ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 24. května 2011
o státní podpoře C 88/97, kterou Francouzská republika poskytla bance Crédit Mutuel
(oznámeno pod číslem K(2011) 3436)
(Pouze francouzské znění je závazné)
(Text s významem pro EHP)
(2011/747/EU)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 108 odst. 2 první pododstavec této smlouvy,
s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru, a zejména na čl. 62 odst. 1 písm. a) této dohody,
poté, co vyzvala zúčastněné strany k podání připomínek v souladu s tímto článkem (1), a s ohledem na tyto připomínky,
vzhledem k těmto důvodům:
1. ŘÍZENÍ
(1)
Dne 25. ledna 1991 podaly „Association française des banques“ („Francouzské sdružení bank“ - dále jen „AFB“), odborová komora lidových bank a banka Crédit Agricole stížnost, podle níž Francie údajně poskytla státní podpory ve prospěch banky Crédit Mutuel.
(2)
První žádost Komise o informace o spořicím účtu „Livret bleu“ byla vyjádřena v dopise ze dne 27. května 1991.
(3)
Dopisem ze dne 6. února 1998 oznámila Komise francouzským orgánům své rozhodnutí zahájit řízení podle čl. 88 odst. 2 Smlouvy o ES (nyní čl. 108 odst. 2 SFEU) ve věci možných opatření podpory obsažených ve spořicím mechanismu účtu „Livret bleu“ (2).
(4)
Dne 8. dubna 1998 francouzské orgány odpověděly na otázky položené Komisí v jejím rozhodnutí o zahájení řízení.
(5)
Dne 18. června 1998 zaslala banka Crédit Mutuel Komisi dopis s vyložením argumentů pro zamítnutí označení opatření uvedených v rozhodnutí o zahájení řízení za státní podporu a dále soubor analytického účetnictví týkajícího se „Livret bleu“. Komise rovněž obdržela připomínky řady zúčastněných stran (viz oddíl 3 a 4, body 48 až 59) a dne 3. září 1998 je předala francouzským orgánům.
(6)
Stěžovatelé zaslali Komisi čtyři podání dopisy ze dne 29. října 1999, 16. května 2000, 16. října 2000 a 19. ledna 2001, které Komise předala francouzským orgánům dne 21. února 2000 a 3. listopadu 2000.
(7)
Dne 5. února 2001 předala Komise francouzským orgánům dokumenty obdržené od AFB.
(8)
Na žádost Komise provedl v období od listopadu 1998 do prosince 1999 konzultant (3) (dále jen „konzultant Komise“) audit analytického účetnictví „Livret bleu“. Zpráva konzultanta Komise byla předložena k přezkumu francouzským orgánům a bance Crédit Mutuel dne 10. ledna 2000. Dne 7. února 2000 byla zorganizována technická konzultační schůzka mezi útvary Komise za přítomnosti jejich konzultanta, francouzskými orgány a bankou Crédit Mutuel věnovaná této zprávě.
(9)
Dopisem ze dne 14. září 1999 si útvary Komise vyžádaly od francouzských orgánů upřesnění ohledně úkolů obecného zájmu, kterými je pověřena banka Crédit Mutuel. Dne 21. února 2000, 3. listopadu 2000 a 5. února 2001 předaly útvary Komise francouzským orgánům k připomínkování různé podklady (4) přidané do spisu stěžovateli a týkající se „přitažlivého účinku“ spořicího účtu „Livret bleu“ (viz pododdíl 7.2.3, body 110 až 118). Francouzské orgány předložily své připomínky dne 1. února 2001.
(10)
Dne 11. dubna 2000 podala u Komise stížnost Bankovní federace Evropské unie (FBE) ohledně podpor poskytnutých francouzským státem ve prospěch banky Crédit Mutuel v podobě výlučné distribuce spořicího účtu „Livret bleu“.
(11)
V květnu roku 2000 pověřila Národní konfederace Crédit Mutuel auditní kancelář Arthur Andersen přezkumem metodiky postupů analytického účetnictví banky Crédit Mutuel a vypracováním provozního účtu spořicího účtu „Livret bleu“. Tento úkol byl ukončen v září roku 2000 předáním podrobné zprávy o provozním účtu „Livret bleu“, jež ocenila výsledek analytického účetnictví „Livret bleu“ na ztrátu před zdaněním ve výši 498 milionů FRF. Tento výsledek byl založen na zohlednění „vyrovnávacích prvků“. Dne 2. února 2001 bylo zorganizováno jednání mezi Komisí a bankou Crédit Mutuel věnované této zprávě. Po připomínkách Komise požádala banka Crédit Mutuel kancelář Arthur Andersen o předání zprávy ze dne 8. února 2001, jež odůvodňovala použití metody zvané „vyrovnání přecenění činnosti IARD [pojištění proti škodám (5) banky Crédit Mutuel]“, která byla zejména předmětem kritiky ze strany útvarů Komise.
(12)
V dubnu roku 2001 požádala Komise svého konzultanta, aby zjistil odchylky mezi svou zprávou a zprávou kanceláře Arthur Andersen a určil změny v údajích a metodice, které by mohly být případně zahrnuty do jeho předchozí zprávy. Nová konečná zpráva konzultanta Komise byla předána dne 23. července 2001. Oceňuje výsledek analytického účetnictví spořicího účtu „Livret bleu“ na kumulovaný nekapitalizovaný zisk ve výši 1,074 miliardy FRF (163,7 milionu EUR). Tato zpráva byla předána stejného dne francouzským orgánům. Během jednání dne 26. července 2001 mezi Komisí, francouzskými orgány, bankou Crédit Mutuel a kanceláří Arthur Andersen vyjádřily banka Crédit Mutuel a kancelář Arthur Andersen svůj nesouhlas s konečnými závěry konzultanta Komise. Kancelář Arthur Andersen trvala na svých předchozích závěrech v dokumentu ze dne 13. září 2001 předaném v příloze zprávy francouzských orgánů ze dne 15. září 2001. Francouzské orgány zaslaly dne 26. října 2001 Komisi novou zprávu s právní analýzou spořicího účtu „Livret bleu“ z hlediska právních předpisů Společenství v oblasti hospodářské soutěže a dne 7. ledna 2002 zprávu o nákladech pověření veřejnou službou, která přebírá číselné údaje již předložené bankou Crédit Mutuel, aniž by přinášela nové skutečnosti.
(13)
Zpráva zaslaná francouzskými orgány Komisi dne 26. října 2001 vysvětlovala, proč, podle jejich názoru, i) režim spořicího účtu „Livret bleu“ nepředstavuje podporu, ii) by se mohlo jednat pouze o stávající podporu, pokud by Komise označení za podporu uznala, a iii) by se v každém případě jednalo o podporu slučitelnou.
(14)
Rozhodnutím ze dne 15. ledna 2002 (6) (dále jen „zrušené rozhodnutí“) Komise prohlásila státní podporu, kterou Francouzská republika poskytla bance Crédit Mutuel, za neslučitelnou s vnitřním trhem.
(15)
Rozhodnutí ze dne 15. ledna 2002 bylo zrušeno rozsudkem Soudu prvního stupně ze dne 18. ledna 2005 (7).
(16)
Komise se proti rozsudku Soudu prvního stupně neodvolala. Podle čl. 266 odst. 1 SFEU je Komise povinna přijmout opatření vyplývající z tohoto rozsudku. V oblasti státní podpory to znamená, že po zrušení rozhodnutí se řízení vrací do fáze formálního vyšetřování.
(17)
Rozhodnutím ze dne 7. června 2006 (8) (dále jen „rozhodnutí o prodloužení“) Komise prodloužila formální vyšetřovací řízení a upřesnila předmět svého posouzení případné podpory.
(18)
Francie sdělila Komisi své připomínky k rozhodnutí o prodloužení dopisy ze dne 1. září 2006 a 7. září 2006.
(19)
Dne 19. září 2006 Komise obdržela stížnost Sdružení obětí banky Crédit Mutuel („Association des Victimes du Crédit Mutuel“).
(20)
Dopisem ze dne 13. října 2006 obdržela Komise připomínky banky Crédit Mutuel.
(21)
Komise předala připomínky banky Crédit Mutuel francouzským orgánům dopisem ze dne 31. října 2006.
(22)
Následkem dvou žádostí Komise o doplňkové informace ze dne 22. září 2006 a 28. listopadu 2006 předložila Francie dodatečné připomínky dopisy ze dne 8. listopadu 2006 a 28. února 2007.
(23)
Komise se setkala s francouzskými orgány dne 19. prosince 2006 a s bankou Crédit Mutuel dne 15. ledna 2007.
(24)
Dne 10. května 2007 přijala Komise rozhodnutí podle čl. 86 odst. 3 Smlouvy o ES (nyní čl. 106 odst. 3 SFEU) ve spojení s články 43 a 49 Smlouvy o ES (nyní články 49 a 56 SFEU), podle něhož měla Francie zrušit zvláštní práva (9) banky Crédit Mutuel, spořitelny Caisses d’Épargne a banky Banque Populaire na distribuci spořicího účtu „Livret bleu“ (pokud jde o Crédit Mutuel) a vkladních knížek „Livret A“ (pokud jde o Caisses d’Épargne a francouzskou poštu La Poste) (10).
(25)
Jelikož Francie nezrušila zvláštní práva na distribuci spořicího účtu „Livret bleu“ a vkladní knížky „Livret A“ v devítiměsíční lhůtě stanovené rozhodnutím ze dne 10. května 2007, zahájila Komise řízení o porušení smlouvy podle článku 226 Smlouvy o ES (nyní článek 258 SFEU) a dopisem dne 5. června 2008 jí zaslala výzvu kvůli neplnění rozhodnutí.
(26)
Dne 19. září 2009 zaslala Komise Francii žádost o nové informace a Francie na ni odpověděla dne 13. října 2009.
(27)
Dne 8. října 2009 Komise ukončila řízení o porušení smlouvy, protože Francie splnila přijetím reformy ze dne 1. ledna 2009, kterou liberalizovala distribuci spořicího účtu „Livret bleu“ a vkladní knížky „Livret A“ (11), povinnost zrušit zvláštní práva na distribuci těchto spořicích nástrojů (12).
(28)
Během roku 2010 se Komise pomocí elektronické pošty obrátila na banku Crédit Mutuel s několika dotazy, na které dotčená banka odpověděla rovněž elektronickou poštou.
(29)
Toto rozhodnutí v souladu s článkem 13 nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES (13), uzavírá řízení ve věci případných prvků podpory obsažených v mechanizmu spořicího účtu „Livret bleu“.
2. POPIS MECHANISMU SPOŘICÍHO ÚČTU „LIVRET BLEU“
2.1 Popis banky Crédit Mutuel
(30)
Crédit Mutuel je decentralizovaná bankovní a pojišťovací skupina, již tvoří celostátní síť bank se statusem družstevních společností s proměnným kapitálem. Crédit Mutuel se řídí zákonem ze dne 10. září 1947, který stanovil zásady spolupráce. Banka je organizována na třech úrovních: místní, regionální a celostátní.
(31)
Skupina Crédit Mutuel má pod dvojím označením skupiny (Crédit Mutuel a Crédit Industriel et Commercial (dále jen „CIC“) téměř 6 000 poboček a více než 72 000 zaměstnanců. Místní banky Crédit Mutuel jsou součástí 18 regionálních federací, které jsou členy celostátní konfederace bank Crédit Mutuel, jež představuje ústřední orgán sítě. CIC sdružuje 6 regionálních bank a specializované pobočky jak ve Francii, tak ve světě.
(32)
Crédit Mutuel je kromě toho skupinou s jediným vedením a sledující globální politiku. Na úrovni konfederace udržuje vnitřní finanční solidaritu, která zajišťuje hotovost pro regionální federace. Z hlediska práva hospodářské soutěže vykazuje skupina vlastnosti jediného podniku, protože má na ústřední úrovni jediné rozhodovací centrum.
2.2 Popis spořicího účtu „Livret bleu“
(33)
Spořicí účet „Livret bleu“ byl spořicí produkt regulovaný státem a distribuovaný výlučně bankou Crédit Mutuel.
(34)
Podle opraveného finančního zákona na rok 1975 (14) podléhal tento produkt částečnému osvobození od daně. Úroky vyplácené spořitelům z uložených vkladů byly osvobozeny od daně do výše dvou třetin. Stát stanovil pro spořitele hrubou úrokovou míru u „Livret bleu“ tak, aby čistá míra byla po odvedení daně (15) stejná jako u vkladní knížky „Livret A“, která byla od zdanění zcela osvobozena.
(35)
Stát stanovil úrokovou míru u „Livret bleu“ na úroveň přesahující inflaci a tato míra byla upravována podle vývoje na peněžním trhu. Poslední čistá úroková míra u „Livret bleu“ před zrušením tohoto spořicího produktu reformou z 1. ledna 2009 (viz bod 41) byla 4 % (16). Nejvyšší částka, kterou si spořitelé na spořicím účtu „Livret bleu“ mohli uložit, byla ve výši 15 300 EUR. Vklady na účtu „Livret bleu“ se zvýšily z 13 miliard EUR (85 miliard FRF) v roce 1991 na 22 miliard EUR v roce 2008.
(36)
Příznačné vlastnosti spořicího účtu „Livret bleu“, jako byla okamžitá dostupnost prostředků, povolené vklady od 15 EUR výše, absence nákladů (zejména při zakládání účtu), vedly k nahromadění značné hotovosti. Kromě toho bylo možno zřídit si u účtu automatické platby ve prospěch finančního úřadu nebo veřejných podniků jako EDF nebo France Telécom. Spořicí účet „Livret bleu“, jež byl zřízen jako spořicí produkt pro soukromé osoby, se tak v určitých aspektech blížil běžnému účtu.
(37)
Povinnosti ve spojení s použitím prostředků vybraných prostřednictvím „Livret bleu“ se časem vyvíjely.
(38)
V prvním období musela banka Crédit Mutuel přidělovat 50 % prostředků (navýšených v roce 1983 (17) na 65 % prostředků a na 80 % nových vkladů) na použití „v obecném zájmu“ (zejména na financování místních samospráv a jiných veřejných organizací) a se zbytkem mohla nakládat volně (dále jen „volné použití“).
(39)
Tento systém hluboce proměnila vyhláška ze dne 27. září 1991 (18), kterou došlo ke sblížení „Livret bleu“ se systémem vkladních knížek „Livret A“. Počínaje touto vyhláškou byly všechny nové vklady (19) soustředěny u Caisse des Dépôts et Consignation (dále jen „CDC“), která na oplátku vyplácela Crédit Mutuel odměnu za zprostředkování. Tato odměna, jež byla původně stanovena 1,3 % vkladů na účtu „Livret bleu“ uložených u CDC, byla dne 1. ledna 2005 snížena na 1,2 % a dne 1. listopadu 2005 na 1,1 %. CDC používá prostředky shromážděné bankou Crédit Mutuel hlavně na financování sociálního bydlení.
(40)
Tato hluboká reforma systému se kromě toho projevila postupným přerozdělením stávajících vkladů (20). Od vyhlášky ze dne 27. září 1991 až do konce prvního pololetí roku 1999 se část určená na „použití v obecném zájmu“ a část „volného použití“ postupně snižovaly, až byly všechny vklady přiděleny k uložení u CDC.
V miliardách FRF a v %
1991
1992
1993
1994
1995
1996
1997
1998
1999
Roční průměrné vklady
85,5
83
80,2
83,4
88,7
91,5
92,7
98,1
98,7
Centralizované použití CDC
1 %
7 %
12 %
24 %
39 %
46 %
51 %
69 %
100 %
Použití v obecném zájmu
67 %
54 %
46 %
35 %
27 %
20 %
15 %
10 %
0 %
Volné použití
32 %
39 %
42 %
41 %
35 %
34 %
34 %
21 %
0 %
Zdroj: Littlejohn Fraser
(41)
Dne 1. ledna 2009 vstoupila v platnost reforma, která umožnila všem bankám nabízet vkladní knížku „Livret A“ a kterou se přestalo rozlišovat mezi vkladními knížkami „Livret A“ a spořicími účty „Livret bleu“. Od 1. ledna 2009 se z „Livret bleu“ banky Crédit Mutuel stala vkladní knížka „Livret A“ nabízená pouze pod jiným názvem. Spořicí účet „Livret bleu“, a s ním výlučné právo banky Crédit Mutuel tento produkt šířit, přestaly k tomuto dni existovat.
2.3 Popis důvodů, které vedly k zahájení/prodloužení řízení
(42)
Jak je rozvedeno v rozhodnutí o prodloužení řízení (21), Komise považovala za možné, že Francie prostřednictvím odměny za zprostředkování poskytla bance Crédit Mutuel podporu.
(43)
Z judikatury Altmark Soudního dvora vyplývá, že vyrovnání za veřejnou službu nepředstavují státní podporu ve smyslu článku 107 SFEU, pokud splňují určité kumulativní podmínky uvedené v rozsudku ve věci Altmark ze dne 24. července 2003 (22).
(44)
Komise se ve svém rozhodnutí o prodloužení řízení domnívala, že není možné, aby byla splněna čtvrtá podmínka judikatury Altmark, protože stát nepřidělil úkol veřejné služby spočívající ve shromažďování vkladů určených na sociální nájemné byty nejvýhodnějšímu zájemci prostřednictvím veřejné soutěže, ale přidělil jej vyjednáváním přímo bance Crédit Mutuel, což předem nezaručuje, že odměna poskytnutá bance Crédit Mutuel není vyšší než míra požadovaná dobře spravovaným podnikem. Kromě toho soudila, že francouzské orgány neprokázaly, že výše vyrovnání byla stanovena vzhledem k nákladům středně velkého a dobře spravovaného podniku v odvětví bankovnictví. Pro stanovení, že výše vyrovnání byla určena na základě analýzy nákladů, které by měl dobře spravovaný podnik ve smyslu judikatury Altmark, totiž nestačí, když francouzské orgány zdůrazňují, že banka Crédit Mutuel je dobře spravovaným podnikem.
(45)
Podle Komise představovala odměna za zprostředkování státní prostředek, který mohl poskytnout selektivní zvýhodnění schopné narušit hospodářskou soutěž a ovlivnit obchod mezi členskými státy a jehož použití jí nebylo oznámeno. Odměna za zprostředkování tak mohla obsahovat prvky protiprávní podpory.
(46)
Ve svém rozhodnutí o prodloužení řízení považovala Komise za možné, že toto opatření není slučitelné s čl. 86 odst. 2 Smlouvy o ES (nyní čl. 106 odst. 2 SFEU), a soudila, že zřejmě není použitelná žádná z odchylek uvedených v čl. 87 odst. 2 a 3 Smlouvy o ES (nyní čl. 107 odst. 2 a 3 SFEU).
(47)
Na základě výpočtů jejího konzultanta se jí totiž jevilo jako možné, že výše vyrovnání přesáhla meze toho, co je nezbytné k pokrytí nákladů vynaložených k plnění povinnosti veřejné služby (shromažďování vkladů určených na sociální nájemné byty) se zohledněním příjmů, které se k ní vztahují, jakož i zisku, který je přiměřený k plnění této povinnosti. Po připomenutí, že výše vyrovnání musí zahrnovat všechna zvýhodnění poskytnutá státem nebo ze státních prostředků, a to v jakékoliv formě, Komise ve svém výpočtu vyrovnání zohlednila nejen čisté náklady na shromažďování vkladů soustředěných v CDC, ale také čistý výsledek (náklady nebo zisk) použití v obecném zájmu a volného použití. Ze zprávy konzultanta Komise vyplývalo nadměrné vyrovnání ve prospěch banky Crédit Mutuel v letech 1991, 1992, 1993 a 1998.
3. ARGUMENTY STĚŽOVATELŮ
(48)
Komise představila argumenty stěžovatelů ve svém rozhodnutí ze dne 6. února 1998 o zahájení řízení podle čl. 88 odst. 2 Smlouvy o ES (nyní čl. 108 odst. 2 SFEU). Podání předaná od té doby uvádějí následující nové argumenty.
(49)
Zpráva AFB (aktualizovaná koncem února 1999 a předaná Komisi v říjnu roku 1999) o přitažlivém účinku „Livret bleu“ ocenila čistý bankovní produkt vytvořený přitažlivým účinkem „Livret bleu“ na 17 miliard FRF (2,6 miliardy EUR) za předpokladu, že nárůst podílu Crédit Mutuel na trhu ve všech segmentech pocházel v období 1986-1997 výlučně z distribuce „Livret bleu“.
(50)
Studie vypracovaná Caisse Nationale du Crédit Agricole a předložená v květnu roku 2000 provedla analýzu počtu bankovních poboček banky Crédit Mutuel. Ze studie vyplývá, že celkový počet stálých bankovních poboček od roku 1991 do roku 1994 klesal, a potom postupně rostl, až v roce 1998 dosáhl úrovně roku 1990. Vývoj se různil podle jednotlivých regionů: počet stálých bankovních poboček, a poté také nestálých, poklesl v oblastech výrazného tradičního působení banky Crédit Mutuel (Pays de Loire, Bretaň, Alsasko), zatímco v ostatních regionech rostl. Je proto pravděpodobné, že banka Crédit Mutuel omezila své působení ve venkovských oblastech za účelem svého posilnění v oblastech městských. Tyto údaje zřejmě vyvracejí tvrzení banky Crédit Mutuel, podle nichž byla v devadesátých letech minulého století nucena zachovat svou rozsáhlou přítomnost ve venkovských oblastech. Také zřejmě prokazují, že banka Crédit Mutuel je schopna uchovat mimořádně hustou síť i po zrušení jakékoliv kontroly ze strany orgánů veřejné moci.
(51)
AFB zaslala Komisi dopis ze dne 4. června 1998, ve kterém tvrdila, že odměna ve výši 1,3 % z vkladů uložených na spořicím účtu „Livret bleu“ a soustředěných u CDC byla nadměrná, protože spořitelny Caisses d’Épargne a poštovní banka dostávaly ve stejné době od CDC 1,20 % a 1,50 % z prostředků uložených na vkladních knížkách „Livret A“, které byly rovněž soustředěny u CDC. AFB v dopisu uvádí, že v roce 1997 nabídla francouzským orgánům, že zajistí shromažďování vkladů na „Livret bleu“ za odměnu ve výši pouhého 1 %, ale že vláda ponechala tuto nabídku bez odpovědi. AFB zejména zdůraznila, že se ve zprávě poslance Douyèra z dubna 1998 o modernizaci spořitelen Caisses d’Épargne uvádí, že náklady na shromažďování průměrné spořitelny, jako je například spořitelna Burgundska, dosahují výše 0,96 % vkladů a že neexistuje důvod, proč by banka Crédit Mutuel měla mít správní náklady vyšší.
(52)
Rozklad kanceláře Glais ze srpna 2000 předložený na žádost AFB přinesl statistické podklady o údajném konkurenčním zvýhodnění banky Crédit Mutuel díky výlučnému právu distribuce „Livret bleu“. Přezkum časových řad ukazuje, že vklady na spořicím účtu „Livret bleu“ a vklady na jiných účtech vykazovaly až do přelomu let 1985-1987 prudký růst. Růst úvěrů pro domácnosti pokračuje i po tomto období a zůstává výraznější u banky Crédit Mutuel než u jejích hlavních konkurentů. Znalec kanceláře Glais z toho vyvozuje, že „účinek spořicího účtu Livret bleu zřejmě přitahoval zákazníky a od poloviny osmdesátých let zřejmě kladný účinek přetrvával, aniž by vklady rostly. Zdá se, že od tohoto období stála expanzivní strategie banky Crédit Mutuel právě na stálých zákaznicích takto původně získaných“. Na základě použití zejména ukazatele přetrvávání náhodných hospodářských otřesů na proměnné činnosti a modelování jednoduché rovnice poptávky po úvěrech došel znalec k závěru, že činnost banky Crédit Mutuel (hlavně v oblasti úvěrů) zřejmě neprobíhala v souladu s průměrným vývojem na bankovním trhu. Znalec vysvětluje tento jev skutečností, že zákazníci banky Crédit Mutuel byli svému ústavu věrnější než zákazníci jiných bank, a to např. kvůli spořicímu účtu „Livret bleu“.
(53)
V druhém podání (z prosince 2000) předložila kancelář Glais novou ekonometrickou analýzu stupně připoutanosti zákazníků ke každé bankovní síti. Podle znalce potvrzují její výsledky předpoklad, podle něhož mají Crédit Mutuel a Caisses d’Épargne lepší prostředky než ostatní banky, aby ze svých zákazníků učinily zákazníky stálé. Není ale možné určit, zda je důvodem této větší stálosti zákazníků nabídka vkladních knížek osvobozených od daní nebo využívání husté sítě poboček v různých regionech (dva nástroje, které jsou těmto sítím společné).
(54)
Na okraj tohoto řízení obdržela Komise také dodatečné podání předložené stěžovateli, podle nějž mohla banka Crédit Mutuel získat banku CIC, jež byla předtím majetkem veřejné pojišťovací skupiny GAN, při její privatizaci v dubnu 1997 kvůli podporám, jež získala díky spořicímu účtu „Livret bleu“ a díky nimž vzrostl její podíl na trhu vkladů z 2 % v roce 1969 na přibližně 6,9 % v roce 1997. Podle stěžovatelů rostly díky dotčeným podporám rychle vlastní prostředky podniku, a to z 650 milionů FRF (99 milionů EUR) v roce 1974 na 47,3 miliardy FRF (7,2 miliardy EUR) v roce 1997.
(55)
Stížnost podaná Sdružením obětí banky Crédit Mutuel ze dne 19. září 2006 obsahuje pouze tvrzení o údajném „zneužití veřejného spoření k soukromým a obchodním účelům […] na úkor spořitelů a francouzského hospodářství“, a to bez skutečných argumentů nebo důkazů ohledně případné protiprávní státní podpory.
4. PŘIPOMÍNKY ZÚČASTNĚNÝCH TŘETÍCH STRAN
(56)
Po zveřejnění rozhodnutí o zahájení řízení ze dne 6. února 1998 obdržela Komise komentáře od řady zúčastněných třetích stran.
(57)
Někteří konkurenti banky Crédit Mutuel informovali o újmě, o které se domnívají, že ji utrpěli kvůli přidělení výlučného práva na distribuci spořicího účtu „Livret bleu“ bance Crédit Mutuel. Tyto banky uváděly ve většině případů údajný přitažlivý účinek spořicího účtu „Livret bleu“, kvůli kterému přicházejí o zákazníky ve prospěch Crédit Mutuel, a přály si zrušení tohoto výlučného práva. Takové komentáře zaslaly Komisi následující bankovní ústavy:
Banque Dupuy de Parseval
Banque Natexis
Banque de Picardie
Banque Populaire de Bourgogne
Banque Populaire Bretagne Atlantique
Banque Populaire du Centre
Banque Populaire Centre-Atlantique
Banque Populaire de Champagne
Banque Populaire de la Côte d’Azur
Banque Populaire du Dauphiné et des Alpes du Sud
Banque Populaire de Franche-Comté, du Maconnais et de l’Ain
Banque Populaire du Haut-Rhin
Banque Populaire de La Loire
Banque Populaire de Lorraine
Banque Populaire de Lyon
Banque Populaire du Midi
Banque Populaire du Massif Central
Banque Populaire de l’Ouest
Banque Populaire Provençale et Corse
Banque Populaire des Pyrénées Orientales, de l’Aude et de l’Ariège
Banque Populaire du Quercy et de l’Agenais
Banque Populaire Savoisienne
Banque Populaire de la Région Économique de Strasbourg
Banque Populaire du Sud-Ouest
Banque Populaire du Tarn et de l’Aveyron
B.P.ROP Banque Populaire
Banque de Savoie
Crédit Commercial de France
Crédit Commercial du Sud-Ouest
Crédit Lyonnais
Société Générale
Union des Banques à Paris.
(58)
Vedle připomínek na obranu banky Crédit Mutuel uvedených v oddílu 4 obdržela Komise připomínky ve prospěch mechanizmu spořicího účtu „Livret bleu“, jež podaly následující třetí strany:
pan Bertholet, poslanec za departement Drôme
pan Blondel, člen generální rady departementu Nord
pan Cabot, ředitel Centre régional Information Jeunesse de Toulouse
pan Cormorèche, starosta Montuel
pan Cornelis, člen generální rady departementu Nord
pan Chavannes, starosta Angoulême
pan Crépeau, poslanec za departement Charente-Maritime
pan Debavelaere, senátor za departement Pas-de-Calais
pan Decool, starosta Brouckerque
pan Delevoye senátor za departement Pas-de-Calais
pan Delnatte, poslanec za departement Nord
pan Dolez, poslanec za departement Nord
pan Ewald, regionální zástupce sdružení Association pour le droit à l’initiative économique
pan Fronton, Union départementale des associations familiales de Haute-Garonne
pan Foy, senátor za departement Nord
pan Galiègue, předseda Caisse de Crédit Mutuel de Solesmes
paní Gournay, starostka Caestre
paní Armelle Guinebertière, poslankyně Evropského parlamentu
pan Hervé, starosta Rennes
pan Humez, předseda Comité départemental de lutte contre la mucoviscidose du Pas-de-Calais
paní Ingelaere, předsedkyně Flandr’action
pan Juppé, poslanec a primátor města Bordeaux
pan Lapalu, předseda sdružení Animation et gestion d’organismes privés
pan Lazaro, poslanec za departement Nord
pan Lebreton, předseda generální rady departementu Côtes d’Armor
pan Ledieu, starosta Cateau-Cambrésis
pan Leleu, člen správní rady Crédit Mutuel Nord
pan Maille, předseda Communauté urbaine de Brest
pan Masclet, člen regionální rady regionu Nord-Pas-de-Calais
pan Méhaignerie, předseda generální rady departementu d’Ille-et-Villaine
pan Mio, člen regionální rady regionu Nord-Pas-de-Calais
paní Novak, předsedkyně sdružení Association pour le droit à l’initiative économique
paní Permuy, členka regionální rady regionu Nord-Pas-de-Calais
pan Albert Rivaux, člen generální rady departementu Pas-de-Calais
pan de Rohan, předseda regionální rady regionu Bretaň
pan Valla, člen generální rady departementu l’Ardèche
pan Vanlerenberghe, starosta Arrasu
pan Villain, starosta Cambrai
pan de Villiers, poslanec za departement Vendée.
(59)
Velká většina třetích stran zdůraznila úlohu, kterou hraje Crédit Mutuel zejména na regionální úrovni při financování sociálního hospodářství, a to hlavně neziskových sdružení. Zdůraznily také doprovodnou úlohu, již plní banka Crédit Mutuel u lidových vrstev, které tvoří důležitou část jejích zákazníků. Řada místních zastupitelů zdůraznila úlohu Crédit Mutuel při vytváření podniků a pracovních příležitostí a ve spojení s místní samosprávou při rozvoji místních iniciativ. Další se domnívaly, že svými decentralizovanými strukturami vyhovuje Crédit Mutuel lépe než centralizované ústavy místním potřebám a nutnosti vyváženého rozvoje území.
5. PŘIPOMÍNKY BANKY CRÉDIT MUTUEL
(60)
Crédit Mutuel vyčítá Komisi mimořádně dlouhé vyřizování záležitosti.
(61)
Vedle toho se podle Crédit Mutuel netýkal rozsudek Soudu prvního stupně pouze chybějícího odůvodnění, ale obsahoval také kritiku uvažování Komise, která nebyla údajně zohledněna v rozhodnutí o prodloužení řízení, a to zejména pokud jde o výpočet případného nadměrného vyrovnání. V tomto ohledu vyčítá Crédit Mutuel Komisi, že pouze sečetla kladné roční zůstatky, aniž od nich odečetla zůstatky z roků se zápornými výsledky, a to v rozporu s metodou doporučovanou rámcem Společenství pro státní podporu ve formě vyrovnávací platby za závazek veřejné služby (dále jen „rámec Společenství z roku 2005“) (23).
(62)
Podle banky splňuje odměna za zprostředkování čtyři podmínky judikatury Altmark:
a)
pokud jde o první podmínku, byla banka Crédit Mutuel údajně pověřena dvěma službami obecného hospodářského zájmu, a to jednak zachováním dostatečného počtu bankovních poboček ve venkovském prostředí z důvodů územního rozvoje a jednak shromažďováním vkladů určených na financování sociálního bydlení. Pokud jde o zachování bankovních poboček na venkově, banka popírá závěr Komise, podle nějž je znění francouzských právních a jiných předpisů příliš neurčité na to, aby pověřilo Crédit Mutuel podobným úkolem, a aby tak byla splněna první podmínka judikatury Altmark. Podle Crédit Mutuel dospěla Komise k tomuto závěru na základě skutečnosti, že tyto dokumenty neuložily bance Crédit Mutuel konkrétní povinnosti, protože platí pro bankovnictví jako celek. Banka Crédit Mutuel se domnívá, že se Komise pokouší vnutit jí důkazní břemeno, aby prokázala, že je splněna první podmínka judikatury Altmark, s čímž dotčená judikatura údajně nepočítá;
b)
pokud jde o druhou podmínku, Crédit Mutuel zdůrazňuje, že odměna za zprostředkování byla zavedena současně s povinností soustředit finanční prostředky u CDC a že způsoby výpočtu této odměny byly stanoveny objektivním a transparentním způsobem;
c)
pokud jde o třetí podmínku, banka se domnívá, že odměna není dostačující na pokrytí nákladů na shromažďování finančních prostředků, protože činnost spojená s jejich centralizovaným použitím u CDC údajně vykazuje záporný zůstatek za celé období 1991-2005;
d)
Crédit Mutuel se domnívá, že je splněna i čtvrtá podmínka. Výše odměny za zprostředkování byla údajně stanovena podle skutečných nákladů, které banka měla v souvislosti s distribucí „Livret bleu“. Banka Crédit Mutuel je ve smyslu judikatury Altmark údajně dobře spravovaným podnikem, protože její správní náklady patří k nejnižším. Komise to údajně ve svém rozhodnutí o prodloužení řízení uznala (24). Banka se domnívá, že Komise nerozvedla dostatečně důvody, kvůli nimž se domnívá, že tato podmínka nebyla splněna.
(63)
Banka Crédit Mutuel se každopádně domnívá, že opatření je slučitelné s vnitřním trhem ve smyslu čl. 106 odst. 2 SFEU. Crédit Mutuel kritizuje zejména metodu výpočtu nadměrného vyrovnání, o níž se zmiňuje rozhodnutí o prodloužení řízení. Podle banky se Komise nejprve dopustila v posouzení celkového hospodářského výsledku provozního účtu „Livret bleu“ chyb ve výpočtu, protože převzala chybné závěry svého konzultanta, a to bez ohledu na skutečnost, že sporné body mezi konzultantem Komise a konzultantem Crédit Mutuel nebyly vyřešeny (25).
(64)
Crédit Mutuel dále popírá přístup na ročním základě zvolený Komisí (tzn. skutečnost vzít v úvahu pouze částky u roků, v nichž došlo k nadměrnému vyrovnání, a nevyrovnat je částkami za roky, kdy vyrovnání bylo nedostatečné), což je údajně v rozporu s některými předchozími případy, zrušeným rozhodnutím a podle banky také s rámcem Společenství z roku 2005 (26). Komise by měla postupovat podle komplexního přístupu (tzn. vyrovnat celkovou částku za roky nadměrného vyrovnání částkou za roky nedostatečného vyrovnání), a to jednak pro celé období 1991-1998 a jednak pro celé období počínaje rokem 1999.
(65)
Ve svém rozhodnutí o prodloužení řízení Komise navíc nezohlednila správně přiměřený zisk. Své posouzení přiměřeného zisku založila na výši nákladů povinného vlastního kapitálu odhadovaných na 6 %, zatímco tyto náklady představují v analytickém účetnictví zatížení a ne ziskové rozpětí. Komise měla zohlednit míru návratnosti kapitálu, jak doporučuje společnost Arthur Andersen (27). Navíc postavila výpočet přiměřeného zisku na pomíjivém základě, který se v okamžiku úplné centralizace vkladů u CDC stává nulovým, protože tyto vklady nemají žádné náklady z hlediska povinného vlastního kapitálu. Crédit Mutuel zdůrazňuje, že ukazatel zvolený Komisí vede k tomu, že banku připravuje u „Livret bleu“ o veškeré běžné ziskové rozpětí. Podle Crédit Mutuel musí mít každá banka možnost dosahovat běžné ziskové rozpětí, a to i u centralizovaného použití, jež nemá žádné náklady vlastního kapitálu v úzce pojatém předpisovém chápání míry solventnosti.
(66)
Komise také řádně nezohlednila náklady spojené s dalším úkolem obecného zájmu, o kterém se banka Crédit Mutuel domnívá, že ho plní, a to zachováním bankovních poboček na venkově za účelem podněcování lidového spoření na celém území usnadněním přístupu k bankovním službám co největšímu počtu osob.
(67)
Crédit Mutuel nakonec odmítá existenci přitažlivého účinku. Připomíná, že Komise ve svém zrušeném rozhodnutí uznala, že se tento přitažlivý účinek nepodařilo formálně prokázat, a soudí, že od té doby se neobjevila žádná nová skutečnost.
(68)
Pokud jde o postup, odmítá Crédit Mutuel jakékoliv vracení případné podpory s odvoláním na několik obecných zásad práva Společenství, a to zejména zásadu legitimního očekávání a dodržení přiměřené lhůty.
6. PŘIPOMÍNKY FRANCIE
(69)
Francie soudí, že podmínky judikatury Altmark jsou splněny:
a)
pokud jde o první podmínku, zdůrazňuje, že Komise uznala, že banka Crédit Mutuel byla pověřena úkolem služby obecného hospodářského zájmu, a to shromažďováním vkladů určených na financování sociálního bydlení. Připomíná, že Komise ve svém rozhodnutí o prodloužení řízení uvedla, že zachování bankovních poboček ve venkovské oblasti z důvodů územního rozvoje lze považovat za službu obecného hospodářského zájmu (28), ale neodpovídá na argumenty uvedené Komisí ve svém rozhodnutí o prodloužení řízení, podle nichž není první podmínka judikatury Altmark splněna, protože neexistují vnitrostátní právní a jiné předpisy, které by jasným způsobem přidělovaly úkol ve smyslu čl. 106 odst. 2 SFEU (29);
b)
pokud jde o druhou podmínku, Francie se domnívá, že parametry vyrovnání byly stanoveny předem objektivním a transparentním způsobem;
c)
pokud jde o třetí podmínku, tvrdí, že výše vyrovnání (odměna za zprostředkování) nepřesahovala míru nutnou k pokrytí nákladů systému a odkazuje přitom na analytický výkaz zisků a ztrát účtu „Livret bleu“ za období 1999-2005;
d)
čtvrtá podmínka je také údajně splněna, protože Francie tvrdí, že správa banky Crédit Mutuel splňuje požadovaná kritéria účinnosti (30).
(70)
Pokud jde o podmínky existence podpory, Francie odkazuje na argumenty uvedené před zrušením rozhodnutí z roku 2002:
a)
podmínka státních prostředků není splněna, protože zisky banky Crédit Mutuel z vkladů nesoustředěných u CDC (volné použití a použití v obecném zájmu) pocházely ze soukromých zdrojů (peněžní částky uložené spořiteli) a orgány veřejné moci s nimi nemohly disponovat;
b)
výměna mezi členskými státy nemohla být ovlivněna před ukončením jednotného trhu bankovních a finančních činností dne 1. ledna 1993 po přijetí druhé směrnice Rady 89/646/EHS ze dne 15. prosince 1989 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se přístupu k činnosti úvěrových institucí a jejího výkonu a o změně směrnice 77/780/EHS (dále jen „druhá bankovní směrnice“) (31). Počínaje tímto dnem se francouzské orgány domnívaly, že kvůli skutečnosti, že neexistoval evropský status družstevních společností, a kvůli omezením, jež tento stav měl na přeshraniční rozvoj společností se statusem družstev jako Crédit Mutuel, nevyvíjely bankovní pobočky Crédit Mutuel činnost mimo vnitrostátní hranice. Účty „Livret bleu“ otevřené nerezidentům k tomu navíc představovaly méně než 0,1 % vkladů. Francouzské orgány také soudily, že se zahraniční bankovní ústavy ve Francii zaměřovaly na zcela jiný trh, než byl trh Crédit Mutuel;
c)
odměna za zprostředkování placená CDC bance Crédit Mutuel u centralizovaných vkladů na účtu „Livret bleu“ nemohla představovat podporu, ale pouze odměnu za službu poskytovanou bankou, jejíž výše byla smluvně stanovena v roce 1991 na 1,3 %. Francouzské orgány trvaly na závažnosti správních nákladů u „Livret bleu“ kvůli počtu spořicích účtů, na nichž byl vklad nižší než 5 000 FRF (762 EUR). Odvolávaly se na studie analytického účetnictví provedené Crédit Mutuel (po zavedení dotčeného opatření), aby dospěly k závěru, že tato výše odměny byla plně odůvodněná. Tvrdily, že každé zvýhodnění, které by měl obsahovat spořicí účet „Livret bleu“, je nutno posuzovat z hlediska nákladů spojených s cílem obecného hospodářského zájmu. V tomto ohledu upozornily Komisi na rostoucí přerozdělování vkladů na účtu na finanční použití v obecném zájmu, jehož podíl vzrostl z 50 % vkladů na „Livret bleu“ v období 1975 až 1983 na 65 % v období 1983 až 1991 a na 100 % vkladů soustředěných u CDC v roce 1998;
d)
za předpokladu, že by se skutečně jednalo o podporu, jednalo by se v každém případě o podporu stávající, protože režim „Livret bleu“ byl zaveden před liberalizací bankovního trhu dne 1. ledna 1993 (uplynutí lhůty pro provedení druhé bankovní směrnice).
(71)
Ve zprávě ze dne 26. října 2001 uvádějí francouzské orgány důvod, proč by se v případě, že by Komise označila opatření za podporu, jednalo v každém případě o podporu slučitelnou s vnitřním trhem podle čl. 106 odst. 3 SFEU. Vytýkají Komisi, že se dopustila chyb při výpočtu celkového výsledku provozního účtu „Livret bleu“, protože nepostupovala podle metody doporučené konzultantem banky Crédit Mutuel (32). Tvrdí také, že Komise musí zohlednit přiměřený zisk, jehož výši odhadují na […] (33).
(72)
Ve svých připomínkách k rozhodnutí o prodloužení řízení vytýkají francouzské orgány Komisi, že postupovala „asymetricky“, když nevyrovnala částky z let, kdy došlo k nadměrnému vyrovnání (1991, 1992, 1993 a 1998), částkami za roky, kdy došlo k vyrovnání nedostatečnému (1994 až 1997), a že v příloze 1 rozhodnutí o prodloužení řízení převzala plně závěry svého konzultanta ohledně tří bodů, u nichž existuje mezi Francií a Komisí rozdílný názor. Francie upřesnila, že během celého období 1999-2005 docházelo u systému „Livret bleu“ k nedostatečnému vyrovnání ze strany státu. Výše odměny za zprostředkování tak nepřesáhla míru nutnou k pokrytí nákladů spojených s distribucí „Livret bleu“ v podobě zanesené do analytického účetnictví „Livret bleu“, jež bylo vypracováno společně s Komisí (s výhradou dvou úprav (34)) a jež vyhovuje požadavkům směrnice Komise 80/723/EHS ze dne 25. června 1980 o zprůhlednění finančních vztahů mezi členskými státy a veřejnými podniky a o finanční průhlednosti uvnitř určitých podniků (35). Francie také vysvětlila, že k nedávným snížením odměny za zprostředkování došlo hlavně kvůli uspokojení potřeb subjektů činných ve financování sociálního bydlení (36).
(73)
Francouzské orgány upřesňují, že od roku 1999 existuje mechanismus vracení případného nadměrného vyrovnání.
(74)
Francie také vysvětlila, že riziko chybějící hotovosti do jednoho měsíce nesla banka Crédit Mutuel a že riziko chybějící hotovosti nad jeden měsíc nesla CDC. Upřesnila také, že u částek shromážděných na účtu „Livret bleu“ se míra vyvážení rizik pro výpočet potřeby vlastního kapitálu nutného pro míru solventnosti rovnala nule. Uvedla, že vyvážení rizika z hlediska potřeby vlastního kapitálu Crédit Mutuel se v období 1999 až 2005 u jiných produktů spoření a jiných prostředků kromě „Livret bleu“ pohybovalo od […] do […] %. Francouzské orgány upřesnily, že kvůli tomu, že uplatnění evropské míry solventnosti se počínaje plným soustředěním vkladů u CDC v roce 1999 nejevilo jako náležité, zahrnula banka Crédit Mutuel pro výpočet přiměřeného zisku u „Livret bleu“ náklady vlastního kapitálu, jež byly stanoveny vzhledem k nákladům jiných produktů spoření a jiných zdrojů, přičemž je omezila (na […] až […] % mezi rokem 1999 a rokem 2005). Na žádost Komise Francie také poskytla upřesnění ohledně rozpětí odměny související s vytvořením povinných rezerv u francouzské národní banky Banque de France.
7. POSOUZENÍ
7.1 Existence podpory
(75)
V rozhodnutí o prodloužení řízení Komise soudila, že odměna za zprostředkování vyplácená CDC bance Crédit Mutuel představuje jediné dotčené opatření, jež by mohlo obsahovat prvky podpory (37).
(76)
Případná podpora, kterou v sobě obsahuje odměna za zprostředkování, byla zavedena dne 27. září 1991 vyhláškou ze stejného dne a v tomto rozhodnutí je analyzována až do uvolnění distribuce vkladní knížky „Livret A“ a harmonizace „Livret bleu“ s touto vkladní knížkou dne 1. ledna 2009 (38).
7.1.1 Podmínky judikatury Altmark nejsou splněny
(77)
Je nutno zdůraznit, že podle judikatury Altmark (39) nepředstavují vyrovnání vyplácená na oplátku za úkoly veřejné služby státní podpory ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, pokud jsou splněny čtyři kumulativní podmínky.
(78)
Ve svých připomínkách k rozhodnutí o prodloužení řízení uvádějí francouzské orgány a banka Crédit Mutuel existenci dvou služeb obecného hospodářského zájmu, a to zachování dostatečného počtu bankovních poboček ve venkovském prostředí z důvodů územního rozvoje a shromažďování vkladů určených na financování sociálního bydlení.
(79)
Ovšem již před zavedením dotčeného opatření nebyla banka Crédit Mutuel povinna udržovat své pobočky ve venkovském prostředí, protože zákon o zřizování a zavírání bankovních poboček byl zrušen v roce 1987 a kontrolní režim (údajně nadále platný pro Crédit Mutuel v období 1987 až 1991) dne 1. července 1991 (40). Francouzské orgány a Crédit Mutuel ostatně nepopíraly závěr rozhodnutí o prodloužení řízení, podle kterého „neexistuje po roce 1991 [to znamená k 1. červenci 1991] žádný akt, na jehož základě by byla banka Crédit Mutuel pověřena ve smyslu čl. 86 Smlouvy o ES [nyní článek 106 SFEU] úkolem uvedeným ve výše uvedeném bodě 24 pod písmenem iii) [zachování poboček na venkově z důvodů územního rozvoje]“ (41).
(80)
Z tohoto důvodu je nutno ověřit, zda je judikatura Altmark použitelná, pouze u úkolu shromažďovat vklady za účelem financování sociálního bydlení.
(81)
Komise připomíná, že členské státy mají širokou posuzovací pravomoc týkající se povahy služeb, které lze označit za služby obecného hospodářského zájmu. Domnívá se, že prováděcí nařízení k ustanovením článku 9 opraveného finančního zákona na rok 1975 (42) a článku 24 opraveného finančního zákona na rok 1982 (43), a zejména pak vyhláška ze dne 27. září 1991, svěřují jasně Crédit Mutuel úkol (v podobě definované v článcích R 323-10 a R 331-14 stavebního a bytového zákoníku) shromažďovat finanční prostředky, které se převádějí na CDC a umožňují posledně jmenovanému subjektu financovat sociální bydlení. Komise soudí, že se Francie nedopustila zjevně nesprávného posouzení, když označila tento úkol za službu obecného hospodářského zájmu.
(82)
Podle čtvrté podmínky judikatury Altmark, „není-li výběr podniku, který má být pověřen plněním povinností veřejné služby, v konkrétním případě učiněn v rámci řízení o zadání veřejné zakázky umožňujícího vybrat zájemce schopného poskytovat tyto služby za nejmenších nákladů pro územně správní celek, musí být úroveň nutného vyrovnání určena na základě analýzy nákladů, které by vynaložil průměrný podnik, správně řízený […], aby mohl uspokojit požadavky veřejné služby, při plnění těchto povinností se zohledněním příjmů, které se k nim vztahují, jakož i zisku, který je přiměřený k plnění těchto povinností“ (44).
(83)
Komise soudí, že čtvrtá podmínka není splněna, pokud jde o úkol shromažďovat vklady soustředěné u CDC za účelem financování sociálního bydlení. Je nutno poznamenat, že stát nepověřil tímto úkolem nejvýhodnějšího zájemce v rámci veřejné soutěže, ale přímým vyjednáváním s Crédit Mutuel. Výše odměny za zprostředkování nebyla stanovena vzhledem k nákladům spojeným s poskytováním služby obecného hospodářského zájmu, které by měl průměrný a správně řízený podnik. Výše odměny za zprostředkování stanovená na 1,3 % nemohla vycházet ze skutečných nákladů Crédit Mutuel při poskytování služby obecného hospodářského zájmu, protože v září 1991 neexistovalo oddělené účetnictví pro „Livret bleu“, jež by umožnilo zpětně dohledat v účetnictví banky náklady spojené výlučně s „Livret bleu“. Oddělené účetnictví „Livret bleu“ bylo vytvořeno až po několika letech a pro období před rokem 1991 bylo vypracováno zpětně. Nic proto neukazuje, že míra odměny za zprostředkování byla stanovena s ohledem na náklady průměrného a správně řízeného podniku, který poskytuje dotčený úkol obecného zájmu. Francouzské orgány tvrdí, že banka Crédit Mutuel je obecně dobře spravována. Toto tvrzení ovšem skutečně nedokládají a odkazují hlavně na bod 13 rozhodnutí o prodloužení řízení, v němž Komise pouze uvádí finanční výsledky Crédit Mutuel v roce 2004 (bilanční suma, čistý hospodářský výsledek, poměr mezi náklady a výnosy, kapitál a míra solventnosti). Pokud by členský stát stanovil výši vyrovnání na základě analýzy nákladů průměrného a správně řízeného podniku, neměl by žádném případě potíže prokázat to Komisi a vysvětlit jí použitou metodiku, což Francie v tomto konkrétním případě neučinila. Skutečnost, že od uvolnění distribuce vkladních knížek „Livret A“ a spořicích účtů „Livret bleu“ k 1. lednu 2009 klesla odměna za zprostředkování banky Crédit Mutuel z 1,1 % na 0,6 %, zřejmě ukazuje na to, že výše této odměny byla vyšší než v případě, že by tato odměna byla určena na základě nákladů průměrného a správně řízeného podniku zajišťujícího stejný úkol obecného zájmu.
(84)
Vzhledem k tomu, že podmínky judikatury Altmark jsou kumulativní, stačí, že jedna z podmínek není splněna, aby judikatura nebyla použitelná a dotčené opatření mohlo případně představovat státní podporu. Z předcházejícího vyplývá, že dotčené opatření nesplňuje čtvrtou podmínku judikatury Altmark. Judikatura Altmark tak není použitelná a je nutno prověřit, zda opatření skutečně představuje státní podporu (45) (46).
7.1.2 Podmínky existence podpory jsou splněny
(85)
Podle čl. 107 odst. 1 SFEU podpory poskytované v jakékoli formě státem nebo ze státních prostředků, které narušují nebo mohou narušit hospodářskou soutěž tím, že zvýhodňují určité podniky nebo určitá odvětví výroby, jsou, pokud ovlivňují obchod mezi členskými státy, neslučitelné s vnitřním trhem.
7.1.2.1 Přičitatelnost státu a státní prostředky
(86)
CDC vyplácela bance Crédit Mutuel odměnu za zprostředkování ročně (47) podle úmluvy mezi státem a Crédit Mutuel, která stanovila způsoby provádění nařízení ze dne 27. září 1991. Výši odměny za zprostředkování stanovuje stát jako vyrovnávací platbu za plnění povinností veřejné služby. CDC je navíc veřejným podnikem, jehož jednání je přičitatelné státu (48). Podmínka přičitatelnosti státu a státních prostředků je tak splněna.
7.1.2.2 Selektivita
(87)
Odměna za zprostředkování byla poskytována výlučně bance Crédit Mutuel na oplátku za shromažďování spoření, jež bylo soustředěno u CDC za účelem financování sociálního bydlení, a to prostřednictvím spořicího účtu „Livret bleu“, na jehož distribuci měla banka Crédit Mutuel výlučné právo. Toto opatření mělo proto selektivní povahu.
7.1.2.3 Ověření existence výhody narušující hospodářskou soutěž, jelikož podmínky judikatury Altmark nejsou použitelné
(88)
Odměna za zprostředkování zlepšila konkurenční postavení Crédit Mutuel vůči jejím konkurentům, protože představovala převod státních prostředků pouze ve prospěch této banky. Podle judikatury Soudního dvora představuje zlepšení konkurenčního postavení určitého podniku v důsledku státní podpory obvykle důkaz narušení hospodářské soutěže s ostatními podniky, které podobnou podporu nezískaly (49).
7.1.2.4 Ovlivnění obchodu mezi členskými státy
(89)
Podle ustálené judikatury dochází k ovlivnění obchodu mezi členskými státy, pokud podnik-příjemce podpory vyvíjí činnost v oblasti otevřené hospodářské soutěži, v níž dochází k obchodu mezi členskými státy (50). Ovšem počínaje rokem 1979 dosáhl podíl zahraničních bank na trhu výše 8 % u úvěrové činnosti (4 % u poboček bez vlastní právní subjektivity a 4 % u dceřiných společností s francouzskou právní subjektivitou) a 4,5 % u přijímání vkladů (2 % a 2,5 %). Vzhledem ke všem zahraničním bankám dosáhl podíl nefrancouzských evropských bank u úvěrů 50 % a u vkladů 70 %. Banka Crédit Mutuel tak byla počínaje sedmdesátými lety vystavena na francouzském území hospodářské soutěži zahraničních bankovních sítí. Ve zvažovaném období přitom byl již trh hotovostního bankovního spoření, který zahrnuje také spořicí nástroje jako Codevi, LEP (vkladní knížka lidového spoření), „Livret jeune“ (spoření mladých), spořicí účty na běžných vkladních knížkách a CEL (spořicí účet bydlení) (51), otevřen hospodářské soutěži.
(90)
Komise tak dochází k závěru, že čtyři podmínky nutné k prokázání existence podpory jsou splněny.
7.1.2.5 Protiprávnost opatření podpory
(91)
Opatření podpory je protiprávní, protože nebylo oznámeno Komisi v souladu čl. 108 odst. 3 SFEU a bylo prováděno poté, co ve Francii vstoupila v platnost Smlouva o založení Evropského hospodářského společenství.
(92)
Jako odpověď na argument uváděný francouzskými orgány, podle nějž se údajně jedná o stávající podporu, protože byla přijata před koncem lhůty na provedení druhé bankovní směrnice dne 1. ledna 1993, Komise zdůrazňuje, že tato směrnice měla za cíl uskutečnění vnitřního trhu v odvětví úvěrových institucí z hlediska svobody usazování a volného poskytování služeb. Neznamenala, že dotčený trh byl před přijetím odměny za zprostředkování uzavřen hospodářské soutěži, ale pouze to, že v odvětví bankovnictví dosud přetrvávaly určité překážky pro svobodu usazování a volné poskytování služeb. Rozhodnutí ze dne 10. května 2007 zjišťuje, že spořicí účet „Livret bleu“ patří k „trhu“ bankovního spoření v hotovosti, což znamená otevření dotčené činnosti hospodářské soutěži, a v žádném bodě nepotvrzuje argument francouzských orgánů, podle nějž byla dotčená činnost otevřena hospodářské soutěži až v roce 1993. Rozhodnutí se naopak odvolává na existenci „vyzrálého“ trhu (52).
7.2 Slučitelnost podpory s vnitřním trhem
(93)
Jelikož dotčené opatření obsahuje prvky státní podpory, musí Komise analyzovat jeho slučitelnost s vnitřním trhem.
(94)
Podle čl. 106 odst. 2 SFEU: „podniky pověřené poskytováním služeb obecného hospodářského zájmu […] podléhají pravidlům obsaženým ve Smlouvách, zejména pravidlům hospodářské soutěže, pokud uplatnění těchto pravidel nebrání právně nebo fakticky plnění zvláštních úkolů, které jim byly svěřeny. Rozvoj obchodu nesmí být dotčen v míře, která by byla v rozporu se zájmem Unie“.
(95)
V souladu s judikaturou Soudního dvora, praxí Komise a rámcem Společenství z roku 2005 čl. 106 odst. 2 SFEU znamená, že státní podpora poskytnutá podniku pověřenému správou služby obecného hospodářského zájmu může být prohlášena za slučitelnou s vnitřním trhem, pokud opatření podpory splňuje následující podmínky:
a)
poskytovaná služba vykazuje příznačné vlastnosti služby obecného hospodářského zájmu;
b)
podnik byl státem skutečně pověřen poskytováním této služby obecného hospodářského zájmu prostřednictvím jednoho nebo více úředních aktů;
c)
jsou dodrženy zásady nezbytné nutnosti a proporcionality; a
d)
rozvoj obchodu není dotčen v míře, která by byla v rozporu se zájmem Unie.
(96)
Podmínky a) a b) jsou splněny z důvodů uvedených v bodě 81.
(97)
Pokud jde o podmínku d), Komise nemá žádné údaje, které by naznačovaly, že byl obchod uvnitř Společenství dotčen v tak závažné míře, že by podpora tuto podmínku nesplňovala. Rozhodnutí ze dne 10. května 2007 zejména požadovalo, aby bylo zrušeno výlučné právo na distribuci „Livret bleu“, protože zvláštní práva spojená s distribucí „Livret bleu“ představovala omezení volného poskytování služeb uvnitř Společenství (53). Pokud odměna za zprostředkování nepředstavovala nadměrné vyrovnání za úkoly služby obecného hospodářského zájmu svěřené Crédit Mutuel, nelze soudit, že by ovlivňovala rozvoj obchodu v míře, která by byla v rozporu se zájmem Unie.
(98)
Komise proto dále přezkoumává, zda byly skutečně dodrženy zásady nezbytné nutnosti a proporcionality, tzn. zda výše vyrovnání představovaná odměnou za zprostředkování nepřesáhla částku nezbytně nutnou k pokrytí nákladů vyvolaných plněním povinností veřejné služby při zohlednění příjmů, které se k ní vztahují, jakož i přiměřeného zisku z plnění těchto povinností (54).
(99)
Při ověřování neexistence případného nadměrného vyrovnání (viz pododdíl 7.2.5) používá Komise pro období od 27. září 1991 (viz pododdíl 7.2.1) do 31. prosince 2005 komplexní přístup (viz pododdíl 7.2.2). Zohledňuje všechna zvýhodnění spojená s „Livret bleu“, aniž do nich zahrnuje případný přitažlivý účinek, jehož rozsah se nepodařilo určit (viz pododdíl 7.2.3). Je zohledněn přiměřený zisk (viz pododdíl 7.2.4), a to včetně u vkladů soustředěných u CDC.
7.2.1 Začátek zvažovaného období dne 27. září 1991
(100)
V rozhodnutí o prodloužení řízení zahrnoval výpočet čistého hospodářského výsledku spořicího účtu „Livret bleu“, provedený za účelem posouzení existence případného nadměrného vyrovnání, hospodářský výsledek za celý rok 1991 (55). Jinak řečeno, čisté příjmy vytvořené jak volnými použitími, tak použitími v obecném zájmu byly zohledněny od 1. ledna 1991.
(101)
Jak bylo vysvětleno v bodech 75 a 76, jediné opatření, kterého se tato záležitost týká, je odměna za zprostředkování, jejíž podstata byla zavedena dne 27. září 1991, a to ve stejné době, kdy byla banka Crédit Mutuel pověřena soustředit své vklady u CDC za účelem financování sociálního bydlení. Před tímto dnem neexistovala ani odměna za zprostředkování, ani soustředění vkladů u CDC. Komise proto musí zahájit posuzování přiměřenosti podpory počínaje tímto dnem.
(102)
Náklady a příjmy spojené s poskytováním služby obecného hospodářského zájmu nemohou proto pocházet z období před dnem 27. září 1991. Jinými slovy, náklady a příjmy spojené s poskytováním služby obecného zájmu financované dotyčnou podporou lze zohlednit až ode dne zavedení tohoto opatření podpory (odměny za zprostředkování). Komise dospívá k závěru, že její rozhodnutí o prodloužení řízení obsahovalo nesrovnalost v tom smyslu, že sice omezilo opatření podpory pouze na odměnu za zprostředkování zavedenou dne 27. září 1991, ale nadále zohledňovalo čisté příjmy ze spořicích účtů „Livret bleu“ i za období od 1. ledna 1991 do 27. září 1991.
(103)
Jelikož je banka Crédit Mutuel schopna sdělit čisté hospodářské výsledky u použití v obecném zájmu a u volných použití pouze na celoročním základě, Komise se domnívá, že pro rok 1991 je nutno zohlednit čisté hospodářské výsledky pouze za období od 27. září 1991 do 31. prosince 1991, přičemž je nutno vzít z celkového hospodářského výsledku za rok 1991 v potaz pouze jeho poměrnou část odpovídající počtu dotčených dní, tzn. 96/365. Hospodářský výsledek za rok 1991 u vkladů soustředěných u CDC lze zohlednit celý, protože toto soustředění, jak je uvedeno v bodě 101, bylo zavedeno právě dne 27. září 1991, což již samo o sobě znamená, že se žádná část tohoto výsledku netýká období od 1. ledna 1991 do 27. září 1991.
7.2.2 Komplexní přístup až do konce roku 2005 a přístup na ročním základě následně
(104)
Ve svém rozhodnutí o prodloužení řízení Komise doporučovala pro posouzení existence případného nadměrného vyrovnání použít přístup na ročním základě. Tento přístup vychází z rámce Společenství z roku 2005 a představuje změnu oproti její předchozí praxi. Pokud totiž Komise musela před schválením rámce Společenství z roku 2005 posuzovat existenci případného nadměrného vyrovnání, používala přístup, který lze označit za „komplexní“ a při němž bylo možno vyrovnat, a to bez omezení, částky za roky nadměrného vyrovnání částkami za roky, kdy došlo k vyrovnání nedostatečnému (56).
(105)
Podle bodu 26 rámce Společenství z roku 2005 uplatní Komise na neoznámené podpory ustanovení uvedeného rámce, pokud byla podpora poskytnuta po zveřejnění rámce v Úředním věstníku Evropské unie, a na ostatní případy ustanovení platná v okamžiku poskytnutí podpory. Dotčená podpora je poskytována na ročním základě (57) a nebyla oznámena. Ke zveřejnění rámce Společenství z roku 2005 v Úředním věstníku Evropské unie došlo dne 29. listopadu 2005. Proto je nutno na období před rokem 2006 použít pravidla platná v okamžiku poskytnutí podpory a pro období od 1. ledna 2006 do konce platnosti opatření dne 31. prosince 2008 rámec Společenství z roku 2005.
(106)
Rámec Společenství z roku 2005 doporučuje přístup „na ročním základě“ v tom smyslu, že výpočet případného nadměrného vyrovnání se má provádět za rok, aniž lze částku nadměrné vyrovnávací platby převést na další rok kromě případu, kdy tato částka nepřesahuje 10 % výše roční vyrovnávací platby (58).
(107)
Ovšem před přijetím rámce Společenství z roku 2005 používala Komise v případech, kdy ověřovala, zda podnik nedostal nadměrné vyrovnání za plnění úkolů veřejné služby, „komplexní přístup“ (viz bod 104) (59).
(108)
Při komplexním přístupu jsou čisté výsledky za každý rok, sčítané rok po roku, aktualizovány k 1. lednu každého roku uplatněním referenční sazby pro Francii (60).
7.2.3 Zohledněné výhody
(109)
Podle první věty bodu 17 rámce Společenství z roku 2005 „musí výnosy, které mají být zohledněny, zahrnovat alespoň veškeré výnosy z poskytování služeb obecného hospodářského zájmu“. Při ověřování absence případného nadměrného vyrovnání je tedy nutno zohlednit čistý výsledek použití v obecném zájmu a volného použití během šetřeného období. Komise soudí, že tyto výsledky představují příjmy zavedené Francií počínaje dnem 27. září 1991 ve prospěch Crédit Mutuel v rámci poskytování služby obecného zájmu spočívající ve financování sociálního bydlení prostřednictvím CDC. Tato použití jsou v analytickém účetnictví postavena na konkrétním zdroji, a to vkladech shromážděných díky distribuci spořicího účtu „Livret bleu“. V konkurenčních tržních podmínkách (bez zvláštního práva distribuovat produkt spoření osvobozený od daně) by si banka Crédit Mutuel nebyla pravděpodobně schopna opatřit tento zdroj za stejných nákladů, a proto použití a související prostředky musí být v obecné struktuře systému „Livret bleu“ zohledněny. Francie ostatně sama potvrdila existenci vazby mezi těmito použitími, spořicím účtem „Livret bleu“ a úkolem financování sociálního bydlení tím, že počínaje rokem 1991 převedla vklady určené na tato použití na CDC (61). Jinými slovy, když Francie dne 27. září 1991 přiděluje bance Crédit Mutuel službu obecného hospodářského zájmu spočívající ve shromažďování vkladů soustředěných u CDC a určených na financování sociálního bydlení, potvrzuje, že jí přiděluje distribuci spořicího účtu „Livret bleu“. Zisk plynoucí z použití finančních prostředků uložených na tomto účtu je tedy nutno považovat počínaje tímto dnem za příjem přidělený Crédit Mutuel za poskytování služby obecného hospodářského zájmu.
(110)
Stěžovatel a jiné orgány či organizace (Rada pro hospodářskou soutěž a zprávy poslanců nebo výzkumných organizací (62)) soudí, že výlučné právo na distribuci „Livret bleu“ vyvolalo „přitažlivý účinek“, protože umožnilo Crédit Mutuel přilákat zákazníky, učinit z nich své stálé zákazníky a prodávat jim jiné bankovní produkty než pouze „Livret bleu“. V rozhodnutí o prodloužení řízení Komise nevyloučila, že spořicí účet „Livret bleu“ mohl přitažlivým účinkem vytvořit nepřímé příjmy (63), ale připomenula, že se tyto příjmy dosud nepodařilo kvantifikovat (64).
(111)
Na konci vyšetřování této záležitosti dospívá Komise ke zjištění, že existenci přitažlivého účinku sice nelze vyloučit, ovšem údaje, které shromáždila, jí v tomto konkrétním případě neumožňují kvantifikovat případný přitažlivý účinek dostatečně podloženým způsobem.
(112)
Dokumenty předložené stěžovateli předpokládají existenci přitažlivých účinků, ale formálně je nedokládají a nedokáží přesně ocenit jejich finanční důsledky.
(113)
Pokud jde o studie kanceláře Glais (viz body 52 a 53), Komise zjišťuje, že Crédit Mutuel může právem tvrdit, že tyto statistické analýzy neposkytují žádný jistý důkaz kvantifikovatelného přitažlivého účinku.
(114)
V připomínkách stěžovatelů byla navržena tři subjektivní posouzení. Nejprve, vzhledem ke skutečnosti, že ostatní banky nabídly distribuovat „Livret bleu“ za odměnu ve výši 1 %, stěžovatelé navrhli odhadnout řádově přibližný přitažlivý účinek tím, že se vypočte rozdíl mezi mírou odměny placenou bance Crédit Mutuel a touto sazbou ve výši 1 %, což činí 0,3 % a odpovídá přibližně 300 milionům FRF za rok. Nic ovšem neumožňuje prokázat, že by konkurenti Crédit Mutuel byli schopni během zvažovaného období plnit tyto úkoly při uvedené míře odměny ve výši 1 %. Tento první argument navíc neprokazuje existenci přitažlivého účinku, ale zřejmě se spíše vrací k tvrzení, že banka Crédit Mutuel údajně dostala nadměrné vyrovnání, k čemuž, jak bude prokázáno dále, nedošlo. Nic neumožňuje prokázat, že přitažlivý účinek odpovídá rozdílu mezi odměnou za zprostředkování a údajnou nižší odměnou, za kterou se konkurenti Crédit Mutuel nabízeli distribuovat „Livret bleu“ sami.
(115)
Podle druhé metody, kterou stěžovatelé navrhli, by se přitažlivý účinek měřil podle růstu podílu Crédit Mutuel na trhu. Podobnou metodu nelze přijmout, protože vychází z předpokladu, že ke zvýšení podílu na trhu došlo výlučně kvůli „Livret bleu“, což není nijak objektivně doloženo.
(116)
Třetí posouzení výlučného distribučního práva je založeno na výpadku daňových příjmů kvůli osvobození „Livret bleu“ od daně. Pokud by si banka Crédit Mutuel přála nabízet bez daňového osvobození vkladní knížku a nabízela přitom bez ohledu na daňové postavení spořitelů stejný čistý výnos jako u „Livret bleu“, skutečně by zaplatila slevu rovnající se výši pomyslné daně, kterou by (případně) spořitelé platili. Podle stěžovatelů je nutno považovat kumulované daňové zvýhodnění za období 1991-1997 ve výši 4,5 miliardy FRF za výhodu, jež vznikla bance Crédit Mutuel, a to ve stejné výši. Toto uvažování nelze přijmout, protože banka Crédit Mutuel by s největší pravděpodobností nedistribuovala „Livret bleu“ za stejných podmínek, pokud by musela nést v plné míře náklady na osvobození od daně, jehož ostatně přímo využívají společníci společnosti.
(117)
Dotyčné případné výhody lze obtížně prokázat a kvantifikovat. Přímá hospodářská výhoda z provozování „Livret bleu“ je přímo měřitelná z účetnictví „Livret bleu“. Hospodářská výhoda z prodeje jiných produktů nebo služeb zákazníkům, kteří se stali stálými díky „Livret bleu“, by naopak šla zjistit v analytickém účetnictví těchto produktů, pokud by bylo možno okamžitě odlišit, co se prodává zákazníkům, kteří se stali stálými zákazníky Crédit Mutuel nebo byli k bance přilákány díky „Livret bleu“, a tím, co se prodává zákazníkům, kteří se na Crédit Mutuel obrátili z jiných důvodů, což nelze. Z těchto důvodů nebyl konzultant Komise schopen posoudit případný přitažlivý účinek podle účetní metody použité na ocenění všech přímých hospodářských výhod získaných z „Livret bleu“.
(118)
Důmyslnější pokusy konzultanta Komise o posouzení přitažlivého účinku nebyly úspěšné. Komise proto soudí, že v ověřovacím výpočtu absence případného nadměrného vyrovnání nemůže zohlednit případnou výhodu plynoucí z přitažlivého účinku.
7.2.4 Výpočet přiměřeného zisku
(119)
Při ověřování absence nadměrného vyrovnání ve prospěch podniku pověřeného službou obecného hospodářského zájmu je nutno zohlednit přiměřený zisk (65). Rámec Společenství z roku 2005 upřesňuje, že „přiměřeným ziskem by se měla rozumět míra návratnosti vlastního kapitálu, která zohledňuje riziko nebo absenci rizika vyplývající pro dotčený podnik […]. Tato míra nesmí běžně přesáhnout průměrnou míru, jež byla v dotčeném odvětví platná v posledních letech“ (66).
(120)
V rozhodnutí o prodloužení řízení (67) se Komise domnívala, že je vhodné uplatnit u použití v obecném zájmu a u volných použití přiměřený zisk v průměrné výši 6 % vlastního kapitálu na tato použití. Tato míra, která se rok od roku liší a dosahuje v průměru 6 %, odpovídá míře návratnosti vlastního kapitálu původně doporučované bankou Crédit Mutuel: banka zvolila za náklady vlastního kapitálu výši dividend skutečně rozdělovaných během dotyčného roku. Pokud jde o zohlednění přiměřeného zisku v rámci ověření absence případného nadměrného vyrovnání, Komise se v tomto rozhodnutí neodchyluje, co se týče volných použití a použití v obecném zájmu, od přístupu, podle kterého již postupovala v rozhodnutí o prodloužení řízení a který je popsán v oddíle 7.2.5.
(121)
Ve svém rozhodnutí o prodloužení řízení (68) se ale Komise domnívala, že tento přiměřený zisk není nutno uplatňovat na vklady soustředěné u CDC, protože tyto vklady nemají žádné náklady vlastního kapitálu z hlediska obezřetnostních pravidel, jelikož tyto vklady Crédit Mutuel neinvestuje, ale pouze je převádí na CDC. Ovšem z obezřetnostního hlediska je úvěrové riziko vkladů soustředěných u CDC považováno za rovné riziku vystavení státu (Francouzské republiky), jedná se tak o rizikové vyrovnání rovnající se nule a nevyžadující tudíž vlastní kapitál.
(122)
Nevzít v úvahu žádný přiměřený zisk u vkladů soustředěných u CDC by znamenalo, že se celkový přiměřený zisk (na jedné straně zisk z použití v obecném zájmu a z volných použití a na straně druhé zisk z vkladů soustředěných u CDC) od roku 1991 do roku 1999 snižuje a až počínaje rokem 2000 v důsledku soustředění všech vkladů u CDC v roce 1999 zcela mizí (69).
(123)
V dopise ze dne 1. září 2006, v němž francouzské orgány předložily své připomínky v reakci na rozhodnutí o prodloužení řízení, tyto orgány potvrdily, že finanční prostředky soustředěné u CDC nespotřebovávaly povinný vlastní kapitál. Nicméně, podle francouzských orgánů, „vzhledem k tomu, že se od úplného soustředění vkladů u CDC v roce 1999 nejevilo použití evropské míry solventnosti jako náležité, [navrhla] banka Crédit Mutuel zahrnout do výpočtu přiměřeného zisku u ‚Livret bleu‘ náklady vlastního kapitálu získané pomocí odkazu na náklady vlastního kapitálu u ostatních produktů spoření a jiných prostředků“. Komise nepovažuje podobný přístup za uspokojivý, protože vede k umělému uplatnění na finanční prostředky soustředěné u CDC kapitálových požadavků, jež jsou závislé na průměrných kapitálových požadavcích jiných aktiv Crédit Mutuel, které jsou na „Livret bleu“ zcela nezávislé.
(124)
Neexistence požadavku na povinný kapitál svědčí o absenci rizika úvěrových ztrát, což je případ vkladů soustředěných u CDC. Shromažďování vkladů pro CDC nepředstavuje ani riziko nedostatku hotovosti (kromě rizika v rámci měsíce) a ani transformaci splatnosti, protože částka převáděná na CDC se každý měsíc upravuje podle vývoje vkladů a úrok placený CDC je okamžitě převáděn na vkladatele. Je tedy zřejmé, že tato služba obecného hospodářského zájmu představuje pro Crédit Mutuel nízkou míru rizika. Existují ale jiné druhy rizik, jako je provozní riziko, hospodářské riziko (riziko, že míra odměny nepokryje vzniklé náklady), právní riziko a riziko pro pověst banky. Ostatně jiné bankovní činnosti, jako je distribuce sdružených finančních prostředků, správa majetku nebo prodej finančních produktů (akcií a dluhopisů), nespotřebovávají povinný vlastní kapitál a přesto jsou velmi ziskové. Neexistuje tak přímá vazba mezi ziskem očekávaným u určité činnosti a spotřebou povinného vlastního kapitálu, která se vypočítává na základě obezřetnostních pravidel a jejímž konkrétním cílem není v žádném případě posouzení ziskovosti určité činnosti.
(125)
V tomto konkrétním případě je ale nutno uznat, že pokud Komise povolí bance Crédit Mutuel získávat přiměřený zisk u části vkladů soustředěných u CDC, uznává, že stanovení odpovídající míry tohoto zisku představuje výkon s komplexním hospodářským posouzením. „Livret bleu“ je totiž netypický bankovní produkt, v němž se mísí vlastnosti produktu spoření a běžných účtů a u nějž jsou vklady soustředěny u orgánu veřejné moci. Přímo srovnatelné produkty, které by mohly sloužit jako ukazatel pro přiměřený zisk u podobné činnosti, jako takové neexistují.
(126)
Při neexistenci produktu dostatečně srovnatelného s „Livret bleu“ se Komise domnívá, že může v tomto konkrétním případě použít dva ukazatele, které umožňují posoudit, zda lze u vkladů soustředěných u CDC považovat určitý zisk za přiměřený. Tyto dva ukazatele jsou následující:
a)
ziskové rozpětí ve francouzském bankovním odvětví, tzn. hospodářský výsledek před zdaněním podělený obchodním obratem (v tomto konkrétním případě představuje obchodní obrat bank jejich provozní výsledek). Při použití údajů francouzského bankovního odvětví za zvažované období (od 27. září 1991 do konce roku 2008) dosahuje toto ziskové rozpětí v průměru výše 23 % za rok;
b)
míra návratnosti kapitálu francouzského bankovního odvětví, tzn. hospodářský výsledek před zdaněním podělený výší aktiv. Průměrná roční míra návratnosti kapitálu za celé zvažované období je 45 bazických bodů (0,45 %).
(127)
Následující tabulka (70) uvádí ziskové rozpětí a míru návratnosti kapitálu francouzského bankovního odvětví za období 1993-2008 (údaje za období před rokem 1993 nejsou k dispozici):
1993
1994
1995
1996
1997
1998
1999
2000
2001
2002
2003
2004
2005
2006
2007
2008 (72)
Výsledek před zdaněním (71)
15,2
2,7
25,0
41,0
67,5
14,4
19,8
22,5
24,6
23,5
23,4
29,6
31,3
46,2
34,3
-4,4
Provozní výsledek (71)
362,4
335,4
345,6
356,1
375,3
60,8
64,6
70,5
74,9
77,0
80,6
83,5
89,5
104,1
98,0
79,1
Ziskové rozpětí
4,2 %
0,8 %
7,2 %
11,5 %
18 %
23,7 %
30,6 %
31,9 %
32,8 %
30,6 %
29,0 %
35,5 %
35,0 %
44,4 %
35,1 %
-5,6 %
Průměrné ziskové rozpětí
22,8 %
Aktiva (71)
není k dispozici
16 333
17 216
18 291
19 894
3 052
3 394
3 452
3 783
3 793
3 960
4 390
5 275
6 041
7 061
7 699
Míra návratnosti
není k dispozici
0,02 %
0,15 %
0,22 %
0,34 %
0,47 %
0,58 %
0,65 %
0,65 %
0,62 %
0,59 %
0,68 %
0,59 %
0,77 %
0,49 %
-0,05 %
Průměrná míra návratnosti
0,45 %
(128)
Pokud jde o shromažďování vkladů soustředěných u CDC, používá Komise pro výpočet ziskového rozpětí a míry návratnosti kapitálu Crédit Mutuel následující hodnoty:
a)
jako jmenovatele ziskového rozpětí příjmy získané za shromažďování vkladů soustředěných u CDC, tzn. roční výši odměny za zprostředkování;
b)
jako jmenovatele míry návratnosti kapitálu vklady převedené na CDC;
c)
u čitatele, tzn. hospodářského výsledku před zdaněním, se Komise domnívá, že při zohlednění ziskového rozpětí ve výši 4,2 % u shromažďování vkladů soustředěných u CDC, tzn. hospodářského výsledku před zdaněním odpovídajícímu 4,2 % odměny za zprostředkování placené CDC, jako přiměřeného zisku nedostala banka Crédit Mutuel žádné nadměrné vyrovnání (viz bod 132).
(129)
Pokud jde o druhý ukazatel (míra návratnosti kapitálu) Komise konstatuje, že banka Crédit Mutuel nezískala žádné nadměrné vyrovnání za správu „Livret bleu“ během zvažovaného období, pokud se jako přiměřený zisk za shromažďování vkladů soustředěných u CDC zohlední míra návratnosti kapitálu ve výši 5 bazických bodů, tzn. hospodářský výsledek před zdaněním odpovídající 0,05 % celkové výše vkladů převedených na CDC.
(130)
Podle rámce Společenství z roku 2005 nesmí přiměřený zisk přesáhnout průměrnou míru, jež byla v dotčeném odvětví platná v posledních letech. Povolit ziskové rozpětí ve výši 4,2 % znamená povolit méně než pětinu průměrného ziskového rozpětí bankovního odvětví (22,8 %). Vzhledem k tomu, že se, jak bylo vysvětleno v bodě 124, u shromažďování vkladů soustředěných u CDC jedná o činnost s nízkým rizikem, a tudíž s nízkou výnosností, domnívá se Komise, že zisk ve výši 4,2 % není zjevně přehnaný a v tomto konkrétním případě ho lze považovat za přiměřený.
(131)
Stejně tak se Komise domnívá, že zohlednění zisku ve výši 5 bazických bodu u vkladů soustředěných u CDC je vzhledem k průměrné míře návratnosti kapitálu ve výši 45 bazických bodů zaznamenané ve francouzském bankovním odvětví během zvažovaného období přiměřené a představuje spodní a konzervativní práh toho, co je v tomto konkrétním případě možno považovat za zisk, který není zjevně nepřiměřený. Tato nízká úroveň zisku ostatně vhodným způsobem odráží úroveň rizika, jíž byla banka Crédit Mutuel vystavena při shromažďování vkladů pro CDC a která je nízká, jak je vysvětleno v bodě 124.
7.2.5 Ověření absence nadměrného vyrovnání
(132)
Na základě předchozích úvah přistoupila Komise k ověření absence nadměrného vyrovnání podle metody vysvětlené v pododdílech 7.2.1 a 7.2.4 (73). Toto ověření je uvedeno v následující tabulce:
(v mil. EUR)
VYROVNÁNÍ
NADMĚRNÉ ČI NEDOSTATEČNÉ VYROVNÁNÍ
Rok
Odměna za zprostředkování
(roční)
Komplexní přístup (74)
(až do konce roku 2005)
Přístup na ročním základě (75)
(počínaje rokem 2006)
1991 (od 27.9.1991 do 31.12.1991)
1,5
43,8
Nepoužije se
(až do roku 2005 se používá komplexní přístup - viz pododdíl 7.2.2)
1992
9,1
125,1
1993
16,8
184,0
1994
36,6
127,3
1995
59,5
114,5
1996
74,7
107,8
1997
82,3
88,4
1998
118,9
92,0
1999
188,9
98,3
2000
188,2
106,3
2001
181,9
91,3
2002
187,8
76,3
2003
197,7
61,2
2004
204,4
45,7
2005
196,7
15,0
2006
(…)
-39,1
2007
(…)
-24,3
2008
(…)
-6,1
(133)
Je možno konstatovat, že nadměrné vyrovnání na konci roku 2005 (15 milionů EUR) nepřesahuje 10 % vyrovnání za rok 2005 (196,7 milionů EUR). Podle bodu 21 rámce z roku 2005 lze tuto částku převést na následující rok. Konečný hospodářský výsledek vykazuje na konci roku 2008 pro celé zvažované období nedostatečné vyrovnání ve výši -6,1 milionu EUR.
(134)
Komise tak může dospět k závěru, že odměna za zprostředkování nepředstavovala nadměrné vyrovnání ve prospěch banky Crédit Mutuel za službu obecného hospodářského zájmu, která jí byla svěřena v období od 27. září 1991 až do konce roku 2008.
8. ZÁVĚR
(135)
Komise konstatuje, že Francouzská republika provedla dotčené opatření protiprávně a porušila tím čl. 108 odst. 3 SFEU. Podporu lze ale považovat za slučitelnou s vnitřním trhem podle čl. 106 odst. 2 SFEU, protože vyrovnání placené státem nepřesáhlo částku nezbytně nutnou k pokrytí nákladů vyvolaných plněním povinností veřejné služby při zohlednění příjmů, které se k ní vztahují, jakož i přiměřeného zisku z plnění těchto povinností,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Státní podpora poskytnutá Francouzskou republikou ve prospěch Crédit Mutuel na základě vyhlášky ze dne 27. září 1991, kterým se stanoví použití v obecném zájmu pro banku Crédit Mutuel, je slučitelná s vnitřním trhem.
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno Francouzské republice.
V Bruselu dne 24. května 2011.
KOMISSION PÄÄTÖS,
annettu 24 päivänä toukokuuta 2011,
Valtiontuesta C 88/97, jonka Ranskan tasavalta on toteuttanut Crédit Mutuelin hyväksi
(tiedoksiannettu numerolla K(2011) 3436)
(Ainoastaan ranskankielinen teksti on todistusvoimainen)
(ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)
(2011/747/EU)
EUROOPAN KOMISSIO, joka
ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 108 artiklan 2 kohdan ensimmäisen alakohdan,
ottaa huomioon Euroopan talousalueesta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 62 artiklan 1 kohdan a alakohdan,
on mainitun artiklan mukaisesti kehottanut asianomaisia esittämään huomautuksensa (1) ja ottanut huomioon nämä huomautukset,
sekä katsoo seuraavaa:
1. MENETTELY
(1)
Ranskan pankkiyhdistys (Association française des banques, AFB), talletuspankkien ammattiyhdistys (Chambre syndicale des banques populaires) ja Crédit Agricole tekivät 25 päivänä tammikuuta 1991 kantelun, jossa ne väittivät Ranskan valtion myöntäneen Crédit Mutuelille valtiontukea.
(2)
Komissio esitti ensimmäisen Livret bleu -säästötilijärjestelmää koskevan tietopyynnön 27 päivänä toukokuuta 1991 päivätyssä kirjeessä.
(3)
Komissio ilmoitti 6 päivänä helmikuuta 1998 päivätyllä kirjeellä Ranskan viranomaisille päätöksestään aloittaa EY:n perustamissopimuksen 88 artiklan 2 kohdan (nykyään Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen, jäljempänä ’SEUT-sopimus’, 108 artiklan 2 kohta) mukainen menettely, joka koskee Livret bleu (2) -säästötilijärjestelmään mahdollisesti sisältyviä tukitoimenpiteitä.
(4)
Ranskan viranomaiset vastasivat 8 päivänä huhtikuuta 1998 kysymyksiin, jotka komissio oli esittänyt menettelyn aloittamista koskevassa päätöksessään.
(5)
Crédit Mutuel esitti komissiolle 18 päivänä kesäkuuta 1998 lähettämässään kirjeessä väitteitä, joilla se pyrki torjumaan menettelyn aloittamista koskevassa päätöksessä tarkoitettujen toimenpiteiden luonnehtimisen valtiontueksi. Lisäksi se toimitti komissiolle aineistoa, joka käsitteli Livret bleu -säästötileihin liittyvää sisäistä laskentatoimea. Myös useat asianomaiset ovat toimittaneet komissiolle huomautuksensa (ks. 3 ja 4 jakso, johdanto-osan 48-59 kappale). Komissio toimitti huomautukset Ranskan viranomaisille 3 päivänä syyskuuta 1998.
(6)
Kantelijat lähettivät komissiolle neljä täydentävää kirjelmää, jotka on päivätty 29 päivänä lokakuuta 1999, 16 päivänä toukokuuta 2000, 16 päivänä lokakuuta 2000 ja 19 päivänä tammikuuta 2001. Komissio toimitti nämä kirjeet Ranskan viranomaisille 21 päivänä helmikuuta 2000 ja 3 päivänä marraskuuta 2000.
(7)
Helmikuun 5 päivänä 2001 komissio toimitti Ranskan viranomaisille AFB:ltä saamansa asiakirjat.
(8)
Komission pyynnöstä ulkopuolinen konsultti (3) (jäljempänä ’komission konsultti’) tarkasti marraskuun 1998 ja joulukuun 1999 välisenä aikana Livret bleun sisäisen laskentatoimen. Konsultin kertomus annettiin Ranskan viranomaisten ja Crédit Mutuelin tarkasteltavaksi 10 päivänä tammikuuta 2000. Tilintarkastuskertomuksesta järjestettiin 7 päivänä helmikuuta 2000 komission yksiköiden ja niitä avustavan konsultin sekä Ranskan viranomaisten ja Crédit Mutuelin kesken tekninen neuvottelukokous.
(9)
Komissio pyysi 14 päivänä syyskuuta 1999 päivätyllä kirjeellä Ranskan viranomaisia tarkentamaan ne julkisen palvelun velvoitteet, joista Crédit Mutuel vastaa. Komission yksiköt toimittivat 21 päivänä helmikuuta 2000, 3 päivänä marraskuuta 2000 ja 5 päivänä helmikuuta 2001 huomautuksia varten Ranskan viranomaisille erilaisia asiakirjoja (4), joita kantelijat olivat liittäneet asiakirjakokonaisuuteen ja jotka koskivat Livret bleun väitettyä kannustinvaikutusta (ks. 7.2.3 kohta, johdanto-osan 110-118 kappale). Ranskan viranomaiset esittivät huomautuksensa 1 päivänä helmikuuta 2001.
(10)
Huhtikuun 11 päivänä 2000 Euroopan pankkiyhdistysten liitto teki komissiolle kantelun tuista, joita Ranskan valtio myönsi Crédit Mutuelille Livret bleun tarjontaa koskevan yksinoikeuden muodossa.
(11)
Toukokuussa 2000 Crédit Mutuelin keskuselin Confédération nationale du Crédit Mutuel antoi tilintarkastustoimisto Arthur Andersenille toimeksiannon, johon kuului Crédit Mutuelin sisäisen laskentatoimen menetelmien tarkistaminen ja Livret bleun tuloslaskelman tekeminen. Tehtävän päättyessä syyskuussa 2000 annettiin yksityiskohtainen kertomus Livret bleun tuloslaskelmasta, ja siinä arvioitiin Livret bleun tulokseksi 498 miljoonan Ranskan frangin tappio ennen veroja. Päätelmä perustuu oikaisujen huomioimiseen. Komissio ja Crédit Mutuel käsittelivät kertomusta kokouksessa 2 päivänä helmikuuta 2001. Komission yksiköiden esittämien huomautusten johdosta Crédit Mutuel pyysi Arthur Andersenia toimittamaan 8 päivänä helmikuuta 2001 päivätyn kirjeen, jossa perustellaan käytettyä menetelmää eli niin sanottua ”vahinkovakuutustoiminnan (5) virheellisen painottamisen oikaisumenetelmää”, jota komission yksiköt olivat erityisesti kritisoineet.
(12)
Komissio pyysi huhtikuussa 2001 konsulttiaan määrittelemään oman kertomuksensa ja Arthur Andersenin raportin erot sekä tietojen tai menetelmien muutokset, jotka voitaisiin tarvittaessa sisällyttää aiempaan arviointiin. Komission konsultin uusi loppukertomus toimitettiin 23 päivänä heinäkuuta 2001. Siinä arvioidaan Livret bleun sisäisen laskentatoimen tulokseksi 1,074 miljardin Ranskan frangin (163,7 miljoonan euron) kumulatiivinen voitto, jota ei ole kirjattu omaan pääomaan. Kertomus toimitettiin samana päivänä Ranskan viranomaisille. Komission, Ranskan viranomaisten, Crédit Mutuelin ja Arthur Andersenin välisessä kokouksessa 26 päivänä heinäkuuta 2001 Crédit Mutuel ja Arthur Andersen esittivät eriävän mielipiteensä komission konsultin lopullisista päätelmistä. Arthur Andersen pitäytyi aiemmissa päätelmissään 13 päivänä syyskuuta 2001 päivätyssä asiakirjassa, joka toimitettiin Ranskan viranomaisten 15 päivänä syyskuuta 2001 lähettämän kirjeen liitteenä. Ranskan viranomaiset toimittivat komissiolle 26 päivänä lokakuuta 2001 uuden kirjeen yhteisön kilpailuoikeuden kannalta tehdystä Livret bleun oikeudellisesta analyysista samoin kuin 7 päivänä tammikuuta 2002 päivätyn kirjeen julkisen palvelun velvoitteen kustannuksista. Jälkimmäisessä toistetaan mitään uutta lisäämättä Crédit Mutuelin jo aiemmin esittämät luvut.
(13)
Ranskan viranomaisten 26 päivänä lokakuuta 2001 komissiolle lähettämässä kirjeessä selitettiin, miksi viranomaisten mukaan i) Livret bleu -järjestelmässä ei ollut kyse tuesta, ii) jos komissio kuitenkin katsoisi sen tueksi, kyse olisi ehdottomasti olemassa olevasta tuesta, ja iii) joka tapauksessa tuki soveltuisi sisämarkkinoille.
(14)
Komissio ilmoitti 15 päivänä tammikuuta 2002 tekemällään päätöksellä (6) (jäljempänä ’kumottu päätös’), että Ranskan tasavallan Crédit Mutuelin hyväksi toteuttama valtiontuki ei sovellu sisämarkkinoille.
(15)
Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin kumosi 15 päivänä tammikuuta 2002 tehdyn päätöksen 18 päivänä tammikuuta 2005 antamassaan tuomiossa (7).
(16)
Komissio ei ole valittanut ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomiosta. SEUT-sopimuksen 266 artiklan 1 kohdan mukaisesti komission on toteutettava kyseisen tuomion täytäntöönpanemiseksi tarvittavat toimenpiteet. Valtiontuen osalta tämä tarkoittaa sitä, että päätöksen kumoamisen jälkeen menettely palautuu jälleen virallisen tutkintamenettelyn asteelle.
(17)
Komissio teki 7 päivänä kesäkuuta 2006 päätöksen muodollisen tutkintamenettelyn laajentamisesta (8) (jäljempänä ’menettelyn laajentamista koskeva päätös’) ja selkeytti samalla mahdollista tukea koskevan arviointinsa tarkoitusta.
(18)
Ranska toimitti komissiolle huomautuksensa menettelyn laajentamista koskevasta päätöksestä 1 päivänä syyskuuta 2006 ja 7 päivänä syyskuuta 2006 päivätyissä kirjeissään.
(19)
Komissio vastaanotti 19 päivänä syyskuuta 2006 kantelun Association des Victimes du Crédit Mutuel -järjestöltä.
(20)
Komissio vastaanotti Crédit Mutuelin huomautukset 13 päivänä lokakuuta 2006 päivätyssä kirjeessä.
(21)
Komissio toimitti Crédit Mutuelin huomautukset Ranskan viranomaisille 31 päivänä lokakuuta 2006 päivätyssä kirjeessä.
(22)
Komissio pyysi 22 päivänä syyskuuta 2006 ja 28 päivänä marraskuuta 2006 vielä lisätietoja, ja Ranska esitti täydentäviä huomautuksia 8 päivänä marraskuuta 2006 ja 28 päivänä helmikuuta 2007 päivätyissä kirjeissä.
(23)
Komissio tapasi Ranskan viranomaiset 19 päivänä joulukuuta 2006 ja Crédit Mutuelin 15 päivänä tammikuuta 2007.
(24)
Toukokuun 10 päivänä 2007 komissio teki EY:n perustamissopimuksen 86 artiklan 3 kohdan (nykyinen SEUT-sopimuksen 106 artiklan 3 kohta) sekä EY:n perustamissopimuksen 43 ja 49 artiklan (nykyinen SEUT-sopimuksen 49 ja 56 artikla) nojalla päätöksen, jossa Ranska määrättiin lakkauttamaan Crédit Mutuelin, Caisses d’Épargnen ja Banque Populairen erioikeudet (9) Livret bleu -järjestelmään (Crédit Mutuel) ja Livret A -järjestelmään (Caisses d’Épargne ja La Poste) (10).
(25)
Koska Ranska ei lakkauttanut Livret A- ja Livret bleu -järjestelmiä koskevia erioikeuksia 10 päivänä toukokuuta 2007 tehdyssä päätöksessä asetetussa yhdeksän kuukauden määräajassa, komissio aloitti EY:n perustamissopimuksen 226 artiklassa (nykyinen SEUT-sopimuksen 258 artikla) tarkoitetun rikkomusmenettelyn ja lähetti Ranskalle 5 päivänä kesäkuuta 2008 virallisen ilmoituksen, koska se ei ollut noudattanut päätöstä.
(26)
Komissio pyysi 19 päivänä syyskuuta 2009 Ranskalta lisätietoja, ja Ranska vastasi 13 päivänä lokakuuta 2009.
(27)
Komissio lopetti rikkomusmenettelyn 8 päivänä lokakuuta 2009, sillä Ranska oli hyväksynyt 1 päivänä tammikuuta 2009 uudistuksen, jolla vapautettiin Livret A- ja Livret bleu -säästötilien myöntäminen (11). Ranska siis noudatti sille asetettua velvoitetta lakkauttaa kyseisiä säästötilijärjestelmiä koskevat erioikeudet (12).
(28)
Komissio esitti vuoden 2010 aikana Crédit Mutuelille useita kysymyksiä sähköpostitse, ja se sai vastaukset myös sähköpostitse.
(29)
Tällä päätöksellä lopetetaan Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 93 artiklan soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä 22 päivänä maaliskuuta 1999 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 659/1999 (13) 13 artiklan mukaisesti menettely, joka koskee Livret bleu -säästötilijärjestelmään mahdollisesti sisältyviä tukielementtejä.
2. LIVRET BLEU -JÄRJESTELMÄN KUVAUS
2.1. Crédit Mutuelin kuvaus
(30)
Crédit Mutuel on hajautettu pankki- ja vakuutuskonserni, joka koostuu avointen osuuspankkimuotoisten konttoreiden kansallisesta verkostosta. Crédit Mutuelin toimintaa sääntelee 10 päivänä syyskuuta 1947 annettu laki, jossa määritellään yhteistyön periaatteet. Sen hallinnossa on kolme tasoa: paikallinen, alueellinen ja kansallinen.
(31)
Crédit Mutuel -konserni toimii kahden nimen alla: Crédit Mutuel ja Crédit Industriel et Commercial (jäljempänä ’CIC’). Konsernilla on lähes 6 000 myyntipistettä ja yli 72 000 työntekijää. Crédit Mutuelin paikalliskonttorit kuuluvat johonkin 18 aluepankista, ja nämä puolestaan kuuluvat valtakunnalliseen Confédération nationale du Crédit Mutueliin, joka on verkoston keskuselin. CIC:n alaisuudessa toimii kuusi alueellista pankkia sekä erityisaloihin keskittyviä tytäryhtiöitä Ranskassa ja ulkomailla.
(32)
Koko Crédit Mutuel -konsernilla on yksi ainoa johtoelin, joka soveltaa kokonaisvaltaista lähestymistapaa. Sillä on valtakunnallisen keskuspankin tasolla sisäinen taloudellinen yhteisvastuu, joka takaa aluepankkien maksuvalmiuden. Konserni täyttää kilpailuoikeuden kannalta yhden ainoan yrityksen ominaispiirteet, sillä kaikki sen päätökset tehdään keskitetysti.
2.2. Livret bleu -järjestelmän kuvaus
(33)
Livret bleu oli valtion sääntelemä säästötuote, jota ainoastaan Crédit Mutuelilla oli oikeus tarjota.
(34)
Tuotteelle myönnettiin osittainen verovapaus vuoden 1975 lisätalousarviosta annetulla lailla (14). Kaksi kolmasosaa koroista, joita säästäjien talletuksille maksettiin, oli vapautettu veroista. Valtio määritti säästäjien Livret bleu -säästötileiltä saaman bruttokoron siten, että nettokorko verojen jälkeen (15) oli sama kuin Livret A:sta maksettava korko, joka oli kokonaan verovapaata.
(35)
Valtion Livret bleu -tileille määrittämä korko oli suurempi kuin inflaatio, ja se oli sidottu rahoitusmarkkinoiden kehitykseen. Ennen kuin kyseinen säästötuote lakkautettiin 1 päivänä tammikuuta 2009 hyväksytyllä uudistuksella (ks. johdanto-osan 41 kappale), Livret bleun nettokorko oli 4 prosenttia (16). Suurin määrä, minkä säästäjä voi tallettaa Livret bleu -säästötilille, oli 15 300 euroa. Livret bleu -tileillä oleva talletuskanta kasvoi 13 miljardista eurosta (85 miljardista Ranskan frangista) vuonna 1991 yhteensä 22 miljardiin euroon vuonna 2008.
(36)
Livret bleu -säästötileillä oli tiettyjä ominaisuuksia, kuten varojen välitön käyttöön saanti, 15 euron vähimmäistalletusraja ja kuluttomuus (esim. tilinavauksesta ei peritty kuluja), joiden ansiosta tili oli hyvin likvidi. Lisäksi Livret bleu -säästötililtä oli mahdollista tehdä suoraveloituksia valtionkassaan tai valtionyrityksille, kuten EDF:lle tai France Télécomille. Yksityishenkilöille tarkoitettu Livret bleu -säästötili oli siis eräiltä osin hyvin lähellä käyttötiliä.
(37)
Livret bleu -tilien kautta kerättyjen varojen käyttöä koskevat velvoitteet muuttuivat ajan mittaan.
(38)
Alussa Crédit Mutuelin oli kohdennettava 50 prosenttia varoista (vuonna 1983 (17) osuus korotettiin 65 prosenttiin varoista ja 80 prosenttiin uusista talletuksista) niin sanottuihin yleisen edun mukaisiin käyttötarkoituksiin (etenkin paikallisyhteisöjen ja muiden julkisten organisaatioiden rahoittaminen). Loppusumman pankki sai käyttää vapaasti (jäljempänä ’vapaat käyttötarkoitukset’).
(39)
Järjestelmää muutettiin huomattavasti 27 päivänä syyskuuta 1991 tehdyllä päätöksellä (18), jolla Livret bleu -säästötilejä mukautettiin vastaamaan Livret A -järjestelmää. Itse asiassa kyseisestä päätöksestä lähtien kaikki uudet talletukset (19) keskitettiin CDC-säästö- ja talletuskassaan (Caisse des Dépôts et Consignations, jäljempänä ’CDC’), joka maksoi siitä hyvästä Crédit Mutuelille välityspalkkiota. Välityspalkkio oli alun perin 1,3 prosenttia CDC:hen keskitetystä Livret bleun talletuskannasta. Palkkio vähennettiin 1,2 prosenttiin 1 päivänä tammikuuta 2005 ja 1,1 prosenttiin 1 päivänä marraskuuta 2005. CDC käyttää Crédit Mutuelin keräämiä varoja lähinnä sosiaalisen asuntotuotannon rahoittamiseen.
(40)
Järjestelmän perusteellisen uudistuksen yhteydessä myös olemassa oleva talletuskanta oli tarkoitus siirtää vähitellen CDC:hen (20). Syyskuun 27 päivänä 1991 tehdystä päätöksestä vuoden 1999 alkupuoliskon loppuun yleisen edun mukaisiin käyttötarkoituksiin ja vapaisiin käyttötarkoituksiin osoitettu osuus supistui, kunnes kaikki talletukset oli saatu keskitettyä CDC:hen.
miljardia Ranskan frangia ja prosenttia
1991
1992
1993
1994
1995
1996
1997
1998
1999
Keskimääräiset vuotuiset talletukset
85,5
83
80,2
83,4
88,7
91,5
92,7
98,1
98,7
CDC:hen keskitetyt käyttötarkoitukset
1 %
7 %
12 %
24 %
39 %
46 %
51 %
69 %
100 %
Yleisen edun mukaiset käyttötarkoitukset
67 %
54 %
46 %
35 %
27 %
20 %
15 %
10 %
0 %
Vapaat käyttötarkoitukset
32 %
39 %
42 %
41 %
35 %
34 %
34 %
21 %
0 %
Lähde: Littlejohn Frazer
(41)
Livret A- ja Livret bleu -tilien uudistus tuli voimaan 1 päivänä tammikuuta 2009, jolloin kaikilla pankeilla oli oikeus tarjota Livret A -tilejä ja näiden kahden tilin erot poistettiin. Tammikuun 1 päivänä 2009 Crédit Mutuelin Livret bleu -säästötilistä tuli itse asiassa pelkkä Livret A -tili, jota markkinoidaan eri nimellä. Livret bleu lakkautettiin ja Crédit Mutuelin yksinoikeus tarjota kyseistä säästötuotetta päättyi kyseisenä päivänä.
2.3. Kuvaus menettelyn aloittamiseen/laajentamiseen johtaneista syistä
(42)
Kuten menettelyn laajentamista koskevassa päätöksessä todetaan (21), komissio katsoi, että Ranska on saattanut antaa Crédit Mutuelille tukea välityspalkkion muodossa.
(43)
Yhteisöjen tuomioistuimen 24 päivänä heinäkuuta 2003 asiassa Altmark antamassa tuomiossa todetaan, että korvaukset, joita maksetaan julkisen palvelun velvoitteiden täyttämisestä, eivät ole SEUT-sopimuksen 107 artiklassa tarkoitettua valtiontukea, jos ne täyttävät tietyt kyseisessä tuomiossa esitetyt kumulatiiviset edellytykset (22).
(44)
Komissio katsoi menettelyn laajentamista koskevassa päätöksessään, että Altmark-tuomiossa esitetty neljäs edellytys ei välttämättä täyty, sillä valtio ei antanut julkisen palvelun tehtävää eli talletusten keräämistä sosiaalista vuokra-asuntotuotantoa varten parhaalle ehdokkaalle julkisia hankintoja koskevassa menettelyssä, vaan se kävi neuvotteluja suoraan Crédit Mutuelin kanssa. Sen vuoksi ei ollut mitään takeita siitä, että Crédit Mutuelille myönnetty korvaus ei ollut suurempi kuin hyvin johdetun yrityksen pyytämä korvaus. Lisäksi komission mukaan Ranskan viranomaiset eivät olleet osoittaneet, että korvauksen taso olisi määritetty tarkastelemalla sellaisia kustannuksia, joita keskisuurelle, hyvin johdetulle pankkialan yritykselle aiheutuu kyseisten velvoitteiden täyttämisestä. Vaikka Ranskan viranomaiset korostavat, että Crédit Mutuel on hyvin johdettu yritys, tämä ei riitä osoittamaan, että korvauksen taso on määritetty tarkastelemalla sellaisia kustannuksia, joita Altmark-tuomiossa tarkoitetulle hyvin johdetulle yritykselle aiheutuisi.
(45)
Komission mukaan välityspalkkio oli myönnetty valtion varoista, ja siitä saattoi aiheutua valikoivaa etua, joka voi vääristää kilpailua ja vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan. Välityspalkkiosta ei myöskään ollut ilmoitettu komissiolle. Välityspalkkioon saattoi siis sisältyä sääntöjenvastaista valtiontukea.
(46)
Komissio katsoi menettelyn laajentamista koskevassa päätöksessään, että toimenpide ei välttämättä ole yhteensopivaa EY:n perustamissopimuksen 86 artiklan 2 kohdan (nykyinen SEUT-sopimuksen 106 artiklan 2 kohta) kanssa, ja arvioi, että toimenpiteeseen ei voitu soveltaa mitään EY:n perustamissopimuksen 87 artiklan 2 ja 3 kohdassa (nykyinen SEUT-sopimuksen 107 artiklan 2 ja 3 kohta) luetelluista poikkeuksista.
(47)
Itse asiassa komissio piti mahdollisena konsultin laskelmien perusteella, että korvauksen määrä ylitti sen, mikä oli välttämätöntä julkisen palvelun velvoitteen (talletusten kerääminen sosiaalista vuokra-asuntotuotantoa varten) suorittamisesta aiheutuneiden kustannusten korvaamiseksi ottaen huomioon siitä saatavat tulot sekä velvoitteen suorittamisesta saatava kohtuullinen tuotto. Komissio muistutti, että korvauksen määrään oli sisällytettävä kaikki valtion myöntämät tai valtion varoista peräisin olevat edut niiden muodosta riippumatta, ja otti huomioon korvauksen laskennassa CDC:hen keskitettyjen talletusten keräämisestä aiheutuvien nettokustannusten lisäksi myös yleisen edun mukaisten käyttötarkoitusten ja vapaiden käyttötarkoitusten nettotuloksen (kustannukset tai tuoton). Komission konsultin raportissa esitettiin, että Crédit Mutuel oli saanut liikaa korvauksia vuosilta 1991, 1992, 1993 ja 1998.
3. KANTELIJOIDEN VÄITTEET
(48)
Komissio esitti kantelijoiden väitteet 6 päivänä helmikuuta 1998 tekemässään päätöksessä menettelyn aloittamisesta EY:n perustamissopimuksen 88 artiklan 2 kohdan (nykyinen SEUT-sopimuksen 108 artiklan 2 kohta) nojalla. Sen jälkeen toimitetuissa täydentävissä kirjelmissä on esitetty seuraavat uudet väitteet.
(49)
Livret bleun kannustinvaikusta koskevassa AFB:n kirjeessä (saatettu ajan tasalle helmikuun 1999 lopulla ja toimitettu komissiolle lokakuussa 1999) arvioitiin Livret bleun kannustinvaikutuksella aikaansaaduksi nettotuotoksi 17 miljardia Ranskan frangia (2,6 miljardia euroa) olettaen, että Crédit Mutuelin markkinaosuuksien kasvu kaikilla aloilla vuosina 1986-1997 oli peräisin ainoastaan Livret bleu -säästötilien tarjoamisesta.
(50)
Caisse Nationale du Crédit Agricolen toteuttamassa ja toukokuussa 2000 julkaistussa tutkimuksessa analysoitiin Crédit Mutuelin konttoreiden määrän kehitystä. Tutkimuksesta ilmenee, että pysyvien konttoreiden kokonaismäärä väheni vuosina 1991-1994 ja sen jälkeen kasvoi asteittain palaten vuonna 1998 vuoden 1990 tasolle. Kehitys oli erilaista eri alueilla: pysyvien ja myöhemmin tilapäisten konttoreiden määrä laski alueilla, joilla Crédit Mutuel on toiminut pitkään (Pays de Loire, Bretagne, Alsace), ja se kasvoi muilla alueilla. Crédit Mutuel siis todennäköisesti vähensi konttoreitaan maaseutualueilla vahvistaakseen edustustaan kaupungeissa. Tiedot vaikuttavat kumoavan Crédit Mutuelin väitteet, joiden mukaan se on joutunut 1990-luvulla ylläpitämään vahvaa edustusta maaseutualueilla. Ne osoittavat myös, että Crédit Mutuel pystyy ylläpitämään poikkeuksellisen tiheää verkostoa vielä kaiken julkisen vallan valvonnan poistuttua.
(51)
AFB esitti 4 päivänä kesäkuuta 1998 komissiolle lähettämässään kirjeessä, että CDC:hen keskitettyjen Livret bleu -säästötilien varoista maksettu 1,3 prosentin palkkio oli liian suuri, sillä Caisses d’Épargne sai samalla ajanjaksolla CDC:ltä 1,20 prosentin palkkion ja La Poste 1,50 prosentin palkkion CDC:hen keskitetyistä Livret A -säästötileillä olevista varoista. AFB ilmoitti kirjeessä ehdottaneensa Ranskan viranomaisille vuonna 1997, että 1 prosentin palkkio olisi riittänyt sille Livret bleun talletusten keruun varmistamiseksi, mutta hallitus ei ollut vastannut sen ehdotukseen. AFB korosti muun muassa, että kansanedustaja Douyèren huhtikuussa 1998 julkaisemassa raportissa Caisse d’épargne -säästöpankkien nykyaikaistamisesta esitettiin, että keskiverto Caisse d’épargnen, kuten Bourgognen Caisse d’épargnen, keräyskulut olivat 0,96 prosenttia talletuskannasta, eikä ollut mitään syytä, miksi Crédit Mutuelin hoitokulut olisivat olleet korkeammat.
(52)
AFB:n pyynnöstä esitetyssä Glais’n konsulttitoimiston muistiossa elokuulta 2000 esitettiin tilastotietoja, jotka koskivat Crédit Mutuelin saamaa kilpailuetua yksinoikeudesta tarjota Livret bleu -säästötiliä. Aikasarjojen tarkastelussa ilmenee, että Livret bleu -säästötileille tehdyt talletukset samoin kuin muut talletukset kasvoivat voimakkaasti vuosiin 1985-1987 asti. Kotitalousluottojen kasvu jatkuu vielä tuon jälkeen ja on Crédit Mutuelilla voimakkaampi kuin sen suurimmilla kilpailijoilla. Glais’n konsulttitoimiston asiantuntija päätteli tästä, että ”Livret bleu vaikuttaa siis houkutelleen asiakkaita, ja 1980-luvun puolivälistä lähtien myönteinen vaikutus vaikuttaa voimistuneen ilman, että talletusten määrä olisi lisääntynyt. Alun perin sitoutettu asiakaskunta vaikuttaa siis tukeneen Crédit Mutuelin kasvustrategiaa tuosta ajanjaksosta lähtien.” Asiantuntija katsoi, että Crédit Mutuelin toiminta (etenkin luottotoiminta) vaikutti eroavan pankkialan markkinoiden keskimääräisestä kehityksestä, mikä osoitettiin rakentamalla satunnaisten taloudellisten häiriöiden jatkuvuuden indikaattori toiminnan muuttujille ja mallintamalla yksinkertainen luotonkysynnän yhtälö. Asiantuntija selittää tätä ilmiötä sillä, että Crédit Mutuelin asiakaskunta on sitoutettu muun muassa Livret bleun avulla voimakkaammin kuin muiden pankkiverkostojen asiakaskunta.
(53)
Glais’n konsulttitoimiston toisessa muistiossa (joulukuulta 2000) esitettiin uusi ekonometrinen analyysi kunkin pankkiverkoston asiakaskunnan sitoutumisasteesta. Tulokset tukivat asiantuntijan mukaan olettamusta, että Crédit Mutuel ja Caisses d’Épargne voivat sitouttaa asiakkaitaan paljon paremmin kuin muut pankit. On kuitenkin mahdotonta päätellä, onko asiakaskunnan voimakkaamman sitouttamisen taustalla verottoman säästötilin tarjoaminen vai tiheä sivukonttoriverkosto erilaisilla alueilla (molemmilla verkostoilla on käytössään nämä kaksi välinettä).
(54)
Tämän menettelyn ohella komissio on vastaanottanut täydentävän kirjeen kantelijoilta. Ne katsoivat, että Crédit Mutuel kykeni ostamaan julkisen GAN-vakuutuskonsernin aiemmin omistaman CIC-pankin huhtikuussa 1997 niiden tukien ansiosta, joita se sai Livret bleun nojalla ja joiden avulla se kasvatti markkinaosuuttaan talletusten alalla 2 prosentista vuonna 1969 noin 6,9 prosenttiin vuonna 1997. Kantelijoiden mukaan yhtiön oma pääoma kasvoi kyseisten tukien ansiosta nopeasti: 650 miljoonasta Ranskan frangista (99 miljoonasta eurosta) vuonna 1974 peräti 47,3 miljardiin Ranskan frangiin (7,2 miljardiin euroon) vuonna 1997.
(55)
Association des Victimes du Crédit Mutuel -järjestön 19 päivänä syyskuuta 2006 esittämässä kantelussa väitettiin, että julkisia talletuksia oli käytetty […] yksityisiin ja kaupallisiin tarkoituksiin sijoittajien ja Ranskan talouden haitaksi. Järjestö ei kuitenkaan esittänyt todellisia perusteluja tai todisteita mahdollisesta sääntöjenvastaisesta valtiontuesta.
4. KOLMANSIEN HUOMAUTUKSET
(56)
Sen jälkeen, kun 6 päivänä helmikuuta 1998 tehty päätös menettelyn aloittamisesta julkaistiin, komissio vastaanotti huomautuksia useilta asianomaisilta osapuolilta.
(57)
Eräät Crédit Mutuelin kilpailijat korostivat haittaa, jonka ne katsoivat itselleen aiheutuneen siitä, että Crédit Mutuelille oli annettu yksinoikeus Livret bleun tarjoamiseen. Nämä pankit väittivät yleensä, että Livret bleun kannustinvaikutuksen takia ne olivat menettäneet asiakkaita Crédit Mutuelille. Sen vuoksi ne pyysivät lakkauttamaan kyseisen yksinoikeuden. Tällaisia huomautuksia osoittivat komissiolle seuraavat liikelaitokset:
Banque Dupuy de Parseval
Banque Natexis
Banque de Picardie
Banque Populaire de Bourgogne
Banque Populaire Bretagne Atlantique
Banque Populaire du Centre
Banque Populaire Centre-Atlantique
Banque Populaire de Champagne
Banque Populaire de la Côte d’Azur
Banque Populaire du Dauphiné et des Alpes du Sud
Banque Populaire de Franche-Comté, du Maconnais et de l’Ain
Banque Populaire du Haut-Rhin
Banque Populaire de La Loire
Banque Populaire de Lorraine
Banque Populaire de Lyon
Banque Populaire du Midi
Banque Populaire du Massif Central
Banque Populaire de l’Ouest
Banque Populaire Provençale et Corse
Banque Populaire des Pyrénées Orientales, de l’Aude et de l’Ariège
Banque Populaire du Quercy et de l’Agenais
Banque Populaire Savoisienne
Banque Populaire de la Région Économique de Strasbourg
Banque Populaire du Sud-Ouest
Banque Populaire du Tarn et de l’Aveyron
B.P.ROP Banque Populaire
Banque de Savoie
Crédit Commercial de France
Crédit Commercial du Sud-Ouest
Crédit Lyonnais
Société Générale
Union des Banques à Paris.
(58)
Sen lisäksi, että komissiolle toimitettiin Crédit Mutuelia puolustavia huomautuksia, jotka esitetään 4 jaksossa, komissio on vastaanottanut seuraavien kolmansien Livret bleu -järjestelmää puoltavat huomautukset:
Kansanedustaja Bertholet, Drôme
Departementin valtuuston jäsen Blondel, Nord
Johtaja Cabot, Centre Régional Information Jeunesse de Toulouse
Pormestari Cormorèche, Montuel
Departementin valtuuston jäsen Cornelis, Nord
Pormestari Chavannes, Angoulême
Kansanedustaja Crépeau, Charente-Maritime
Senaattori Debavelaere, Pas-de-Calais
Pormestari Decool, Brouckerque
Senaattori Delevoye, Pas-de-Calais
Departementin valtuuston jäsen Delnatte, Nord
Departementin valtuuston jäsen Dolez, Nord
Alueellinen edustaja Ewald, Association pour le Droit à l’Initiative Economique
Edustaja Fronton, Union Départementale des Associations Familiales de Haute-Garonne
Senaattori Foy, Nord
Johtaja Galiègue, Caisse de Crédit Mutuel, Solesmes
Pormestari Gournay, Caestre
Euroopan parlamentin jäsen Armelle Guinebertière
Pormestari Hervé, Rennes
Puheenjohtaja Humez, Comité départemental de lutte contre la mucoviscidose du Pas-de-Calais
Puheenjohtaja Ingelaere, Flandr’action
Varapormestari Juppé, Bordeaux
Puheenjohtaja Lapalu, Association Animation et Gestion d’Organismes Privés
Kansanedustaja Lazaro, Nord
Departementin valtuuston puheenjohtaja Lebreton, Côtes d’Armor
Pormestari Ledieu, Cateau-Cambrésis
Hallituksen jäsen Leleu, Crédit Mutuel Nord
Puheenjohtaja Maille, Communauté Urbaine de Brest
Aluevaltuuston jäsen Masclet, Nord-Pas-de-Calais
Departementin valtuuston puheenjohtaja Méhaignerie, Ille et Villaine
Aluevaltuuston jäsen Mio, Nord-Pas-de-Calais
Puheenjohtaja Novak, Association pour le Droit à l’Initiative Economique
Aluevaltuuston jäsen Permuy, Nord-Pas-de-Calais
Departementin valtuuston jäsen Albert Rivaux, Pas de Calais
Aluevaltuuston puheenjohtaja de Rohan, Bretagne
Departementin valtuuston jäsen Valla, Ardèche
Pormestari Vanlerenberghe, Arras
Pormestari Villain, Cambrai
Kansanedustaja de Villiers, Vendée.
(59)
Suuri enemmistö kolmansista korosti Crédit Mutuelin alueellisella tasolla merkittävää tehtävää yhteisötalouden ja etenkin voittoa tavoittelemattomien järjestöjen rahoittamisessa. He korostivat myös Crédit Mutuelin asemaa työväenluokan tukemisessa, sillä suuri osa sen asiakaskunnasta kuuluu kyseiseen luokkaan. Useat paikallisen tason valtuutetut korostivat Crédit Mutuelin asemaa uusien yritysten ja työpaikkojen luomisessa sekä alueellisten aloitteiden kehittämisessä yhdessä paikallisyhteisöjen kanssa. Toisten mielestä Crédit Mutuel vastaa hajautetun rakenteensa ansiosta keskitettyjä liikelaitoksia paremmin paikallisiin tarpeisiin ja alueen tasapainoisen kehittämisen tarpeeseen.
5. CRÉDIT MUTUELIN HUOMAUTUKSET
(60)
Crédit Mutuel moittii komissiota asian käsittelyn huomattavasta pitkittymisestä.
(61)
Crédit Mutuel esittää lisäksi, että yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomio ei koskenut pelkästään perustelujen puuttumista, vaan tuomiossa myös kritisoitiin komission päätelmiä. Crédit Mutuelin mukaan komissio ei ottanut kritiikkiä huomioon menettelyn laajentamista koskevassa päätöksessään varsinkaan laskiessaan mahdollisia liian suuria korvauksia. Crédit Mutuel moitti komissiota siitä, että se laski yhteen vuotuiset ylijäämät, mutta ei vähentänyt niistä vuotuisia alijäämiä, vaikka tällainen menetelmä esitetään julkisen palvelun velvoitteesta maksettavana korvauksena myönnettävää valtiontukea koskevissa yhteisön puitteissa (jäljempänä ’vuoden 2005 yhteisön puitteet’) (23).
(62)
Pankin mukaan välityspalkkio täytti kaikki Altmark-tuomiossa esitetyt neljä edellytystä:
a)
Ensimmäisen edellytyksen osalta Crédit Mutuel katsoi saaneensa tehtäväksi kaksi yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvää palvelua: merkittävän konttoriverkoston ylläpito maaseudulla aluesuunnitteluun liittyvistä syistä ja talletusten kerääminen sosiaalista vuokra-asuntotuotantoa varten. Se kiistää konttoriverkoston ylläpitoa maaseudulla koskevan komission päätelmän, jonka mukaan Ranskan säädökset ja asetukset ovat liian epämääräisiä, jotta Crédit Mutuelilla voitaisiin katsoa olevan tällainen tehtävä ja jotta Altmark-tuomiossa esitetty ensimmäinen edellytys täyttyisi. Crédit Mutuelin mukaan komission päätelmä perustuu siihen, että kyseisissä säännöksissä ei säädetä erityisistä Crédit Mutueliin kohdistuvista velvoitteista vaan koko pankkialaa koskevista velvoitteista. Lisäksi Crédit Mutuel katsoo, että komissio pyrkii siirtämään pankille todistustaakan eli pankin olisi osoitettava, että ensimmäinen Altmark-tuomiossa esitetty edellytys täyttyy. Tämä ei kuitenkaan ole kyseisen oikeuskäytännön mukaista.
b)
Toisen edellytyksen osalta Crédit Mutuel korostaa sitä, että välityspalkkio otettiin käyttöön samaan aikaan kuin velvoite keskittää varoja CDC:hen ja että palkkion laskentamenetelmä oli objektiivinen ja läpinäkyvä.
c)
Kolmannen edellytyksen osalta pankki arvioi, että korvaus ei riitä kattamaan talletusten keräämisestä aiheutuvia kustannuksia, sillä CDC:hen keskitettyihin käyttötarkoituksiin liittyvä toiminta oli alijäämäistä vuosina 1991-2005.
d)
Crédit Mutuel katsoo, että myös neljäs edellytys täyttyy. Sen mukaan välityspalkkion määrä vahvistettiin niiden kustannusten pohjalta, joita sille todellisuudessa aiheutui Livret bleun tarjoamisesta. Crédit Mutuel katsoo olevansa Altmark-tuomiossa tarkoitettu hyvin johdettu yritys, koska sen hallintokustannukset ovat pienimpiä alalla. Se myös väittää, että komissio myönsi tämän seikan päätöksessään menettelyn laajentamisesta (24). Crédit Mutuelin mukaan komissio ei ole perustellut riittävästi sitä, miksi se katsoo, että tämä edellytys ei täyty.
(63)
Joka tapauksessa Crédit Mutuel katsoo, että toimenpide soveltuu sisämarkkinoille SEUT-sopimuksen 106 artiklan 2 kohdan nojalla. Crédit Mutuel arvostelee erityisesti menetelmää, jolla liian suuret korvaukset on laskettu ja joka esitetään menettelyn laajentamista koskevassa päätöksessä. Sen mukaan komissio on ensinnäkin syyllistynyt virheisiin Livret bleun tuloslaskelman kokonaistuloksen laskemisessa, sillä se on ottanut pohjaksi konsulttinsa virheelliset laskelmat siitä huolimatta, että komission konsultti ja Crédit Mutuelin konsultti eivät päässeet niistä kaikilta osin yhteisymmärrykseen (25).
(64)
Crédit Mutuel kiistää myös komission soveltaman vuotuisen lähestymistavan (huomioon on otettu vain ylijäämäisiä vuosia koskevat määrät, eikä niistä ole vähennetty alijäämäisiä vuosia koskevia määriä), jonka se katsoo olevan vastoin useita ennakkopäätöksiä, kumottua päätöstä sekä vuoden 2005 yhteisön puitteita (26). Komission olisi sen mielestä noudatettava kokonaisvaltaista lähestymistapaa (eli vähennettävä alijäämäisiä vuosia koskevat määrät ylijäämäisiä vuosia koskevista määristä) toisaalta koko ajanjaksolta 1991-1998 ja toisaalta vuonna 1999 alkavalta jaksolta.
(65)
Lisäksi komissio ei ole ottanut menettelyn laajentamista koskevassa päätöksessään asianmukaisesti huomioon kohtuullista tuottoa. Komission arvio kohtuullisesta tuotosta perustuu lakisääteisestä omasta pääomasta aiheutuviin kustannuksiin, joiden arvioidaan olevan 6 prosenttia, vaikka näissä kustannuksissa on kyse sisäisen laskentatoimen kustannuksesta eikä katteesta. Komission olisi pitänyt ottaa huomioon Arthur Andersenin esittämä omien varojen tuottoaste (27). Lisäksi kohtuullisen tuoton laskemisessa on käytetty jatkuvasti pienenevää perustaa, josta tulee nolla siinä vaiheessa kun kaikki talletukset on keskitetty CDC:hen, sillä kyseisistä talletuksista ei aiheudu minkäänlaisia kustannuksia lakisääteiselle omalle pääomalle. Crédit Mutuel korostaa sitä, että komission käyttämän indikaattorin seurauksena pankilla ei voi olla minkäänlaista normaalia katetta Livret bleu -tileistä. Sen mukaan kaikille pankeille on kuitenkin sallittava tavanomainen voittomarginaali, myös silloin kun on kyse keskitetystä käyttötarkoituksesta, josta ei aiheudu omalle pääomalle minkäänlaisia kustannuksia eli joka ei vaikuta laissa tarkoitettuun vakavaraisuussuhteeseen.
(66)
Crédit Mutuelin mukaan komissio ei myöskään ole ottanut asianmukaisesti huomioon kustannuksia, joita aiheutuu Crédit Mutuelin väittämästä toisesta yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvästä velvoitteesta eli konttoriverkoston ylläpidosta maaseudulla. Velvoitteen tarkoituksena oli kannustaa kansalaisia säästämiseen koko Ranskan alueella turvaamalla mahdollisimman laaja konttoriverkosto.
(67)
Lopuksi Crédit Mutuel kiistää mahdollisen kannustinvaikutuksen. Se muistuttaa komission myöntäneen kumotussa päätöksessään, että kannustinvaikutusta ei virallisesti näytetty toteen, ja katsoo, ettei sen jälkeen ole esitetty uusia todisteita.
(68)
Crédit Mutuel vetoaa menettelyn osalta useisiin unionin oikeuden yleisperiaatteisiin kiistääkseen mahdollisen tuen takaisinperinnän. Se vetoaa erityisesti luottamuksensuojan periaatteeseen ja kohtuullisen käsittelyajan noudattamiseen.
6. RANSKAN HUOMAUTUKSET
(69)
Ranska katsoo, että Altmark-tuomiossa esitetyt edellytykset täyttyvät:
a)
Ensimmäisen edellytyksen osalta se korostaa komission myöntäneen, että Crédit Mutuelille oli asetettu yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvä velvoite kerätä talletuksia sosiaalisen asuntotuotannon rahoittamista varten. Ranska huomauttaa komission ilmoittaneen menettelyn laajentamista koskevassa päätöksessään, että konttoriverkoston ylläpitäminen maaseudulla aluesuunnitteluun liittyvistä syistä voidaan myös katsoa yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyväksi palveluksi (28). Se ei kuitenkaan vastaa menettelyn laajentamista koskevassa komission päätöksessä oleviin väitteisiin, joiden mukaan Altmark-tuomiossa esitetty ensimmäinen edellytys ei täyty, koska Ranskassa ei ole annettu säännöksiä, joissa säädettäisiin riittävän selkeästi julkisen palvelun velvoitteen antamisesta SEUT-sopimuksen 106 artiklan 2 kohdassa tarkoitetulla tavalla (29).
b)
Toisen edellytyksen osalta Ranska arvioi, että korvaukseen sovellettavat parametrit on määritetty etukäteen objektiivisesti ja avoimesti.
c)
Kolmannen edellytyksen osalta se arvioi, että korvauksen (välityspalkkion) määrä ei ylittänyt sitä, mikä oli tarpeen järjestelmästä aiheutuvien kustannusten kattamiseksi, ja viittaa Crédit Mutuelin Livret bleun tuloslaskelmaan vuosilta 1999-2005.
d)
Ranska katsoo myös neljännen edellytyksen täyttyvän, sillä sen mukaan Crédit Mutuelin johto täyttää tehokkuusvaatimukset (30).
(70)
Tuen olemassaolon edellytysten osalta Ranska viittaa väitteisiin, jotka esitettiin ennen vuoden 2002 päätöksen kumoamista:
a)
Toimenpide ei ole peräisin valtion varoista, koska Crédit Mutuelin muista kuin CDC:hen keskitetyistä talletuksista (vapaat käyttötarkoitukset ja yleisen edun mukaiset käyttötarkoitukset) saamat tuotot olivat peräisin yksityisistä lähteistä (sijoittajien tallettamista varoista) eikä niitä asetettu viranomaisten käyttöön.
b)
Toimenpiteellä ei voinut olla vaikutusta jäsenvaltioiden väliseen kauppaan ennen pankki- ja rahoitustoiminnan sisämarkkinoiden toteutumista eli ennen tammikuun 1 päivää 1993. Kyseiset sisämarkkinat perustuivat luottolaitosten liiketoiminnan aloittamiseen ja harjoittamiseen liittyvien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta ja direktiivin 77/780/ETY muuttamisesta 15 päivänä joulukuuta 1989 annettuun neuvoston toiseen direktiiviin 89/646/ETY (jäljempänä ’toinen pankkidirektiivi’) (31). Lisäksi Ranskan viranomaiset katsoivat kyseisestä päivämäärästä lähtien, että koska osuuskuntia koskevia eurooppalaisia sääntöjä ei ollut olemassa ja koska tilanne rajoitti osuuskuntamuotoisten yhtiöiden, kuten Crédit Mutuelin, laajentumista rajojen yli, Crédit Mutuelin konttorit eivät harjoittaneet liiketoimintaa Ranskan rajojen ulkopuolella. Lisäksi Ranskan ulkopuolella asuville henkilöille avattujen Livret bleu -säästötilien osuus oli alle 0,1 prosentti koko talletuskannasta. Ranskan viranomaiset katsoivat myös, että Ranskassa toimivien ulkomaisten pankkilaitosten toiminta kohdistui aivan eri markkinoille kuin Crédit Mutuelin.
c)
CDC:n Crédit Mutuelille Livret bleun keskitetystä talletuskannasta maksama välityspalkkio ei voinut olla tukea, vaan kyseessä oli pelkästään korvaus pankin toteuttamasta palvelusta, jonka hinnaksi vahvistettiin vuonna 1991 tehdyssä sopimuksessa 1,3 prosenttia. Ranskan viranomaiset korostivat Livret bleun korkeita hoitokuluja, sillä useille säästötileille oli talletettu alle 5 000 Ranskan frangia (762 euroa). Ne viittasivat sisäistä laskentatoimea koskeviin laskelmiin, jotka Crédit Mutuel oli laatinut (toimenpiteen käyttöönoton jälkeen), ja totesivat, että korvauksen määrä oli täysin perusteltu. Ne arvioivat, että kaikkea Livret bleun Crédit Mutuelille mahdollisesti tuomaa etua olisi tarkasteltava suhteessa niihin kustannuksiin, joita yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvän tavoitteen toteuttamisesta aiheutuu. Ne huomauttivat komissiolle tältä osin, että säästötilien talletuskanta kohdistettiin yhä enemmän yleisen edun mukaisiin käyttötarkoituksiin: CDC:hen keskitettyjen talletusten osuus Livret bleun koko talletuskannasta oli 50 prosenttia vuosina 1975-1983, ja se nousi 65 prosenttiin vuosina 1983-1991 ja 100 prosenttiin vuonna 1998.
d)
Jos kuitenkin katsotaan, että toimenpide sisälsi valtiontukea, kyse oli joka tapauksessa olemassa olevasta tuesta, sillä Livret bleu -järjestelmä otettiin käyttöön ennen 1 päivänä tammikuuta 1993 toteutettua pankkimarkkinoiden vapauttamista (määräpäivä toisen pankkidirektiivin saattamiselle osaksi kansallista lainsäädäntöä).
(71)
Ranskan viranomaiset esittivät 26 päivänä lokakuuta 2001 lähettämässään kirjeessä perustelut sille, miksi kyse on SEUT-sopimuksen 106 artiklan 3 kohdassa tarkoitetusta sisämarkkinoille soveltuvasta tuesta, jos komissio katsoo toimenpiteen tueksi. Ne väittivät komission syyllistyneen virheisiin Livret bleun tuloslaskelman kokonaistuloksen laskemisessa, koska se ei ollut ottanut pohjaksi Crédit Mutuelin konsultin esittämää menetelmää. (32) Lisäksi ne katsoivat, että komission on otettava huomioon kohtuullinen tuotto, jonka suuruudeksi ne arvioivat […] (33).
(72)
Lisäksi Ranskan viranomaiset moittivat menettelyn laajentamista koskevasta päätöksestä esittämissään huomautuksissa komissiota siitä, että se on käyttänyt epäsymmetristä päättelytapaa eikä ole vähentänyt niitä vuosia koskevia määriä, jolloin korvausta maksettiin liian vähän (1994-1997), niitä vuosia koskevista määristä, jolloin korvauksia maksettiin liikaa (1991, 1992, 1993 ja 1998). Lisäksi ne valittivat sitä, että komissio on ottanut sellaisenaan menettelyn laajentamista koskevan päätöksen liitteeseen 1 konsulttinsa päätelmät niistä kolmesta kohdasta, joista Ranska ja komissio olivat eri mieltä. Ranska täsmensi, että valtio maksoi liian vähän korvausta Livret bleu -järjestelmästä koko ajanjaksolta 1999-2005. Näin ollen välityspalkkion määrä ei ylittänyt sitä, mikä oli tarpeen Livret bleu -säästötilien tarjonnasta aiheutuneiden kustannusten kattamiseksi sellaisina kuin ne esitetään Livret bleun sisäisessä laskentatoimessa, joka laadittiin yhdessä komission kanssa (lukuun ottamatta kahta muutosta (34)). Lisäksi välityspalkkio täyttää jäsenvaltioiden ja julkisten yritysten välisten taloudellisten suhteiden avoimuudesta sekä tiettyjen yritysten taloudellisen toiminnan avoimuudesta 25 päivänä kesäkuuta 1980 annetussa komission direktiivissä 80/723/ETY (35) esitetyt vaatimukset. Ranska on myös esittänyt, että välityspalkkion alentaminen useampaan otteeseen johtui lähinnä sosiaalisen asuntotuotannon rahoittajien tarpeista (36).
(73)
Ranskan viranomaiset esittivät, että järjestelmä mahdollisesti liian suurten korvausten takaisin perimiseksi otettiin käyttöön jo vuonna 1999.
(74)
Ranska on esittänyt myös, että Crédit Mutuel vastasi likviditeettiriskistä kuukauden ajalta ja CDC sitä pidemmältä ajalta. Se ilmoitti, että Livret bleu -säästötileille talletettujen määrien osalta käytettiin solvenssimarginaalin kannalta välttämättömän oman pääoman tarpeen laskennassa riskipainotusta nolla. Ranska ilmoitti, että muiden säästötuotteiden ja muilla kuin Livret bleu -säästötileillä olevien varojen osalta Crédit Mutuelin oman pääoman tarpeen laskemisessa käytetty riskipainotus oli […]-[…] prosenttia vuosina 1999-2005. Ranskan viranomaiset tarkensivat, että koska eurooppalaista solvenssimarginaalia ei kannattanut soveltaa siinä vaiheessa kun koko talletuskanta oli keskitetty CDC:hen vuonna 1999, Crédit Mutuel käytti Livret bleu -säästötileistä saatavaa kohtuullista tuottoa laskiessaan oman pääoman kustannuksina muihin säästötuotteisiin ja muihin varoihin liittyviä oman pääoman kustannuksia, rajoittaen niitä kuitenkin jossain määrin ([…]-[…] prosenttia vuosina 1999-2005). Lisäksi Ranska esitti komission pyynnöstä tarkempia tietoja sen korvauksen suuruudesta, jota maksettiin pakollisen vararahaston muodostamisesta Ranskan keskuspankkiin.
7. ARVIOINTI
7.1. Tuen olemassaolo
(75)
Komissio katsoi menettelyn laajentamista koskevassa päätöksessään, että ainoa valtiontukea mahdollisesti sisältävä toimenpide oli CDC:n Crédit Mutuelille maksama välityspalkkio (37).
(76)
Välityspalkkioon mahdollisesti sisältyvä tuki luotiin 27 päivänä syyskuuta 1991 tehdyllä päätöksellä. Nyt annetussa päätöksessä mahdollista tukea analysoidaan Livret A:n tarjonnan vapautumiseen sekä Livret A:n ja Livret bleun 1 päivänä tammikuuta 2009 toteutuneeseen yhdenmukaistamiseen saakka (38).
7.1.1. Altmark-tuomion edellytykset eivät täyty
(77)
Altmark-tuomiossa (39) todetaan, että julkisen palvelun velvoitteista maksettavat korvaukset eivät ole SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea, jos ne täyttävät neljä kumulatiivista edellytystä.
(78)
Menettelyn laajentamista koskevaan päätökseen esittämissään huomautuksissa Ranskan viranomaiset ja Crédit Mutuel tuovat esiin kaksi yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvää palvelua: merkittävän konttoriverkoston ylläpito maaseudulla aluesuunnitteluun liittyvistä syistä ja talletusten kerääminen sosiaalista vuokra-asuntotuotantoa varten.
(79)
Crédit Mutuelin velvollisuus ylläpitää konttoreita maaseudulla kuitenkin lakkasi jo ennen toimenpiteen käyttöönottoa, sillä pankkikonttorien avaamista ja sulkemista koskeva laki oli kumottu jo vuonna 1987 ja valvontajärjestelmä (jota oli edelleen sovellettu Crédit Mutueliin vuosina 1987-1991) lakkautettiin 1 päivänä heinäkuuta 1991. (40) Ranskan viranomaiset ja Crédit Mutuel eivät myöskään ole kiistäneet menettelyn laajentamista koskevassa päätöksessä esitettyä päätelmää, jonka mukaan vuoden 1991 jälkeen [eli heinäkuun 1 päivän 1991 jälkeen] Ranskassa ei ollut voimassa yhtään lakia tai säädöstä, jonka pohjalta Crédit Mutuelilla olisi ollut EY:n perustamissopimuksen 86 artiklan [nykyinen SEUT-sopimuksen 106 artikla] mukainen, päätöksen 24 kohdan iii alakohdassa tarkoitettu tehtävä [konttoreiden ylläpisto maaseudulla aluesuunnitteluun liittyvistä syistä] (41).
(80)
Sen vuoksi Altmark-tuomion soveltuvuutta on tarkasteltava pelkästään toisen velvoitteen osalta, joka on talletusten kerääminen sosiaalisen asuntotuotannon rahoittamista varten.
(81)
Komissio muistuttaa, että jäsenvaltioille on jätetty laaja harkintavalta yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvien palvelujen määrittelyssä. Se katsoo, että vuoden 1975 lisätalousarviosta annetun lain (42) 9 artiklan ja vuoden 1982 lisätalousarviosta annetun lain (43) 24 artiklan soveltamista koskevissa säännöksissä ja erityisesti 27 päivänä syyskuuta 1991 tehdyssä päätöksessä annetaan selvästi Crédit Mutuelille tehtäväksi (sellaisena kuin se on määritelty rakennus- ja asuinalan lain R323-10 ja R 331-14 §:ssä) kerätä varoja siirrettäväksi CDC:hen, jotta tämä voi rahoittaa sosiaalista asuntotuotantoa. Komissio katsoo, että määritellessään tämän yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvän palvelutehtävän Ranska ei ole syyllistynyt selkeään arviointivirheeseen.
(82)
Altmark-tuomiossa mainitun neljännen edellytyksen mukaan ”silloin, kun julkisen palvelun velvoitteiden täyttämisestä vastaavaa yritystä ei tietyssä konkreettisessa tapauksessa valita sellaisessa julkisia hankintoja koskevassa menettelyssä, jossa on mahdollista valita se ehdokas, joka kykenee tuottamaan kyseiset palvelut julkisyhteisön kannalta vähäisimmin kustannuksin, tarvittavan korvauksen taso on määritettävä tarkastelemalla sellaisia kustannuksia, joita hyvin johdetulle ja asetettujen julkisen palvelun velvoitteiden täyttämisen kannalta […] varustetulle keskivertoyritykselle aiheutuisi kyseisten velvoitteiden täyttämisestä, kun otetaan huomioon toiminnasta saadut tulot ja kyseisten velvoitteiden täyttämisestä saatava kohtuullinen tuotto” (44).
(83)
Komissio arvioi, että neljäs edellytys ei täyty, kun on kyse talletusten keräämisestä ja keskittämisestä CDC:hen sosiaalisen asuntotuotannon rahoittamista varten. On huomattava, että valtio ei ollut antanut tätä tehtävää parhaalle ehdokkaalle julkisia hankintoja koskevassa menettelyssä, vaan se neuvotteli suoraan Crédit Mutuelin kanssa. Välityspalkkion suuruutta ei määritetty niiden kustannusten perusteella, joita hyvin johdetulle keskivertoyritykselle aiheutuu yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvän palvelun toteuttamisesta. Itse asiassa 1,3 prosentin välityspalkkio ei voinut perustua niihin kustannuksiin, joita Crédit Mutuelille todellisuudessa aiheutui yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvän palvelun toteuttamisesta, sillä syyskuussa 1991 ei vielä ollut olemassa erillistä Livret bleun kirjanpitoa, jonka avulla olisi voitu jäljittää nimenomaan kyseisiin säästötileihin liittyvät kustannukset pankin kirjanpidossa. Livret bleun erillinen kirjanpito otettiin käyttöön vasta useita vuosia myöhemmin, ja se laadittiin takautuvasti ajalta ennen vuotta 1991. Mikään ei siis viittaa siihen, että välityspalkkion suuruus olisi määräytynyt yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvän tehtävän suorittamisesta hyvin johdetulle keskivertoyritykselle aiheutuvien kustannusten perusteella. Ranskan viranomaisten mukaan Crédit Mutuel on yleisesti ottaen hyvin johdettu yritys. Ne eivät varsinaisesti kuitenkaan perustele tätä väitettä, vaan viittaavat lähinnä menettelyn laajentamista koskevan päätöksen johdanto-osan 13 kappaleeseen, jossa komissio mainitsee Crédit Mutuelin taloudellisen tuloksen vuonna 2004 (taseen loppusumma, nettotulos, kustannus-tuottosuhde, omat varat ja vakavaraisuusaste). Jos jäsenvaltio on määritellyt korvauksen suuruuden analysoimalla hyvin johdetun keskivertoyrityksen kustannuksia, sen pitäisi kyetä osoittamaan tämä helposti komissiolle sekä esittelemään käytetty menetelmä. Ranska ei kuitenkaan ole tehnyt näin tässä tapauksessa. Myös se seikka, että heti kun Livret A- ja Livret bleu -säästötilien tarjoaminen vapautettiin 1 päivänä tammikuuta 2009, Crédit Mutuelin välityspalkkio laski 1,1 prosentista 0,6 prosenttiin, näyttää osoittavan, että palkkio oli suurempi kuin samaa yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvää tehtävää hoitavan, hyvin johdetun keskivertoyrityksen kustannusten perusteella määräytyvä taso.
(84)
Koska Altmark-tuomiossa esitetyt edellytykset ovat kumulatiiviset, riittää, että yksi ehdoista ei täyty, jotta tuomiota ei sovelleta ja tarkasteltavana oleva toimenpide saattaa sisältää valtiontukea. Edellä esitetyn pohjalta voidaan todeta, että tarkasteltavana oleva toimenpide ei siis täytä Altmark-tuomiossa esitettyä neljättä edellytystä. Sen vuoksi Altmark-tuomiota ei sovelleta, ja on tutkittava, onko toimenpiteessä kyse valtiontuesta. (45), (46)
7.1.2. Tuen olemassaoloa koskevat edellytykset täyttyvät
(85)
SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa määrätään, että ”jäsenvaltion myöntämä taikka valtion varoista muodossa tai toisessa myönnetty tuki, joka vääristää tai uhkaa vääristää kilpailua suosimalla jotakin yritystä tai tuotannonalaa, ei sovellu sisämarkkinoille, siltä osin kuin se vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan”.
7.1.2.1. Valtion toiminta ja valtion varat
(86)
CDC maksoi Crédit Mutuelille välityspalkkion vuosittain (47) valtion ja Crédit Mutuelin välisen sopimuksen nojalla, jossa määriteltiin 27 päivänä syyskuuta 1991 tehdyn päätöksen täytäntöönpanoa koskevat yksityiskohtaiset säännöt. Välityspalkkion suuruudesta päättää valtio korvatakseen julkisen palvelun velvoitteesta aiheutuvat kustannukset. Lisäksi CDC on julkinen yritys, jonka toiminta voidaan katsoa valtion toiminnaksi (48). Sen vuoksi edellytys, joka koskee valtion toimintaa ja valtion varoja, täyttyy.
7.1.2.2. Valikoivuus
(87)
Välityspalkkio myönnettiin pelkästään Crédit Mutuelille korvauksena talletusten keräämisestä keskitetysti CDC:hen sosiaalisen asuntotuotannon rahoittamista varten. Talletukset kerättiin Livret bleu -säästötilien kautta, ja Crédit Mutuelilla oli yksinoikeus tarjota kyseistä tiliä. Kyse oli siis valikoivasta toimenpiteestä.
7.1.2.3. Koska Altmark-tuomiossa esitettyjä edellytyksiä ei sovelleta, tutkitaan kilpailua vääristävän edun olemassaolo
(88)
Koska välityspalkkiossa oli kyse valtion varojen siirrosta pelkästään Crédit Mutuelin hyväksi, sillä parannettiin pankin kilpailuasemaa sen kilpailijoihin nähden. Unionin tuomioistuimen oikeuskäytännössä todetaan, että yrityksen kilpailuaseman paraneminen valtiontuen johdosta on yleisesti ottaen todiste siitä, että kilpailu on vääristynyt suhteessa muihin yrityksiin, jotka eivät ole hyötyneet vastaavasta tuesta (49).
7.1.2.4. Vaikutus jäsenvaltioiden väliseen kauppaan
(89)
Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan toimenpide vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan, jos tukea saava yritys toimii alalla, jolla käydään kilpailua ja jolla jäsenvaltiot käyvät keskenään kauppaa (50). Jo vuonna 1979 ulkomaisten pankkien markkinaosuus oli luottotoiminnan alalla 8 prosenttia (4 prosenttia näistä oli sivukonttoreita, joilla ei ole oikeushenkilöllisyyttä, ja 4 prosenttia tytäryhtiöitä, jotka ovat yhtiömuodoltaan ranskalaisia) ja talletustoiminnan alalla 4,5 prosenttia (vastaavasti 2 prosenttia ja 2,5 prosenttia). Muiden eurooppalaisten pankkien kuin ranskalaisten osuus kaikista ulkomaisista pankeista oli 50 prosenttia luottojen alalla ja 70 prosenttia talletusten alalla. Crédit Mutuel on siis joutunut kilpailemaan Ranskassa ulkomaisten pankkiverkostojen kanssa 1970-luvulta lähtien. Lisäksi likvidien säästötalletusten markkinat, joihin myös Livret bleu kuului, oli jo avattu kilpailulle kyseisellä ajanjaksolla. Kyseiset markkinat kattoivat myös CODEVI-säästötilit, LEP-säästötilit, nuorten säästötilit, tavalliset säästötilit sekä CEL-tilit (51).
(90)
Komissio katsoo siis, että tuen olemassaololle asetetut neljä edellytystä täyttyvät.
7.1.2.5. Tukitoimenpiteen sääntöjenvastaisuus
(91)
Tukitoimenpide on sääntöjenvastainen, sillä sitä ei ole ilmoitettu komissiolle SEUT-sopimuksen 108 artiklan 3 kohdan mukaisesti ja se on pantu täytäntöön sen jälkeen kun Euroopan talousyhteisön perustamissopimus tuli voimaan Ranskassa.
(92)
Vastauksena Ranskan viranomaisten väitteeseen, jonka mukaan tuki on katsottava olemassa olevaksi, koska se hyväksyttiin ennen toisen pankkidirektiivin täytäntöönpanolle asetettua määräaikaa eli tammikuun 1 päivää 1993, komissio korostaa sitä, että kyseisellä direktiivillä pyrittiin luomaan sisämarkkinat luottolaitosten alalle sijoittautumisvapauden ja vapaan palvelujen tarjoamisen osalta. Se ei tarkoita sitä, että kyseisiä markkinoita ei olisi avattu kilpailulle ennen välityspalkkion käyttöönottoa, vaan yksinkertaisesti sitä, että pankkisektorilla oli edelleen eräitä vapaan sijoittautumisoikeuden ja palveluiden vapaan tarjonnan esteitä. Toukokuun 10 päivänä 2007 tehdystä päätöksestä ilmenee, että Livret bleu oli osa likvidien säästötalletusten markkinoita, mikä tarkoittaa, että kyseinen toiminta oli jo avointa kilpailulle. Se ei millään tavoin tue Ranskan viranomaisten väitettä, jonka mukaan kyseistä toimintaa ei ollut avattu kilpailulle ennen vuotta 1993. Päinvastoin päätöksessä viitataan kypsiin markkinoihin (52).
7.2. Tuen soveltuvuus sisämarkkinoille
(93)
Koska tarkasteltavana oleva toimenpide sisältää valtiontukea, komission on arvioitava toimenpiteen soveltuvuutta sisämarkkinoille.
(94)
SEUT-sopimuksen 106 artiklan 2 kohdassa todetaan seuraavaa: ”Yrityksiin, jotka tuottavat yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyviä palveluja, […] sovelletaan tämän sopimuksen määräyksiä ja varsinkin kilpailusääntöjä siltä osin kuin ne eivät oikeudellisesti tai tosiasiallisesti estä yrityksiä hoitamasta niille uskottuja erityistehtäviä. Kaupan kehitykseen ei saa vaikuttaa tavalla, joka olisi ristiriidassa unionin etujen kanssa”.
(95)
Euroopan unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön, komission käytännön ja vuoden 2005 yhteisön puitteiden mukaisesti SEUT-sopimuksen 106 artiklan 2 kohta tarkoittaa sitä, että yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvää palvelua tuottavalle yritykselle myönnetty valtiontuki voidaan katsoa sisämarkkinoille soveltuvaksi, jos tukitoimenpide täyttää seuraavat edellytykset:
a)
palvelu voidaan katsoa yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyväksi palveluksi;
b)
valtio on antanut yritykselle vastuun yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvän palvelun tuottamisesta yhdellä tai useammalla virallisella asiakirjalla;
c)
välttämättömyyden periaatetta ja suhteellisuusperiaatetta on noudatettu;
d)
toimenpide ei vaikuta kaupan kehitykseen tavalla, joka olisi ristiriidassa unionin etujen kanssa.
(96)
Edellä a ja b kohdassa esitetyt edellytykset täyttyvät johdanto-osan 81 kappaleessa kuvatuista syistä.
(97)
Edellytyksen d osalta komissiolla ei ole käytettävissään tietoja, joiden mukaan toimenpide olisi vaikuttanut yhteisön sisäiseen kauppaan siinä määrin, että tuki ei täyttäisi tätä edellytystä. Erityisesti 10 päivänä toukokuuta 2007 tehdyssä päätöksessä vaadittiin lakkauttamaan yksinoikeus Livret bleu -säästötilien tarjoamiseen, sillä kyseisten tilien tarjoamiseen liittyvät erioikeudet rajoittivat palvelujen vapaata tarjontaa yhteisön sisällä (53). Sen sijaan välityspalkkion ei voida katsoa vaikuttaneen kaupan kehitykseen tavalla, joka olisi ristiriidassa unionin etujen kanssa, ellei se ollut liian suuri suhteessa Crédit Mutuelille osoitettuun yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvään tehtävään.
(98)
Komissio tarkastelee sen vuoksi jäljempänä, onko välttämättömyyden periaatetta ja suhteellisuusperiaatetta noudatettu eli onko korvauksena maksetun välityspalkkion määrä ylittänyt sen, mikä on tarpeen julkisen palvelun velvoitteista aiheutuvien kustannusten korvaamiseksi, kun otetaan huomioon tähän liittyvät tulot ja kyseisen velvoitteen täyttämisestä saatava kohtuullinen tuotto (54).
(99)
Tarkistaessaan, onko korvausta mahdollisesti maksettu liikaa (ks. 7.2.5 kohta), komissio noudattaa 27 päivänä syyskuuta 1991 (ks. 7.2.1 kohta) alkavan ja 31 päivänä joulukuuta 2005 päättyvän ajanjakson osalta kokonaisvaltaista lähestymistapaa (ks. 7.2.2 kohta). Se ottaa huomioon kaikki Livret bleu -järjestelmään liittyvät edut ilman mahdollista kannustinvaikutusta, jonka suuruutta ei ole voitu määrittää (ks. 7.2.3 kohta). Lisäksi otetaan huomioon kohtuullinen tuotto (ks. 7.2.4 kohta), myös CDC:hen keskitettyjen talletusten osalta.
7.2.1. Tarkasteltavana olevan ajanjakson alku: 27 päivä syyskuuta 1991
(100)
Menettelyn laajentamista koskevassa päätöksessä laskettiin Livret bleun nettotulokset, jotta voitiin arvioida mahdollisten liian suurten korvausten olemassaoloa, ja laskennassa otettiin huomioon tulokset koko vuoden 1991 osalta (55). Toisin sanoen vapaista käyttötarkoituksista ja yleisen edun mukaisista käyttötarkoituksista saadut nettotulot otettiin huomioon 1 päivästä tammikuuta 1991.
(101)
Kuten johdanto-osan 75 ja 76 kappaleessa todettiin, ainoa toimenpide tässä asiassa on välityspalkkio, jota koskeva periaate otettiin käyttöön 27 päivänä syyskuuta 1991, samalla kun Crédit Mutuelille annettiin tehtäväksi keskittää talletukset CDC:hen sosiaalisen asuntotuotannon rahoittamista varten. Ennen tätä päivämäärää välityspalkkiota tai talletusten keskittämistä CDC:hen ei ollut olemassa. Sen vuoksi komission on arvioitava tuen oikeasuhtaisuutta kyseisestä päivämäärästä lähtien.
(102)
Yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvän palvelun toteuttamiseen liittyviä kustannuksia ja tuloja ei siis ole voinut kertyä ajalta ennen syyskuun 27 päivää 1991. Toisin sanoen tuella rahoitetun yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvän palvelun toteutuksesta aiheutuvat kulut ja siitä saatavat tulot voidaan ottaa huomioon vasta kyseisen tukitoimenpiteen (välityspalkkion) luomisesta lähtien. Komissio katsoo sen vuoksi, että sen tekemä päätös menettelyn laajentamisesta oli epäjohdonmukainen, sillä tukitoimenpide rajoitettiin pelkästään 27 päivänä syyskuuta 1991 luotuun välityspalkkioon, mutta Livret bleu -säästötileistä saadut nettotulot otettiin huomioon 1 päivän tammikuuta 1991 ja 27 päivän syyskuuta 1991 väliseltä ajanjaksolta.
(103)
Koska Crédit Mutuel voi kuitenkin toimittaa yleisen edun mukaisten käyttötarkoitusten ja vapaiden käyttötarkoitusten osalta nettotulokset vain vuosikohtaisesti, komissio katsoo, että vuoden 1991 osalta olisi otettava huomioon pelkästään syyskuun 27 päivän ja joulukuun 31 päivän välistä ajanjaksoa koskevat nettotulokset. Tämä tehdään suhteuttamalla koko vuoden 1991 nettotulokset edellä mainitun ajanjakson sisältämien päivien lukumäärään eli 96/365. Sen sijaan CDC:hen keskitettyjen talletusten osalta voidaan nettotulokset ottaa huomion koko vuodelta 1991, sillä kuten johdanto-osan 101 kappaleessa todettiin, keskittäminen aloitettiin vasta syyskuun 27 päivänä 1991, joten mikään osuus näistä tuloksista ei koske tammikuun 1 päivän 1991 ja syyskuun 27 päivän 1991 välistä ajanjaksoa.
7.2.2. Kokonaisvaltainen lähestymistapa vuoden 2005 loppuun ja vuotuinen lähestymistapa siitä lähtien
(104)
Komissio ehdotti menettelyn laajentamista koskevassa päätöksessään, että mahdollisten liian suurten korvausten olemassaoloa voitaisiin arvioida vuotuisen lähestymistavan avulla. Tämä lähestymistapa perustuu vuoden 2005 yhteisön puitteisiin, ja se poikkeaa komission aiemmin soveltamasta käytännöstä. Kun komission piti arvioida liian suurten korvausten olemassaoloa ennen vuoden 2005 yhteisön puitteiden voimaantuloa, se sovelsi lähestymistapaa, jota voitaisiin kuvailla kokonaisvaltaiseksi. Sen mukaan niitä vuosia koskevat määrät, jolloin korvauksia maksettiin liian vähän, voitiin vähentää rajoituksetta niitä vuosia koskevista määristä, jolloin korvauksia maksettiin liikaa (56).
(105)
Vuoden 2005 yhteisön puitteiden 26 kohdan mukaan komissio soveltaa puitteiden määräyksiä ilmoittamattomiin tukiin, jos tuki on myönnetty sen jälkeen, kun puitteet julkaistiin Euroopan unionin virallisessa lehdessä, ja muissa tapauksissa sovelletaan tuen myöntämishetkellä voimassa olleita määräyksiä ja säännöksiä. Tarkasteltavana oleva tuki myönnetään vuosittain (57), eikä sitä ole ilmoitettu. Vuoden 2005 yhteisön puitteet julkaistiin Euroopan unionin virallisessa lehdessä29 päivänä marraskuuta 2005. Sen vuoksi tukeen sovelletaan vuotta 2006 edeltävältä ajalta tuen myöntämishetkellä voimassa olleita sääntöjä ja tammikuun 1 päivän 2006 ja tukitoimenpiteen päättymisen eli joulukuun 31 päivän 2008 väliseltä ajalta vuoden 2005 yhteisön puitteita.
(106)
Vuoden 2005 yhteisön puitteissa suositellaan vuotuista lähestymistapaa siltä osin kuin mahdolliset liian suuret korvaukset on laskettava vuosittain eikä vuoden aikana liikaa maksetun korvauksen määrää voida siirtää seuraavalle vuodelle, paitsi jos kyseinen määrä on enintään 10 prosenttia korvauksen vuotuisesta kokonaismäärästä (58).
(107)
Sen vuoksi komissio sovelsi ennen vuoden 2005 yhteisön puitteiden antamista kokonaisvaltaista lähestymistapaa arvioidessaan, oliko yritys saanut liikaa korvausta julkisen palvelun tehtävän toteuttamisesta (ks. johdanto-osan 104 kappale) (59).
(108)
Kokonaisvaltaisessa lähestymistavassa kunkin vuoden nettotulokset, jotka kumuloituvat vuosi vuodelta, diskontataan käyttäen Ranskaan 1 päivänä tammikuuta kunakin vuonna sovellettavaa viitekorkoa (60).
7.2.3. Huomioon otetut edut
(109)
Vuoden 2005 yhteisön puitteiden 17 kohdan ensimmäisessä virkkeessä todetaan seuraavaa: ”Tuloina on otettava huomioon vähintään kaikki yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvistä palveluista saatavat tulot”. Varmistettaessa, ettei korvausta ole maksettu liikaa, on siis otettava huomioon yleisen edun mukaisten käyttötarkoitusten ja vapaiden käyttötarkoitusten nettotulos kyseisellä ajanjaksolla. Komissio katsoo itse asiassa, että näitä tuloksia ovat ne tulot, joita Crédit Mutuel sai Ranskalta 27 päivästä syyskuuta 1991 lähtien ja jotka perustuivat siihen, että pankki toteutti yleishyödyllistä palvelua eli sosiaalisen asuntotuotannon rahoittamista CDC:n kautta. Nämä käyttötarkoitukset perustuvat kuitenkin sisäisessä laskentatoimessa erityisiin varoihin eli talletuksiin, jotka on kerätty Livret bleun tarjonnan kautta. Markkinoiden kilpailuoloissa (ilman erityisoikeutta tarjota verottomia säästötuotteita) Crédit Mutuel ei ehkä olisi pystynyt keräämään näitä varoja samoilla kustannuksilla, ja näin ollen nämä käyttötarkoitukset ja niitä vastaavat varat on otettava huomioon Livret bleu -järjestelmän kokonaislaskelmissa. Lisäksi Ranska on itse vahvistanut, että näiden käyttötarkoitusten, Livret bleun ja sosiaalisen asuntotuotannon rahoittamista koskevan tehtävän välillä oli yhteys, kun se kohdensi näitä käyttötarkoituksia koskevat talletukset CDC:hen vuodesta 1991 lähtien (61). Toisin sanoen antaessaan 27 päivänä syyskuuta 1991 Crédit Mutuelin toteutettavaksi yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvän palvelun kerätä CDC:hen keskitettäviä talletuksia, jotka oli tarkoitettu sosiaalisen asuntotuotannon rahoittamiseen, Ranska vahvisti, että Livret bleun tarjoaminen oli Crédit Mutuelin tehtävä. Näille säästötileille talletettujen varojen käytöstä aiheutuva tuotto on siis katsottava kyseisestä päivästä lähtien tuloiksi, jotka on ohjattu Crédit Mutuelille korvauksena yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvän palvelun tuottamisesta.
(110)
Kantelija ja muut viranomaiset tai elimet (kilpailuneuvosto, parlamentin jäsenet lausunnoissaan sekä tutkimuslaitokset (62)) katsovat, että yksinoikeus tarjota Livret bleu -säästötilejä aiheutti kannustinvaikutuksen, sillä sen ansiosta Crédit Mutuel saattoi kerätä uskollisen asiakaskunnan, jolle se myi myös muita pankkituotteita. Komissio ei menettelyn laajentamista koskevassa päätöksessään sulkenut pois sitä mahdollisuutta, että Livret bleu on kannustinvaikutuksen ansiosta voinut tuottaa epäsuoria tuloja (63), mutta se muistutti, että toistaiseksi tällaisia tuloja ei ole kyetty kvantifioimaan (64).
(111)
Komissio toteaa tämän asian tutkinnan kannalta, että vaikka kannustinvaikutuksen olemassaoloa ei voida sulkea pois, se ei voi keräämiensä tietojen pohjalta määrittää mahdollisen kannustinvaikutuksen arvoa riittävän pitävästi.
(112)
Kantelijoiden esittämissä asiakirjoissa oletetaan, että kannustinvaikutus on olemassa, mutta niissä ei todisteta tätä muodollisesti eikä myöskään kyetä arvioimaan tarkkaan kyseisen vaikutuksen taloudellista merkitystä.
(113)
Glais’n konsulttitoimiston tutkimuksista (ks. johdanto-osan 52 ja 53 kappale) komissio huomauttaa, että Crédit Mutuel voi perustellusti väittää, että näissä tilastoanalyyseissa ei esitetä pitäviä todisteita määrällisesti arvioitavissa olevasta kannustinvaikutuksesta.
(114)
Kantelijoiden huomautuksissa on esitetty kolme subjektiivista arviota. Ensiksi koska muut pankit ilmoittivat voivansa tarjota Livret bleu -säästötiliä yhden prosentin palkkiota vastaan, kantelijat ehdottivat kannustinvaikutuksen suuruudeksi Crédit Mutuelin saaman provision ja kyseisen palkkion erotusta eli 0,3 prosenttia, mikä vastaa noin 300:aa miljoonaa Ranskan frangia vuodessa. Mikään ei kuitenkaan todista, että Crédit Mutuelin kilpailijat olisivat pystyneet hoitamaan tehtävää kyseisellä ajanjaksolla ja samoilla ehdoilla 1 prosentin korvausta vastaan. Lisäksi ensimmäinen väite ei osoita todeksi kannustinvaikutusta, vaan näyttää jälleen viittaavan siihen, että Crédit Mutuel olisi saanut liikaa korvauksia, mikä ei kuitenkaan pidä paikkaansa, kuten myöhemmin esitetään. Mikään ei osoita todeksi sitä, että kannustinvaikutus vastaisi välityspalkkion ja sen pienimmän hypoteettisen palkkion välistä erotusta, jota Crédit Mutuelin kilpailijat ehdottivat vastineeksi Livret bleu -säästötilien tarjoamisesta.
(115)
Kantelijoiden ehdottaman toisen menetelmän mukaan kannustinvaikutusta voitaisiin mitata Crédit Mutuelin markkinaosuuksien kasvun perusteella. Tällaista arviointimenetelmää ei voida kuitenkaan hyväksyä, sillä se perustuu olettamukselle, että markkinaosuuksien kasvu johtuu kokonaisuudessaan Livret bleu -tileistä, eikä tälle olettamukselle ole objektiivisia perusteluja.
(116)
Kolmas arvio tarjonnan yksinoikeudesta perustuu Livret bleun verottomuudesta aiheutuvaan verotulojen menetykseen. Jos Crédit Mutuel olisi halunnut tarjota verollisen säästötilin, jolla olisi ollut säästäjien verotusasemasta riippumatta sama nettotuotto kuin Livret bleu -tilillä, sille olisi aiheutunut säästäjien (mahdollisesti) maksamaa nimellistä veroa vastaavat vaihtoehtokustannukset. Kantelijoiden mukaan vuosina 1991-1997 kertyneen noin 4,5 miljardin Ranskan frangin veroedun on katsottava tuoneen Crédit Mutuelille yhtä suuret välilliset edut. Tätä päättelytapaa ei kuitenkaan voida soveltaa, sillä Crédit Mutuel tuskin olisi tarjonnut Livret bleu -säästötilejä samoilla ehdoilla, jos se olisi joutunut maksamaan kokonaisuudessaan kustannukset verovapaudesta, joka lisäksi hyödyttää suoraan osakkaita.
(117)
Nämä mahdolliset edut on vaikea osoittaa todeksi, ja niiden arvoa on hankala määrittää. Livret bleun tarjonnasta saatava suora taloudellinen etu voidaan laskea suoraan Livret bleun tilinpidosta. Muiden tuotteiden tai palvelujen myynnistä Livret bleun kautta sitoutetuille asiakkaille saatu taloudellinen etu voitaisiin sitä vastoin havaita muiden tuotteiden sisäisessä laskentatoimessa, jos voitaisiin erottaa toisistaan se, mikä on myyty Livret bleun kautta sitoutetuille tai houkutelluille Crédit Mutuelin asiakkaille, siitä, mikä on myyty Crédit Mutuelin asiakkaiksi muista syistä tulleille henkilöille. Tämä ei kuitenkaan ole mahdollista. Näin ollen komission konsultti ei voinut arvioida mahdollista kannustinvaikutusta käyttämällä kirjanpitomenetelmää, jolla arvioidaan kaikkia Livret bleu -järjestelmästä saatuja suoria taloudellisia etuja.
(118)
Komission konsultin monimutkaisemmat kannustinvaikutuksen arviointiyritykset eivät johtaneet tuloksiin. Sen vuoksi komissio katsoo, että se ei voi ottaa huomioon kannustinvaikutuksesta mahdollisesti aiheutuvaa etua laskiessaan, onko korvauksia maksettu liikaa.
7.2.4. Kohtuullisen tuoton laskeminen
(119)
Kun tutkitaan, onko yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvää palvelua hoitavalle yritykselle mahdollisesti maksettu liikaa korvausta, on otettava huomioon kohtuullinen tuotto (65). Vuoden 2005 yhteisön puitteissa tarkennetaan, että ”kohtuullisella tuotolla olisi katsottava tarkoitettavan omalle pääomalle saatavaa tuottoa, jossa otetaan huomioon riski […] yritykselle tai vastaavasti tämän riskin puuttuminen. Tämä tuotto ei yleensä saa ylittää kulloisellakin alalla viime vuosina saatua keskimääräistä tuottoa” (66).
(120)
Komissio katsoi menettelyn laajentamista koskevassa päätöksessään (67), että yleisen edun mukaisiin käyttötarkoituksiin ja vapaisiin käyttötarkoituksiin oli syytä soveltaa kohtuullista tuottoa, joka oli näiden käyttötarkoitusten osalta keskimäärin 6 prosenttia omista varoista. Tämä prosenttiosuus, joka vaihtelee vuosittain ja on keskimäärin 6 prosenttia, vastaa Crédit Mutuelin alun perin esittämää kannattavuusastetta: Crédit Mutuel oli laskenut oman pääoman kustannuksiksi tosiasiassa jaettujen osinkojen määrän kyseisenä vuonna. Tässä päätöksessä komissio pitää mahdollisena soveltaa kohtuullisen tuoton laskemisessa mahdollisia liian suuria korvauksia koskevan tarkistuksen yhteydessä menettelyn laajentamista koskevassa päätöksessä noudatettua lähestymistapaa, jota on kuvattu 7.2.5 kohdassa, sekä vapaiden käyttötarkoitusten että yleisen edun mukaisten käyttötarkoitusten osalta.
(121)
Komissio arvioi menettelyn laajentamista koskevassa päätöksessään (68) kuitenkin, ettei kohtuullista tuottoa tarvitse soveltaa CDC:hen keskitettyihin talletuksiin siltä osin kuin niihin ei liity minkäänlaisia oman pääoman kustannuksia vakavaraisuuden valvontaa koskevien säännösten nojalla, sillä Crédit Mutuel ei ollut sijoittanut näitä varoja, vaan pelkästään siirtänyt ne CDC:hen. Vakavaraisuuden kannalta katsottuna CDC:hen keskitettyihin talletuksiin liittyvän luottoriskin katsotaan vastaavan valtiolle (Ranskan tasavallalle) aiheutuvaa riskiä eli riskipainotusta nolla, joka ei siis edellyttänyt omia varoja.
(122)
Jos CDC:hen keskitetystä talletuskannasta ei katsota aiheutuvan lainkaan kohtuullista tuottoa, yhteenlaskettu kohtuullinen tuotto (toisaalta yleisen edun mukaisiin käyttötarkoituksiin ja vapaisiin käyttötarkoituksiin liittyvä kohtuullinen tuotto ja toisaalta CDC:hen keskitettyjä talletuksia koskeva kohtuullinen tuotto) pieneni vuodesta 1991 vuoteen 1999 ja poistui kokonaan vuodesta 2000 alkaen, koska kaikki talletukset keskitettiin CDC:hen vuonna 1999 (69).
(123)
Ranskan viranomaiset vahvistivat 1 päivänä syyskuuta 2006 lähettämässään kirjeessä, jossa ne esittivät huomautuksensa menettelyn laajentamista koskevaan päätökseen, että CDC:hen keskitettyihin varoihin ei kuulunut lakisääteisiä omia varoja. Ranskan viranomaiset kuitenkin tarkensivat, että koska eurooppalaista solvenssimarginaalia ei kannattanut soveltaa siinä vaiheessa kun koko talletuskanta oli keskitetty CDC:hen vuonna 1999, Crédit Mutuel ehdottaa ottavansa Livret bleu -säästötileistä aiheutuvan kohtuullisen tuoton laskennassa huomioon oman pääoman kustannuksina muihin säästötuotteisiin ja muihin varoihin liittyvät omat pääoman kustannukset. Komissio ei pidä tällaista lähestymistapaa tyydyttävänä, sillä se johtaa siihen, että CDC:hen keskitettyihin varoihin sovelletaan keinotekoisesti lakisääteistä vähimmäispääomavaatimusta, joka riippuu Crédit Mutuelin muiden varojen keskimääräisestä pääomavaatimuksesta, vaikka kyseiset varat ovat täysin riippumattomia Livret bleu -säästötileistä.
(124)
Jos lakisääteistä omaa pääomaa ei edellytetä, se merkitsee sitä, ettei asiaan liity luottotappioriskiä. Tämä pitää paikkansa CDC:hen keskitettyjen talletusten kohdalla. Talletusten keräämiseen CDC:n puolesta ei myöskään liity likviditeettiriskiä (lukuun ottamatta alle yhden kuukauden riskiä) eikä maturiteettitransformaatiota, sillä CDC:hen siirretty määrä muuttuu kuukausittain talletusten kehityksestä riippuen ja CDC:n maksama korko siirretään välittömästi tallettajille. Sen vuoksi on varmaa, että tästä yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvästä palvelusta aiheutuu Crédit Mutuelille hyvin pieni riski. Sen sijaan on olemassa eräitä muuntyyppisiä riskejä, kuten operatiivinen riski, taloudellinen riski (riski siitä, että korvauksen määrä ei kata aiheutuneita kustannuksia), oikeudellinen riski sekä maineeseen liittyvä riski. Lisäksi eräät muut pankkitoiminnot, kuten yhdistettyjen rahastojen tarjoaminen, varallisuuden hoito tai rahoitustuotteiden (esim. osakkeiden ja obligaatioiden) myynti, eivät myöskään edellytä lakisääteisiä omia varoja, mutta ne voivat silti olla yhtä tuottoisia. Lakisääteisten omien varojen tarpeen (laskettu vakavaraisuussääntöjen pohjalta, joiden tarkoituksena ei ole erityisesti arvioida toiminnan kannattavuutta) ja toiminnasta odotetun tuoton välillä ei siis ole suoraa yhteyttä.
(125)
Vaikka komissio tässä tapauksessa sallii Crédit Mutuelille kohtuullisen tuoton CDC:hen keskitetyistä talletuksista, se toteaa, että riittävän tuottotason määrittely edellyttää monimutkaista taloudellista arviointia. Itse asiassa Livret bleu on epätyypillinen pankkituote, joka muistuttaa osin säästötuotetta ja osin käyttötiliä. Lisäksi Livret bleu -tileille kerätyt talletukset keskitetään julkiseen viranomaiseen. Ei siis ole olemassa siihen suoraan verrattavia tuotteita, joiden pohjalta voitaisiin päätellä vastaavasta toiminnasta saatava kohtuullinen tuotto.
(126)
Koska ei ole olemassa Livret bleu -säästötiliä riittävästi muistuttavaa tuotetta, komissio katsoo, että se voi tässä tapauksessa käyttää kahta indikaattoria, joiden pohjalta on mahdollista arvioida, voidaanko tiettyä tuottoa pitää kohtuullisena CDC:hen keskitettyjen talletusten osalta. Nämä kaksi indikaattoria ovat seuraavat:
a)
Ranskan pankkialan voittomarginaali eli tulos ennen veroja jaettuna liikevaihdolla (tässä tapauksessa pankkien liikevaihtoa kuvaa niiden liikevoitto). Jos käytetään Ranskan pankkialaa koskevia lukuja kyseiseltä ajanjaksolta (syyskuun 27 päivästä 1991 vuoden 2008 loppuun), saadaan voittomarginaaliksi keskimäärin 23 prosenttia vuodessa;
b)
Ranskan pankkialan tuottoaste eli tulos ennen veroja jaettuna varojen määrällä. Vuotuinen tuottoaste koko tarkasteltavana olevalla ajanjaksolla oli keskimäärin 45 peruspistettä (0,45 %).
(127)
Seuraavassa taulukossa (70) esitetään Ranskan pankkisektorin voittomarginaali ja tuottoaste ajanjaksolla 1993-2008 (ajalta ennen vuotta 1993 ei ole käytettävissä tietoja):
1993
1994
1995
1996
1997
1998
1999
2000
2001
2002
2003
2004
2005
2006
2007
2008 (72)
Tulos ennen veroja (71)
15,2
2,7
25,0
41,0
67,5
14,4
19,8
22,5
24,6
23,5
23,4
29,6
31,3
46,2
34,3
-4,4
Liikevoitto (71)
362,4
335,4
345,6
356,1
375,3
60,8
64,6
70,5
74,9
77,0
80,6
83,5
89,5
104,1
98,0
79,1
Voittomarginaali
4,2 %
0,8 %
7,2 %
11,5 %
18 %
23,7 %
30,6 %
31,9 %
32,8 %
30,6 %
29,0 %
35,5 %
35,0 %
44,4 %
35,1 %
-5,6 %
Keskimäär. Voittomarginaali
22,8 %
Varat (71)
Ei tiedossa
16 333
17 216
18 291
19 894
3 052
3 394
3 452
3 783
3 793
3 960
4 390
5 275
6 041
7 061
7 699
Tuottoaste
Ei tiedossa
0,02 %
0,15 %
0,22 %
0,34 %
0,47 %
0,58 %
0,65 %
0,65 %
0,62 %
0,59 %
0,68 %
0,59 %
0,77 %
0,49 %
-0,05 %
Keskim. tuottoaste
0,45 %
(128)
Laskiessaan Crédit Mutuelin voittomarginaalia ja tuottoastetta CDC:hen keskitettyjen talletusten keräämisen osalta komissio on käyttänyt seuraavia arvoja:
a)
voittomarginaalin nimittäjänä tuloja, jotka saatiin talletusten keräämisestä keskitetysti CDC:hen, eli välityspalkkion vuotuista määrää;
b)
tuottoasteen nimittäjänä CDC:hen siirrettyjä talletuksia;
c)
osoittajan osalta, jolla tarkoitetaan tulosta ennen veroja, komissio arvioi, että jos kohtuullisena tuottona talletusten keskittämisestä CDC:hen pidetään 4,2 prosentin marginaalia eli tuotto ennen veroja on 4,2 prosenttia CDC:ltä saadusta välityspalkkiosta, Crédit Mutuelille ei ole maksettu liikaa korvauksia (ks. taulukko johdanto-osan 132 kappaleessa).
(129)
Toisen indikaattorin (tuottoasteen) osalta komissio huomauttaa, että jos 5 peruspisteen tuottoastetta pidetään kohtuullisena tuottona CDC:hen keskitettyjen talletusten keräämisestä eli jos tulos ennen veroja on 0,05 prosenttia kaikista CDC:hen siirretyistä talletuksista, Crédit Mutuel ei ole saanut liikaa korvausta Livret bleu -järjestelmän hallinnoinnista kyseisellä ajanjaksolla.
(130)
Vuoden 2005 yhteisön puitteiden mukaan kohtuullinen tuotto ei saa ylittää kyseisen sektorin keskimääräistä tuottoa samalla ajanjaksolla. 4,2 prosentin voittomarginaali on alle viidesosa pankkialan keskimääräisestä voittomarginaalista (22,8 %). Kuten johdanto-osan 124 kappaleessa on todettu, talletusten keräämiseen keskitetysti CDC:hen ei juuri liity riskejä, joten se ei myöskään ole erityisen tuottoisaa. Sen vuoksi komissio katsoo, että 4,2 prosentin voittomarginaali ei selvästikään ole liian suuri, vaan sitä voidaan pitää tässä tapauksessa kohtuullisena tuottona.
(131)
Lisäksi komissio arvioi, että viiden peruspisteen tuotto CDC:hen keskitetyille talletuksille on kohtuullinen verrattuna Ranskan pankkisektorin keskimääräiseen 45 peruspisteen tuottoasteeseen kyseisellä ajanjaksolla. Lisäksi se on matala ja varovainen arvio tuotolle, joka ei selvästikään ole kohtuuton tässä tapauksessa. Lisäksi tämä matala tuottotaso vastaa asianmukaisesti riskiä, joka Crédit Mutuelille aiheutui talletusten keräämisestä CDC:hen. Kuten johdanto-osan 124 kappaleessa todettiin, riski oli vähäinen.
7.2.5. Sen varmistaminen, ettei korvauksia maksettu liikaa
(132)
Komissio on edellä esitettyjen havaintojen pohjalta tarkastanut alla olevassa taulukossa kuvatulla tavalla, ettei Crédit Mutuelille maksettu liikaa korvausta. Se sovelsi 7.2.1-7.2.4 kohdassa kuvattua menettelyä (73):
(miljoonaa euroa)
KORVAUS
LIIAN PIENI TAI LIIAN SUURI KORVAUS
Vuosi
(vuotuinen)
välityspalkkio
Kokonaisvaltainen lähestymistapa (74)
(vuoden 2005 loppuun
Vuotuinen lähestymistapa (75)
(vuodesta 2006)
1991 (27.9.1991-31.12.1991)
1,5
43,8
Ei sovelleta
(kokonaisvaltaista lähestymistapaa sovellettiin vuoteen 2005, ks. 7.2.2 kohta)
1992
9,1
125,1
1993
16,8
184,0
1994
36,6
127,3
1995
59,5
114,5
1996
74,7
107,8
1997
82,3
88,4
1998
118,9
92,0
1999
188,9
98,3
2000
188,2
106,3
2001
181,9
91,3
2002
187,8
76,3
2003
197,7
61,2
2004
204,4
45,7
2005
196,7
15,0
2006
(…)
-39,1
2007
(…)
-24,3
2008
(…)
-6,1
(133)
Taulukosta voidaan nähdä, että vuoden 2005 lopussa liikaa maksettujen korvausten määrä (15 miljoonaa euroa) oli vähemmän kuin 10 prosenttia vuoden 2005 korvausten kokonaismäärästä (196,7 miljoonaa euroa). Vuoden 2005 yhteisön puitteiden 21 kohdan nojalla kyseinen määrä voidaan siirtää seuraavalle vuodelle. Lopputulos on, että vuoden 2008 lopussa korvauksia oli maksettu koko ajanjaksolta 6,1 miljoonaa euroa liian vähän.
(134)
Komissio toteaa lopuksi, että Crédit Mutuelille ei maksettu välityspalkkion avulla liian suurta korvausta yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvästä palvelusta, joka sille oli annettu tehtäväksi syyskuun 27 päivästä 1991 vuoden 2008 loppuun.
8. PÄÄTELMÄT
(135)
Komissio toteaa, että Ranskan tasavalta on toteuttanut kyseisen toimenpiteen sääntöjenvastaisesti ja rikkonut siten SEUT-sopimuksen 108 artiklan 3 kohtaa. Tuen voidaan kuitenkin katsoa soveltuvan sisämarkkinoille SEUT-sopimuksen 106 artiklan 2 kohdan nojalla, sillä valtion maksama korvaus ei ylittänyt sitä, mikä oli tarpeen julkisen palvelun velvoitteen toteuttamisesta aiheutuvien kustannusten kattamiseksi, ottaen huomioon siihen liittyvät tulot ja kyseisen velvoitteen täyttämisestä saatava kohtuullinen tuotto,
ON HYVÄKSYNYT TÄMÄN PÄÄTÖKSEN:
1 artikla
Valtiontuki, jonka Ranskan tasavalta on toteuttanut Crédit Mutuelin hyväksi Crédit Mutuelin yleisen edun mukaisista käyttötarkoituksista 27 päivänä syyskuuta 1991 tehdyllä päätöksellä, soveltuu sisämarkkinoille.
2 artikla
Tämä päätös on osoitettu Ranskan tasavallalle.
Tehty Brysselissä 24 päivänä toukokuuta 2011.