaa vientituella. Kaikkien näiden perussopimuksen liitteeseen I kuulumattomina tavaroina vietävien maataloustuotteiden tukien myöntämiseen olisi sen vuoksi sovellettava yhteisiä sääntöjä.
(3)
Jotta varmistettaisiin asetukseen (EY) N:o 1234/2007 sisältyvien vientituen myöntämistä koskevien säännösten yhtenäinen soveltaminen, kyseistä tukea ei pitäisi myöntää kolmansista maista tuleville tavaroille, joita käytetään sellaisten tavaroiden valmistuksessa, jotka viedään sen jälkeen, kun ne ovat olleet vapaassa vaihdannassa unionissa.
(4)
Vientitukia olisi maksettava tavaroista, jotka saadaan joko suoraan perustuotteista tai perustuotteita jalostamalla saaduista tuotteista taikka tuotteista, jotka voidaan rinnastaa jompaankumpaan näistä ryhmistä. Menetelmä vientituen määrän määrittämiseksi kussakin näistä tapauksista olisi vahvistettava.
(5)
Maataloustuotteiden vientitukijärjestelmän soveltamista koskevista yhteisistä säännöistä 7 päivänä heinäkuuta 2009 annettua komission asetusta (EY) N:o 612/2009 (4) ja maataloustuotteiden vakuusjärjestelmän soveltamista koskevista yhteisistä yksityiskohtaisista säännöistä 22 päivänä heinäkuuta 1985 annettua komission asetusta (ETY) N:o 2220/85 (5) sovelletaan yleisesti perussopimuksen liitteeseen I kuulumattomiin tavaroihin. Sen vuoksi olisi täsmennettävä tapaa, jolla tiettyjä mainittujen asetusten säännöksiä sovelletaan.
(6)
Neuvoston asetuksen (EY) N:o 1784/2003 soveltamista koskevista tietyistä yksityiskohtaisista säännöistä tiettyinä tislattuina alkoholijuomina vietyjä viljoja koskevien mukautettujen tukien vahvistamisen ja myöntämisen osalta 10 päivänä marraskuuta 2006 annetun komission asetuksen (EY) N:o 1670/2006 (6) mukaisesti vientituen määrän on oltava sinä päivänä voimassa oleva tukimäärä, jona viljat asetetaan tullin valvontaan alkoholijuomien valmistusta varten. Sen vuoksi olisi katsottava, että viljojen asettaminen tullin valvontaan asetuksen (EY) N:o 1670/2006 2 artiklassa tarkoitettujen alkoholijuomien valmistusta varten vastaa vientiä vientituen myöntämistä varten.
(7)
Tislattuja alkoholijuomia ei pidetä niin herkkinä kuin muita tavaroita niiden valmistamiseen käytettävien maataloustuotteiden hinnanvaihteluille. Yhdistyneen kuningaskunnan, Irlannin ja Tanskan liittymisasiakirjan pöytäkirjassa N:o 19 kuitenkin määrätään, että on säädettävä tarpeellisista toimenpiteistä, joilla helpotetaan unionin viljojen käyttöä viljoista valmistettavien tislattujen alkoholijuomien tuotannossa.
(8)
Säännöllisen viennin kohteena on useita tavaroita, joita tietty yritys valmistaa tarkoin määritellyissä teknisissä olosuhteissa ja jotka ovat ominaisuuksiltaan ja laadultaan muuttumattomia. Vientimuodollisuuksien helpottamiseksi kyseisten tavaroiden osalta olisi otettava käyttöön yksinkertaistettu menettely, jossa valmistaja ilmoittaa toimivaltaisille viranomaisille näiden tarpeellisina pitämät tavaroiden valmistusta koskevat tiedot. Jos toimivaltaiset viranomaiset rekisteröivät vietyjen tavaroiden valmistuksessa tosiasiallisesti käytettyjen maataloustuotteiden määrät, olisi säädettävä rekisteröinnin vahvistamisesta vuosittain, jotta vähennetään riskejä, jotka voivat aiheutua tuotemäärien muutosten ilmoittamatta jättämisestä.
(9)
Luonnolliset kausivaihtelut vaikuttavat moniin maataloustuotteisiin. Vientitavaroiden sisältämien maataloustuotteiden määrä voi sen johdosta vaihdella. Sen vuoksi tuen määrä olisi määritettävä vientitavaroiden valmistuksessa tosiasiallisesti käytettyjen maataloustuotteiden määrien perusteella. Eräiden sellaisten tavaroiden, joiden koostumus on yksinkertainen ja suhteellisen muuttumaton, tuen määrä olisi kuitenkin hallinnollisen yksinkertaistamisen vuoksi määritettävä maataloustuotteiden kiinteästi vahvistettujen määrien perusteella.
(10)
Käytettyjen maataloustuotteiden ja tällaisista tuotteista valmistettujen tavaroiden on mentävä vientiin, jotta ne voivat saada vientitukea. Poikkeuksia säännöstä olisi tulkittava suppeasti. Tavaroiden valmistusprosessin aikana tuottajille voi kuitenkin aiheutua sellaisten raaka-aineiden hävikkiä, joista on maksettu unionin hinnat, kun taas unionin ulkopuolelle sijoittautuneille tuottajille aiheutuvat tappiot rajoittuvat maailmanmarkkinahintoihin. Lisäksi tiettyjen tavaroiden valmistusprosessissa saadaan sivutuotteita, joiden arvo eroaa merkittävästi pääasiallisten tuotteiden arvosta. Näitä sivutuotteita voidaan joissakin tapauksissa käyttää ainoastaan eläinten rehuna. Sen vuoksi olisi vahvistettava yhteiset säännöt vietävän tavaran valmistuksessa tosiasiallisesti käytettyjen tuotteiden määrän käsitteen määrittämiseksi.
(11)
Asetuksen (EY) N:o 1216/2009 8 artiklan 3 kohdan toisen alakohdan soveltamista varten on aiheellista säätää, että tuen määrät liitteeseen I kuulumattomina tavaroina vietäville perustuotteille olisi vahvistettava samaksi ajaksi kuin sellaisinaan vietäville maataloustuotteille maksettava tuki. On kuitenkin myös aiheellista säätää mainittuun sääntöön sovellettavasta poikkeuksesta markkinahäiriöolosuhteissa, jotka määritetään asetuksen (EY) N:o 1216/2009 16 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun menettelyn mukaisesti.
(12)
Perustuotteiden tai rinnastettavien tuotteiden tuen määrää vahvistettaessa olisi otettava huomioon sovellettavat avustukset tai muut vaikutukseltaan vastaavat toimenpiteet asetuksen (EY) N:o 1234/2007 mukaisesti.
(13)
Perunatärkkelys olisi rinnastettava maissitärkkelykseen vientitukia määritettäessä. Olisi kuitenkin voitava vahvistaa erillinen tuen määrä perunatärkkelykselle markkinatilanteissa, joissa sen hinta on selvästi maissitärkkelyksen hintaa alhaisempi.
(14)
Asetuksen (EY) N:o 1234/2007 162 artiklan 2 kohdan mukaisesti perussopimuksen liitteeseen I kuulumattomiin tavaroihin sisältyville maataloustuotteille myönnettävä tuki ei saa olla suurempi kuin kyseisille tuotteille niitä sellaisenaan vietäessä maksettava tuki. Tämä olisi otettava huomioon tuen määrän ja rinnastussääntöjen vahvistamisessa.
(15)
Tietyt ominaisuuksiltaan samanlaiset tavarat on voitu saada eri tekniikoita käyttämällä erilaisista perusmateriaaleista. Olisi edellytettävä, että viejät ilmaisevat perusmateriaalien laadun ja antavat tiettyjä valmistusprosessia koskevia ilmoituksia, jos tällaiset tiedot ovat tarpeen tukioikeuden ja soveltuvan tukimäärän määrittämiseksi.
(16)
Laskettaessa todellisuudessa käytettyjen maataloustuotteiden määriä on aiheellista ottaa huomioon tärkkelysten sekä tiettyjen glukoosi- tai maltodekstriinisiirappien kuiva-ainepitoisuus.
(17)
Olisi oltava mahdollista erotella tiettyjen perussopimuksen liitteeseen I kuulumattomina tavaroina vietävien maataloustuotteiden tuki määräpaikan mukaan, jos maailmankaupan tilanne, tiettyjen markkinoiden erityisvaatimukset tai kansainväliset kauppasopimukset sitä edellyttävät.
(18)
Tietyille perussopimuksen liitteeseen I kuulumattomina tavaroina vietäville maataloustuotteille yhden varainhoitovuoden aikana mahdollisesti myönnettävän tuen määrien hallinnoimiseksi olisi sallittava tuen vahvistaminen erisuuruiseksi sen mukaan, onko tuen määrä vahvistettu ennalta unionin markkinoiden ja maailmanmarkkinoiden kehityksen perusteella.
(19)
Varainhoitovuoden aikana myönnettävien tukien määrää rajoitetaan unionin kansainvälisten sitoumusten mukaisesti. Perussopimuksen liitteeseen I kuulumattomien tavaroiden vienti pitäisi pystyä toteuttamaan ennalta tunnetuin edellytyksin. Toimijoiden olisi erityisesti voitava saada varmuus siitä, että tällaiselle viennille voidaan myöntää unionin sitoumusten kanssa yhteensopivaa tukea. Jos se ei enää ole mahdollista, viejille olisi ilmoitettava asiasta riittävän ajoissa. Tukitodistusten antamisen avulla voidaan varmistaa tukihakemusten seuranta ja varmistaa todistusten haltijoille tuen saaminen siihen määrään asti, jolle todistus on annettu, edellyttäen, että haltijat noudattavat muita unionin säännöissä vahvistettuja vientitukia koskevia edellytyksiä.
(20)
Olisi vahvistettava hallinnointitoimenpiteet tukitodistusjärjestelmää varten. Olisi erityisesti säädettävä vähennyskertoimesta, jota on sovellettava, jos tukitodistushakemusten määrä ylittää käytettävissä olevat määrärahat. Tukitodistusten antamisen keskeyttämisestä tietyissä olosuhteissa olisi säädettävä.
(21)
Tukitodistusten tarkoitus on varmistaa unionin antamien kansainvälisten sitoumusten noudattaminen. Niiden avulla voidaan myös vahvistaa ennalta vientituki, joka voidaan myöntää kolmansiin maihin vietävien tavaroiden valmistuksessa käytettäville maataloustuotteille. Tämä tarkoitus eroaa jossakin määrin niiden vientitodistusten tavoitteista, joita annetaan sellaisinaan vietäville, määrällisiä rajoituksia sisältävien kansainvälisten sitoumusten alaisille perustuotteille. Sen vuoksi olisi täsmennettävä, mitä maataloustuotteiden tuonti-, vienti- ja ennakkovahvistustodistusmenettelyn soveltamista koskevista yhteisistä yksityiskohtaisista säännöistä 23 päivänä huhtikuuta 2008 annetussa komission asetuksessa (EY) N:o 376/2008 (7) vahvistetuista voimassa olevista maatalouden alan todistuksiin sovellettavista yleisistä säännöksistä ei pitäisi soveltaa tukitodistuksiin.
(22)
Tukimäärät vahvistetaan tai niitä muutetaan useimmiten torstaisin. On tarpeen vähentää riskiä, että ennakkovahvistushakemuksia jätettäisiin keinottelutarkoituksessa. Sen vuoksi torstaisin jätetyt ennakkovahvistushakemukset olisi katsottava seuraavana työpäivänä jätetyiksi.
(23)
Jotta jäsenvaltioiden olisi helpompi käyttää vientitukijärjestelmää, olisi liitteeseen I kuulumattomaan tavaraan sisältyvien eri perustuotteiden tukien määrä ennakkovahvistettava samanaikaisesti.
(24)
Vastaanotettujen todistushakemusten määrä voi ylittää myönnettävissä olevan kokonaismäärän. Sen vuoksi varainhoitovuosi olisi jaettava jaksoihin, jotta varainhoitovuoden lopussa tuotteita vievillä toimijoilla olisi samanlaiset mahdollisuudet saada todistuksia kuin varainhoitovuoden alussa vievillä toimijoilla. Tarvittaessa kaikkiin haettuihin määriin olisi tiettynä ajanjaksona sovellettava vähennyskerrointa.
(25)
Jos yksittäistä erää koskevien vastaanotettujen tukitodistushakemusten kokonaismäärä on pienempi kuin kyseistä erää varten käytettävissä oleva määrä, toimijoiden olisi voitava jättää viikoittaisen järjestelmän mukaisesti tukitodistushakemuksia jäljellä olevan määrän osalta, joka on käytettävissä kyseistä erää varten.
(26)
On tarpeen täsmentää, miten tukitodistuksiin olisi sovellettava tiettyjä asetuksen (EY) N:o 376/2008 säännöksiä, jotka liittyvät tuovassa kolmannessa maassa järjestetyn tarjouskilpailun yhteydessä haettuihin vientituen ennakkovahvistustodistuksiin.
(27)
Olisi säädettävä tukitodistuksiin liittyvän vakuuden vapauttamista koskevista edellytyksistä. Edellytyksiin olisi sisällytettävä velvoitteet, joita pidetään ensisijaisina vaatimuksina ja joista on annettava vakuus, ja todisteet, joilla osoitetaan näiden velvoitteiden täyttäminen.
(28)
Suurin osa viejistä saa tukea alle 100 000 euroa vuodessa. Tällaisen viennin kokonaismäärä on taloudellisesti merkitykseltään vähäinen ja muodostaa hyvin pienen osan perussopimuksen liitteeseen I kuulumattomina tavaroina vietäville maataloustuotteille myönnettävän vientituen määristä. Näissä tapauksissa pienet viejät olisi voitava vapauttaa todistuksen esittämisestä. Yksinkertaisuuden vuoksi viejillä olisi tietyissä olosuhteissa oltava oikeus käyttää tukitodistuksia menettämättä pienen viejän asemaa. Väärinkäytön ehkäisemiseksi tämän vapautuksen soveltaminen on kuitenkin tarpeen rajata jäsenvaltioon, johon pieni viejä on sijoittautunut.
(29)
Olisi säädettävä valvontajärjestelmästä, joka perustuu siihen, että viejä ilmoittaisi kunkin vientitapahtuman yhteydessä vientitavaroiden valmistukseen käytettyjen tuotteiden määrät toimivaltaisille viranomaisille. Toimivaltaisten viranomaisten olisi toteutettava kaikki tarpeellisina pitämänsä toimenpiteet tällaisten ilmoitusten paikkansapitävyyden tarkistamiseksi.
(30)
Vienti-ilmoituksen tarkastamisesta vastaavilla toimivaltaisilla viranomaisilla ei välttämättä ole käytössään riittäviä tietoja valmistuksessa käytettyjä määriä koskevan ilmoituksen hyväksymiseksi, vaikka se perustuisi kemialliseen määritykseen. Tällainen tilanne uhkaa erityisesti silloin, kun vientitavarat on valmistettu muussa kuin viejäjäsenvaltiossa. Sen vuoksi jäsenvaltion, josta tavarat viedään, toimivaltaisten viranomaisten olisi tarvittaessa voitava saada suoraan muiden jäsenvaltioiden toimivaltaisilta viranomaisilta kaikki näiden käytettävissä olevat kyseisten tavaroiden valmistusta koskevat tiedot.
(31)
Sen jäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen suostumuksella, jossa tavarat tuotetaan, toimijoiden olisi voitava tehdä yksinkertaistettu ilmoitus valmistuksessa käytettyjen tuotteiden kokonaismääristä, jos kyseisten viranomaisten saatavilla on näiden toimijoiden keräämät yksityiskohtaiset tiedot valmistuksessa käytetyistä tuotteista.
(32)
Tavaroiden viejä, varsinkaan jos hän ei ole niiden valmistaja, ei voi aina tietää täsmällisesti valmistuksessa käytettyjen maataloustuotteiden määriä, joille hän voi hakea tukea. Viejällä ei sen vuoksi aina ole mahdollisuutta ilmoittaa tällaisia määriä. Sen vuoksi olisi säädettävä vaihtoehtoisesta tavaroiden kemialliseen määritykseen perustuvasta tuen laskemisjärjestelmästä, jota asianomainen voi pyytää sovellettavaksi tiettyjen tavaroiden osalta tätä tarkoitusta varten laaditun taulukon mukaisesti.
(33)
Asetuksen (EY) N:o 612/2009 28 artiklan mukaisesti tukea ei myönnetä tuotteille, jotka eivät ole vienti-ilmoituksen vastaanottamispäivänä laadultaan virheettömiä, kunnollisia ja myyntikelpoisia. Tämän säännön yhtenäisen soveltamisen varmistamiseksi olisi selvennettävä, että elintarvikehygieniasta 29 päivänä huhtikuuta 2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 852/2004 (8) ja eläinperäisiä elintarvikkeita koskevista erityisistä hygieniasäännöistä 29 päivänä huhtikuuta 2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 853/2004 (9) soveltamisalaan kuuluville ja tämän asetuksen liitteessä II luetelluille tietyille eläintuotteille voidaan myöntää tukea vain, jos ne valmistetaan mainittujen asetusten vaatimusten mukaisesti ja niissä on vaadittu terveysmerkintä.
(34)
Komission on voitava valvoa kaikkia vientitukien osalta toteutettavia toimenpiteitä. Sen vuoksi jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten olisi toimitettava komissiolle tiettyjä tilastotietoja. Näiden tietojen muoto ja laajuus olisi täsmennettävä.
(35)
Asetuksen (EY) N:o 612/2009 12 artiklan 1 ja 4 kohdan mukaisesti asetuksen (EY) N:o 1234/2007 162 artiklan 1 kohdan a alakohdan iii alakohdassa ja b alakohdassa tarkoitettuja sokerituotteita lukuun ottamatta vientitukea saavien ainesosien on oltava peräisin unionista. Sen vuoksi olisi säädettävä tarvittavista toimenpiteistä, joilla varmistetaan kyseisen vaatimuksen noudattaminen.
(36)
Hakemuksia, joiden perusteella tuet myönnetään tämän asetuksen mukaisesti, on paljon. Suurin osa tavaroista, joita nämä hakemukset koskevat, valmistetaan tarkoin määritellyissä teknisissä olosuhteissa, niiden ominaisuudet ja laatu ovat muuttumattomat, ne ovat säännöllisen viennin kohteena ja niiden valmistusohjeet ovat toimivaltaisten viranomaisten rekisteröimiä ja vahvistamia. Kun otetaan huomioon nämä erityisolosuhteet ja tämän asetuksen mukainen vientituen myöntämiseen liittyvä hallinnon yksinkertaistamisen tavoite, on tarkoituksenmukaista antaa jäsenvaltioille enemmän joustovaraa asetuksen (EY) N:o 612/2009 24 artiklan soveltamisessa niiden enimmäismäärien osalta, joihin asti jäsenvaltiot voivat vapauttaa toimijat vaadittavien muiden todisteiden kuin kuljetusasiakirjan esittämisestä.
(37)
On aiheellista varmistaa, että perussopimuksen liitteeseen I kuulumattomien tavaroiden tukien myöntämistä koskevia säännöksiä sovelletaan yhtenäisesti unionissa. Sen vuoksi jokaisen jäsenvaltion olisi ilmoitettava komission välityksellä muille jäsenvaltioille alueellaan sovellettavista erilaisten vientitavaroiden valvontajärjestelmistä.
(38)
Olisi varattava riittävästi aikaa siirtymiselle tukitodistuksia koskevista asetuksen (EY) N:o 1043/2005 mukaisista hallinnollisista järjestelyistä tämän asetuksen mukaisiin hallinnollisiin järjestelyihin. Sen vuoksi tätä asetusta olisi sovellettava vuoden 2011 varainhoitokauden ensimmäisen jättöjakson ensimmäisenä päivänä jätettyihin todistushakemuksiin ja sen olisi tultava voimaan kyseisenä päivänä.
(39)
Tässä asetuksessa säädetyt toimenpiteet ovat perussopimuksen liitteeseen I kuulumattomien jalostettujen maataloustuotteiden kauppaa koskevia horisontaalisia kysymyksiä käsittelevän hallintokomitean lausunnon mukaiset,
ON HYVÄKSYNYT TÄMÄN ASETUKSEN:
I LUKU
KOHDE JA MÄÄRITELMÄT
1 artikla
1. Tässä asetuksessa vahvistetaan säännöt asetuksen (EY) N:o 1216/2009 täytäntöönpanemiseksi asetuksen (EY) N:o 1234/2007 nojalla perustetun vientituen myöntämisjärjestelmän osalta.
Sitä sovelletaan perustuotteiden, niistä jalostettujen tuotteiden tai tämän asetuksen 3 artiklan mukaisesti jompaankumpaan näistä ryhmistä rinnastettavien tuotteiden vientiin, kun kyseisiä tuotteita viedään perussopimuksen liitteeseen I kuulumattomina tavaroina ja ne luetellaan asetuksen (EY) N:o 1234/2007 liitteessä XX olevassa I-V osassa ja tämän asetuksen liitteessä II.
2. Edellä 1 kohdassa tarkoitettua vientitukea ei myönnetä tavaroille, jotka ovat perussopimuksen 29 artiklan mukaisesti vapaassa vaihdannassa ja jotka jälleenviedään.
Tukea ei myönnetä näille tavaroille silloin, kun ne viedään jalostuksen jälkeen tai toiseen tavaraan lisättyinä.
3. Viljaa lukuun ottamatta liitteessä II tarkoitettujen CN-koodiin 2208 kuuluvien alkoholijuomien sisältämän alkoholin valmistuksessa käytetyille tuotteille ei myönnetä tukea.
2 artikla
1. Tässä asetuksessa tarkoitetaan:
a)
’varainhoitokaudella’ tarkoitetaan jaksoa 1 päivästä lokakuuta seuraavan vuoden 30 päivään syyskuuta;
b)
’varainhoitovuodella’ jaksoa 16 päivästä lokakuuta seuraavan vuoden 15 päivään lokakuuta;
c)
’perustuotteilla’ tämän asetuksen liitteessä I lueteltuja tuotteita;
d)
’ainesosilla’ perustuotteita, niistä jalostettuja tuotteita tai jompaankumpaan näistä ryhmistä rinnastettavia tuotteita, joita käytetään tavaroiden valmistukseen ja jotka luetellaan asetuksen (EY) N:o 1234/2007 162 artiklan 1 kohdan a alakohdan i, ii, iii, v ja vii alakohdassa ja b alakohdassa;
e)
’tavaroilla’ perussopimukseen liitteeseen I kuulumattomia tuotteita, jotka luetellaan asetuksen (EY) N:o 1234/2007 liitteessä XX olevassa I-V osassa ja tämän asetuksen liitteessä II;
f)
’maataloussopimuksella’ Uruguayn kierroksen monenvälisten kauppaneuvottelujen yhteydessä tehtyä maataloussopimusta;
g)
’elintarvikeavulla’ maataloussopimuksen 10 artiklan 4 kohdan edellytykset täyttäviä elintarvikeaputoimia;
h)
’jätetuotteilla’ kyseisessä valmistusprosessissa saatuja tuotteita, jotka koostumukseltaan poikkeavat selvästi tosiasiallisesti vietävistä tavaroista ja joita ei voida pitää kaupan;
i)
’sivutuotteilla’ valmistusprosessissa saatuja tuotteita tai tavaroita, jotka koostumukseltaan ja ominaisuuksiltaan poikkeavat tosiasiallisesti vietävistä tavaroista ja joita voidaan pitää kaupan;
j)
’hävikillä’ tuotteiden tai tavaroiden määriä, jotka on saatu kyseisen valmistusprosessin vaiheessa, jossa maataloustuotteet on käytetty sellaisenaan, jotka ovat muita kuin valmistusprosessissa saatuja tosiasiallisesti vietyjen tavaroiden määriä ja muita kuin jätetuotteita ja sivutuotteita ja joita ei voida pitää kaupan.
2. Edellä 1 kohdan h, i ja j alakohdan soveltamiseksi koostumukseltaan tosiasiallisesti vietävistä tavaroista poikkeavia kyseisessä valmistusprosessissa saatuja tuotteita, jotka myydään yksinomaan niiden hävittämisestä aiheutuvia kustannuksia vastaavaa maksua vastaan, ei pidetä kaupan pidettävinä.
Edellä 1 kohdan j alakohdan soveltamiseksi valmistusprosessissa saadut tuotteet tai tavarat, jotka voidaan maksua vastaan tai maksutta luovuttaa ainoastaan eläinten ravinnoksi, rinnastetaan hävikkiin.
3 artikla
1. CN-koodiin 1108 13 00 kuuluva perunatärkkelys, joka on saatu suoraan perunasta, lukuun ottamatta sivutuotteita, rinnastetaan maissin jalostuksesta saatavaan tuotteeseen.
2. CN-koodeihin 0404 10 48-0404 10 62 kuuluva tiivistämätön, myös jäädytetty hera rinnastetaan liitteessä I tarkoitettuun herajauheeseen, jäljempänä ’TJ 1’.
3. Seuraavat tuotteet rinnastetaan liitteessä I tarkoitettuun maitojauheeseen, jonka rasvapitoisuus on enintään 1,5 prosenttia, jäljempänä ’TJ 2’:
a)
CN-koodeihin 0403 10 11, 0403 90 51 ja 0404 90 21 kuuluvat maito ja maitotuotteet, tiivistämättömät, lisättyä sokeria tai muuta makeutusainetta sisältämättömät, myös jäädytetyt, joiden maitorasvapitoisuus on enintään 0,1 painoprosenttia,
b)
CN-koodeihin 0403 10 11, 0403 90 11 ja 0404 90 21 kuuluvat maito ja maitotuotteet, jauheena, rakeina tai muussa kiinteässä muodossa, lisättyä sokeria tai muuta makeutusainetta sisältämättömät, joiden maitorasvapitoisuus on enintään 1,5 painoprosenttia.
4. Seuraavat tuotteet rinnastetaan liitteessä I tarkoitettuun maitojauheeseen, jonka rasvapitoisuus on 26 prosenttia jäljempänä ’TJ 3’:
a)
CN-koodeihin 0403 10 11, 0403 10 13, 0403 90 51, 0403 90 53, 0404 90 21 ja 0404 90 23 kuuluvat maito, kerma ja maitotuotteet, tiivistämättömät, lisättyä sokeria tai muuta makeutusainetta sisältämättömät, myös jäädytetyt, joiden maitorasvapitoisuus on enemmän kuin 0,1 ja enintään 6 painoprosenttia,
b)
CN-koodeihin 0403 10 11, 0403 10 13, 0403 10 19, 0403 90 13, 0403 90 19, 0404 90 23 ja 0404 90 29 kuuluvat maito, kerma ja maitotuotteet, jauheena, rakeina tai muussa kiinteässä muodossa, lisättyä sokeria tai muuta makeutusainetta sisältämättömät, joiden maitorasvapitoisuus on enemmän kuin 1,5 ja vähemmän kuin 45 painoprosenttia.
5. Seuraavat tuotteet on rinnastettava TJ 6:een:
a)
CN-koodeihin 0403 10 19, 0403 90 59, 0404 90 23 ja 0404 90 29 kuuluvat maito, kerma ja maitotuotteet, tiivistämättömät, lisättyä sokeria ja muuta makeutusainetta sisältämättömät, joiden maitorasvapitoisuus on enemmän kuin 6 painoprosenttia,
b)
CN-koodeihin 0403 10 19, 0403 90 19 ja 0404 90 29 kuuluvat maito, kerma ja maitotuotteet, jauheena, rakeina tai muussa kiinteässä muodossa, lisättyä sokeria tai muuta makeutusainetta sisältämättömät, joiden maitorasvapitoisuus on vähintään 45 painoprosenttia,
c)
CN-koodeihin 0405 10, 0405 20 90, 0405 90 10 ja 0405 90 90 kuuluva voi ja muu maitorasva, joiden maitorasvapitoisuus on muu kuin 82 painoprosenttia mutta vähintään 62 painoprosenttia.
6. CN-koodeihin 0403 10 11-0403 10 19, 0403 90 51-0403 90 59 ja 0404 90 21-0404 90 29 kuuluvat tiivistetyt, muussa muodossa kuin jauheena, rakeina tai muussa kiinteässä muodossa olevat, lisättyä sokeria tai muuta makeutusainetta sisältämättömät maito, kerma ja maitotuotteet rinnastetaan tuotteen kuiva-ainepitoisuuden rasvattoman osuuden osalta liitteessä I tarkoitettuun rasvattomaan maitojauheeseen (TJ 2). Tuotteen maitorasvapitoisuuden osalta ne rinnastetaan TJ 6:een.
Ensimmäistä alakohtaa sovelletaan myös juustoon ja juustoaineeseen.
7. CN-koodiin 1006 20 kuuluva esikuorittu riisi ja CN-koodeihin 1006 30 21-1006 30 48 kuuluva osittain hiottu riisi rinnastetaan CN-koodeihin 1006 30 61-1006 30 98 kuuluvaan kokonaan hiottuun riisiin.
8. Jos seuraavat tuotteet ovat asetuksessa (EY) N:o 1234/2007 ja komission asetuksessa (EY) N:o 951/2006 (10) säädettyjen tukikelpoisuutta koskevien edellytysten mukaisia, ne on rinnastettava CN-koodiin 1701 99 10 kuuluvaan valkoiseen sokeriin:
a)
CN-koodiin 1701 11 90 tai 1701 12 90 kuuluva raakasokeri (ruoko- tai juurikassokeri), joka sisältää kuivana polarimetrisesti määritettynä vähintään 92 painoprosenttia sakkaroosia,
b)
CN-koodeihin 1701 91 00 ja 1701 99 90 kuuluvat sokerit,
c)
asetuksen (EY) N:o 1234/2007 liitteessä I olevan III osan c alakohdassa tarkoitetut tuotteet, lukuun ottamatta asetuksen (EY) N:o 1234/2007 liitteessä I olevan I osan soveltamisalaan kuuluvista tuotteista osittain valmistettuja seoksia,
d)
asetuksen (EY) N:o 1234/2007 liitteessä I olevan III osan d ja g alakohdassa tarkoitetut tuotteet, lukuun ottamatta asetuksen (EY) N:o 1234/2007 liitteen I soveltamisalaan kuuluvista tuotteista osittain valmistettuja seoksia.
4 artikla
Tämän asetuksen säännösten lisäksi sovelletaan asetuksen (EY) N:o 612/2009 ja asetuksen (ETY) N:o 2220/85 säännöksiä, ellei tämän asetuksen 39 artiklan 4 kohdassa ja 50 artiklassa toisin säädetä.
II LUKU
VIENTITUET
1 JAKSO
Laskentamenetelmä
5 artikla
1. Kunkin samana tavarana vietävän perustuotteen 2 jakson säännösten mukaisesti määritetylle määrälle myönnettävän tuen määrä saadaan kertomalla tuotemäärä sillä kyseisen perustuotteen tuen määrällä, joka on laskettu painoyksikköä kohden 3 jakson mukaisesti.
2. Kun tietylle perustuotteelle vahvistetaan 15 artiklan 2 kohdan mukaisesti erisuuruisia tuen määriä, erityinen määrä on laskettava kunkin sellaisen perustuotteen määrän osalta, johon sovelletaan erillistä tuen määrää.
3. Kun tavaraa on käytetty vientitavaran valmistuksessa, jokaisen valmistuksessa käytetyn perustuotteen, niistä jalostettujen tuotteiden tai 3 artiklan mukaisesti jompaankumpaan näistä kahdesta ryhmästä rinnastettavien tuotteiden tuen määrän laskemisessa käytetään sitä määrää, jota sovelletaan sellaisenaan vietävään ensimmäiseen tavaraan.
2 JAKSO
Viitemäärä
6 artikla
Tavaroiden tuen määrän laskentaperusteena käytettävä kunkin perustuotteen määrä, jäljempänä ’viitemäärä’, määritetään 7, 8 ja 9 artiklan mukaisesti, lukuun ottamatta tapauksia, joissa viitataan liitteeseen III tai sovelletaan 47 artiklan 2 kohtaa.
7 artikla
Perustuotetta sellaisenaan tai siihen rinnastettavaa tuotetta käytettäessä viitemäärä on vientitavaran valmistuksessa tosiasiallisesti käytetty määrä liitteessä VII vahvistettujen muuntokertoimien mukaisesti.
8 artikla
1. Käytettäessä asetuksen (EY) N:o 1234/2007 1 artiklan 1 kohdan a alakohdan ja liitteessä I olevan I osan tai asetuksen (EY) N:o 1234/2007 1 artiklan 1 kohdan b alakohdan ja liitteessä I olevan II osan soveltamisalaan kuuluvaa tuotetta viitemäärä on sama määrä kuin vientitavaran valmistuksessa tosiasiallisesti käytetty määrä muunnettuna perustuotteen määräksi tämän asetuksen liitteessä V vahvistettuja kertoimia soveltamalla, jos tuotetta koskee jokin seuraavista:
a)
tuote on jalostettu perustuotteesta tai kyseiseen perustuotteeseen rinnastettavasta tuotteesta;
b)
tuote rinnastetaan perustuotteesta jalostettuun tuotteeseen;
c)
tuote on saatu jalostamalla perustuotteesta jalostettuun tuotteeseen rinnastettavaa tuotetta.
2. Poiketen siitä, mitä 1 kohdassa säädetään, CN-koodiin 2208 kuuluvien alkoholijuomien sisältämän viljapohjaisen alkoholin osalta viitemäärä on kuitenkin 3,4 kilogrammaa ohraa viljapohjaisen alkoholin tilavuusprosenttia kohden jokaiselta vietävältä alkoholijuomahehtolitralta.
9 artikla
1. Jompaakumpaa seuraavista tuotteista käytettäessä viitemäärä vastaa kunkin kyseisen perustuotteen osalta, jollei 11 artiklasta muuta johdu, toimivaltaisten viranomaisten 45 artiklan mukaisesti vahvistamaa määrää:
a)
perussopimuksen liitteeseen I kuulumaton tämän asetuksen 7 tai 8 artiklassa tarkoitetusta tuotteesta jalostettu tuote;
b)
7 tai 8 artiklassa tarkoitettuja tuotteita tai tämän kohdan a alakohdassa tarkoitettuja tuotteita sekoittamalla tai jalostamalla saatu tuote.
Tämä viitemäärä määritetään vientitavaran valmistuksessa tosiasiallisesti käytetyn tuotteen määrän perusteella.
Määrän laskemiseksi sovelletaan liitteessä VII tarkoitettuja muuntokertoimia tai tapauksen mukaan 8 artiklassa tarkoitettuja erityisiä laskentasääntöjä, vastaavuussuhteita ja kertoimia.
2. Poiketen siitä, mitä edellä 1 kohdassa säädetään, CN-koodiin 2208 kuuluvien alkoholijuomien sisältämän viljapohjaisen alkoholin osalta viitemäärä on kuitenkin 3,4 kilogrammaa ohraa viljapohjaisen alkoholin tilavuusprosenttia kohden jokaista vietävää alkoholijuomahehtolitraa kohden.
10 artikla
1. Edellä 6-9 artiklan soveltamiseksi pidetään tosiasiallisesti käytettyinä tuotteita, joita on käytetty sellaisenaan vientitavaran valmistuksessa.
2. Jos perustuote jalostetaan tämän tavaran jossakin valmistusvaiheessa toiseksi perustuotteeksi, joka on pitemmälle jalostettu ja jota käytetään myöhemmässä vaiheessa, ainoastaan tätä jälkimmäistä perustuotetta pidetään tosiasiallisesti käytettynä.
3. Edellä olevan 1 kohdan mukaiset tosiasiallisesti käytettyjen tuotteiden määrät on määritettävä jokaisen vientitavaran osalta.
4. Poiketen siitä, mitä edellä 1, 2 ja 3 kohdassa säädetään, vietäessä säännöllisesti tarkoin määritellyissä teknisissä olosuhteissa valmistettuja ominaisuuksiltaan ja laadultaan muuttumattomia tavaroita nämä määrät voidaan toimivaltaisten viranomaisten suostumuksella määrittää joko kyseisten tavaroiden valmistusohjeen perusteella tai näiden tavaroiden tietyn määrän valmistuksessa määrättynä ajanjaksona käytettyjen tuotemäärien keskiarvon perusteella. Näin määritettyjä tuotemääriä on pidettävä laskentaperusteena niin kauan kuin kyseisten tavaroiden valmistusolosuhteet pysyvät muuttumattomina.
Näin määritetyt tuotemäärät on vahvistettava vähintään kerran vuodessa, jollei toimivaltainen viranomainen anna virallista lupaa menetellä toisin.
11 artikla
1. Liitteessä III lueteltujen tavaroiden osalta perustuotteen kilogrammoina ilmaistu viitemäärä 100 tavarakiloa kohden on mainitussa liitteessä tavarakohtaisesti vahvistettu määrä.
Tuoreiden makaronivalmisteiden osalta liitteessä III lueteltujen perustuotteiden määrä on kuitenkin alennettava samalle tasolle kuin kuivattujen makaronivalmisteiden määrä kertomalla kyseisten perustuotteiden määrä kuiva-aineen prosentuaalisella osuudella ja jakamalla se 88:lla.
2. Kun liitteessä III luetellut tavarat on osittain valmistettu tuotteista, joiden vientituen maksaminen kuuluu asetuksen (EY) N:o 1234/2007 piiriin, ja osittain muista tuotteista, viitemäärä on ensiksi mainittujen tuotteiden osalta määritettävä 6-10 artiklan mukaisesti.
12 artikla
1. Tosiasiallisesti käytettyjen maataloustuotteiden määrien määrittämiseksi sovelletaan 2 ja 3 kohtaa.
2. Jokainen 10 artiklan mukaisesti käytetty tukikelpoinen maataloustuote, joka häviää tavanomaisen valmistusprosessin kuluessa esimerkiksi höyrynä, savuna tai muuttumalla pölyksi tai tuhkaksi, jota ei voida ottaa talteen, on tukikelpoinen kaikkien näiden käytettyjen määrien osalta kokonaisuudessaan.
3. Mikään tavaramäärä, jota ei ole tosiasiallisesti viety, ei ole tukikelpoinen tosiasiallisesti käytettyjen maataloustuotteiden määrien osalta.
näillä tavaroilla on sama koostumus kuin tosiasiallisesti viedyillä tavaroilla, näiden jälkimmäisten valmistuksessa tosiasiallisesti käytettyjen maataloustuotteiden määriin voidaan soveltaa suhteellista alennusta.
13 artikla
1. Poiketen siitä, mitä 12 artiklan 3 kohdassa säädetään, tavaran valmistukseen liittyvät enintään kahden painoprosentin hävikit otetaan huomioon tukea varten.
Kahden prosentin kynnys on laskettava valmistuksessa käytettyjen kaikkien raaka-aineiden kuiva-aineen painosta, josta on vähennetty 12 artiklan 2 kohdassa tarkoitetut määrät, suhteessa tosiasiallisesti vietyjen tavaroiden kuiva-aineen painoon, tai se on laskettava jollakin muulla tavaran tuotanto-olosuhteisiin soveltuvalla menetelmällä.
2. Jos tavaran valmistukseen liittyy yli kahden prosentin hävikki, ylijäämä hävikki ei ole oikeutettu tosiasiallisesti käytettyjen maataloustuotteiden määrille myönnettäviin tukiin. Jäsenvaltion toimivaltaiset viranomaiset saavat kuitenkin hyväksyä suuremman hävikin asianmukaisesti perustelluissa tapauksissa. Jäsenvaltioiden on ilmoitettava komissiolle tapaukset, joissa toimivaltaiset viranomaiset ovat hyväksyneet suuremman hävikin, sekä tällaisen hyväksymisen syyt.
3. Jätetuotteisiin sisältyvät tosiasiallisesti käytetyt maataloustuotteiden määrät otetaan huomioon tukea varten.
4. Sivutuotteita saataessa on määritettävä toisaalta vientitavaroihin ja toisaalta sivutuotteisiin liitettävät tosiasiallisesti käytetyt maataloustuotteiden määrät.
3 JAKSO
Tuen määrä
14 artikla
1. Komissio vahvistaa vientituen määrän tämän asetuksen liitteessä I luetelluille perustuotteille, jotka viedään perussopimuksen liitteeseen I kuulumattomina tavaroina, asetuksen (EY) N:o 1234/2007 164 artiklan mukaisesti 100 kilolle perustuotetta samaksi ajaksi kuin sellaisinaan vietäville samoille tuotteille vahvistettu tuki.
2. Poiketen siitä, mitä 1 kohdassa säädetään, tuki voidaan vahvistaa asetuksen (EY) N:o 1216/2009 16 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun menettelyn mukaisesti määritetyn muun aikataulun mukaan.
15 artikla
1. Komissio määrittää tuen määrän ottaen erityisesti huomioon seuraavat:
a)
jalostusteollisuudelle aiheutuvat perustuotteiden keskimääräiset hankintakustannukset unionin markkinoilla ja maailmanmarkkinahinnat,
b)
perussopimuksen liitteeseen I kuuluviin, valmistusolosuhteiltaan keskenään verrattavissa oleviin jalostettuihin maataloustuotteisiin sovellettavan vientituen taso,
c)
tarve varmistaa tasapuoliset kilpailuolosuhteet unionin tuotteita käyttävän teollisuuden ja kolmansien maiden tuotteita sisäisessä jalostusmenettelyssä käyttävän teollisuuden kesken,
d)
perustuotteiden talousarviomenojen ja markkinahintojen kehitys unionissa ja maailmanmarkkinoilla,
e)
perussopimuksen 218 artiklan mukaisesti tehdyistä sopimuksista johtuvien rajoitusten noudattaminen.
2. Tuen määriä vahvistettaessa on tarvittaessa otettava huomioon kaikissa jäsenvaltioissa perustuotteisiin tai niihin rinnastettaviin tuotteisiin sovellettavat avustukset tai muut vaikutukseltaan vastaavat toimenpiteet asetuksen (EY) N:o 1234/2007 mukaisesti.
3. Perussopimuksen liitteeseen I kuulumattomiin tavaroihin sisältyville maataloustuotteille myönnettävä vientituki ei saa olla suurempi kuin kyseisille tuotteille niitä sellaisenaan vietäessä maksettava tuki.
16 artikla
1. CN-koodiin 1108 13 00 kuuluvan perunatärkkelyksen tuen määrä vahvistetaan erikseen maissiekvivalenttina asetuksen (EY) N:o 1234/2007 195 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun menettelyn mukaisesti tämän asetuksen 15 artiklan 1 kohdassa vahvistettuja perusteita soveltaen. Käytetyt määrät perunatärkkelystä muunnetaan maissiekvivalenteiksi tämän asetuksen 8 artiklan mukaisesti.
2. Jos asianomainen osapuoli ei anna 45 artiklassa tarkoitetussa ilmoituksessa 48 artiklan 1 kohdan d alakohdassa vaadittuja tietoja tai toimita tyydyttäviä asiakirjoja ilmoituksensa vahvistukseksi CN-koodeihin 2905 44 ja 3824 60 kuuluvien D-glusitolin (sorbitolin) seosten osalta, seosten tuen määrä on sama kuin sen perustuotteen tuen määrä, johon sovelletaan alinta tuen määrää.
17 artikla
1. Kun kyse on CN-koodeihin 1108 11 00 -1108 19 90 kuuluvista tärkkelyksistä tai asetuksen (EY) N:o 1234/2007 liitteessä I olevan I osan d kohdassa luetelluista näiden tärkkelysten jalostamisesta saaduista tuotteista, tukea myönnetään ainoastaan, jos tuotteiden toimittaja esittää ilmoituksen, jossa todistetaan, että tuotteet on valmistettu suoraan viljasta, perunasta tai riisistä ja ettei millään tavoin ole käytetty sellaisia sivutuotteita, jotka on saatu muiden maataloustuotteiden tai tavaroiden valmistuksessa.
2. Edellä 1 kohdassa tarkoitettua ilmoitusta sovelletaan sen peruuttamiseen saakka saman tuottajan kaikkiin toimituksiin. Se tarkastetaan 45 artiklan mukaisesti.
18 artikla
1. Jos maissitärkkelykseen 3 artiklan 1 kohdan mukaisesti rinnastettavan perunatärkkelyksen kuiva-ainepitoisuus on vähintään 80 prosenttia, vientituen määrä on 14 artiklan mukaisesti vahvistettu määrä. Jos kuiva-ainepitoisuus on alle 80 prosenttia, tuen määrä saadaan kertomalla 14 artiklan mukaisesti vahvistettu tukimäärä kuiva-aineen tosiasiallisella prosentuaalisella osuudella ja jakamalla tulos 80:lla.
Jos muiden tärkkelysten kuiva-ainepitoisuus on vähintään 87 prosenttia, vientituen määrä on 14 artiklan mukaisesti vahvistettu määrä. Jos kuiva-ainepitoisuus on alle 87 prosenttia, tuen määrä saadaan kertomalla 14 artiklan mukaisesti vahvistettu tukimäärä kuiva-aineen tosiasiallisella prosentuaalisella osuudella ja jakamalla tulos 87:llä.
2. Jos CN-koodeihin 1702 30 90, 1702 40 90, 1702 90 50 tai 2106 90 55 kuuluvan glukoosi- tai maltodekstriinisiirapin kuiva-ainepitoisuus on vähintään 78 prosenttia, vientituen määrä on 14 artiklan mukaisesti vahvistettu määrä. Jos näiden siirappien kuiva-ainepitoisuus on vähemmän kuin 78 prosenttia, sovellettavan tuen määrä saadaan kertomalla 14 artiklan mukaisesti vahvistettu tukimäärä kuiva-aineen tosiasiallisella prosentuaalisella osuudella ja jakamalla tulos 78:lla.
3. Edellä 1 kohdan soveltamiseksi tärkkelysten kuiva-ainepitoisuus määritetään käyttäen komission asetuksen (EY) N:o 687/2008 (11) liitteessä IV tarkoitettua menetelmää ja glukoosi- tai maltodekstriinisiirapin kuiva-ainepitoisuus määritetään käyttäen komission direktiivin 79/796/ETY (12) liitteessä II tarkoitettua menetelmää 2 tai jotakin muuta soveltuvaa, vähintään vastaavat takeet antavaa määritysmenetelmää.
4. Antaessaan 45 artiklassa tarkoitettua ilmoitusta hakijan on ilmoitettava myös käytettyjen tärkkelysten tai käytetyn glukoosi- tai maltodekstriinisiirapin kuiva-ainepitoisuus.
19 artikla
1. CN-koodiin 3501 10 kuuluvien kaseiinien, CN-koodiin 3501 90 90 kuuluvien kaseinaattien tai CN-koodeihin 3502 11 90 ja 3502 19 90 kuuluvan sellaisenaan vietävän muna-albumiinin tuki voidaan vahvistaa määräpaikan mukaan erisuuruiseksi, jos sitä edellyttää jokin seuraavista:
a)
näiden tavaroiden maailmankaupan tilanne;
b)
tiettyjen markkinoiden erityisvaatimukset;
c)
kansainväliset kauppasopimukset.
2. CN-koodeihin 1902 11 00, 1902 19 ja 1902 40 10 kuuluvien tavaroiden osalta tuki voi olla määräpaikan mukaisesti erisuuruinen.
3. Tuki voi olla erisuuruinen sen mukaan, onko tuen määrä vahvistettu ennakolta 26 artiklan mukaisesti.
20 artikla
1. Tuen määrä on tavaroiden vientipäivänä voimassa oleva tuen määrä seuraavia tapauksia lukuun ottamatta:
a)
on tehty 26 artiklan mukainen hakemus tuen määrän vahvistamiseksi ennakolta;
b)
on tehty 37 artiklan 2 kohdan mukainen hakemus ja tuen määrä on vahvistettu ennakolta päivänä, jona tukitodistushakemus jätettiin.
2. Jos tuen määrän ennakkovahvistusjärjestelmää sovelletaan, ennakkovahvistushakemuksen jättöpäivänä voimassa olevaa määrää sovelletaan tukitodistuksen voimassaoloaikana kyseisen päivän jälkeen tapahtuvaan vientiin 35 artiklan 2 kohdan mukaisesti.
Kun kyseessä ovat vilja- ja riisipohjaiset jalostetut tuotteet, tuen määrää tarkistetaan niiden samojen sääntöjen mukaan, joita sovelletaan sellaisenaan vietävien perustuotteiden tukien määrän vahvistamiseen ennakolta, käyttäen kuitenkin liitteessä V vahvistettuja muuntokertoimia.
3. Asetuksessa (EY) N:o 376/2008 tarkoitettuja tukitodistusotteita ei saa vahvistaa ennakolta erillään niitä koskevista todistuksista.
III LUKU
TUKITODISTUKSET
1 JAKSO
Yleiset säännökset
21 artikla
1. Jäsenvaltioiden on annettava hakijoille kaikkialla unionissa voimassa oleva tukitodistus riippumatta hakijoiden sijoittautumispaikasta unionissa.
Tukitodistus takaa tuen maksamisen edellyttäen, että V luvussa vahvistetut edellytykset täyttyvät. Kyseiset edellytykset voivat sisältää tuen määrän ennakkovahvistuksen. Todistukset ovat voimassa ainoastaan yhden varainhoitokauden ajan.
2. Tukien myöntäminen tämän asetuksen liitteessä II lueteltujen tavaroiden muodossa olevien perustuotteiden vientiin tai asetuksen (EY) N:o 1670/2006 2 artiklassa tarkoitettujen, tislattujen alkoholijuomien valmistusta varten tullin valvontaan asetettujen viljojen vientiin edellyttää tämän asetuksen 24 artiklan mukaisesti annetun tukitodistuksen esittämistä.
Ensimmäisessä alakohdassa tarkoitetut viljat on katsottava viedyiksi.
Ensimmäistä alakohtaa ei sovelleta asetuksen (EY) N:o 612/2009 4 artiklan 1 kohdan toisen alakohdan kolmannessa luetelmakohdassa, 33 artiklan 1 kohdassa, 37 artiklan 1 kohdassa, 41 artiklan 1 kohdassa ja 43 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuihin toimituksiin eikä tämän asetuksen luvussa IV tarkoitettuun vientiin.
3. Edellä 20 artiklan 2 kohdassa säädetyn ennakkovahvistusjärjestelmän mukaisen tuen myöntäminen edellyttää tuen määrän ennakkovahvistuksen sisältävän tukitodistuksen esittämistä.
22 artikla
1. Tässä asetuksessa tarkoitettuihin tukitodistuksiin sovelletaan asetuksen (EY) N:o 376/2008 säännöksiä.
2. Todistuksia koskeviin, määrinä ilmoitettaviin oikeuksiin ja velvollisuuksiin liittyviä, asetuksessa (EY) N:o 376/2008 vahvistettuja säännöksiä sovelletaan soveltuvin osin tässä asetuksessa tarkoitettuja tukitodistuksia koskeviin euroina ilmoitettaviin oikeuksiin ja velvollisuuksiin ottaen huomioon tämän asetuksen liite VI.
3. Poiketen siitä, mitä tämän artiklan 1 ja 2 kohdassa säädetään, asetuksen (EY) N:o 376/2008 7 artiklan 2 ja 4 kohtaa, 8, 11 ja 13 artiklaa, 17 artiklan 1 kohtaa, 20, 23, 31, 32 ja 34 artiklaa, 35 artiklan 6 kohtaa sekä 41, 45, 46 ja 48 artiklaa ei sovelleta tässä asetuksessa tarkoitettuihin tukitodistuksiin.
4. Asetuksen (EY) N:o 376/2008 39 ja 40 artiklan soveltamista varten 30 päivään syyskuuta voimassa olevien todistusten voimassaoloa ei voi jatkaa.
Tällaisissa tapauksissa todistus on peruutettava niiden määrien osalta, joita ei ylivoimaisen esteen vuoksi ole haettu, ja vastaava vakuus on vapautettava.
23 artikla
1. Muut kuin 36 artiklassa tarkoitettuja elintarvikeaputoimia koskevat tukitodistushakemukset ovat voimassa ainoastaan, jos niistä on annettu asetuksen (EY) N:o 376/2008 14 artiklassa säädetyin edellytyksin vakuus, joka on 10 prosenttia haetusta määrästä.
2. Vakuus vapautetaan tämän asetuksen 40 artiklassa vahvistetuin edellytyksin.
24 artikla
1. Tukitodistushakemus ja itse tukitodistus on laadittava asetuksen (EY) N:o 376/2008 liitteessä I esitetyn lomakkeen ”Vienti- tai ennakkovahvistustodistus” pohjalta, ja niissä on ilmoitettava määrä euroina.
Nämä asiakirjat on täytettävä tämän asetuksen liitteessä VI annettujen ohjeiden mukaisesti.
2. Jos hakija ei aio harjoittaa vientiä muiden jäsenvaltioiden kautta kuin sen, jossa hakija hakee tukitodistusta, toimivaltainen viranomainen voi säilyttää tukitodistuksen sähköisessä muodossa. Tällaisessa tapauksessa toimivaltaisen viranomaisen on ilmoitettava hakijalle tämän tukitodistuksen rekisteröinnistä ja toimitettava tälle tiedot, jotka ovat haltijalle tarkoitetussa tukitodistuksen kappaleessa, jäljempänä ’kappale nro 1’. Tukitodistuksen myöntäneille viranomaisille tarkoitettua kappaletta, jäljempänä ’kappale nro 2’, ei anneta.
Toimivaltaisen viranomaisen on rekisteröitävä liitteessä VI olevassa III ja IV jaksossa tarkoitettujen todistusten tiedot sekä tukitodistukseen merkityt määrät.
25 artikla
1. Todistuksista johtuvat velvoitteet eivät ole siirrettävissä. Todistuksenhaltija voi siirtää todistuksesta johtuvat oikeudet todistuksen voimassaoloaikana, jos siirto tapahtuu ainoastaan yhden siirronsaajan hyväksi todistusta ja sen otetta kohden. Siirto koskee määriä, joita ei ole vielä merkitty todistukseen tai sen otteisiin.
2. Siirronsaaja ei voi siirtää edelleen oikeuttaan mutta voi palauttaa sen todistuksenhaltĳalle. Palautus todistuksenhaltijalle koskee määriä, joita ei ole vielä merkitty todistukseen tai sen otteisiin. Tällaisessa tapauksessa todistuksen antavan viranomaisen on merkittävä todistuksen 6 kohtaan jokin liitteessä VIII vahvistetuista maininnoista.
3. Jos todistuksenhaltija pyytää siirtoa tai jos siirronsaaja palauttaa oikeutensa todistuksenhaltijalle, todistuksen antanut viranomainen tai kunkin jäsenvaltion nimeämä(t) virasto(t) merkitsee todistukseen tai tarvittaessa sen otteeseen:
a)
siirronsaajan nimen ja osoitteen 1 kohdan mukaisesti tai 2 kohdassa tarkoitetun maininnan,
b)
siirron tai palautuksen päivämäärän leimallaan varmennettuna.
4. Siirto tai palautus tulee voimaan 3 kohdan b alakohdassa tarkoitettuna merkintäpäivämääränä.
26 artikla
1. Tukimäärien ennakkovahvistushakemukset koskevat kaikkia sovellettavia tukimääriä.
2. Ennakkovahvistusta voidaan hakea joko tukitodistusta haettaessa tai tukitodistuksen antamispäivästä lähtien.
3. Ennakkovahvistushakemukset tehdään liitteessä VI olevan II osan mukaisesti asetuksen (EY) N:o 376/2008 liitteessä I vahvistettua lomaketta käyttäen. Ennakkovahvistusta ei sovelleta ennen hakemuksen jättöpäivää toteutettuun vientiin.
4. Torstaina jätetyt ennakkovahvistushakemukset katsotaan seuraavana työpäivänä jätetyiksi.
27 artikla
1. Tukitodistuksen haltija voi hakea todistuksen otetta, joka laaditaan asetuksen (EY) N:o 376/2008 liitteessä I vahvistetulle lomakkeelle. Hakemukseen on sisällytettävä tämän asetuksen liitteessä VI olevan II osan 3 kohdassa tarkoitetut tiedot.
Määrä, jolle otetta pyydetään, on kirjattava alkuperäiseen todistukseen.
2. Ainoastaan yhdessä jäsenvaltiossa voimassa olevista rekisteröidyistä todistuksista voidaan ottaa koko unionin alueella voimassa olevia otteita, sanotun kuitenkaan rajoittamatta asetuksen (EY) N:o 376/2008 9 artiklan soveltamista.
28 artikla
1. Kunkin viejän on laadittava asetuksen (EY) N:o 612/2009 46 artiklassa tarkoitettu erityinen maksamista koskeva hakemus. Se on esitettävä maksamisesta vastaavalle viranomaiselle, ja sen liitteenä on oltava vastaavat todistukset, paitsi jos kyseessä on tämän asetuksen 24 artiklan 2 kohdassa säädetty todistusten rekisteröinti tai tukitodistusten soveltamisalaan kuulumaton vienti.
Toimivaltainen viranomainen voi katsoa, että erityinen hakemus ei ole asetuksen (EY) N:o 612/2009 46 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu tuen maksamista koskeva asiakirja.
Toimivaltainen viranomainen voi pitää erityistä hakemusta asetuksen (EY) N:o 612/2009 5 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuna vienti-ilmoituksena. Tällöin tämän artiklan 2 kohdassa tarkoitettu päivä, jona maksajaviranomainen vastaanottaa erityisen hakemuksen, on päivä, jona maksajaviranomainen on vastaanottanut vienti-ilmoituksen. Muissa tapauksissa erityiseen hakemukseen on sisällyttävä vienti-ilmoituksen tarkat tiedot, vienti-ilmoituksen viitenumero mukaan lukien.
2. Maksajaviranomainen määrittää haetun määrän erityisessä hakemuksessa ilmoitettujen tietojen mukaan yksinomaan viedyn perustuotteen (vietyjen perustuotteiden) määrän ja laadun sekä tuen sovellettavan määrän (sovellettavien määrien) perusteella. Kyseiset tiedot on merkittävä selkeästi tai niihin on oltava selkeä viittaus vienti-ilmoituksessa.
Maksajaviranomainen merkitsee kyseisen määrän tukitodistukseen kuuden kuukauden kuluessa erityisen hakemuksen vastaanottopäivästä.
Luvut merkitään todistuksen kappaleen nro 1 kääntöpuolelle kohtiin 28, 29 ja 30 euroina määrien sijaan.
Kolmatta alakohtaa sovelletaan soveltuvin osin sähköisessä muodossa oleviin todistuksiin.
3. Jos tukitodistusta ei ole rekisteröity 24 artiklan 2 kohdassa säädetyllä tavalla, todistuksen kappale nro 1 palautetaan määrien merkitsemisen jälkeen haltijalle tai maksajaviranomainen säilyttää sen viejän pyynnöstä.
4. Tukitodistuksessa myönnettyä määrää vastaavasti pidätetty vakuus voidaan vietyjen tavaroiden osalta vapauttaa tai se voidaan siirtää tuen ennakkomaksun suorittamisen vakuudeksi asetuksen (EY) N:o 612/2009 II osaston 2 luvun mukaisesti.
29 artikla
1. Yhtä varainhoitokautta varten myönnettäviä tukitodistuksia voidaan hakea erikseen kuudessa erässä. Todistushakemukset on jätettävä viimeistään:
a)
7 päivänä syyskuuta 1 päivästä lokakuuta käytettävien todistusten osalta,
b)
7 päivänä marraskuuta 1 päivästä joulukuuta käytettävien todistusten osalta,
c)
7 päivänä tammikuuta 1 päivästä helmikuuta käytettävien todistusten osalta,
d)
7 päivänä maaliskuuta 1 päivästä huhtikuuta käytettävien todistusten osalta,
e)
7 päivänä toukokuuta 1 päivästä kesäkuuta käytettävien todistusten osalta,
f)
7 päivänä heinäkuuta 1 päivästä elokuuta käytettävien todistusten osalta.
2. Toimija voi jättää tukitodistushakemuksen ainoastaan sen erän osalta, joka vastaa hakemuksen tekopäivää seuraavaa, 1 kohdassa vahvistettua ensimmäistä määräaikaa.
30 artikla
Jäsenvaltioiden on ilmoitettava todistushakemuksista komissiolle seuraaviin määräaikoihin mennessä:
a)
14 päivänä syyskuuta 29 artiklan 1 kohdan a alakohdassa tarkoitettujen todistusten osalta;
b)
14 päivänä marraskuuta 29 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitettujen todistusten osalta;
c)
14 päivänä tammikuuta 29 artiklan 1 kohdan c alakohdassa tarkoitettujen todistusten osalta;
d)
14 päivänä maaliskuuta 29 artiklan 1 kohdan d alakohdassa tarkoitettujen todistusten osalta;
e)
14 päivänä toukokuuta 29 artiklan 1 kohdan e alakohdassa tarkoitettujen todistusten osalta;
f)
14 päivänä heinäkuuta 29 artiklan 1 kohdan f alakohdassa tarkoitettujen todistusten osalta.
31 artikla
1. Kokonaismäärä, jolle tukitodistuksia voidaan antaa kullakin varainhoitokaudella, on määritettävä 2 kohdan mukaisesti.
2. Maataloussopimuksen 9 artiklan 2 kohdan mukaisesti vahvistetusta tukien enimmäismäärästä on vähennettävä seuraavat osatekijät:
a)
enimmäismäärän ylittävä ja edellisenä varainhoitovuonna aiheetta myönnetty määrä;
b)
tämän asetuksen IV luvussa tarkoitetun viennin kattamiseen varattu määrä;
c)
määrät, joille on annettu kyseisenä varainhoitokautena voimassa olevia tukitodistuksia.
3. Jäljempänä 41 artiklassa tarkoitettu määrä, jolle annetut todistukset on palautettu, on lisättävä näin saatuun määrään 2 kohdan mukaisesti.
4. Käyttämättä jäänyt, IV luvussa tarkoitetun viennin kattamiseen varattu määrä on lisättävä 2 kohdan mukaisesti saatuun lukuun.
5. Jos joistakin 2 kohdassa tarkoitetuista määristä on epävarmuutta, tämä on otettava huomioon lopullista määrää määritettäessä.
32 artikla
Kokonaismäärä, jolle todistuksia voidaan antaa kunkin 29 artiklassa tarkoitetun erän osalta, on
a)
30 prosenttia 31 artiklan mukaisesti lasketusta määrästä, joka määritetään 14 päivänä syyskuuta 29 artiklan 1 kohdan a alakohdassa tarkoitetun erän osalta;
b)
27 prosenttia 31 artiklan mukaisesti lasketusta määrästä, joka määritetään 14 päivänä marraskuuta 29 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitetun erän osalta;
c)
32 prosenttia 31 artiklan mukaisesti lasketusta määrästä, joka määritetään 14 päivänä tammikuuta 29 artiklan 1 kohdan c alakohdassa tarkoitetun erän osalta;
d)
44 prosenttia 31 artiklan mukaisesti lasketusta määrästä, joka määritetään 14 päivänä maaliskuuta 29 artiklan 1 kohdan d alakohdassa tarkoitetun erän osalta;
e)
67 prosenttia 31 artiklan mukaisesti lasketusta määrästä, joka määritetään 14 päivänä toukokuuta 29 artiklan 1 kohdan e alakohdassa tarkoitetun erän osalta;
f)
100 prosenttia 31 artiklan mukaisesti lasketusta määrästä, joka määritetään 14 päivänä heinäkuuta 29 artiklan 1 kohdan f alakohdassa tarkoitetun erän osalta.
2 JAKSO
Tukitodistushakemukset ja todistusten myöntäminen
33 artikla
1. Jos yhtä erää koskevien hakemusten kattama kokonaismäärä ylittää 31 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun enimmäismäärän, komissio vahvistaa vähennyskertoimen, jota sovelletaan kaikkiin 29 artiklassa tarkoitettuja päivämääriä ennen jätettyihin hakemuksiin siten, että 31 artiklassa tarkoitettua enimmäismäärää noudatetaan.
Komissio julkaisee kertoimen Euroopan unionin virallisessa lehdessä viiden työpäivän kuluessa 30 artiklassa tarkoitetusta päivämäärästä.
2. Jos komissio vahvistaa vähennyskertoimen, todistukset annetaan haetulle määrälle, joka kerrotaan erotuksella, joka saadaan vähentämällä luvusta 1 tämän artiklan 1 kohdan tai 34 artiklan 3 kohdan a alakohdan mukaisesti määritetty vähennyskerroin.
Edellä 29 artiklan 1 kohdan f alakohdassa tarkoitetun erän osalta hakijat voivat kuitenkin peruuttaa hakemuksensa viiden työpäivän kuluessa siitä, kun kerroin on julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä.
3. Jäsenvaltioiden on ilmoitettava komissiolle 1 päivään elokuuta mennessä määrät, joiden osalta hakijat ovat peruuttaneet tukitodistushakemuksensa 2 kohdan toisen alakohdan mukaisesti.
34 artikla
1. Jos vähennyskerrointa ei ole 33 artiklan 1 kohdan mukaisesti julkaistu sen jälkeen, kun 29 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu, yksittäistä erää koskevien tukitodistushakemusten jättämiselle vahvistettu määräaika on päättynyt, toimija voi jättää tukitodistuksen antamista koskevan hakemuksen mahdollisen jäljellä olevan määrän osalta, joka on käytettävissä kyseistä erää varten ja jota ei ole vielä haettu.
Hakemus on jätettävä 29 artiklan 1 kohdassa vahvistettuun seuraavaan määräaikaan ulottuvana ajanjaksona.
2. Jäsenvaltioiden on ilmoitettava tietyn viikon aikana jätetyt hakemukset komissiolle seuraavana maanantaina. Niitä vastaavat todistukset voidaan antaa ilmoitusta seuraavasta keskiviikosta alkaen edellyttäen, että komissio ei ole antanut muita ohjeita.
3. Jos tietyn hakuviikon aikana vastaanotettujen hakemusten kokonaismäärä ylittää 1 kohdassa tarkoitetun jäljellä olevan määrän, komissio toteuttaa yhden tai useamman seuraavista toimenpiteistä:
a)
vahvistaa vähennyskertoimen, jota sovelletaan kyseisen hakuviikon aikana jätettyihin tukitodistushakemuksiin, joista on ilmoitettu komissiolle ja joiden osalta ei vielä ole annettu tukitodistuksia;
b)
ohjaa jäsenvaltiot hylkäämään kyseisen hakuviikon aikana jätetyt hakemukset, joista ei vielä ole ilmoitettu komissiolle;
c)
keskeyttää tukitodistushakemusten vastaanottamisen.
4. Edellä 3 kohdan mukaisesti annettu asetus on julkaistava Euroopan unionin virallisessa lehdessä kolmen päivän kuluessa 2 kohdassa tarkoitetusta jätettyjen hakemusten ilmoittamisesta.
35 artikla
1. Tukitodistus on voimassa asetuksen (EY) N:o 376/2008 22 artiklan 1 kohdan mukaisesti määritellystä todistuksen antamispäivämäärästä.
2. Jollei toisesta alakohdasta muuta johdu, tukitodistus on voimassa sitä kuukautta, jona hakemus tehtiin, seuraavan viidennen kuukauden viimeiseen päivään tai varainhoitokauden loppuun, jos se päättyy aikaisemmin.
Jäljempänä 36 artiklassa tarkoitettu tukitodistus on voimassa sitä kuukautta, jona hakemus tehtiin, seuraavan viidennen kuukauden viimeiseen päivään.
3. Jos tuen määrät on vahvistettu ennakkoon 26 artiklan mukaisesti, ne ovat voimassa todistuksen voimassaoloajan viimeiseen päivään.
36 artikla
Komission asetusta (EY) N:o 2298/2001 (13) sovelletaan tukitodistushakemuksiin ja tukitodistuksiin, jotka annetaan maataloussopimuksen 10 artiklan 4 kohdan mukaisen kansainvälisen elintarvikeaputoimen yhteydessä vietäville tavaroille.
37 artikla
1. Asetuksen (EY) No 376/2008 47 artiklan soveltamista varten on sovellettava tämän artiklan 2-11 kohtaa.
2. Kunkin varainhoitokauden lokakuun 1 päivästä alkaen voidaan tämän artiklan mukaisesti ja 29 ja 34 artiklassa säädettyjen kausien ulkopuolella jättää hakemuksia todistuksiksi, jotka liittyvät kolmannessa tuojamaassa avattuun tarjouskilpailuun ja joissa vientituki vahvistetaan ennakkoon hakemuksen jättöpäivänä, jos samaa tarjouskilpailua, jossa yksi tai useampi viejä on jättänyt yhden tai useamman vielä hyväksymättömän todistushakemuksen, vastaavan määrän kokonaissumma on enintään kaksi miljoonaa euroa.
Tätä rajaa voidaan kuitenkin nostaa neljään miljoonaan euroon, jollei mikään varainhoitokauden alun jälkeen julkaistuista ja 33 artiklan 1 kohdassa tai 34 artiklan 3 kohdassa tarkoitetuista vähennyskertoimista ole suurempi kuin 50 prosenttia.
3. Määrä, jolle todistusta tai todistuksia haetaan, ei saa olla suurempi kuin tarjouskilpailussa täsmennetty määrä kerrottuna vastaavalla, hakemuksen jättöpäivänä ennakkoon vahvistetulla tuen määrällä tai määrillä. Tarjouskilpailuilmoituksen mukaisia sallittuja poikkeamia tai vaihtoehtoja ei oteta huomioon.
4. Jäsenvaltioiden on ilmoitettava viipymättä komissiolle asetuksen (EY) N:o 376/2008 47 artiklan 3 kohdan ensimmäisessä alakohdassa tarkoitettujen tietojen lisäksi kunkin haetun todistuksen jättöpäivämäärä ja -aika sekä kutakin todistusta vastaavat määrät.
5. Jos 4 kohdan mukaisesti ilmoitetut määrät lisättynä määriin, joista on jo haettu yhtä tai useampaa todistusta osana samaa tarjouskilpailua, ylittävät 2 kohdassa tarkoitetun sovellettavan rajan, komissio ilmoittaa jäsenvaltioille kahden työpäivän kuluessa 4 kohdassa tarkoitettujen lisätietojen vastaanottamisesta, että tukitodistusta ei anneta toimijalle.
6. Komissio voi keskeyttää 2 kohdan soveltamisen, kun asetuksen (EY) N:o 376/2008 47 artiklan mukaisesti mahdollisesti annettavien tukitodistusten kumulatiivinen määrä yhdellä varainhoitokaudella on enemmän kuin neljä miljoonaa euroa. Keskeyttämispäätös julkaistaan Euroopan unionin virallisessa lehdessä.
7. Poiketen siitä, mitä tämän asetuksen 35 artiklan 1 ja 2 kohdassa säädetään, asetuksen (EY) N:o 376/2008 47 artiklan mukaisesti annettu tukitodistus on voimassa sen antamispäivästä asetuksen (EY) N:o 376/2008 22 artiklan 2 kohdan mukaisesti. Tukitodistus on voimassa todistuksen antamiskuukautta seuraavan kahdeksannen kuukauden loppuun tai 30 päivään syyskuuta, jos tämä ajankohta on aikaisempi. Ennakkovahvistetut määrät ovat voimassa todistuksen viimeiseen voimassaolopäivään.
8. Jos toimivaltaiselle viranomaiselle on osoitettu asetuksen (EY) N:o 376/2008 47 artiklan 9 kohdan a alakohdan mukaisesti, että tarjouskilpailun voittajasta riippumattomista syistä, joita ei pidetä ylivoimaisena esteenä, tarjouskilpailun avannut virasto on purkanut sopimuksen, sen on vapautettava vakuus, jos muihin käytettäviin perustuotteisiin verrattava korkeinta tuen määrää vastaava ennalta vahvistettu perustuotteeseen liittyvä tuen määrä vastaa vähintään todistuksen viimeisenä voimassaolopäivänä voimassa ollutta tuen määrää.
9. Jos toimivaltaiselle viranomaiselle on osoitettu asetuksen (EY) N:o 376/2008 47 artiklan 9 kohdan b alakohdan mukaisesti, että tarjouskilpailun voittajasta riippumattomista syistä, joita ei pidetä ylivoimaisena esteenä, tarjouskilpailun avannut virasto on määrännyt sopimusta koskevista muutoksista, se voi jatkaa todistuksen voimassaoloa ja ennalta vahvistetun tuen määrän soveltamiskautta 30 päivään syyskuuta asti.
10. Kun tarjouskilpailun voittaja esittää asetuksen (EY) N:o 376/2008 47 artiklan 9 kohdan c alakohdan mukaisesti todisteen, että tarjouskilpailuilmoituksessa tai tarjouskilpailun seurauksena tehdyssä sopimuksessa määrätään vähintään yli viiden prosentin sallitusta poikkeamasta tai varauksesta ja että virasto avattuaan tarjouskilpailun käyttää hyväkseen tätä lauseketta, vientivelvoitetta pidetään täytettynä, kun viety määrä on enintään 10 prosenttia pienempi kuin määrä, jolle todistus on annettu.
Ensimmäistä kohtaa sovelletaan sillä edellytyksellä, että muihin käytettyihin perustuotteisiin verrattava korkeinta tukimäärää vastaava ennalta vahvistettu perustuotteeseen liittyvä vientituen määrä on vähintään yhtä suuri kuin todistuksen viimeisenä voimassaolopäivänä voimassa olevan vientituen määrä. Tällöin tämän asetuksen 40 artiklan 3 ja 5 kohdassa tarkoitettu 95 prosentin määrä korvataan 90 prosentilla.
11. Tämän artiklan 1-10 kohtaa sovellettaessa asetuksen (EY) N:o 376/2008 47 artiklan 5 kohdassa säädetty 21 päivän määräaika on 44 päivää.
3 JAKSO
Vakuudet
38 artikla
1. Tukitodistuksen antaminen velvoittaa todistuksenhaltijan hakemaan tukea todistuksen voimassaoloaikana tapahtunutta vientiä varten sille määrälle, jolle tukitodistus on annettu.
Ensimmäisessä alakohdassa tarkoitetutn velvoitteen noudattaminen varmistetaan antamalla 23 artiklassa tarkoitettu vakuus.
2. Tämän artiklan 1 kohdan ensimmäisessä alakohdassa tarkoitetulla velvoitteella tarkoitetaan asetuksen (ETY) N:o 2220/85 20 artiklan 2 kohdan mukaista ensisijaista vaatimusta.
39 artikla
1. Ensisijainen vaatimus katsotaan täytetyksi, jos viejä on toimittanut erityisen hakemuksen tavaroista, jotka on viety tukitodistuksen voimassaoloaikana 28 artiklassa ja liitteessä VI olevassa V jaksossa vahvistettujen edellytysten mukaisesti.
2. Jos erityinen hakemus ei ole vienti-ilmoitus, se on jätettävä kolmen kuukauden kuluessa sen tukitodistuksen voimassaoloajan päättymisestä, jonka numero on merkitty erityiseen hakemukseen, jollei ylivoimaisesta esteestä muuta johdu.
Jos ensimmäisessä alakohdassa vahvistettua kolmen kuukauden määräaikaa ei noudateta, ensisijaista vaatimusta ei voida katsoa täytetyksi.
3. Ensisijaisen vaatimuksen täyttyminen osoitetaan toimittamalla toimivaltaiselle viranomaiselle kappale nro 1 oikein 28 artiklan 2 kohdan mukaisesti täytetystä tukitodistuksesta. Tämä todiste on toimitettava tukitodistuksen voimassaoloajan päättymistä seuraavan kahdennentoista kuukauden loppuun mennessä.
Ensimmäistä alakohtaa sovelletaan soveltuvin osin 24 artiklan 2 kohdan mukaisesti rekisteröityihin todistuksiin.
4. Poiketen siitä, mitä asetuksen (ETY) N:o 2220/85 22 artiklan 3 kohdassa säädetään, tämän asetuksen 23 artiklassa säädetystä vakuudesta menetetään määrä, jonka osalta vaadittua todistetta ei ole toimitettu tämän artiklan 2 ja 3 kohdassa vahvistetuissa määräajoissa.
40 artikla
1. Jos sovelletaan 33 artiklan 2 kohdan tai 34 artiklan 3 kohdan a alakohdan mukaisesti vähennyskerrointa, vakuus vapautetaan viipymättä siihen määrään asti, joka saadaan kertomalla asetettu määrä vähennyskertoimella.
2. Alkuperäisestä vakuudesta vapautetaan 80 prosenttia, jos hakija peruuttaa todistushakemuksensa 33 artiklan 2 kohdan toisen alakohdan mukaisesti.
3. Vakuus vapautetaan kokonaisuudessaan, kun todistuksenhaltijan tukihakemukset kattavat 95 prosenttia määrästä, jolle todistus on annettu.
4. Jäsenvaltiot saavat todistuksenhaltijan pyynnöstä vapauttaa vakuuden erinä suhteessa määriin, jos 39 artiklan 1 ja 3 kohdassa tarkoitetut edellytykset on täytetty ja jos on esitetty todiste siitä, että on haettu määrää, joka vastaa vähintään viittä prosenttia todistuksessa ilmoitetusta määrästä.
5. Jos tukihakemuksia on tehty alle 95 prosentin osalta määrästä, jolle todistus on annettu, vakuudesta menetetään 15 prosenttia seuraavasta erotuksesta: 95 prosenttia määrästä, jolle todistus on annettu, vähennettynä tosiasiallisesti käytetyllä tuen määrällä.
6. Jos määrä, jonka osalta 39 artiklan 1 ja 3 kohdassa tarkoitetut edellytykset on täytetty, on vähemmän kuin viisi prosenttia todistuksessa ilmoitetusta määrästä, vakuus menetetään kokonaisuudessaan.
7. Jos menetettävän vakuuden kokonaismäärä on enintään 100 euroa todistusta kohden, jäsenvaltio vapauttaa vakuuden kokonaan.
41 artikla
1. Jos todistus tai sen ote palautetaan sen myöntäneelle viranomaiselle todistuksen voimassaoloajan ensimmäistä kahta kolmannesta vastaavan ajanjakson aikana, menetettävää vakuuden määrää alennetaan 40 prosenttia, ja tässä tarkoituksessa mikä tahansa osa päivästä lasketaan kokonaiseksi päiväksi.
2. Jos todistus tai sen ote palautetaan sen antaneelle viranomaiselle todistuksen voimassaoloajan viimeistä kolmannesta vastaavan ajanjakson aikana tai sen voimassaoloajan päättymistä seuraavan kuukauden aikana, menetettävää vakuuden määrää alennetaan 25 prosenttia.
3. Edellä 1 ja 2 kohtaa sovelletaan ainoastaan niihin todistuksiin ja todistusten otteisiin, jotka on palautettu todistuksen antaneelle viranomaiselle sen varainhoitokauden aikana, jolle todistukset on annettu, edellyttäen että ne on palautettu viimeistään 31 päivänä elokuuta kyseisenä kautena.
IV LUKU
TODISTUSTEN SOVELTAMISALAAN KUULUMATON VIENTI
42 artikla
1. Todistuksia ei vaadita viennistä, josta toimija on varainhoitovuoden aikana jättänyt hakemukset, jotka johtavat enintään 100 000 euron maksuihin.
2. Todistuksia ei vaadita asetuksen (EY) N:o 612/2009 4 artiklan 1 kohdan toisen alakohdan kolmannessa luetelmakohdassa, 33 artiklan 1 kohdassa, 37 artiklan 1 kohdassa, 41 artiklan 1 kohdassa ja 43 artiklan 1 kohdassa tarkoitetuista toimituksista.
3. Edellä 1 ja 2 kohtaa sovelletaan myös sellaisten toimijoiden harjoittamaan vientiin, joilla ei ole ollut hallussaan tukitodistusta kyseisen varainhoitokauden aikana tai joilla ei ole hallussaan tukitodistusta vientipäivänä.
4. Edellä 1, 2 ja3 kohtaa sovelletaan ainoastaan jäsenvaltiossa, johon toimija on sijoittautunut.
43 artikla
1. Edellä 42 artiklan 1 kohdassa tarkoitetusta viennistä maksetaan kunakin varainhoitokautena tukea 40 miljoonan euron suuruisen kokonaisvarauksen rajoissa kunkin varainhoitovuoden aikana.
2. Edellä 1 kohdassa tarkoitetun varauksen mukaista menotasoa määritettäessä ei oteta huomioon maataloussopimuksen 10 artiklan 4 kohdan mukaisen kansainvälisen elintarvikeaputoimen yhteydessä tapahtuvan viennin tukea eikä asetuksen (EY) N:o 612/2009 4 artiklan 1 kohdan toisen alakohdan kolmannessa luetelmakohdassa, 33 artiklan 1 kohdassa, 37 artiklan 1 kohdassa, 41 artiklan 1 kohdassa ja 43 artiklan 1 kohdassa tarkoitettujen toimitusten tukea.
44 artikla
1. Jos jäsenvaltioiden 53 artiklan mukaisesti ilmoittamien määrien summa on vähintään 30 miljoonaa euroa, komissio voi unionin kansainväliset sitoumukset huomioon ottaen keskeyttää enintään 20 työpäivän ajaksi 43 artiklan 1 kohdan soveltamisen vientiin, johon ei ole myönnetty tukitodistusta.
2. Edellä 1 kohdassa esitetyissä olosuhteissa komissio voi asetuksen (EY) N:o 1216/2009 16 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun menettelyn mukaisesti keskeyttää yli 20 työpäivän ajaksi tämän asetuksen 43 artiklan 1 kohdan soveltamisen vientiin, johon ei ole myönnetty tukitodistusta.
V LUKU
VIEJÄN VELVOLLISUUDET
45 artikla
1. Asianomaisen osapuolen on tavaroiden vientihetkellä ilmoitettava perustuotteiden, niistä jalostettujen tuotteiden ja 3 artiklan mukaisesti jompaankumpaan näistä kahdesta ryhmästä rinnastettavien tuotteiden määrät, joita on tosiasiallisesti käytetty 10 artiklan mukaisesti näiden tavaroiden valmistuksessa ja joille on haettu tukea, tai viitattava näiden tavaroiden koostumukseen, jos koostumus on määritetty 10 artiklan 4 kohdan mukaisesti.
2. Kun tavaraa on käytetty toisen vientitavaran valmistuksessa, asianomaisen osapuolen tekemässä ilmoituksessa on oltava tieto tosiasiallisesti käytetyn tavaran määrästä sekä tieto kunkin tavaran valmistuksessa käytetyn perustuotteen, siitä jalostetun tuotteen tai 3 artiklan perusteella jompaankumpaan näistä kahdesta ryhmästä rinnastettavien tuotteiden laadusta ja määrästä.
Asianomaisen osapuolen on ilmoituksensa tueksi toimitettava toimivaltaisille viranomaisille kaikki näiden aiheellisiksi katsomat asiakirjat ja tiedot. Kyseiset asiakirjat ja tiedot voivat olla ja ne voidaan jättää sähköisessä muodossa.
Toimivaltaisten viranomaisten on asianmukaisia keinoja käyttäen todennettava ilmoituksen oikeellisuus.
3. Muiden jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten on sen jäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten pyynnöstä, jonka alueella vientimuodollisuudet toteutetaan, annettava näille suoraan kaikki käytettävissään olevat tiedot asianomaisen tekemän ilmoituksen oikeellisuuden todentamisen mahdollistamiseksi.
46 artikla
Poiketen siitä, mitä 45 artiklassa säädetään, käytettyjen tuotteiden tai tavaroiden ilmoitus voidaan toimivaltaisten viranomaisten suostumuksella korvata käytettyjen tuotteiden määriä koskevalla kokoomailmoituksella tai viittauksella tällaiseen ilmoitukseen, jos määrät on jo määritetty 10 artiklan 4 kohdan mukaisesti ja sillä edellytyksellä, että valmistaja antaa viranomaisten käytettäväksi kaikki ilmoituksen oikeellisuuden todentamiseksi tarvittavat tiedot.
47 artikla
1. Tukea ei voi saada viejä, joka ei laadi 46 artiklassa tarkoitettua ilmoitusta tai toimita hyväksyttäviä tietoja ilmoituksensa tueksi.
2. Poiketen siitä, mitä 1 kohdassa säädetään, jos kyseiset tavarat ovat kuitenkin liitteen IV sarakkeessa 1 ja 2 lueteltuja, asianomaiselle osapuolelle voidaan tämän nimenomaisesta pyynnöstä myöntää tukea. Tällaisen tuen laskemiseksi huomioon otettava perustuotteiden laatu ja määrä on määritettävä vientitavaran määrityksen tuloksena olevien tietojen ja liitteessä IV olevan taulukon perusteella. Toimivaltainen viranomainen vahvistaa edellytykset, joiden mukaisesti määritys on tehtävä, ja tiedot, jotka on toimitettava pyynnön tueksi.
3. Viejä vastaa edellä mainitusta määrityksestä aiheutuvista kustannuksista.
48 artikla
1. Edellä 45 artiklaa ei sovelleta liitteen III mukaisesti määritettyihin maataloustuotteiden määriin lukuun ottamatta seuraavia:
a)
45 artiklan 1 kohdassa tarkoitetut sellaisina tavaroina vietävät tuotemäärät, jotka on valmistettu osittain tuotteista, joiden vientituen maksaminen kuuluu asetuksen (EY) N:o 1234/2007 soveltamisalaan, ja osittain muista tuotteista, 11 artiklan 2 kohdassa säädettyjen edellytysten mukaisesti,
b)
CN-koodiin 1902 11 00 kuuluvina makaronivalmisteina vietävät munien tai munatuotteiden määrät,
c)
11 artiklan 1 kohdan toisessa alakohdassa tarkoitettu tuoreiden makaronivalmisteiden kuiva-ainemäärä.
d)
CN-koodeihin 2905 44 ja 3824 60 kuuluvan D-glusitolin (sorbitolin) valmistuksessa tosiasiallisesti käytettyjen perustuotteiden laatu sekä tarvittaessa tärkkelyspitoisista aineista ja sakkaroosista tuotetun D-glusitolin (sorbitolin) osuudet,
e)
CN-koodiin 3501 90 90 kuuluvina tavaroina vietävät kaseiinimäärät,
f)
CN-koodiin 2202 90 10 kuuluvan mallasoluen Plato-aste,
g)
toimivaltaisten viranomaisten hyväksymä mallastamattoman ohran määrä.
Liitteessä III tarkoitettuja tavaroita koskevissa vienti-ilmoituksissa ja tukihakemuksissa esitettävä tavaran kuvaus on tehtävä kyseisen liitteen nimikkeistöä käyttäen.
2. Kun tavaralle tehdään määritys 45, 46 tai 47 artiklan taikka tämän artiklan 1 tai 3 kohdan soveltamiseksi, on käytettävä komission asetuksessa (EY) N:o 904/2008 (14) tarkoitettuja tai niiden puuttuessa komission asetuksessa (EY) N:o 900/2008 (15) tarkoitettuja unioniin tuotavan samankaltaisen tavaran yhteiseen tullitariffiin luokittelussa sovellettavia määritysmenetelmiä.
3. Viennin todistavassa asiakirjassa on mainittava vietävien tavaroiden määrät sekä 45 artiklan 1 kohdassa tarkoitettujen tuotteiden määrät tai viittaus 10 artiklan 4 kohdan mukaisesti määritettyyn koostumukseen. Sovellettaessa 47 artiklan 2 kohtaa asiakirjassa on kuitenkin oltava tämän jälkimmäisen maininnan tilalla maininta liitteen IV sarakkeessa 4 lueteltujen perustuotteiden määristä, jotka vastaavat vientitavaroiden määrityksestä saatuja tuloksia.
4. Jotta CN-koodeihin 0403 10 51-0403 10 99, 0403 90 71-0403 90 99, 0405 20 10, 0405 20 30, 2105 00 99, 3502 11 90 ja 3502 19 90 kuuluvista tavaroista voitaisiin myöntää tukea, tavaroiden on täytettävä asetuksen (EY) N:o 852/2004 ja asetuksen (EY) N:o 853/2004 vaatimukset, mukaan lukien ne, jotka koskevat hyväksytyssä laitoksessa valmistamista ja asetuksen (EY) N:o 853/2004 liitteessä II olevassa I jaksossa lueteltujen terveysmerkintävaatimusten täyttämistä.
5. Edellä 45 ja 46 artiklan soveltamiseksi kunkin jäsenvaltion on annettava komissiolle tiedoksi alueellaan tehtävät tarkastukset vientitavaroiden eri tyyppien osalta. Komissio ilmoittaa asiasta muille jäsenvaltioille.
49 artikla
1. Tämän asetuksen 45 ja 46 artiklan mukaisesti ja asetuksen (EY) N:o 612/2009 12 artiklan mukaan asianomaisen osapuolen on ilmoitettava asetuksen (EY) N:o 1234/2007 162 artiklan 1 kohdan a alakohdan i, ii, v ja vii alakohdassa tai b alakohdassa tarkoitettuja viljaa, riisiä, maitoa ja maitotuotteita tai munia sisältävistä tuotteista, ettei mitään kyseisistä ainesosista ole tuotu kolmannesta maasta, tai eriteltävä kolmansista maista tuotujen kyseisten tuotteiden määrät.
2. Jos esitetään pyyntö, joka koskee 10 artiklan 4 kohdan mukaisesti määritettäviä määriä, toimivaltainen viranomainen voi hyväksyä asianomaisen osapuolen toimittaman ilmoituksen siitä, ettei kolmansista maista tuotuja, 1 kohdassa tarkoitettuja vilja-, riisi-, maito- ja munatuotteita käytetä.
3. Jos esitetään pyyntö, joka koskee 11 artiklan 1 kohdan mukaisesti tai 47 artiklan 2 kohdan mukaisesti määritettäviä määriä, toimivaltainen viranomainen voi hyväksyä asianomaisen osapuolen toimittaman ilmoituksen siitä, ettei kolmansista maista tuotuja 1 kohdassa tarkoitettuja vilja-, riisi-, maito- ja munatuotteita käytetä.
4. Toimivaltaiset viranomaiset tarkastavat 1, 2 ja 3 kohdassa tarkoitetut ilmoituksetasianmukaisin keinoin.
VI LUKU
TUEN MAKSAMINEN
50 artikla
1. Kunakin vuonna 1 päivän lokakuuta ja 15 päivän lokakuuta välisenä aikana vietyjen tavaroiden osalta tukea ei makseta ennen 16 päivää lokakuuta.
Jos komissio katsoo, että unionin kansainvälisten sitoumusten noudattaminen voi vaarantua, varainhoitokaudeksi annetun tukitodistuksen perusteella vietyjä tavaroita koskevia ja kyseisen kauden jälkeen maksettaviksi tarkoitettuja tukia ei makseta ennen 16 päivää lokakuuta. Tällöin asetuksen (EY) N:o 612/2009 46 artiklan 8 kohdassa tarkoitettua määräaikaa voidaan väliaikaisesti pidentää kolmeen kuukauteen ja 15 päivään asetuksella, joka julkaistaan Euroopan unionin virallisessa lehdessä ennen 20 päivää syyskuuta.
2. Poiketen siitä, mitä asetuksen (EY) N:o 612/2009 24 artiklassa säädetään, tämän asetuksen liitteeseen II kuuluviin tavaroihin on sovellettava kyseisen artiklan ensimmäisen kohdan a alakohdan ii luetelmakohdassa vahvistettua määrää riippumatta määräpaikkana olevasta maasta tai alueesta, jonne tavarat viedään,
a)
kun on kyse vähittäismyyntiin tarkoitetuista, sellaisissa tuotetta lähinnä olevissa pakkauksissa, joiden sisällön nettopaino on enintään 2,5 kilogrammaa, tai enintään 2 litraa vetävissä astioissa olevista tavaroista, joihin tehdyssä Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2000/13/EY (16) 1 artiklan 3 kohdan a alakohdassa tarkoitetussa merkinnässä mainitaan tuoja määrämaassa tai joissa merkintä on laadittu määrämaan virallisella kielellä tai kyseisessä maassa helposti ymmärrettävissä olevalla kielellä;
b)
siinä tapauksessa, että tietty viejä 3 kohdassa tarkoitetun lupapyynnön esittämispäivää edeltävien kahden vuoden aikana vie vähintään 12 kertaa samalle vastaanottajalle tavaroita, jotka sisältävät enintään 90 painoprosenttia samaan kahdeksannumeroiseen CN-koodiin kuuluvaa yksittäistä perustuotetta, jolle maksetaan tukea.
3. Edellä 2 kohdassa tarkoitetuissa tapauksissa jäsenvaltiot voivat pyynnöstä myöntää virallisen luvan, jolla viejä vapautetaan kyseisen asetuksen (EY) N:o 612/2009 17 artiklassa säädettyjen muiden asiakirjojen kuin kuljetusasiakirjan esittämisestä.
Ensimmäisessä alakohdassa tarkoitettu lupa on voimassa ilman peruutusta enintään kaksi vuotta, ja se voidaan uusia. Jäsenvaltiot voivat peruuttaa luvan oman harkintansa mukaan, ja lupa on välittömästi peruutettava erityisesti silloin, kun on perusteltua syytä epäillä, että viejä ei ole noudattanut luvassa täsmennnettyjä edellytyksiä.
Ensimmäisen alakohdan mukaisesti myönnettyjä vapautuksia on pidettävä riskitekijöinä, jotka otetaan huomioon sovellettaessa neuvoston asetuksen (EY) N:o 485/2008 (17) 2 artiklan 1 kohtaa.
Viejien, joille on myönnetty vapautus, on mainittava lupanumero yhtenäisessä hallinnollisessa asiakirjassa ja tämän asetuksen 28 artiklassa tarkoitetussa erityisessä maksamista koskevassa hakemuksessa.
4. Poiketen siitä, mitä 3 kohdassa säädetään, 2 kohdan b alakohdassa säädetyssä tapauksessa jäsenvaltiot voivat vapauttaa kyseisen viejän kuljetusasiakirjojen esittämisestä luvan kattaman kaiken viennin osalta edellyttäen, että jäsenvaltiot vaativat kyseiseltä viejältä komission asetuksessa (EY) N:o 1276/2008 (18) vahvistettuja perusteita noudattaen kuljetusasiakirjojen esittämistä vähintään 10 prosentin osuudelta kyseisistä vienti-ilmoituksista tai kerran vuodessa, sen mukaan, kumpi määrä on suurempi.
5. Kun on kyse tavaroista, jotka luetellaan tämän asetuksen liitteessä II ja joiden vienti-ilmoitus on hyväksytty viimeistään 30 päivänä syyskuuta 2007 ja joista viejä ei voi esittää asetuksen (EY) N:o 612/2009 17 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua todistetta, kyseiset tavarat katsotaan kolmanteen maahan tuoduiksi, kun esitetään jäljennös kuljetusasiakirjasta ja joko jokin asetuksen (EY) 612/2009 17 artiklan 2 kohdassa luetelluista asiakirjoista tai pankkiasiakirja, jonka antaa hyväksytty unioniin sijoittautunut välittäjä ja jossa todistetaan, että vientiä koskeva maksu on merkitty tämän avaamalle viejän tilille, tai maksutosite.
6. Asetuksen (EY) N:o 612/2009 27 artiklan soveltamiseksi jäsenvaltioiden on otettava huomioon 5 kohta.
VII LUKU
ILMOITUSVELVOLLISUUS
51 artikla
1. Jäsenvaltioiden on toimitettava komissiolle ennen kunkin kuukauden 10 päivää tiedot seuraavista:
a)
euroina ilmoitetut määrät, joiden osalta tukitodistuksia on palautettu edellisen kuukauden aikana 41 artiklan 1 kohdan mukaisesti;
b)
euroina ilmoitetut määrät, joiden osalta todettiin edellisen kuukauden aikana, ettei 38 artiklassa tarkoitettua ensisijaista vaatimusta ole noudatettu;
c)
edellisen kuukauden aikana annetut 35 artiklassa tarkoitetut tukitodistukset euroina ilmoitettuina;
d)
edellisen kuukauden aikana asetuksen (EY) N:o 376/2008 47 artiklan mukaisesti annetut tukitodistukset euroina ilmoitettuina.
Ensimmäisen alakohdan b alakohdassa tarkoitetut määrät on eriteltävä viittaamalla niitä koskeviin tukitodistuksiin liittyvään varainhoitokauteen.
2. Jäsenvaltioiden on ilmoitettava joka vuosi ennen 1 päivää marraskuuta komissiolle edellisen kalenterivuoden 30 päivänä syyskuuta päättyneen varainhoitokauden aikana annettujen tukitodistusten osalta ennen kyseisen vuoden 1 päivää lokakuuta merkitsemiensä summien kokonaismäärä euroina.
52 artikla
1. Jäsenvaltioiden on viimeistään kutakin kalenterivuoden kuukautta seuraavan kuukauden loppuun mennessä toimitettava komissiolle varmennettua verkkopohjaista tiedonsiirtojärjestelmää (DEX-järjestelmää) käyttämällä edellisenä kuukautena vientitukea saaneita, tämän asetuksen soveltamisalaan kuuluvia tavaroita koskevat tilastotiedot, jotka on jaoteltu kahdeksannumeroisten CN-koodien mukaisesti ja joihin sisältyvät:
a)
tällaisten tavaroiden määrät tonneina tai muina täsmennettävinä mittayksikköinä ilmaistuina;
b)
edellisenä kuukautena kunkin perusmaataloustuotteen osalta myönnettyjen vientitukien määrä euroina ilmaistuna;
c)
kunkin vientitukea saaneen perusmaataloustuotteen määrät tonneina ilmaistuina.
2. Jäsenvaltioiden on ilmoitettava komissiolle ennen kunkin vuoden 31 päivää joulukuuta euroina tuen kokonaismäärä, jonka ne ovat myöntäneet kyseisen vuoden 30 päivänä syyskuuta päättyneellä varainhoitokaudella tavaroille, jotka viedään edeltävän vuoden 30 päivänä syyskuuta päättyneellä varainhoitokaudella tai on viety minä tahansa aiemmalla, vielä ilmoittamattomalla varainhoitokaudella ja eriteltävä kyseiset kaudet.
3. Edellä 1 ja 2 kohtaa sovellettaessa ennakkomaksut sisältyvät myönnettyihin tukiin.
4. Jäsenvaltioiden on ilmoitettava komissiolle euroina ennen kunkin vuoden 31 päivää joulukuuta aiheettomasti maksettujen vientitutkien kokonaismäärä, joka on peritty kyseisen vuoden 30 päivänä syyskuuta päättyneellä varainhoitokaudella ja eriteltävä kyseiset varainhoitokaudet.
53 artikla
Jäsenvaltioiden on ilmoitettava komissiolle viimeistään kunkin kuukauden 5 päivänä 43 artiklan 1 kohdan mukaisesti edellisen kuukauden 16 päivästä kuukauden loppuun myönnettyjen tukien määrät ja viimeistään kunkin kuukauden 20 päivänä 43 artiklan 1 kohdan mukaisesti kyseisen kuukauden 1 päivästä 15 päivään myönnettyjen tukien määrät. Jäsenvaltioiden on soveltuvin osin ilmoitettava komissiolle, kun kyseisten päivien välisenä aikana ei ole myönnetty tukia.
VIII LUKU
LOPPUSÄÄNNÖKSET
54 artikla
Kumotaan asetus (EY) N:o 1043/2005.
Viittauksia kumottuun asetukseen pidetään viittauksina tähän asetukseen liitteessä IX esitetyn vastaavuustaulukon mukaisesti.
55 artikla
Tämä asetus tulee voimaan toisena päivänä sen jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä.
Sitä sovelletaan 8 päivästä heinäkuuta 2010 jätettyihin hakemuksiin, jotka koskevat 1 päivästä lokakuuta 2010 käytettäviä todistuksia.
Tämä asetus on kaikilta osiltaan velvoittava, ja sitä sovelletaan sellaisenaan kaikissa jäsenvaltioissa.
Tehty Brysselissä 29 päivänä kesäkuuta 2010.