ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 13. července 2011
o režimu státních podpor C 3/09 (ex NN 41 A-B/03), který uplatňuje Portugalsko na sběr, přepravu, zpracování a neškodné odstranění jatečního odpadu
(oznámeno pod číslem K(2011) 4888)
(Pouze portugalské znění je závazné)
(2011/677/EU)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 108 odst. 2 první pododstavec této smlouvy,
vzhledem k těmto důvodům:
I. POSTUP
(1)
Na základě stížnosti zaslala Komise dne 15. listopadu 2002 portugalským orgánům žádost o informace ohledně zavedení parafiskálního poplatku podle legislativního nařízení č. 197/2002 ze dne 25. září 2002 (1) (dále jen „legislativní nařízení z roku 2002“) za účelem financování sběru, přepravy, zpracování a neškodného odstranění vedlejších produktů z porážky přežvýkavců a drůbeže. Portugalské orgány odpověděly dopisem ze dne 20. ledna 2003.
(2)
Dotyčný mechanizmus byl zapsán do registru neoznámených podpor pod čísly NN 41 A-B/03, protože z poskytnutých informací vyplývá, že začal být prováděn bez předchozího souhlasu Komise.
(3)
Dopisy ze dne 16. a 30. dubna 2003 si útvary Komise o předmětném režimu vyžádaly od portugalských orgánů nové informace. Portugalské orgány měly na odpověď lhůtu čtyř týdnů.
(4)
Dopisy ze dne 5. května a 6. června 2003, které byly zaevidovány dne 5. května a 10. června 2003, požádalo Stálé zastoupení Portugalské republiky při Evropské unii jménem portugalských orgánů o prodloužení lhůty na poskytnutí všech požadovaných informací vzhledem k době nutné k jejich shromáždění.
(5)
Dopisem ze dne 25. července 2003 souhlasily útvary Komise s prodloužením lhůty o čtyři týdny.
(6)
Jelikož útvary Komise nedostaly ve čtyřtýdenní lhůtě stanovené ve výše uvedeném dopisu žádnou odpověď, zaslaly portugalským orgánům upomínku dopisem ze dne 19. prosince 2003, v němž uvedly, že v případě, že zmíněné orgány nebudou reagovat, vyhrazují si možnost navrhnout Komisi zaslání příkazu k poskytnutí informací podle čl. 10 odst. 3 nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES (2) (jenž se stal článkem 108 SFEU).
(7)
Dopisem ze dne 5. února 2004, který byl zaevidován ve stejný den, sdělilo Stálé zastoupení Portugalské republiky při Evropské unii Komisi odpověď portugalských orgánů na dopisy útvarů Komise ze dne 16. a 30. dubna 2003.
(8)
Dopisem ze dne 11. listopadu 2004 si útvary Komise o předmětném režimu vyžádaly od portugalských orgánů nové informace. Portugalské orgány měly na odpověď lhůtu čtyř týdnů.
(9)
Dopisem ze dne 30. prosince 2004, který byl zaevidován dne 5. ledna 2005, požádalo Stálé zastoupení Portugalské republiky při Evropské unii jménem portugalských orgánů o prodloužení lhůty na poskytnutí všech požadovaných informací vzhledem k době nutné k jejich shromáždění.
(10)
Dopisem ze dne 17. ledna 2005 souhlasily útvary Komise podruhé s požadovaným prodloužením lhůty.
(11)
Jelikož útvary Komise neobdržely na své otázky ve stanovené nové lhůtě žádnou odpověď, zaslaly portugalským orgánům dopisem ze dne 12. dubna 2005 novou upomínku a opět je upozornily na skutečnost, že v případě nedodržení stanovené čtyřtýdenní lhůty na zaslání odpovědi si vyhrazují možnost navrhnout Komisi zaslání příkazu k poskytnutí informací na základě čl. 10 odst. 3 nařízení (ES) č. 659/1999.
(12)
Výše uvedená lhůta na odpověď uplynula v květnu 2005. Jelikož Komise do uplynutí výše zmíněné lhůty neobdržela žádnou odpověď, nařídila rozhodnutím ze dne 21. února 2006 (3) Portugalsku, aby jí sdělilo veškeré informace, o které požádala, s tím, že pokud neobdrží od portugalských orgánů odpověď, vyhrazuje si právo zahájit řízení podle čl. 108 odst. 2 SFEU (viz odstavec 80 příkazu k poskytnutí informací).
(13)
Jelikož Komisi nebyla poskytnuta žádná z požadovaných informací, rozhodla se dne 28. ledna 2009 zahájit řízení podle čl. 108 odst. 2 SFEU. Rozhodnutí bylo zveřejněno v Úředním věstníku Evropské unie (4). Komise vyzvala ostatní členské státy a zúčastněné třetí strany k podání připomínek k dotčeným podporám.
(14)
Jelikož Komise neobdržela ve stanovené lhůtě od Portugalska žádné komentáře, zaslala mu dopisem ze dne 18. března 2009 upomínku. Portugalsko zaslalo Komisi své komentáře dne 14. dubna 2009 a poskytlo také kopii legislativních nařízení č. 393-B/98 a 244/2003. Další komentáře přišly dne 15. června 2009 od společnosti ETSA (Empresa de Transformação de Subprodutos Animais, SA).
(15)
Dne 1. července 2009 předala Komise Portugalsku komentáře společnosti ETSA. Portugalsko v tomto ohledu nezaslalo Komisi žádné připomínky.
(16)
Na základě komentářů předložených společností ETSA požádaly útvary Komise dopisem ze dne 19. února 2010 portugalské orgány o další upřesnění. Portugalské orgány odpověděly dopisem ze dne 27. dubna 2010.
(17)
Dopisem ze dne 1. února 2011 požádaly útvary Komise portugalské orgány o upřesnění a reakci na otázky, jež útvary Komise položily již v předchozí době a na něž portugalské orgány neodpověděly vyčerpávajícím způsobem.
(18)
Dopisem ze dne 24. února 2011 požádaly portugalské orgány o prodloužení stanovené lhůty na odpověď o 30 dnů.
(19)
Dopisem ze dne 28. února 2011 souhlasily útvary Komise s prodloužením lhůty na odpověď o 30 dnů. Portugalské orgány odpověděly na otázky položené útvary Komise dopisem ze dne 1. dubna 2011.
(20)
Dopisem ze dne 20. června 2011 informovaly útvary Komise portugalské orgány, že Komisi navrhnou přijetí podmíněného kladného rozhodnutí, a vysvětlily uplatněné podmínky.
II. POPIS
(21)
Podle informací portugalských orgánů bylo v Portugalsku v období od 1. ledna do 14. října 1998 zjištěno 66 případů bovinní spongiformní encefalopatie (dále jen „BSE“). V důsledku této rizikové situace pro veřejné zdraví a zdraví zvířat přijala Komise rozhodnutí č. 98/653/ES ze dne 18. listopadu 1998 o určitých naléhavých opatřeních nutných z důvodu výskytu bovinní spongiformní encefalopatie v Portugalsku (5) a nařídila naléhavá opatření nutná z důvodu případů BSE, které se vyskytly v Portugalsku, přičemž zejména zakázala vývoz některých zvířat a vedlejších produktů ze zvířat z portugalského území do jiných členských států.
(22)
Kvůli zmírnění důsledků opatření přijatých v rámci boje proti bovinní spongiformní encefalopatii (BSE) nesl portugalský stát od roku 1999 veškeré náklady spojené se sběrem, zpracováním a neškodným odstraněním vedlejších masných produktů ze savců a drůbeže. Legislativním nařízením č. 393-B/98 ze dne 4. prosince 1998 (6) (dále jen „legislativní nařízení z roku 1998“) portugalský stát skutečně převzal odpovědnost a náklady za sběr, zpracování a neškodné odstranění vedlejších produktů.
(23)
Legislativní nařízení z roku 1998 počítalo ve svém čl. 4 odst. 3 s možností zavést pro jatka určitou daň za účelem financování neškodného odstranění některých materiálů. Podle informací obdržených od portugalských orgánů nebyla tato daň jatkám udělena.
(24)
Portugalské orgány vysvětlily, že na odpovídající zpracování zbytků neměly dostatečná zvláštní zařízení, a že se proto musely obrátit na soukromé poskytovatele služeb, aby zajistili tyto služby, které již svou povahou spadají do rámce odpovědnosti státu.
(25)
Portugalské orgány vysvětlily, že tento úkol veřejného zájmu byl svěřen soukromému sektoru při dodržení ustanovení stanovených legislativním nařízením č. 197/99 ze dne 8. června 1999 (7), který představuje vnitrostátní nástroj provedení směrnice Evropského parlamentu a Rady 97/52/ES ze dne 13. října 1997, kterou se mění směrnice 82/50/EHS, 93/36/EHS a 93/37/EHS, které koordinují postupy při zadávání veřejných zakázek na služby, dodávky a stavební práce (8). Soukromé podniky pověřené provedením dotčených služeb byly vybrány se zřetelem na jejich schopnost a technické možnosti zajistit řádné provedení svěřeného úkolu veřejného zájmu a na naléhavost, se kterou bylo nutno reagovat na nutnost zpracovat tyto produkty účinným, rychlým a bezpečným způsobem. Portugalské orgány předložily příklad smlouvy o poskytování služeb platné v období od 1. září 2004 do 31. prosince 2004.
(26)
Podle informací portugalských orgánů byly parametry sloužící jako základ pro výpočet vyrovnání za služby předem stanoveny společným nařízením č. 96/99 ze dne 25. ledna 1999 (9). Uvedené nařízení bylo pravidelně ověřováno a změněno společným nařízením č. 324/2001 (10) ze dne 6. dubna 2001 a společným nařízením č. 124/2002 ze dne 19. února 2002 (11).
(27)
Rozhodnutím 2000/766/ES (12) zakázala Rada používání vedlejších produktů ze zvířat téměř všech druhů v krmivu pro zvířata a nařídila jejich zničení ve všech členských státech, a to včetně Portugalska.
(28)
Portugalské orgány vysvětlily, že následkem tohoto rozhodnutí se zvýšilo množství zbytků dotčených tímto postupem, a tudíž i náklady spojené s touto činností.
(29)
Rozhodnutím 2001/376/ES (13) rozhodla Komise o zachování platnosti přijatého rozhodnutí 98/653/ES pro Portugalsko.
(30)
Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1774/2002 ze dne 3. října 2002 o hygienických pravidlech pro vedlejší produkty živočišného původu, které nejsou určeny pro lidskou spotřebu (14), stanoví zvláštní pravidla pro sběr, zpracování a neškodné odstranění vedlejších produktů živočišného původu, která platí pro různé kategorie vedlejších produktů.
(31)
Portugalské orgány upřesnily, že se kvůli dodržení svých závazků v těchto souvislostech rozhodly přenést náklady na dotčenou činnost na hospodářské subjekty tohoto odvětví, a to za přísného dodržení zásady „znečišťovatel platí“ a aniž by ztratily ze zřetele starost o ochranu veřejného zdraví, jehož zaručení je zásadní a spadá do jejich odpovědnosti. Přijaly proto režim stanovený legislativním nařízením č. 197/2002 ze dne 25. září 2002.
(32)
Od října 2002, kdy vstoupilo v platnost legislativní nařízení č. 197/2002, jsou náklady na sběr, přepravu, zpracování a neškodné odstranění vedlejších masných produktů ze savců a drůbeže financovány příjmy z parafiskálního poplatku, kterému podléhají jatka, dovozci nevykostěného hovězího a vepřového masa a hospodářské subjekty uvnitř Společenství, tzn. hospodářské subjekty/příjemci nevykostěného hovězího a vepřového masa.
(33)
Dopisem ze dne 20. ledna 2003 portugalské orgány uvedly, že následující hospodářské subjekty jsou od placení poplatku osvobozeny:
-
jatka zajišťující sběr, zpracování a neškodné odstranění všech dotčených vedlejších produktů s výjimkou zvláštních rizikových materiálů (dále jen „ZRM“), a to buď ve vlastních prostorách nebo v bourárnách, přičemž tyto jednotky vytvořily podmínky soběstačnosti v oblasti zpracování svých vlastních vedlejších produktů (viz bod 2 přílohy 2 legislativního nařízení z roku 2002),
-
dovozci vykostěného masa a hospodářské subjekty uvnitř Společenství, protože jejich činnost nevytváří vedlejší produkty podléhající povinnému zpracování podle vnitrostátních právních předpisů a právních předpisů Společenství.
(34)
Pokud jde o přesné určení příjmů z výběru poplatků, portugalské orgány prohlásily, že byly přidělovány výlučně na financování činností spojených se sběrem, přepravou, zpracováním a neškodným odstraněním vedlejších produktů z masa savců a drůbeže, a to včetně ZRM.
(35)
V příloze 1 legislativního nařízení z roku 2002 je níže uvedená výše poplatku stanovena úměrně váze a v závislosti na dotčeném druhu:
(v EUR)
Druh/typ
Skot
Prasata
Ovce/kozy
Drůbež
Ostatní
Poplatek/kg jatečně upraveného těla
0,05
0,04
0,03
0,06
0,06
(36)
Pokud jde o financování sběru, přepravy, zpracování a neškodného odstranění zvláštních rizikových materiálů, stanoví čl. 2 odst. 2 legislativního nařízení č. 197/2002 pevný poplatek ve výši 0,30 EUR/kg/ZRM uplatňovaný pouze a výlučně na jatka.
(37)
Všechny poplatky jsou hrazeny dané veřejné organizaci mechanizmem přenesení daňové povinnosti. Jedná se o Státní zemědělský intervenční a záruční ústav (INGA). Poplatky vybrané od hospodářských subjektů představovaly příjmy INGA a byly mu hrazeny přímo.
(38)
Jak je uvedeno v odstavcích 32 a 33 tohoto rozhodnutí, článek 4 legislativního nařízení z roku 2002 upřesňuje, že jatka mají také možnost se mezi sebou zorganizovat, a to buď tak, že si pro sběr, přepravu, zpracování a neškodné odstranění vedlejších produktů přímo najmou služby třetí strany, nebo tuto činnost budou provádět sama, a to vždy při dodržení platných právních ustanovení a s výjimkou ZRM. V případě, že jatka provádějí sběr, zpracování a neškodné odstranění vedlejších produktů vytvořených ve svých vlastních prostorách, s výjimkou ZRM, stanoví příloha 2 legislativního nařízení z roku 2002 poplatky k uhrazení následovně:
(v EUR)
Druh/typ
Skot
Prasata
Ovce/kozy
Drůbež
Ostatní
Poplatek/kg jatečně upraveného těla
0,03
0,02
0,00
0,00
0,00
(39)
Pokud jatka provádějí sběr, zpracování a neškodné odstranění všech vedlejších produktů vytvořených jak ve svých vlastních prostorách, tak v bourárnách, a to s výjimkou ZRM, jsou od placení tohoto poplatku zcela osvobozena.
(40)
V souladu s článkem 5 legislativního nařízení č. 197/2002 je INGA subjektem příslušným pro kontrolu plateb poplatků, které provádějí jatka, a za tímto účelem vede aktualizované záznamy o množství jatečně upravených těl a jejich hmotnosti. V pravomoci INGA je rovněž kontrola placení dlužných poplatků v případě dovozu a přijetí produktů z Evropské unie, zatímco hospodářským subjektům a příjemcům přísluší vedení aktualizovaných záznamů o provedených operacích.
(41)
Pokud se jatka rozhodnou pro posledně uvedenou možnost, musí předem předložit INGA své projekty k posouzení a podřídit se jakékoliv případné kontrole, o které by rozhodl příslušný orgán.
(42)
Portugalské orgány ujistily, že výše poplatku se omezuje pouze na to, aby zmíněné podniky nesly náklady na tyto činnosti, a že tato služba bude poskytována pouze podnikům vytvářejícím vedlejší produkty, jejichž neškodné odstranění je povinné.
(43)
Pokud jde o soulad mezi příjmy z poplatku a náklady na služby, které financují, portugalské orgány prohlásily, že poplatky stanovené v přílohách I a II legislativního nařízení z roku 2002 a poplatek stanovený v čl. 2 odst. 2 ohledně ZRM byly vypočteny na základě skutečných nákladů na služby, které je nutno poskytovat, a při zohlednění povahy vedlejších produktů vytvořených každým živočišným druhem a skutečnosti, zda jsou tyto vedlejší produkty dotčeny či ne.
(44)
Podle portugalských orgánů toto financování ve všech ohledech představuje vyrovnání poskytované uživateli za dodání veřejné služby veřejného zájmu. Částky hrazené hospodářskými subjekty povinnými k dani jsou přímo úměrné množstvím odpadu skutečně předaným veřejné službě a skutečným nákladům na neškodné odstranění tohoto odpadu. Na podporu těchto tvrzení portugalské orgány dodaly podklady s číselnými údaji za období od roku 1999 do roku 2005, které dokládají náklady na služby, a pro rok 2003 podklad s číselnými údaji, které se týkají příjmů z poplatku za různé druhy vytvořených vedlejších produktů, a to bez rozlišení jak dovezených, tak vnitrostátních.
(45)
Pokud jde o otázku, zda mohou dovezené produkty skutečně využívat systém stejným způsobem jako vnitrostátní produkty, portugalské orgány ujišťují, že poplatky uplatňované v souladu se zásadou „znečišťovatel platí“ na jatka, na dovoz a na obchod uvnitř Společenství s nevykostěným masem odrážejí náklady spojené se zpracováním všech vedlejších produktů vytvářených v řetězci až ke konečnému spotřebiteli.
(46)
Dovoz nevykostěného masa znamená pro portugalské orgány existenci vedlejších produktů, a využívá tedy služby sběru, přepravy, zpracování a neškodného odstranění, což zdůvodňuje uplatňování dotyčných poplatků.
(47)
Portugalské orgány mají za to, že financovaná opatření spadají do veřejného zájmu, neboť se v důsledku krize BSE ukázalo, že odstranění jatečních veterinárních konfiskátů má být úkolem veřejné služby státu z důvodu jeho významu pro ochranu zdraví lidí a zvířat a ochranu životního prostředí.
(48)
Systém vytvořený legislativním nařízením z roku 2002 byl zrušen legislativním nařízením č. 244/2003 ze dne 7. října 2003 (15) (dále jen „legislativní nařízení z roku 2003“), jež vstoupilo v platnost dne 22. října 2003. Toto nařízení vytváří obecný režim a přechodný režim pro vedlejší produkty živočišného původu nevhodné pro lidskou spotřebu.
(49)
Obecný režim stanoví, že jatka, bourárny, inkubační střediska a průmysl výrobků z vajec mají v souladu s nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1774/2002 z vlastního podnětu nebo najmutím třetí strany podporovat sběr, přepravu, skladování, manipulaci, zpracování a neškodné odstranění materiálů kategorií 1, 2 a 3 vytvořených v konkrétní jednotce pomocí provádění plánu předloženého k předchozímu schválení GŘ pro veterinární záležitosti (GŘ V).
(50)
Jatka, bourárny, inkubační střediska a průmysl výrobků z vajec musí vypracovat plán neškodného odstranění nebo využití materiálů kategorie 3, který musí být schválen GŘ pro veterinární záležitosti do 90 dnů ode dne vstupu legislativního nařízení z roku 2003 v platnost nebo ode dne zahájení činnosti. Pokud jde o kategorii 3, zajišťuje podle legislativního nařízení z roku 2002 až do schválení plánů GŘ pro veterinární záležitosti sběr, přepravu, zpracování, dočasné uskladnění a neškodné odstranění vedlejších produktů INGA. Až do schválení plánu pro materiály kategorie 3 musí majitelé jatek, bouráren, inkubačních středisek a podniků vyrábějících výrobky z vajec hradit poplatky stanovené v příloze 1 legislativního nařízení z roku 2002, s výjimkou organizací, pro něž platí alternativní režim stanovený tímto nařízením a jež musí platit poplatky stanovené v příloze 2 legislativního nařízení z roku 2002.
(51)
V rámci přechodného režimu zajišťuje INGA nadále také tyto služby pro materiály kategorií 1 a 2.
(52)
U materiálů kategorií 1 a 2 musí jatka a bourárny předložit plán neškodného odstranění nebo využití do 30 dnů od uplynutí platnosti přechodného režimu v listopadu 2005. Do schválení plánu musí platit 0,35 EUR za 1 kg materiálu kategorie 1 nebo 2. Subjekty povinné k poplatku jsou naopak osvobozeny od jeho placení, jakmile je plán neškodného odstranění nebo využití schválen.
(53)
Jakmile jatka a bourárny předloží GŘ V plán s uvedením činností nutných k odstranění materiálů kategorií 1 a 2, přebírají odpovědnost za náklady spojené s těmito činnostmi a podléhají kontrolám prováděným příslušným orgánem. Podle čl. 3 odst. 4 legislativního nařízení z roku 2003 režim končí dva roky po vstupu v platnost tohoto legislativního nařízení.
(54)
Platnost přechodného režimu legislativního nařízení č. 244/2003 uplynula v listopadu roku 2005. V dopise ze dne 1. dubna 2011 portugalské orgány uvedly, že od ukončení platnosti přechodného režimu legislativního nařízení č. 244/2003 nesou náklady na likvidaci vedlejších produktů jatek a bouráren hospodářské subjekty, a to prostřednictvím zhodnocení zbytků přeměněných na biologická paliva a vývozu mouček.
(55)
Ve svém rozhodnutí o zahájení řízení Komise vyjádřila následující pochyby ohledně existence podpory, a její případné slučitelnosti, ve prospěch podniků poskytujících služby sběru, přepravy, zpracování a neškodného odstranění dotyčných materiálů, jatek a bouráren, dovozců nevykostěného hovězího, vepřového a drůbežího masa, hospodářských subjektů uvnitř Společenství a chovatelů.
(56)
Komise zejména zopakovala otázky položené v prvním příkazu k poskytnutí informací. Pokud jde o podporu ve prospěch podniků poskytujících služby sběru, přepravy, zpracování a neškodného odstranění dotyčných materiálů, vyjádřila Komise pochyby ohledně povahy služby veřejného zájmu, již portugalské orgány chtěly přiřknout dotyčným činnostem, a to zejména s ohledem na rozsudek ve věci Altmark (16). Pokud jde o podporu ve prospěch jatek, bouráren, dovozců nevykostěného hovězího, vepřového a drůbežího masa a hospodářských subjektů odvětví uvnitř Společenství, vyjádřila Komise pochyby ohledně skutečnosti, že příspěvek hrazený odvětvím v podobě poplatku odpovídá skutečným hospodářským nákladům na poskytování služby sběru, a požádala v tomto ohledu o číselné informace. Pokud jde potom o podporu ve prospěch chovatelů, vyjádřila Komise pochyby ohledně zvýhodnění, která by jim zavedený systém mohl poskytovat vzhledem k tomu, že dotčenému poplatku nepodléhali.
(57)
Komise poté předběžně přezkoumala slučitelnost dotyčných opatření s hlavními pokyny platnými od roku 1998 a ve fázi rozhodnutí o zahájení řízení dospěla k závěru, že nemá k dispozici dostatečné informace, aby mohla dospět k závěru o slučitelnosti dotyčných opatření.
III. PŘIPOMÍNKY PŘEDLOŽENÉ PORTUGALSKEM
(58)
Ve svých připomínkách Portugalsko nejprve připomnělo zvláštnost situace, ve které se kvůli BSE portugalský stát během roku 1998 ocitl. Zmínilo zejména rozhodnutí Komise 98/653/ES, které zakázalo vývoz určitých produktů, k nimž patřily masokostní moučky jako takové nebo obsažené v jiných produktech, z portugalského území do ostatních členských států nebo do třetích zemí. V těchto souvislostech Portugalsko zavedlo plán dozoru, kontroly a vymýcení BSE, který byl schválen stálým veterinárním výborem Komise. Dne 18. dubna 2001 rozhodla Komise o zachování embarga ohledně Portugalska. Embargo bylo zrušeno až v roce 2004 nařízením (ES) č. 1993/2004 (17).
(59)
Portugalsko proto zdůrazňuje skutečnost, že v období od roku 1998 do roku 2004 byla všechna opatření přijata s cílem čelit naléhavé situaci, jež představovala ohrožení veřejného zdraví. Portugalské správní orgány se proto snažily umožnit okamžité zavedení opatření až do doby, kdy se hospodářské subjekty dokáží zorganizovat, aby tyto úkoly mohly plnit samy, a to pod kontrolou státu. Portugalsko se domnívá, že ochrana veřejného zdraví představuje právní zájem převyšující všechny ostatní, což zdůvodňuje odchýlení se od pravidel v oblasti státních podpor.
(60)
Podle Portugalska přijetí rozhodnutí 98/653/ES a následná prodloužení jeho platnosti zabránila tomu, aby opatření přijatá portugalským státem na řešení krize BSE vedla k narušení trhu, a překážela tak obchodu mezi členskými státy. Portugalsko uvádí, že nedocházelo k obchodním výměnám, protože existovalo embargo na vývoz výše uvedených produktů, což znamená, že k narušení hospodářské soutěže nemohlo dojít.
(61)
Portugalsko zejména uvádí, že v roce 1998 nebyla poskytnuta žádná podpora, a dokládá to skutečností, že legislativní nařízení č. 393-B/98 vstoupilo v platnost až dne 4. prosince 1998. Odpovědnost za sběr, zpracování a neškodné odstranění vedlejších produktů převzal portugalský stát až v tomto okamžiku, a to výjimečně a přechodně.
(62)
Vstupem v platnost legislativního nařízení z roku 1998 převzal portugalský stát náklady spojené se sběrem, zpracováním a neškodným odstraněním vedlejších produktů, a to až do vstupu v platnost legislativního nařízení č. 197/2002. Portugalsko v tomto ohledu uvádí, že převzetí nákladů na tato opatření portugalským státem je nutno považovat za krátkodobé, protože režim byl následně změněn a byl zaveden poplatek jako prostředek k převedení financování sběru, přepravy, zpracování a neškodného odstranění vedlejších masných produktů ze savců a drůbeže, a to včetně zvláštních rizikových materiálů (ZRM), na odvětví.
(63)
Pokud jde o náklady na zmíněná opatření, Portugalsko uvádí, že parametry, které sloužily jako základ pro výpočet vyrovnání, byly předem stanoveny výnosem zveřejněným v úředním věstníku. Portugalské orgány uvedly tři nařízení (18). Uvedená nařízení stanoví cenu služeb (sběr, přeprava, zpracování a balení do velkých pytlů „big bags“ za kilogram produktu). Byly zohledněny výdaje spojené s těmito činnostmi, které mají jednotky zpracování vedlejších produktů živočišného původu, jež nejsou součástí jatek. Zohledněny byly rovněž běžné výdaje, jako jsou náklady na energie, pohonné hmoty, odměny, pojištění atd. Tyto parametry jsou stejné pro všechny poskytovatele služeb. Portugalské orgány uvedly, že se zisk pohyboval od 30 do 39,5 %, což podle nich představuje vyvážené ziskové rozpětí nebo dokonce nižší, než je průměr při výkonu hospodářských činností. Portugalské orgány přiložily simulace uplatňování parametrů, které vedly ke stanovení cen v nařízeních.
(64)
Portugalský stát se na závěr domnívá, že poskytnuté podpory lze prohlásit za slučitelné při uplatnění odchylky od zásady „znečišťovatel platí“, protože tyto podpory odpovídaly nákladům na poskytnuté služby a protože pokyny platné v oné době (pokyny Společenství týkající se státní podpory na testy TSE, uhynulá zvířata a odpady z jatek (19)) umožňovaly, vzhledem k jejich krátkodobé povaze, podpory až do výše 100 % skutečných nákladů.
(65)
Od října roku 2002 představuje právní základ úhrady nákladů legislativní nařízení z roku 2002. Portugalské orgány se domnívají, že tyto poplatky zohlednily hodnotu odměn za činnosti, které měly provádět jednotky zpracování vedlejších produktů. Ovšem vzhledem ke skutečnosti, že krize nadále pokračovala, se portugalské orgány domnívaly, že zásah státu v úloze prostředníka byl stále oprávněný.
(66)
Při simulacích prováděných v oné době byly zohledněny celkové náklady společností a také přiměřený zisk. Portugalské orgány předložily cvičení provedené na základě výdajů a nákladů za rok 2003, jež podle nich prokazuje vyváženost mezi příjmy a náklady ve spojení s fungováním nově zavedeného právního režimu a kterým se stanoví poplatky za účelem financování služeb.
(67)
Portugalské orgány rovněž prohlásily, že financování služeb sběru, přepravy, zpracování a neškodného odstranění vedlejších masných a drůbežích produktů nepochází z daní vybíraných od jatek a dovozců nevykostěných hovězích a vepřových jatečně upravených těl, půlek a jiných kusů. Upřesnily, že vzhledem k tomu, že ustanovení čl. 2 odst. 1 legislativního nařízení č. 197/2002 je nutno vykládat ve spojení s ustanoveními přílohy 1, jež jsou zde uvedena, má se za prokázané, že financování služeb sběru, přepravy, zpracování a neškodného odstranění masných vedlejších produktů prováděly tři kategorie hospodářských subjektů: zařízení na porážku skotu, prasat, ovcí, koz, drůbeže a jiných zvířat, dovozci hovězích a vepřových jatečně upravených těl, půlek a jiných kusů a hospodářské subjekty uvnitř Společenství věnující se stejným produktům. V příloze 1 byl proto uveden sloupec s částkami požadovanými od zařízení na porážku drůbeže, která nepodporovala sběr, přepravu, zpracování a neškodné odstranění vedlejších produktů vytvářených během porážky drůbeže, a to vzhledem ke skutečnosti, že většina dovážených jatečně upravených drůbežích těl nevytváří vedlejší produkty.
(68)
Portugalské orgány také prohlásily, že rozdíl mezi dvěma poplatky stanovenými v příloze 2 legislativního nařízení č. 197/2002 je oprávněný z důvodu nákladů spojených s vedlejšími produkty vytvářenými v bourárnách.
(69)
Portugalské orgány prohlásily, že se v souladu s legislativními nařízeními č. 197/2002 a č. 244/2003 nepočítaly s žádným přesunutím poplatků na chovatele, ačkoliv náklady na sběr, přepravu, zpracování a neškodné odstranění byly ve skutečnosti přeneseny na celý řetězec obchodování s masem. Portugalské orgány v tomto ohledu předložily dva daňové doklady za služby vystavené dne 22. října 2002 a 28. října 2003, které podle nich prokazují, že jatka přenesla na chovatele náklady na sběr, přepravu, zpracování a neškodné odstranění.
(70)
Portugalské orgány nakonec ujišťují, že podniky poskytující služby nezneužily žádné prostředky ve prospěch případných konkurenčních činností, protože prováděly výlučně činnost sběru, přepravy, zpracování a neškodného odstranění vedlejších produktů živočišného původu.
(71)
Portugalsko rovněž zmiňuje skutečnost, že přechodný režim stanovený legislativním nařízením č. 244/2003 byl ukončen v listopadu roku 2005 a že od té doby podniky vytvářející vedlejší produkty převzaly v plné míře odpovědnost, již za ně dočasně nesl stát. Od listopadu roku 2005 nesou veškeré náklady hospodářské subjekty prostřednictvím zhodnocení odpadu zpracovávaného na biopaliva a vývozu mouček.
(72)
Portugalské orgány se na závěr domnívají, že splnily podmínky platných hlavních pokynů, protože subjekty vytvářející vedlejší produkty začaly postupně hradit v podobě poplatku činnosti vyplývající z neškodného odstraňování vedlejších produktů.
IV. PŘIPOMÍNKY ZÚČASTNĚNÝCH TŘETÍCH STRAN
(73)
Skupina ETSA předložila své připomínky dopisem ze dne 15. června 2009. Skupinu ETSA tvoří společnosti ITS (Indústria Transformadora de Subprodutos Animais, SA) a SEBOL (Comércio e Indústria de Sebo, SA). Tyto společnosti poskytují služby v oblasti sběru, přepravy, zpracování a neškodného odstranění vedlejších produktů živočišného původu spadající v Portugalsku do kategorií 1, 2 a 3 a patří mezi podniky najaté státem na poskytování zmíněných služeb během zvažovaného období. Skupina ETSA je proto považována za adresáta plateb státu a možnou zúčastněnou stranu v řízení C 3/09.
(74)
ETSA úvodem připomíná souvislosti krize BSE, jež donutila portugalský stát k přijetí preventivních opatření (mezi nimiž službu sběru, přepravy, zpracování a neškodného odstranění vedlejších produktů živočišného původu kategorií 1, 2 a 3) s cílem bojovat proti nemoci a snížit riziko nákazy, a tak chránit veřejné zdraví a životní prostředí. Přijetí těchto opatření vyplývá z velké části z právních předpisů Společenství.
(75)
V období 1998-2005 svěřil INGA přímým přidělením služby sběru, přepravy, zpracování a neškodného odstranění odpadu společnostem ITS a SEBOL. Skupina ETSA uvádí, že všechny podniky splňující podmínky pro poskytování požadovaných služeb byly vybrány za stejných podmínek. Až do 10. října 2002 byl INGA podle článku 6 legislativního nařízení č. 393-B/98 pověřen využívat podniků schválených pro tento typ služeb a nesl související náklady. Ukazatele pro výpočet odměny stanovilo společné nařízení č. 96/99 a cena byla stanovena v závislosti na hmotnosti suroviny. V případě změny podmínek poskytování služby ji bylo možno upravit. Cena hrazená společnostem SEBOL a ITS zohledňovala odhadované náklady na poskytování služby, a to zejména hmotnost a objem odpadu, který bylo nutno sebrat a zpracovat, a také zavedení a řízení systému sběru jatečně upravených těl v provozovně, který počítal mimo jiné s rychlým sběrem po sdělení o uhynutí zvířete.
(76)
Skupina ETSA zdůrazňuje, že výše odměny, ačkoliv přidělení služby neproběhlo v rámci veřejné nabídky, pokrývala náklady vzhledem k jejím kombinovaným příjmům a umožňovala jí s obtížemi dosáhnout přiměřeného a oprávněného ziskového rozpětí. ETSA uvádí, že výše odměny se jí přesto vždy zdála v souladu se zásadou účinnosti, protože cena placená INGA se pohybovala v evropském průměru cen za stejné služby, a ceny vyplácené až do roku 2005 byly podle ETSA ve skutečnosti nižší než ceny uplatňované později ve smlouvách o poskytování stejných služeb, jež byly uzavřeny na základě zadávání veřejných zakázek, jež mělo usnadnit určení odměny podle tržních kritérií.
(77)
Počínaje rokem 2005 byly smlouvy na poskytování služeb přidělovány v rámci mezinárodního zadávání veřejných zakázek. Byly vyhlášeny tři výzvy k podávání nabídek: pro skot a koně na celostátní úrovni, ovce a kozy (jih) a ovce a kozy (sever). ITS předložila nabídku prostřednictvím konsorcia, jež se do veřejné soutěže přihlásilo a jemuž byla smlouva přidělena. Pro tři uvedené části byly uzavřeny tři smlouvy o poskytování služeb. Mezi podmínkami ETSA uvádí zejména sběr, přepravu, zpracování a neškodné odstranění odpadu a vedení stálého a aktualizovaného registru a archívů týkajících se těchto činností. Kontroly dodržování podmínek provádí ústav IFAP (Instituto de Financiamento da Agricultura e Pescas).
(78)
ETSA zdůrazňuje, že ceny v uzavřených smlouvách byly určeny předem transparentně a objektivně v závislosti na hmotnosti a druhu dotyčných zvířat. Podle ETSA byly tyto ceny údajně určeny za tržních podmínek a zaručovaly odpovídající krytí nákladů vzniklých plněním povinností veřejné služby, jež jsou stanoveny ve smlouvách o poskytování služeb a v souvisejících právních předpisech.
(79)
Na základě těchto prvků dospívá ETSA k závěru, že nebyla příjemcem žádné protiprávní podpory, ale že všechny prostředky představovaly pouze oprávněnou odměnu za provádění veřejné služby.
V. POSOUZENÍ
1. EXISTENCE PODPORY PODLE ČL. 107 ODST. 1 SFEU
(80)
Podle čl. 107 odst. 1 SFEU podpory poskytované v jakékoli formě státem nebo ze státních prostředků, které narušují nebo mohou narušit hospodářskou soutěž tím, že zvýhodňují určité podniky nebo určitá odvětví výroby, jsou, pokud ovlivňují obchod mezi členskými státy, neslučitelné se společným trhem, nestanoví-li tato smlouva jinak.
(81)
Na odvětví vepřového masa se v souladu s článkem 21 nařízení Rady (EHS) č. 2759/75 o společné organizaci trhů s těmito produkty (20), naposledy pozměněného nařízením (ES) č. 1913/2005 (21), použijí články 107 až 109 SFEU. Na odvětví hovězího masa se tyto články použijí v souladu s článkem 40 nařízení Rady (ES) č. 1254/99 ze dne 17. května 1999 o společné organizaci trhů s těmito produkty (22), naposledy pozměněného nařízením (ES) č. 1152/2007 (23). Před přijetím posledně zmíněného nařízení se tyto články použily na stejné odvětví v souladu s článkem 24 nařízení Rady (EHS) č. 805/68 (24). Na odvětví ovčího a kozího masa se tyto články použijí v souladu s článkem 22 nařízení Rady (ES) č. 2467/98 ze dne 3. listopadu 1998 o společné organizaci trhů s těmito produkty (25), naposledy pozměněného nařízením (ES) č. 1913/2005. Na odvětví ovčího a kozího masa se tyto články použijí v souladu s článkem 19 nařízení Rady (ES) č. 2777/75 ze dne 29 října 1975 o společné organizaci trhů s těmito produkty (26), naposledy pozměněného nařízením (ES) č. 679/2006 (27). Nařízení Rady (ES) č. 1234/2007 ze dne 22. října 2007, kterým se stanoví společná organizace zemědělských trhů a zvláštní ustanovení pro některé zemědělské produkty (tzv. „jednotné nařízení o společné organizaci trhů“) (28), zrušilo tato různá nařízení a v článku 180 stanovilo, že pro výše uvedené produkty se použijí pravidla v oblasti státních podpor.
(82)
Pokud jde o povahu podpory, je nutno ji určit na úrovni všech příjemců služeb sběru, přepravy, zpracování a neškodného odstranění odpadu a na úrovni jejího financování. Komise zjistila následující kategorie možných příjemců využívajících systém zavedený v Portugalsku:
-
podniky poskytující služby sběru, přepravy a neškodného odstranění dotyčného odpadu,
-
jatka a bourárny, dovozci nevykostěného hovězího, vepřového a drůbežího masa a hospodářské subjekty uvnitř Společenství, tzn. hospodářské subjekty/příjemci nevykostěného hovězího a vepřového masa,
-
chovatelé.
(83)
Pokud jde o posouzení případné podpory v čase, Komise ve svém rozhodnutí o zahájení řízení rozlišila pro analýzu případných opatření podpory čtyři období se zřetelem na uplatňování různých příslušných opatření Společenství. Komise vzala na zřetel období od roku 1998 do 31. prosince 1999, což je den před vstupem v platnost hlavních pokynů ke státním podporám v odvětví zemědělství, období od 1. ledna 2000 do 31. prosince 2002, což je den před vstupem v platnost pokynů Společenství týkajících se státní podpory na testy TSE, uhynulá zvířata a odpady z jatek, období od 1. ledna 2003 do 31. prosince 2006, což je den před vstupem v platnost nových pokynů Společenství ke státní podpoře v odvětvích zemědělství a lesnictví na období 2007-2013 (29), a období od 1. ledna 2007 do současnosti.
(84)
Vzhledem k informacím od portugalských orgánů, a to zejména ohledně výše popsaného uplatňování legislativního nařízení z roku 2003 a různých způsobů financování případných podpor, změní Komise do určité míry rozlišení různých období a při posuzování zohlední u každé skupiny možných příjemců následující období:
-
období mezi 9. prosincem 1998 a 9. říjnem 2002, během nějž platilo legislativní nařízení č. 393-B/98,
-
období mezi 10. říjnem 2002 a 21. říjnem 2003, během nějž platilo legislativní nařízení č. 197/2002, s výjimkou přílohy 2, jejíž platnost byla prodloužena v rámci přechodného režimu stanoveného legislativním nařízením č. 244/2003,
-
období mezi 22. říjnem 2003 a listopadem 2005, během nějž platil přechodný režim stanovený legislativním nařízením č. 244/2003.
1.1. EXISTENCE SELEKTIVNÍ VÝHODY
(85)
Podle ustálené judikatury Soudního dvora se za podpory považují zásahy, které mohou v jakékoli formě přímo nebo nepřímo zvýhodňovat podniky nebo které musejí být považovány za hospodářské zvýhodnění, které by podnik-příjemce za obvyklých tržních podmínek nezískal (30). Kromě toho jsou považovány za podpory zásahy, které v různých formách snižují výdaje běžně zatěžující rozpočet podniku a které, aniž by byly dotacemi v přesném slova smyslu, jsou ve skutečnosti stejné povahy a mají stejné dopady (31).
1.1.1 Selektivní výhoda pro podniky poskytující služby
(86)
Komise shledává, že činnost sběru, přepravy, zpracování a neškodného odstranění dotyčného materiálu je hospodářskou činností, protože představuje poskytování služeb za odměnu, a že ji na trhu Společenství mohou provádět četné hospodářské subjekty. Tato zjištění podporují zejména informace poskytnuté ETSA a převzaté v bodech odůvodnění 73 a následujících tohoto rozhodnutí.
(87)
Pokud jde o tuto hospodářskou činnost, portugalské orgány tvrdí, že podniky poskytující dotyčné služby plnily úkol veřejné služby ve veřejném zájmu, který byl oprávněn z důvodů veřejného zdraví a ochrany životního prostředí. Portugalsko v těchto souvislostech zdůraznilo zvláštní situaci vzhledem ke krizi BSE. Portugalsko proto trvá na skutečnosti, že všechna opatření byla přijata s cílem čelit naléhavé situaci, jež představovala ohrožení veřejného zdraví. Portugalská správa se proto snažila umožnit okamžité zavedení opatření až do doby, kdy se hospodářské subjekty dokáží zorganizovat, aby tyto úkoly mohly plnit samy, a to pod kontrolou státu (viz body odůvodnění 21 až 59 tohoto rozhodnutí).
(88)
ETSA se ve svých připomínkách domnívá, že nebyla příjemcem žádné protiprávní podpory, ale že všechny prostředky představovaly pouze oprávněnou odměnu za provádění veřejné služby (viz bod odůvodnění 79 tohoto rozhodnutí).
(89)
Z rozsudku Soudního dvora ve věci Altmark (32) vyplývá, že veřejné dotace poskytované za účelem provádění veřejných služeb nespadají do rámci působnosti článku 107 SFEU, protože je tyto dotace nutno považovat za vyrovnání představující protihodnotu plnění uskutečněných podniky-příjemci za účelem plnění povinností veřejné služby. Soudní dvůr ovšem stanoví, že je nutno, aby byly splněny následující podmínky:
-
zaprvé, podnik-příjemce musí být skutečně pověřen plněním povinností veřejné služby a tyto povinnosti musí být jasně definovány,
-
zadruhé, parametry, na jejichž základě je vyrovnání vypočteno, musejí být předem stanoveny objektivním a transparentním způsobem,
-
zatřetí, vyrovnání nemůže přesahovat meze toho, co je nezbytné k pokrytí všech nebo části nákladů vynaložených k plnění povinností veřejné služby se zohledněním příjmů, které se k nim vztahují, jakož i zisku, který je přiměřený k plnění těchto povinností,
-
začtvrté, není-li výběr podniku, který má být pověřen plněním povinností veřejné služby, v konkrétním případě učiněn v rámci řízení o zadání veřejné zakázky umožňujícího vybrat zájemce schopného poskytovat tyto služby za nejmenších nákladů pro územně správní celek, musí být úroveň nutného vyrovnání určena na základě analýzy nákladů, které by průměrný podnik, správně řízený a přiměřeně vybavený k tomu, aby mohl uspokojit požadavky veřejné služby, vynaložil při plnění těchto povinností se zohledněním příjmů, které se k nim vztahují, jakož i zisku, který je přiměřený k plnění těchto povinností.
(90)
Uplatnění judikatury Altmark na tento konkrétní případ vede Komisi k následujícím úvahám:
a) Skutečná služba obecného hospodářského zájmu ve smyslu čl. 106 odst. 2 SFEU
(91)
Nejprve je nutno přezkoumat, zda se v tomto konkrétním případě jedná o skutečnou službu obecného hospodářského zájmu ve smyslu čl. 106 odst. 2 SFEU.
(92)
Z judikatury Soudního dvora vyplývá, že s výjimkou odvětví, v nichž je tato otázka již předmětem předpisů Společenství, mají členské státy širokou pravomoc při posouzení povahy služeb, jež je možno pokládat za služby obecného hospodářského zájmu. Za těchto okolností je úkolem Komise dbát na to, aby se tento rozsah pro posouzení uplatňoval bez zjevného pochybení, pokud jde o definici služeb obecného hospodářského zájmu.
(93)
Od devadesátých let minulého století byl zjištěn odděleně u lidí a zvířat výskyt celé řady přenosných spongiformních encefalopatií (TSE). Od roku 1996 se nahromadily důkazy o podobnosti mezi původcem BSE (bovinní spongiformní encefalopatie) a novou variantou Creutzfeldtovy-Jakobovy choroby. Komise přijala od roku 1990 řadu opatření za účelem ochrany zdraví lidí a zvířat před rizikem BSE. Zmíněná opatření se zakládají na ochranných ustanoveních směrnic o veterinárních a enviromentálních opatřeních. Rozhodnutí 2000/766/ES přinutilo členské státy k tomu, aby zařídily, že odpady živočišného původu ve smyslu směrnice 90/667/EHS (33) budou sbírány, přepravovány, zpracovávány, uskladňovány nebo likvidovány v souladu s uvedenou směrnicí, rozhodnutím Komise 97/765/ES (34) a rozhodnutím Rady 1999/534/ES (35). V tomto smyslu stanovilo nařízení (ES) č. 1774/2002 veterinární pravidla platná pro vedlejší produkty živočišného původu neurčené k lidské spotřebě a povinnosti členských států dbát na to, aby byla zavedena odpovídající opatření a existovala dostatečná infrastruktura pro sběr, přepravu a likvidaci vedlejších produktů živočišného původu.
(94)
Vzhledem k tomu, že Soudní dvůr uznal, že správa určitých odpadů může být předmětem služby obecného hospodářského zájmu (36), a vzhledem k výše uvedeným zvláštním okolnostem krize BSE, nemá Komise námitek, pokud jde o povahu služby obecného hospodářského zájmu, o níž portugalské orgány prohlašují, že ji chtěly přiřknout této činnosti sběru a pozdějšího zničení jatečně upravených těl a jiného odpadu živočišného původu nevhodného pro spotřebu, a to v období 1999 až 2005, během něhož portugalský stát nesl plnou (1999-2003) nebo částečnou (2003-2005) odpovědnost za tyto činnosti. Jedná se rozhodnutí oprávněné z důvodů veřejného zdraví a ochrany životního prostředí a spadá proto pod pojem obecného hospodářského zájmu ve smyslu čl. 106 odst. 2 SFEU.
b) Plnění závazků veřejné služby
(95)
Rozsudek ve věci Altmark vyžaduje zmocnění v podobě jednoho nebo více úředních úkonů s právně závaznou hodnotou ve vnitrostátních právních předpisech. Pokud jde o první podmínku stanovenou v rozsudku ve věci Altmark, je nutno zaznamenat, že sběr, přeprava, zpracování a neškodné odstranění vedlejších produktů živočišného původu nevhodných k lidské spotřebě byly v Portugalsku zavedeny jako povinné legislativními nařízeními č. 393-B/98 a č. 244/93. Článek 6 legislativního nařízení č. 393-B/98 stanoví, že ústav INGA, jenž je odpovědný za sběr, zpracování a neškodné odstranění vedlejších produktů živočišného původu nevhodných k lidské spotřebě, vybírá podniky pověřené provedením této služby. Společné nařízení č. 95/99 předtím určilo parametry, podle nichž byla vypočítána odměna za veřejnou službu, a stanovilo další povinnosti spojené s poskytováním služby, jako je povinnost podniku sbírat všechny vedlejší produkty na celém vnitrostátním území v souladu s veterinárními a technickými normami stanovenými právními předpisy.
(96)
Portugalské orgány tvrdí, že povinnosti podniků poskytujících služby byly ve smlouvách o poskytování služeb jasně vymezeny. Jako příklad předložily Komisi jednu smlouvu o poskytování služeb z roku 2003, jež byla uzavřena v souladu s legislativním nařízením č. 393-B/98.
(97)
Komise zaznamenává, že ve smlouvě o poskytování služeb předložené Komisi portugalskými orgány byly povinnosti podniku poskytujícího služby jasně vymezeny. Vzhledem k ustanovením legislativního nařízení č. 393-B/98 a společného nařízení a ke smlouvě o poskytování služeb předané jako příklad, dospívá Komise k závěru, že je splněna první podmínka rozsudku ve věci Altmark.
c) Parametry stanovené předem transparentním a objektivním způsobem
(98)
Pokud jde o druhou podmínku, Komise se na základě informací, které má k dispozici, domnívá, že parametry, na jejichž základě je vypočítáno vyrovnání, byly stanoveny předem objektivním a transparentním způsobem. Společná nařízení předložená portugalskými orgány tak stanoví metodu výpočtu a způsobilé náklady (viz bod odůvodnění 26 tohoto rozhodnutí). Tyto údaje byly pravidelně ověřovány za předchozí účetní závěrky. Od roku 2005 se používaly postupy zadávání veřejných zakázek. Vzhledem k informacím, které má k dispozici, se Komise domnívá, že druhá podmínka rozsudku ve věci Altmark byla splněna.
d) Nutné vyrovnání na pokrytí nákladů služby
(99)
Pokud jde o třetí podmínku, portugalské orgány a třetí strana prohlásily, že vyrovnání nepřesahuje částku nezbytnou pro pokrytí všech nebo části nákladů vzniklých při plnění závazků veřejné služby při zohlednění příjmů, které se k nim vztahují, jakož i přiměřeného zisku z plnění těchto závazků.
(100)
Komise několikrát, a to zejména při zahájení řízení přezkumu, po portugalských orgánech žádala, aby jí poskytly podrobné informace o metodě výpočtu skutečných hospodářských nákladů na poskytování služeb. Portugalské orgány předložily podklady s uvedením nákladů, jež měli poskytovatelé služeb za každý rok v období 1999-2005, a porovnaly je s částkami vyplacenými INGA poskytovatelům služeb za provedení služeb. Tyto dokumenty prokazují, že vyrovnání vyplacené INGA podnikům poskytujícím služby nepřekročilo částku nezbytnou pro pokrytí všech nebo části nákladů vzniklých při plnění služby. Předložené dokumenty prokazují, že vyrovnání rovněž zohlednilo zisk, který se pohyboval podle daného roku mezi 30 a 39,5 % (viz bod odůvodnění 62 tohoto rozhodnutí).
(101)
Portugalské orgány ujistily, že prostředky nebylo možno zneužít pro případné konkurenční činnosti, kterým by se podniky mohly věnovat (křížové dotace), protože vybraní poskytovatelé služeb se žádné jiné činnosti nevěnovali.
(102)
Vzhledem k informacím poskytnutým portugalskými orgány Komise ovšem zaznamenává, že nemůže dojít k závěru, že zohledněný zisk byl ve smyslu rozsudku ve věci Altmark „přiměřený“.
(103)
ETSA ve svých připomínkách tvrdila, že odměna za poskytovanou službu odrážela přiměřeným způsobem vzniklé náklady při ponechání ziskového rozpětí, jež nemělo za následek žádné zvláštní zvýhodnění, a že v období před rokem 2005 odpovídala míra odměny za provádění veřejné služby evropskému průměru a byla nižší než míra odměny stanovená ve smlouvě o poskytování veřejných služeb přidělené v nabídkovém řízení.
(104)
V tomto ohledu musí Komise poznamenat, že ani portugalské orgány, ani třetí strana nepředložily podklady dokládající tato tvrzení.
(105)
Komise proto nemůže dojít k závěru, že třetí podmínka stanovená v rozsudku ve věci Altmark je v tomto konkrétním případě splněna.
e) Odhad nákladů průměrného podniku
(106)
Vzhledem ke skutečnosti, že před rokem 2005 nebyly podniky poskytující služby vybírány v rámci zadávání veřejných zakázek, judikatura Altmark vyžaduje, aby bylo provedeno srovnávací posouzení s náklady průměrného podniku. Portugalské orgány nepředložily údaje prokazující, že posouzení nákladů bylo provedeno na základě posouzení nákladů průměrného podniku.
(107)
Komise je proto nucena dojít k závěru, že v tomto konkrétním případě nejsou čtyři kritéria judikatury Altmark splněna a že nelze vyloučit možnost zvýhodnění podniků poskytujících služby v období mezi vstupem v platnost legislativního nařízení č. 393-B/98 a rokem 2005, kdy skončilo uplatňování přechodného režimu zavedeného legislativním nařízením č. 244/2003.
(108)
Platby z veřejných prostředků se provádějí určitým podnikům, tzn. podnikům pověřeným poskytováním služby. Dotyčné opatření lze tak považovat za specifické.
(109)
Komise proto dochází k závěru, že nelze vyloučit selektivní zvýhodnění poskytovatelů služby v období mezi rokem 1998 a rokem 2005, kdy skončilo uplatňování přechodného režimu zavedeného legislativním opatřením č. 244/2003.
1.1.2 Selektivní výhoda pro jatka a bourárny, dovozce nevykostěného hovězího, vepřového a drůbežího masa a hospodářské subjekty uvnitř Společenství, tzn. hospodářské subjekty/příjemce nevykostěného hovězího a vepřového masa.
(110)
Soudní dvůr ve věci GEMO (37) rozhodl, že skutečnost, že činnost sběru a odstranění uhynulých zvířat a jatečního odpadu, jíž využívala jatka a chovatelé, je vykonávána soukromými podniky, nebrání tomu, aby byla případně označena za státní podporu, protože původcem režimu uvedené činnosti jsou orgány veřejné moci.
(111)
V tomto případě jsou původci režimu činnosti a jeho financování zavedeného legislativními nařízeními č. 393-B/98, č. 197/2002 a č. 244/2003 portugalské orgány. V této fázi Komise z toho vyvozuje závěr, že tyto režimy jsou proto přičitatelné státu.
(112)
Soudní dvůr ve věci GEMO upřesnil, že je nutno považovat finanční náklady vyplývající z odstraňování uhynulých zvířat a jatečního odpadu za náklady, které jsou součástí hospodářské činnosti chovatelů a jatek (38). Soudní dvůr proto dospěl k závěru, že je čl. 107 odst. 1 SFEU nutno vykládat v tom smyslu, že se režim, který zajišťuje chovatelům a jatkám bezplatný sběr a odvoz uhynulých zvířat a jatečního odpadu, musí označit za státní podporu ve prospěch zemědělců a jatek.
(113)
V tomto konkrétním případě lze soudit, že odstraňování uhynulých zvířat a jatečního odpadu vyvolává náklady, které jsou součástí činnosti, nejen pro jatka a bourárny, ale také pro dovozce nevykostěného hovězího, vepřového a drůbežího masa a pro hospodářské subjekty/příjemce nevykostěného hovězího a vepřového masa. Komise se domnívá, že popsané financování nákladů na sběr, zpracování a neškodné odstranění vedlejších produktů z masa savců a drůbeže pomocí rozpočtových dotací státu před vstupem v platnost legislativního nařízení č. 197/2002 vedlo k osvobození uživatelů této služby od nákladů, které jsou součástí jejich činnosti.
(114)
Komise dochází k závěru, že v období před zavedením parafiskálního poplatku existovalo zvýhodnění.
(115)
Pokud jde o období po vstupu v platnost legislativního nařízení č. 197/2002 a legislativního nařízení č. 244/2003, zajišťoval financování výše uvedených činností parafiskální poplatek zavedený legislativním nařízením č. 197/2002 a pozměněný legislativním nařízením č. 244/2003. Podle režimu legislativního nařízení č. 197/2002 byla od placení poplatku osvobozena jatka, která zajišťují ve svých vlastních prostorách nebo v bourárnách sběr, přepravu, zpracování a neškodné odstranění všech dotyčných vedlejších produktů s výjimkou ZRM, protože v oblasti zpracování vlastních vedlejších produktů vytvořila podmínky soběstačnosti (viz odstavec 2 přílohy 2 výše uvedeného legislativního nařízení), jakož i dovozci nevykostěného masa a hospodářské subjekty uvnitř Společenství, jež s ním obchodují, protože nevytvářejí vedlejší produkty podléhající povinnému zpracování podle právních předpisů Společenství a vnitrostátních právních předpisů. Legislativní nařízení č. 244/2003 stanoví osvobození výše uvedených subjektů za podmínky schválení plánu neškodného odstranění nebo využití podle zvláštních podmínek požadovaných pro různé kategorie materiálů.
(116)
Pro posouzení, zda existuje zvýhodnění pro jatka, bourárny, dovozce nevykostěného hovězího, vepřového a drůbežího masa a hospodářské subjekty uvnitř Společenství, tzn. hospodářské subjekty/příjemce nevykostěného hovězího a vepřového masa podléhající poplatku, je nutno ověřit, do jaké míry příspěvek pocházející z poplatku odpovídá skutečných hospodářských nákladům na služby poskytované službou sběru.
(117)
Komise zaznamenává, že portugalské orgány ve svém dopisu ze dne 20. ledna 2003 prohlásily, že poplatky stanovené v přílohách 1 a 2 legislativního nařízení č. 197/2002 a poplatek stanovený čl. 2 odst. 2 pro ZRM byly vypočítány na základě skutečných nákladů služeb, jež měly být poskytovány, při zohlednění povahy vytvářených vedlejších produktů u každého druhu zvířat a skutečnosti, zda se to těchto produktů týká či ne.
(118)
Podle portugalských orgánů toto financování ve všech ohledech představuje vyrovnání poskytované uživateli za dodání veřejné služby veřejného zájmu. Částky hrazené hospodářskými subjekty povinnými k poplatku nejsou údajně v žádném případě paušální, ale jsou přímo úměrné množstvím odpadu skutečně předaným veřejné službě a skutečným nákladům na neškodné odstranění tohoto odpadu.
(119)
Na podporu těchto tvrzení předložily portugalské orgány podklady s číselnými údaji za rok 2003 a se srovnáním skutečných hospodářských nákladů poskytnutých služeb s příspěvky pocházejícími z příslušného poplatku. Pro část roku 2002 zbývající po vstupu v platnost legislativního nařízení č. 197/2002 v říjnu roku 2002 nepředložily portugalské orgány žádné podklady s číselnými údaji o příjmech vyplývajících z vybírání poplatku.
(120)
Pro roky 2004 a 2005 předložily portugalské orgány podklady s číselnými údaji o nákladech na provedené činnosti, ale ne o příjmu z poplatku vybíraného od hospodářských subjektů, které dosud nepředložily ke schválení svůj plán neškodného odstranění a využití, a které tak nadále podléhaly poplatku zavedeného přechodným režimem legislativního nařízení č. 244/2003.
(121)
Pro roky 2002, 2004 a 2005 nemůže Komise na základě dokumentů předložených portugalskými orgány zjistit, že příspěvky subjektů povinných k poplatku jsou přímo úměrné množstvím odpadu skutečně předaného službě sběru a skutečným nákladům na neškodné odstranění tohoto odpadu.
(122)
Komise dochází k závěru, že pro rok 2003 zvýhodnění neexistuje, protože příspěvky od poplatníků byly přímo úměrné nákladům vzniklým obdrženými službami.
(123)
Komise ale nemůže vyloučit zvýhodnění jatek, bouráren, dovozců nevykostěného hovězího, vepřového a drůbežího masa a hospodářských subjektů uvnitř Společenství, tzn. hospodářských subjektů/příjemců nevykostěného hovězího a vepřového masa povinných k poplatku, v období mezi říjnem 2002 a 1. lednem 2003 a v roce 2004 a 2005.
1.1.3 Selektivní výhoda pro chovatele
(124)
V tomto konkrétním případě lze soudit, že odstraňování uhynulých zvířat a jatečního odpadu vyvolává náklady, které jsou součástí činnosti, nejen pro jatka a bourárny, ale také pro chovatele, na které by se v rámci tržních pravidel přenesla přinejmenším část nákladů na uvedené služby. V souladu s výše uvedenou judikaturou GEMO se Komise domnívá, že popsané financování nákladů na sběr, zpracování a neškodné odstranění vedlejších produktů z masa savců a drůbeže pomocí rozpočtových dotací státu před vstupem v platnost legislativního nařízení č. 197/2002 vedlo k osvobození uživatelů této služby od nákladů, které jsou součástí jejich činnosti.
(125)
Komise dochází k závěru, že v období před zavedením parafiskálního poplatku existovalo zvýhodnění.
(126)
Jak je uvedeno výše, je možné, že opatření zavedená portugalskými orgány s cílem zajistit sběr, přepravu, zpracování a neškodné odstranění vedlejších produktů z masa savců a drůbeže mohou osvobozovat chovatele od nákladů, jež by za běžných okolností částečně nesli. Z legislativního nařízení č. 197/2002 a přechodného režimu stanoveného legislativním nařízením č. 244/2003 vyplývá, že chovatelé dotyčnému poplatku nepodléhají. Portugalské orgány uvedly, že náklady na sběr před koncem roku 2005 byly přeneseny na celé odvětví. Komise zjišťuje, že na dvou daňových dokladech předložených portugalskými orgány je skutečně uvedeno přenesení poplatku na základě legislativního nařízení č. 197/2002 a legislativního nařízení č. 244/2003 jedněmi z jatek, a to v říjnu 2002 a říjnu 2003. Předložené dokumenty podporují tvrzení portugalských orgánů, že náklady byly v souladu s tržními pravidly přeneseny na celé odvětví, a tedy i na chovatele. Komise dochází na základě uvedeného k závěru, že chovatelé nesly náklady spojené se svou činností, a nebyly proto příjemci žádného specifického zvýhodnění.
(127)
Komise zjišťuje, že chovatelé byli zvýhodněni pouze v období, jež předcházelo uplatňování poplatku.
(128)
Na základě výše uvedeného dochází Komise k závěru potvrzujícímu existenci zvýhodnění, pokud jde o sběr, přepravu, zpracování a neškodné odstranění vedlejších produktů živočišného původu, ve prospěch jatek, bouráren a dovozců během všech období s výjimkou roku 2003 a ve prospěch chovatelů pouze během období před uplatňováním poplatku.
1.2 VÝHODY FINANCOVANÉ ZE STÁTNÍCH PROSTŘEDKŮ
(129)
Čl. 107 odst. 1 SFEU se týká podpor poskytnutých členskými státy nebo ze státních prostředků. Jinými slovy, dotčené opatření musí být přičitatelné státu a být poskytnuto pomocí státních prostředků.
(130)
V tomto konkrétním případě byly náklady na sběr, zpracování a neškodné odstranění vedlejších produktů z masa savců a drůbeže financovány v období mezi rokem 1999 a říjnem 2002 z přímých příjmů státu a od října 2002 z příjmů z parafiskálního poplatku uplatňovaného na jatka, dovozce nevykostěného hovězího a vepřového masa a hospodářské subjekty uvnitř Společenství, tzn. hospodářské subjekty/příjemce nevykostěného hovězího a vepřového masa.
(131)
Platby poskytovatelům služeb zajišťované přímými příjmy státu představují výhody financované ze státních prostředků. Skutečnost, že je tato veřejná služba financována v období od roku 1999 až do zavedení poplatku v roce 2002 ze státního rozpočtu, znamená, že podniky provádějící tuto službu využívají veřejných prostředků k pokrytí výdajů odvozených z uvedené služby.
(132)
Poplatky uplatňované mezi zářím 2002 a listopadem 2005 nespadají do oblasti působnosti ustanovení SFEU o státních podporách, pokud nepředstavují způsob financování určitého opatření podpory, a jsou tak jeho nedílnou součástí (39).
(133)
Všechny poplatky jsou placeny INGA mechanizmem přenesení daňové povinnosti. Poplatky vybrané od hospodářských subjektů představovaly příjmy INGA a byly mu hrazeny přímo.
(134)
Aby bylo možné považovat poplatek za nedílnou součást opatření podpory, musí nezbytně na základě relevantní vnitrostátní právní úpravy existovat vztah závazného určení mezi poplatkem a podporou v tom smyslu, že výnos z poplatku je nezbytně určen k financování podpory (40).
(135)
Vzhledem k tomu, že poplatky představovaly příjmy INGA a byly mu placeny přímo, Komise považuje poplatek za nedílnou součást opatření podpory.
(136)
Pokud jde o to, zda mohou být v tomto konkrétním případě považovány příjmy z parafiskálních poplatků za státní prostředky či ne, je nutno poznamenat, že se u státních prostředků nesmí dělat žádný rozdíl mezi případy, kdy je podpora poskytnuta přímo státem, a případy, kdy je poskytnuta veřejnými nebo soukromými organizacemi určenými nebo zřízenými státem. V rozsudku ze dne 15. července 2004 ve věci Pearle a další (41) Soudní dvůr uvedl, že se povinné příspěvky vybrané zprostředkující organizací od všech podniků daného profesního odvětví nepovažují za státní prostředky pouze v případě, jsou-li splněny následující čtyři podmínky:
a)
zvažované opatření bylo zavedeno profesním orgánem, který zastupuje podniky a zaměstnance určitého profesního odvětví a neslouží jako nástroj k provádění politik stanovených státem;
b)
cíle zvažovaného opatření jsou v plné míře financovány z příspěvků podniků daného odvětví;
c)
o způsobu financování a míře/částce příspěvků rozhodují v profesním orgánu daného odvětví zástupci zaměstnavatelů a zaměstnanců bez jakéhokoliv zasahování státu;
d)
příspěvky jsou povinně používány k financování opatření bez možnosti zásahu státu.
(137)
Z dostupných informací vyplývá, že první podmínka rozsudku ve věci Pearle a další není splněna v tom smyslu, že opatření bylo stanoveno legislativním opatřením s cílem provádět politiku určenou státem za účelem boje proti BSE.
(138)
Kromě toho nejsou splněny podmínky tři a čtyři, protože způsob financování regulují uvedená legislativní nařízení. Portugalské orgány proto mají možnost zasahovat do určení způsobů financování opatření.
(139)
Vzhledem k tomu, že nejsou splněny všechny podmínky rozsudku ve věci Pearle a další a že stát zřejmě vykonává rozhodující kontrolu nad způsoby financování opatření podpory, je Komise názoru, že příjmy z parafiskálních poplatků představují ve skutečnosti státní prostředky přičitatelné státu.
1.3 NARUŠENÍ HOSPODÁŘSKÉ SOUTĚŽE/OVLIVNĚNÍ OBCHODU
(140)
Podle judikatury Soudního dvora svědčí obvykle posílení konkurenčního postavení určitého podniku následkem poskytnutí státní podpory o narušení hospodářské soutěže vůči jiným konkurenčním podnikům, které příjemci této podpory nejsou (42).
(141)
Opatření může mít vliv na postavení Portugalska v odvětví masa (43). Jelikož portugalské podniky působí na vysoce konkurenčním mezinárodním trhu, opatření narušuje nebo může narušit hospodářskou soutěž. Opatření může také ovlivnit obchod mezi členskými státy.
(142)
Portugalské orgány vyzdvihly, že kvůli embargu na vývoz zejména živého skotu a masokostních mouček jako takových nebo obsažených v jiných produktech nedocházelo k obchodním výměnám, což údajně znamená, že k narušení hospodářské soutěže nemohlo dojít.
(143)
V tomto ohledu je nutno připomenout, že podle judikatury (44) může podpora ovlivnit obchod mezi členskými státy a narušit hospodářskou soutěž i v případě, kdy se podnik-příjemce, jenž se nachází v konkurenčním postavení vůči výrobcům z jiných členských států, sám na vývozu nepodílí. Pokud členský stát totiž poskytne určitému podniku podporu, může dojít k zachování nebo ke zvýšení vnitřní nabídky s tím, že se tak sníží možnosti podniků z jiných členských států nabízet své služby na trhu tohoto členského státu.
(144)
Za těchto okolností se Komise domnívá, že zákaz vývozu výše uvedených produktů z Portugalska do ostatních členských států nemá vliv na skutečnost, že podpora je schopna narušit hospodářskou soutěž a ovlivnit obchod.
1.4 ZÁVĚR
(145)
Komise se domnívá, že opatření zavedené legislativními nařízeními č. 393-B/98, č. 197/2002 a č. 244/2003 a týkající se sběru, přepravy, zpracování a neškodného odstranění vedlejších produktů živočišného původu představuje státní podporu ve prospěch jatek, bouráren a dovozců během období platnosti legislativního nařízení č. 393-B/98 až do konce platnosti přechodného režimu zavedeného legislativním nařízením č. 244/2003, s výjimkou roku 2003, pro který byly portugalské orgány schopny prokázat, že k žádnému zvýhodnění nedošlo.
(146)
Pokud jde o chovatele, Komise se domnívá, že opatření představuje státní podporu spadající pod čl. 107 odst. 1. pro období, jež předcházelo uplatňování poplatku.
(147)
Pokud jde o podniky poskytující služby, Komise dochází k závěru, že nelze vyloučit možnost státní podpory v období mezi vstupem v platnost legislativního nařízení 393-B/98 a rokem 2005, kdy skončilo uplatňování přechodného režimu zavedeného legislativním opatřením č. 244/2003.
2. PROTIPRÁVNOST PODPORY
(148)
Komise zjišťuje, že Portugalsko neoznámilo v souladu s čl. 108 odst. 3 SFEU opatření podpory poskytovaná od roku 1999, ani režimy zavedené legislativními nařízeními č. 197/2002 a č. 244/2003. Čl. 1 písm. f) nařízení Rady (ES) č. 659/1999 definuje „protiprávní podporu“ jako novou podporu uskutečňovanou v rozporu s čl. 93 odst. 3 Smlouvy.
(149)
Skutečnost, že opatření zavedená Portugalskem obsahují prvky státní podpory, znamená, že se jedná o nové podpory neoznámené Komisi, a které tak představují protiprávní podpory ve smyslu SFEU.
(150)
Přezkum slučitelnosti případných podpor bude proveden ve dvou částech: v první části Komise přezkoumá slučitelnost podpor poskytnutých podnikům zajišťujícím služby a v druhé části slučitelnost případných podpor poskytnutých jatkám, bourárnám, dovozcům a hospodářským subjektům uvnitř Společenství tohoto odvětví, jakož i chovatelům.
(151)
Jelikož se jedná o podpory financované od roku 2002 parafiskálním poplatkem, musí Komise, jakmile je financování nedílnou součástí opatření podpory, podrobit přezkumu jak financované činnosti, tzn. podpory, tak jejich financování. Je-li způsob financování určité podpory prostřednictvím zejména povinných příspěvků nedílnou součástí opatření podpory, musí podle Soudního dvora přezkum tohoto opatření Komisí nutně vzít na zřetel tento způsob financování (45). Jak je prokázáno v odstavci 135 tohoto rozhodnutí, je nutno považovat způsob financování podpory za nedílnou součást opatření podpory.
3. PŘEZKUM SLUČITELNOSTI PODPOR
3.1 ANALÝZA Z HLEDISKA USTANOVENÍ POUŽITELNÝCH NA NEOZNÁMENÉ PODPORY
3.1.1 Podpory ve prospěch podniků poskytujících služby
a) Slučitelnost podpor při použití čl. 106 odst. 2 SFEU
(152)
Ze zákazu uvedeného v čl. 107 odst. 1 SFEU jsou možné výjimky.
(153)
Z judikatury Soudního dvora vyplývá, že vyrovnání za veřejné služby nepředstavují státní podpory ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, pokud tato vyrovnání splňují určité podmínky (viz bod odůvodnění 89 tohoto rozhodnutí). Pokud ale vyrovnání za veřejnou službu tyto podmínky nesplňují a pokud jsou splněna obecná kritéria použitelnosti čl. 107 odst. 1 SFEU, představují sice tato vyrovnání státní podporu, ale je možno je prohlásit za slučitelná s SFEU podle čl. 106 odst. 2 SFEU, pokud jsou nezbytná pro fungování služeb obecného hospodářského zájmu a neovlivňují rozvoj obchodu v míře, která by byla v rozporu se zájmem Unie. Komise upřesnila podmínky, jež je nutno splnit, aby bylo dosaženo této rovnováhy. Již ve svém Sdělení o službách obecného zájmu v Evropě roku 2001 (46) Komise upřesnila, že je nutno zaručit, aby veškerá omezení pravidel smluv ES, a to zejména omezení hospodářské soutěže a svobod vnitřního trhu, nepřekračovala míru nutnou k zaručení řádného plnění poslání veřejné služby. To zejména znamená, že odměna nepřevýší čisté dodatečné náklady vyvolané úkolem svěřeným dotyčnému podniku. Komise upřesnila tyto podmínky také následně v rámci Společenství pro státní podporu ve formě vyrovnávací platby za závazek veřejné služby (47) a ve svém rozhodnutí ze dne 28. listopadu 2005 o použití čl. 86 odst. 2 Smlouvy o ES (48). Pokud jde o výpočet vyrovnání, Komise upřesnila, že výše vyrovnání nemůže přesáhnout částku nezbytnou pro pokrytí nákladů vzniklých při plnění závazků veřejné služby při zohlednění příjmů, které se k nim vztahují, jakož i přiměřeného zisku z plnění těchto závazků. Přiměřený zisk může zejména zahrnovat celý nebo část růstu produktivity, jehož daný podnik dosáhl během domluvené a omezené doby, aniž by snížil kvalitativní úroveň služeb, které mu stát svěřil.
(154)
Bod 18 rámce Společenství pro státní podporu ve formě vyrovnávací platby za závazek veřejné služby upřesňuje, že „přiměřeným ziskem“ je nutno rozumět míru návratnosti vlastního kapitálu, která zohledňuje riziko nebo nepřítomnost rizika vyplývající pro dotčený podnik ze zásahu členského státu, zejména pokud mu stát udělil výhradní nebo zvláštní práva. Tato míra nepřesahuje běžně průměrnou míru, jež byla v dotčeném odvětví platná v posledních letech. V odvětvích, kde neexistuje podnik srovnatelný s podnikem, jemuž bylo svěřeno poskytování služby obecného hospodářského zájmu, může být toto srovnání učiněno s podniky umístěnými v jiných členských státech nebo, pokud je to nezbytné, v rámci jiných odvětví za předpokladu, že budou zohledněny zvláštnosti každého podniku. Při určování výše přiměřeného zisku může členský stát zavést pobídková kritéria, která se budou mimo jiné týkat kvality poskytované služby a přírůstků produktivity.
(155)
Jak je vysvětleno v odstavci 99 a následujících tohoto rozhodnutí, nemůže Komise na základě údajů poskytnutých portugalskými orgány dospět k závěru, že vyrovnání bylo vypočteno při zohlednění přiměřeného zisku, který nepřekračuje průměrnou míru platnou v dotčeném odvětví. Útvary Komise požádaly několikrát portugalské orgány o dodání všech podkladů nutných pro určení, zda jsou v tomto konkrétním případě splněny všechny podmínky pro odchylku od státních podpor poskytnutých ve formě služby hospodářského zájmu. Podklady dodané portugalskými orgány totiž nijak nezmiňují, že by bylo pro stanovení průměrné míry platné v dotčeném odvětví provedeno srovnání s jinými podniky.
(156)
Komise tak nemůže dojít k závěru o slučitelnosti podpor ve prospěch poskytovatelů služeb ve smyslu čl. 106 odst. 2 SFEU.
b) Slučitelnost podpor při použití čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU
(157)
Čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU stanoví, že za slučitelné s vnitřním trhem mohou být považovány podpory, které mají usnadnit rozvoj určitých hospodářských činností nebo hospodářských oblastí, pokud nemění podmínky obchodu v takové míře, jež by byla v rozporu se společným zájmem. Aby podpory mohly využít odchylky uvedené v tomto písmenu, musí přispívat k rozvoji dotyčného odvětví.
(158)
V tomto konkrétním případě portugalské orgány uvádějí, že od roku 1999 nesly všechny náklady spojené se sběrem, zpracováním a neškodným odstraněním vedlejších masných produktů ze savců a drůbeže. Od října 2002 je financování nákladů spojených se stejnou činností sběru, zpracování a neškodného odstranění vedlejších masných produktů ze savců a drůbeže zajištěno z příjmů z poplatku, kterému podléhají jatka, dovozci nevykostěného hovězího a vepřového masa a hospodářské subjekty uvnitř Společenství, tzn. hospodářské subjekty/příjemci nevykostěného hovězího a vepřového masa, pokud tuto činnost nezajišťují sami.
(159)
Podle bodu 23.3 pokynů Společenství ke státní podpoře v odvětvích zemědělství a lesnictví na období 2000-2006 (49) (dále jen „hlavní pokyny“) a sdělení Komise o stanovení pravidel pro hodnocení protiprávně poskytnuté státní podpory (50) je nutno posuzovat každou protiprávní podporu ve smyslu čl. 1 písm. f) nařízení (ES) č. 659/1999 podle pravidel a pokynů platných v okamžiku, kdy byla podpora poskytnuta. Komise přijala v roce 2002 pokyny Společenství týkající se státní podpory na testy TSE, uhynulá zvířata a odpady z jatek. Tyto pokyny platily mezi 1. lednem 2003 a 31. prosincem 2006 (51). Bod 44 pokynů k TSE stanoví pro případy týkající se zejména jatečního odpadu odchylku od zásady, podle níž je nutno posuzovat protiprávně udělené podpory podle pravidel platných v okamžiku, kdy jsou podpory poskytnuty. Podle bodu 47 pokynů k TSE uplatní Komise na podpory udělené před koncem roku 2002 zásady vycházející z bodu 11.4 pokynů týkajících se protiprávně poskytnuté podpory na odpady z jatek. Bod 47 pokynů k TSE tak představuje příslušný právní základ pro posouzení podpor poskytovaných od roku 1999.
(160)
V souladu s bodem 194 písm. c) pokynů Společenství ke státní podpoře v odvětvích zemědělství a lesnictví na období 2007-2013 nepoužívá Komise od vstupu v platnost těchto pokynů dne 1. ledna 2007 nadále pokyny k TSE s výjimkou u podpor protiprávně poskytnutých před 1. lednem 2007 a uvedených v bodě 43 a následujících těchto pokynů. Bod 47 pokynů k TSE tak zůstává předpisem použitelným na podpory na odpady z jatek protiprávně poskytnuté počínaje 1. lednem 2003.
(161)
Bod 47 pokynů k TSE obsahuje řadu ustanovení, která se týkají odpadu z jatek.
(162)
Pokud jde o státní podpory spojené s jatečním odpadem, přijala Komise od ledna 2001 podle bodu 47 pokynů k TSE řadu jednotlivých rozhodnutí, jež povolila státní podpory kryjící až 100 % nákladů vyvolaných likvidací specifických rizikových materiálů, masokostní moučky a krmiv pro zvířata obsahující takové produkty, které je nutno odstranit podle nových právních předpisů Společenství týkajících se přenosných spongiformních encefalopatií (TSE). Tato rozhodnutí se zakládala zejména na bodě 11.4 zemědělských pokynů a zohledňovala krátkodobou povahu podpor a nutnost dodržovat v dlouhodobém výhledu zásadu „znečišťovatel platí“. Komise výjimečně souhlasila s tím, aby takové státní podpory byly poskytovány také jiným subjektům než těm, kteří pracují v oblasti živých zvířat, a to například jatkám. Komise uplatní stejné zásady na státní podpory protiprávně poskytnuté do konce roku 2002 se srovnatelnými náklady spojenými s novými právními předpisy Společenství v oblasti TSE, a to aniž je dotčeno dodržování jiných ustanovení práva Společenství.
(163)
Bod 47 pokynů k TSE připomíná, že Komise výjimečně souhlasila s tím, aby takové státní podpory byly poskytovány také jiným subjektů než těm, kteří pracují v oblasti živých zvířat, a to například jatkám. Komise v minulosti rozhodla, že tato výjimka má zahrnovat také jiné podniky provádějící činnosti úzce spojené s oblastí živých zvířat, jako jsou bourárny.
(164)
Na základě bodu 11.4 zemědělských pokynů Komise schválila podpory až do výše 100 % skutečně vzniklých nákladů u opatření, jako jsou veterinární kontroly, testy a jiná opatření na zjištění výskytu choroby, nákup a podávání léků a fytosanitárních produktů a ničení úrody, za podmínky, že:
-
na regionální nebo vnitrostátní úrovni či na úrovni Společenství je zaveden přiměřený program prevence, dozoru nebo vymýcení dotyčné choroby,
-
choroby představují zdroj starostí orgánů veřejné moci,
-
opatření podpory mají za cíl prevenci a/nebo odškodnění,
-
podpory jsou slučitelné s veterinárními a fytosanitárními předpisy Společenství.
(165)
Tyto zásady platí také podle bodu 47 pokynů k TSE.
(166)
BSE je přenosná choroba, jež představuje ohrožení pro lidské zdraví. Jedná se o chorobu zvířat, jejíž primární ohnisko musí být oznámeno přímo Komisi a ostatním členským státům (52). Cílem opatření podpory bylo zajistit, že nutná preventivní opatření ohledně sběru, přepravy, zpracování a neškodného odstranění byla provedena v souladu s veterinárními předpisy platnými v odvětví masa mezi rokem 1999 a rokem 2005.
(167)
Komise v tomto ohledu zaznamenává, že Portugalsko uvedlo, že od roku 1999 do konce roku 2002 neslo všechny náklady spojené se sběrem, zpracováním a neškodným odstraněním vedlejších masných produktů ze savců a drůbeže, a to v souvislostech naléhavých opatření schválených Komisí v rámci rozhodnutí 98/653/ES, které zakazuje vývoz masokostních mouček ze savců. Zaznamenává také, že opatření embarga na hovězí maso z Portugalska byla zrušena až přijetím nařízení (ES) č. 1993/2004.
(168)
Komise také zdůrazňuje, že v souladu s body 33 a 34 pokynů k TSE byly podniky vybírány a odměňovány podle tržních zásad a nediskriminačním způsobem (viz bod odůvodnění 21 a následující tohoto rozhodnutí). Komise může v tomto konkrétním případě přijmout, a to vzhledem k naléhavosti, se kterou bylo nutno opatření přijímat, že portugalské orgány vybíraly poskytovatele služeb v souladu s legislativním nařízením č. 197/99 ze dne 8. června 1999, které je podle informací poskytnutých portugalskými orgány vnitrostátním nástrojem provedení směrnice 97/52/ES, aniž by použily postup zadávání veřejných zakázek (viz bod odůvodnění 24 tohoto rozhodnutí).
(169)
Portugalské orgány uvedly, že legislativní nařízení č. 197/2002 bylo naplánováno kvůli dodržení jejich závazků v souvislosti s rozhodnutím Rady č. 2000/766/ES při dodržení zásady „znečišťovatel platí“ (viz body odůvodnění 65 a 66 tohoto rozhodnutí). Potvrdily, že prostředky nemohly být odchýleny ke konkurenčním činnostem, kterým se podniky poskytující služby mohly věnovat, protože jedinou činností těchto podniků byl skutečně sběr, zpracování, přeprava a neškodné odstranění vedlejších produktů ze zvířat.
(170)
Komise rovněž zjišťuje, že odpovědnost za službu a její financování byla přenesena na hospodářské subjekty při dodržení přechodné fáze systémem zavedeným legislativním nařízením č. 244/2003.
(171)
Vzhledem ke zvláštním okolnostem a naléhavé situaci vyvolané rizikem šíření BSE mezi rokem 1999 a rokem 2004 a vzhledem ke skutečnosti, že systém zavedený legislativním nařízením č. 244/2003 stanovil postupné přenesení odpovědnosti a financování služeb na hospodářské subjekty odvětví, Komise soudí, že podpory lze označit za krátkodobé a dodržující v dlouhodobém výhledu zásadu „znečišťovatel platí“.
(172)
Komise proto může dojít na základě informací, jež má k dispozici, k závěru, že podpory poskytnuté mezi rokem 1999 a koncem roku 2002 mohou využít odchylku stanovenou v čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU.
(173)
Pokud jde o podpory poskytnuté od roku 2003 do listopadu 2005, Komise soudí, že vzhledem k naléhavosti situace, jež převládala až do konce roku 2004, a skutečnosti, že režim legislativního nařízení počítal s postupným přenesením odpovědnosti a financování služeb, jak je uvedeno výše, lze podpory označit za slučitelné a v souladu s bodem 47 pokynů k TSE, pokud jsou v souladu se skutečnými náklady obdržených služeb.
(174)
Jak je uvedeno v bodu odůvodnění 100 tohoto rozhodnutí, portugalské orgány prokázaly, že podpory odpovídají skutečným nákladům na služby podniků poskytujících služby, a to v období od roku 1999 do roku 2005.
(175)
Komise proto na základě informací, jež má k dispozici, dochází k závěru, že podpory poskytnuté mezi rokem 2003 a listopadem 2005 poskytovatelům služeb mohou využít odchylku stanovenou v čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU.
3.1.2 Podpora jatkám, bourárnám, dovozcům a hospodářským subjektům odvětví uvnitř Společenství, jakož i chovatelům
(176)
Jak Komise uvedla v odstavci 166 tohoto rozhodnutí, riziko šíření BSE v Portugalsku v období od roku 1999 do roku 2004 vyvolalo zvláštní okolnosti a naléhavou situaci. Vzhledem k této výjimečné situaci a skutečnosti, že systém zavedený legislativním nařízením z roku 2003 stanovil postupné přenesení odpovědnosti a financování služeb na hospodářské subjekty odvětví, Komise soudí, že podpory lze označit za krátkodobé a dodržující v dlouhodobém výhledu zásadu „znečišťovatel platí“. V souladu se svou předchozí praxí Komise v tomto konkrétním případě soudí, že podpory na základě bodu 47 pokynů k TSE mohly být výjimečně poskytnuty dalším subjektům odvětví, a to zejména jatkám, bourárnám, dovozcům a hospodářským subjektům odvětví uvnitř Společenství.
(177)
Stejně jak to Komise zjistila u podniků poskytujících služby, byly podpory poskytnuty v souladu se zásadami uvedenými v bodě 47 pokynů k TSE.
(178)
Pokud jde o jatka, bourárny, dovozce a hospodářské subjekty odvětví uvnitř Společenství, může Komise proto dospět k závěru, že poskytnuté podpory mohou využít odchylku stanovenou v čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU.
(179)
Pokud jde o chovatele, Komise na základě uvedeného dospívá rovněž k závěru, že vzhledem k odůvodněním převzatým v bodě odůvodnění 160 a následujících tohoto rozhodnutí byly podpory poskytnuty v souladu se zásadami uvedenými v bodě 47 pokynů k TSE a mohou využít odchylku stanovenou v čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU.
3.2 FINANCOVÁNÍ PODPOR
(180)
Od října 2002, kdy vstoupilo v platnost legislativní nařízení č. 197/2002, jsou náklady na sběr, přepravu, zpracování a neškodné odstranění vedlejších masných produktů ze savců a drůbeže financovány z příjmů z parafiskálního poplatku, kterému podléhají jatka, dovozci nevykostěného hovězího a vepřového masa a hospodářské subjekty uvnitř Společenství, tzn. hospodářské subjekty/příjemci nevykostěného hovězího a vepřového masa.
(181)
V souladu s judikaturou Soudního dvora (53) Komise obvykle soudí, že financování státní podpory prostřednictvím povinných poplatků může mít vliv na podporu v tom smyslu, že má ochranný dopad přesahující vlastní podporu. Dotyčné příspěvky totiž představují povinné poplatky. Podle stejné judikatury Komise soudí, že podpora nemůže být financována parafiskálními poplatky, které zatěžují rovněž produkty dovážené z jiných členských států.
(182)
Se zřetelem na tuto judikaturu a skutečnost, že opatření je poskytnuto ze státních prostředků, a představuje tak státní podporu ve smyslu článku 107 SFEU, je nutno ověřit, zda má diskriminační povahu, a je tak v rozporu s článkem 110 SFEU, protože produkty z jiných členských států podléhají také uhrazení poplatku.
(183)
Portugalské orgány zdůvodnily zdanění nevykostěného dováženého masa skutečností, že tyto dovážené produkty mohly využívat systém stejně jako produkty vnitrostátní a že existence nevykostěného masa znamená existenci vedlejších produktů, které využívají služeb sběru, přepravy, zpracování a neškodného odstranění.
(184)
Podle informací, jež má Komise k dispozici, byly poplatky uplatněny na jatka, dovozce jatečně upravených těl, půlek a dalších nevykostěných kusů skotu a prasat (viz čl. 2 odst. 2 legislativního nařízení č. 197/2002) a slouží k zajištění služeb sběru, přepravy, zpracování a neškodného odstranění vedlejších produktů z masa savců a drůbeže (čl. 1 odst. 1 legislativního nařízení č. 197/2002).
(185)
Tyto informace vedly Komisi k pochybám o souladu mezi poplatky vybíranými od poplatníků a službami, které využívají. Komise zjistila, že nemůže vyloučit existenci potenciálně diskriminačního systému vůči produktům dováženým z jiných členských států, u kterých je nutno zaplatit poplatek.
(186)
Portugalské orgány poté ujistily, že financování služeb sběru, přepravy, zpracování a neškodného odstranění vedlejších produktů drůbežího masa nepochází z poplatků vybíraných od jatek a dovozců jatečně upravených těl, půlek a dalších nevykostěných kusů skotu a prasat, ale v souladu s přílohou 1 legislativního nařízení č. 197/2002 od zařízení na porážku drůbeže, jež nepodporují sběr, přepravu, zpracování a neškodné odstranění vedlejších produktů vznikajících při porážce drůbeže. Dovozci a hospodářské subjekty/příjemci drůbeže jsou od poplatku osvobozeni, protože většina dovážených jatečně upravených těl drůbeže nevede ke vzniku vedlejších produktů.
(187)
Pokud jde naopak o dovozce a hospodářské subjekty/příjemce jatečně upravených těl, půlek a dalších nevykostěných kusů skotu a prasat, portugalské orgány prokázaly, že tyto dovážené nevykostěné kusy vedou ke vzniku vedlejších produktů.
(188)
Již v příkazu k poskytnutí informací a následně při zahájení řízení žádala Komise portugalské orgány, aby potvrdily, že dovážené produkty mohly využívat mechanizmu stejným způsobem jako vnitrostátní produkty, a také prokázaly pomocí číselných údajů, že za dané referenční období existovala peněžitá rovnocennost mezi částkami vybranými u nevykostěných hovězích a vepřových masných výrobků z jiných členských států a náklady na služby, jichž výlučně využívaly (viz odst. 37 písm. h) rozhodnutí o zahájení řízení).
(189)
Portugalské orgány potvrdily, že dovážené nevykostěné kusy využívaly služby sběru, přepravy, zpracování a neškodného odstranění vedlejších produktů masa stejným způsobem jako vnitrostátní produkty, ale nedodaly k tomu žádné odpovídající přesné číselné údaje.
(190)
Informace poskytnuté Komisi jí proto neumožňují dojít k závěru, že poplatek zavedený legislativním nařízením č. 197/2002 a vybíraný u dovážených produktů je rovnocenný s částkou odpovídající službám, jež využívají vedlejší produkty vytvářené těmito dováženými produkty, a že tak dovážené produkty mohly využívat služeb financovaných opatřením podpory ve stejné míře jako vnitrostátní produkty.
(191)
Podle čl. 3 odst. 2 legislativního nařízení č. 244/2003 musela jatka, bourárny, inkubační střediska a průmysl výrobků z vajec platit poplatky stanovené v příloze 1 legislativního nařízení č. 197/2002, s výjimkou organizací využívajících alternativní režim stanovený tímto nařízením, jež podléhaly poplatkům podle přílohy 2, a to až do schválení plánu neškodného odstranění materiálů kategorie 3. U materiálů kategorií 1 a 2 musely před schválením plánu platit 0,35 EUR/kg materiálu (čl. 5 odst. 1 legislativního nařízení č. 244/2003).
(192)
Pokud jde o změny systému poplatků, k nimž došlo zavedením legislativního nařízení č. 244/2003, Komise požádala portugalské orgány, aby prokázaly, že dovážené produkty mohly využívat uvedených služeb ve stejné míře jako produkty vnitrostátní.
(193)
Portugalské orgány potvrdily, že poplatek zavedený legislativním nařízením č. 244/2003 byl založen na skutečně vytvořených vedlejších produktech a že dovážené produkty mohly využívat uvedených služeb ve stejné míře. Komise ale zaznamenává, že portugalské orgány neposkytly na podporu těchto tvrzení žádné číselné údaje.
(194)
Bez podkladů k ověření Komise nemůže dojít k závěru, že poplatek zavedený legislativním nařízením č. 244/2003 byl rovnocenný s částkou odpovídající službám, jež využívají vedlejší produkty vytvářené těmito dováženými produkty, a že tak dovážené produkty mohly využívat služeb financovaných opatřením podpory ve stejné míře jako vnitrostátní produkty.
(195)
Komise zaznamenává, že systém poplatků zavedený na základě legislativního nařízení č. 197/2002 a systém přechodného režimu stanovený čl. 3 odst. 2 a čl. 5 odst. 2 legislativního nařízení č. 244/003 nejsou slučitelné s článkem 110 SFEU, a to z důvodu existence možného diskriminačního systému vůči produktům dováženým z jiných členských států, které musí poplatek také platit.
VI. ZÁVĚR
(196)
Komise lituje, že Portugalsko poskytlo v rozporu s čl. 108 odst. 3 SFEU protiprávně podpory ve prospěch sběru, přepravy, zpracování a neškodného odstranění jatečního odpadu.
(197)
Podpory ve prospěch sběru, přepravy, zpracování a neškodného odstranění jatečního odpadu dodržely ustanovení Společenství použitelná na úrovni příjemců. Naopak financování těchto podpor systémem poplatků zavedeným na základě legislativního nařízení č. 197/2002 a přechodného režimu stanoveného čl. 3 odst. 2 a čl. 5 odst. 2 legislativního nařízení č. 244/2003 není slučitelné s vnitřním trhem, a to z důvodu možného diskriminačního dopadu na produkty dovážené z jiných členských států, které musí poplatek také platit.
(198)
V tomto konkrétním případě považuje Komise za vhodné přijmout podmínečné rozhodnutí při využití možnosti, již nabízí čl. 7 odst. 4 nařízení (ES) č. 659/1999, podle nějž může Komise připojit ke kladnému rozhodnutí podmínky, za kterých může být podpora považována za slučitelnou se společným trhem, a může stanovit povinnosti pro umožnění kontroly plnění rozhodnutí.
(199)
K nápravě porušení článku 110 SFEU, a tedy k odstranění diskriminace se zpětnou působností, musí Portugalsko ve lhůtě a za podmínek stanovených Komisí přistoupit k navrácení části poplatku, kterou byly zatíženy produkty pocházející z jiných členských států. Náprava tohoto porušení by učinila dotčené podpory slučitelnými se Smlouvou.
(200)
Komise stanoví podmínky, jimiž se uvedené navrácení musí řídit. Portugalsko musí navrátit poplatníkům tu část poplatku, která byla uvalena na produkty pocházející z jiných členských států mezi dnem vstupu v platnost poplatku stanoveného legislativním nařízením č. 197/2002 a dnem jeho posledního uplatnění před koncem přechodného režimu zavedeného legislativním nařízením č. 244/2003. K tomu musí Portugalsko splnit následující podmínky:
-
pokud budou moci dokázat, že poplatek byl uvalen na produkty dovezené z jiných členských států, mohou poplatníci odpovědní za zaplacení poplatku požadovat náhradu poměrné části výnosu z poplatku určené na financování části podpory, již využívaly výlučně vnitrostátní produkty. Žádosti o vrácení se předkládají ve lhůtě stanovené v souladu s vnitrostátními předpisy a v žádném případě kratší než šest měsíců počínaje dnem oznámení tohoto rozhodnutí,
-
Portugalsko stanoví míru případné diskriminace, kterou jsou zatíženy dovážené produkty. Za tímto účelem musí Portugalsko během referenčního období ověřit peněžní rovnocennost mezi částkami celkově vybranými jako uvedený poplatek za domácí produkty a výhodami, které se na tyto produkty výlučně vztahují,
-
navrácení musí být provedeno v maximální lhůtě šesti měsíců od podání žádosti,
-
navrácené částky musí být od data, kdy byly vybrány, až do data skutečného navrácení aktualizovány s ohledem na úroky. Tyto úroky jsou počítány na základě referenční sazby Komise stanovené metodou určení referenčních úrokových a diskontních sazeb (54),
-
portugalské orgány přijmou všechny přiměřené důkazy ze strany poplatníků, jimiž bude dokázána zaplacená část poplatku, kterou byly zatíženy produkty pocházející z jiných členských států,
-
právo na refundaci nesmí podléhat dalším podmínkám, zejména podmínce nepřevedení poplatku,
-
v případě, kdy poplatník poplatek ještě nezaplatil, portugalské orgány se formálně zřeknou požadavku na zaplacení úměrné části poplatku uvaleného na produkty dovážené z jiných členských států, u které je prokázáno, že slouží k financování té části podpory, jež je určena výlučně pro vnitrostátní produkty. Zřeknou se rovněž případných souvisejících úroků z prodlení,
-
v případě, že o to Komise požádá, předloží portugalské orgány komplexní zprávu, kterou prokáží řádné provedení opatření k refundaci,
-
pokud byl v jiném členském státě uvalen poplatek s obdobnými záměry na stejné produkty, které byly zatíženy poplatkem v Portugalsku, portugalské orgány se zavazují navrátit poplatníkům část poplatku, která zatížila produkty pocházející z tohoto členského státu,
-
Portugalsko se zavazuje seznámit s tímto rozhodnutím všechny potenciální poplatníky dotčeného poplatku.
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Státní podpora poskytnutá Portugalskem na základě legislativního nařízení č. 393-B/98 ze dne 4. prosince 1998 je slučitelná s vnitřním trhem.
Článek 2
1. Státní podpora poskytnutá Portugalskem na základě legislativního nařízení č. 197/2002 ze dne 25. září 2002 a přechodného režimu stanoveného čl. 3 odst. 2 legislativního nařízení č. 244/2003 ze dne 7. října 2003 je slučitelná s vnitřním trhem za podmínky, že Portugalsko vrátí plátcům poplatku jeho část, jež byla uvalena na produkty pocházející z jiných členských států mezi začátkem uplatňování poplatku na základě legislativního nařízení č. 197/2002 a dnem posledního uplatnění tohoto poplatku před koncem přechodného režimu zavedeného legislativním nařízením č. 244/2003.
2. K tomu musí Portugalsko splnit následující podmínky:
-
pokud budou moci dokázat, že poplatek byl uvalen na produkty dovezené z jiných členských států, mohou poplatníci odpovědní za zaplacení poplatku požadovat náhradu poměrné části výnosu z poplatku určené na financování části podpory, již využívaly výlučně vnitrostátní produkty. Žádosti o vrácení se předkládají ve lhůtě stanovené v souladu s vnitrostátními předpisy a v žádném případě kratší než šest měsíců počínaje dnem oznámení tohoto rozhodnutí,
-
Portugalsko stanoví míru případné diskriminace, kterou jsou zatíženy dovážené produkty. Za tímto účelem ověří Portugalsko během referenčního období peněžní rovnocennost mezi částkami celkově vybranými jako uvedený poplatek za domácí produkty a výhodami, které se na tyto produkty výlučně vztahují,
-
navrácení musí být provedeno v maximální lhůtě šesti měsíců od podání žádosti,
-
navrácené částky musí být od data, kdy byly vybrány, až do data skutečného navrácení aktualizovány s ohledem na úroky. Tyto úroky jsou počítány na základě referenční sazby Komise stanovené metodou určení referenčních úrokových a diskontních sazeb (55),
-
portugalské orgány přijmou všechny přiměřené důkazy ze strany poplatníků na prokázání částek, jež uhradili jako poplatek u produktů pocházejících z jiných členských států,
-
právo na refundaci nesmí podléhat dalším podmínkám, zejména podmínce nepřevedení poplatku,
-
v případě, kdy poplatník poplatek ještě nezaplatil, portugalské orgány se formálně zřeknou požadavku na zaplacení úměrné části poplatku uvaleného na produkty dovážené z jiných členských států, u které je prokázáno, že slouží k financování té části podpory, jež je určena výlučně pro vnitrostátní produkty. Zřeknou se rovněž případných souvisejících úroků z prodlení,
-
v případě, že o to Komise požádá, předloží portugalské orgány komplexní zprávu, kterou prokáží řádné provedení opatření k refundaci,
-
pokud byl v jiném členském státě uvalen poplatek s obdobnými záměry na stejné produkty, které byly zatíženy poplatkem v Portugalsku, portugalské orgány se zavazují navrátit poplatníkům část poplatku, která zatížila produkty pocházející z tohoto členského státu
-
Portugalsko se zavazuje seznámit s tímto rozhodnutím všechny potenciální poplatníky dotčeného poplatku.
Článek 3
Portugalsko bude informovat Komisi do dvou měsíců po oznámení tohoto rozhodnutí o opatřeních, která provedlo, aby mu vyhovělo.
Článek 4
Toto rozhodnutí je určeno Portugalské republice.
V Bruselu dne 13. července 2011.
KOMISSION PÄÄTÖS,
annettu 13 päivänä heinäkuuta 2011,
valtiontuesta C 3/09 (ex NN 41 A-B/03), jota Portugali on myöntänyt teurastamojätteen keräykseen, kuljetukseen, käsittelyyn ja hävittämiseen
(tiedoksiannettu numerolla K(2011) 4888)
(Ainoastaan portugalinkielinen teksti on todistusvoimainen)
(2011/677/EU)
EUROOPAN KOMISSIO, joka
ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen (SEUT) ja erityisesti sen 108 artiklan 2 kohdan ensimmäisen alakohdan,
sekä katsoo seuraavaa:
I MENETTELY
(1)
Komissio pyysi kantelun vuoksi Portugalin viranomaisilta 15 päivänä marraskuuta 2002 tietoja maassa käyttöön otetusta veroluonteisesta maksusta, jolla rahoitetaan märehtijöiden ja siipikarjan teurastuksessa syntyvien sivutuotteiden keruu, kuljetus, käsittely ja hävittäminen 25 päivänä syyskuuta 2002 annetun decreto-lei-säädöksen 197/2002 (1) (jäljempänä ’decreto-lei-säädös 197/2002’) mukaisesti. Portugalin viranomaiset vastasivat 20 päivänä tammikuuta 2003 päivätyllä kirjeellä.
(2)
Toimitettujen tietojen perusteella kyseinen säädös oli pantu täytäntöön ilman komission etukäteen antamaa lupaa, joten se kirjattiin ilmoittamatta jätettyjen tukien rekisteriin viitenumerolla NN 41 A-B/03.
(3)
Komission yksiköt pyysivät Portugalin viranomaisilta lisätietoja tästä järjestelmästä 16 ja 30 päivänä huhtikuuta 2003 päivätyillä kirjeillä. Portugalin viranomaisille annettiin neljä viikkoa vastausaikaa.
(4)
Portugalin pysyvä edustusto Euroopan unionissa pyysi Portugalin viranomaisten puolesta 5 päivänä toukokuuta 2003 ja 6 päivänä kesäkuuta 2003 päivätyillä kirjeillä, jotka kirjattiin saapuneiksi 5 päivänä toukokuuta 2003 ja 10 päivänä kesäkuuta 2003, lisäaikaa kaikkien pyydettyjen tietojen toimittamista varten, kun huomioon otetaan tietojen kokoamiseen tarvittava aika.
(5)
Komission yksiköt myönsivät 25 päivänä kesäkuuta 2003 päivätyssä kirjeessä neljä viikkoa lisäaikaa.
(6)
Koska vastausta ei saatu viimeksi mainitussa kirjeessä myönnetyn neljän viikon määräajan kuluessa, komission yksiköt lähettivät Portugalin viranomaisille 19 päivänä joulukuuta 2003 muistutuksen, jossa ilmoitettiin, että koska vastausta ei ollut saatu, ne varasivat itselleen mahdollisuuden ehdottaa komissiolle tietojen antamista koskevan välipäätöksen tekemistä Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 93 artiklan (SEUT-sopimuksen nykyisen 108 artiklan) soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä 22 päivänä maaliskuuta 1999 annetun asetuksen (EY) N:o 659/1999 (2) 10 artiklan 3 kohdan mukaisesti.
(7)
Portugalin pysyvä edustusto Euroopan unionissa toimitti komissiolle 5 päivänä helmikuuta 2004 päivätyllä ja samana päivänä saapuneeksi kirjatulla kirjeellä Portugalin viranomaisten vastauksen komission yksikköjen kirjeisiin, jotka oli päivätty 16 ja 30 päivänä huhtikuuta 2003.
(8)
Komission yksiköt pyysivät 11 päivänä marraskuuta 2004 päivätyllä kirjeellä Portugalin viranomaisilta lisätietoja kyseessä olevasta järjestelmästä. Portugalin viranomaisille annettiin neljä viikkoa vastausaikaa.
(9)
Portugalin pysyvä edustusto Euroopan unionissa pyysi Portugalin viranomaisten puolesta 30 päivänä joulukuuta 2004 päivätyllä ja 5 päivänä tammikuuta 2005 saapuneeksi kirjatulla kirjeellä kuukauden lisäaikaa kaikkien pyydettyjen tietojen toimittamista varten, kun huomioon otetaan tietojen kokoamiseen tarvittava aika.
(10)
Komission yksiköt myönsivät 17 päivänä tammikuuta 2005 toisen kerran lisäaikaa esitetyn pyynnön mukaisesti.
(11)
Koska kysymyksiin ei saatu vastausta uuteen määräaikaan mennessä, komission yksiköt lähettivät Portugalin viranomaisille 12 päivänä huhtikuuta 2005 uuden muistutuksen, jossa Portugalin viranomaisille huomautettiin jälleen siitä, että koska vastauksen lähettämiseen myönnettyä neljän viikon määräaikaa ei ollut noudatettu, ne varasivat itselleen mahdollisuuden ehdottaa komissiolle tietojen antamista koskevan välipäätöksen tekemistä asetuksen (EY) N:o 659/1999 10 artiklan 3 kohdan mukaisesti.
(12)
Edellä mainittu määräaika päättyi toukokuussa 2005. Koska komissio ei saanut vastausta kyseiseen määräaikaan mennessä, se velvoitti 21 päivänä helmikuuta 2006 (3) tekemällään päätöksellä Portugalin toimittamaan sille kaikki pyydetyt tiedot ja täsmensi, että siltä varalta, ettei Portugalin viranomaisilta saataisi vastausta, se varasi itselleen mahdollisuuden aloittaa SEUT-sopimuksen 108 artiklan 2 kohdassa määrätty menettely (katso tietojen antamista koskevan välipäätöksen 80 kohta).
(13)
Koska mitään pyydetyistä tiedoista ei toimitettu, komissio päätti 28 päivänä tammikuuta 2009 aloittaa SEUT-sopimuksen 108 artiklan 2 kohdassa määrätyn menettelyn. Päätös julkaistiin Euroopan unionin virallisessa lehdessä (4). Komissio kehotti muita jäsenvaltioita ja asianosaisia esittämään huomautuksensa kyseessä olevasta tuesta.
(14)
Koska Portugalilta ei saatu huomautuksia määräaikaan mennessä, komissio lähetti Portugalin viranomaisille muistutuksen 18 päivänä maaliskuuta 2009. Portugali toimitti komissiolle huomautuksensa 14 päivänä huhtikuuta 2009, ja liitti mukaan myös jäljennöksen decreto-lei-säädöksistä 393-B/98 ja 244/2003. Eläimistä saatavien sivutuotteiden käsittelylaitokselta ETSA:lta (Empresa de Transformação de Subprodutos Animais, SA) saatiin huomautuksia 15 päivänä kesäkuuta 2009.
(15)
Komissio välitti ETSA:n huomautukset Portugalin viranomaisille 1 päivänä heinäkuuta 2009. Portugalin viranomaiset eivät toimittaneet komissiolle lainkaan huomautuksia kyseisen yrityksen huomautuksista.
(16)
ETSA:n esittämien huomautusten perusteella komission yksiköt lähettivät Portugalin viranomaisille 19 päivänä helmikuuta 2010 kirjeen, jossa ne pyysivät lisäselvityksiä. Portugalin viranomaiset vastasivat 27 päivänä huhtikuuta 2010 päivätyllä kirjeellä.
(17)
Komission yksiköt pyysivät 1 päivänä helmikuuta 2011 päivätyllä kirjeellä Portugalin viranomaisilta muutamia selvennyksiä, ja ne pyysivät viranomaisia vastaamaan tyhjentävästi kaikkiin komission yksikköjen aiemmin esittämiin kysymyksiin.
(18)
Portugalin viranomaiset pyysivät 24 päivänä helmikuuta 2011 antamaan vastaamista varten 30 päivää lisäaikaa.
(19)
Komission yksiköt myönsivät 28 päivänä helmikuuta 2011 päivätyllä kirjeellä 30 päivää lisäaikaa vastaamista varten. Portugalin viranomaiset vastasivat komission yksikköjen esittämiin kysymyksiin 1 päivänä huhtikuuta 2011 päivätyllä kirjeellä.
(20)
Komission yksiköt ilmoittivat Portugalin viranomaisille 20 päivänä kesäkuuta 2011 päivätyllä kirjeellä aikovansa ehdottaa komissiolle ehdollisen myönteisen päätöksen tekemistä ja siihen liittyvien Portugalia koskevien ehtojen asettamista.
II KUVAUS
(21)
Portugalin viranomaisten antamien tietojen mukaan 1 päivästä tammikuuta14 päivään lokakuuta vuonna 1998 Portugalissa todettiin 66 tautitapausta, joissa oli kyse naudan spongiformisesta enkefalopatiasta (jäljempänä ’BSE’). Tilanteesta aiheutui vaaraa sekä ihmisten että eläinten terveydelle, joten komissio teki 18 päivänä marraskuuta 1998 päätöksen 98/653/EY Portugalissa esiintyvän naudan tarttuvan enkefalopatian takia tarpeellisista kiireellisistä suojatoimenpiteistä (5) ja sääti näin Portugalissa ilmenneiden BSE-tapausten edellyttämistä kiireellisistä suojatoimenpiteistä ja kielsi muun muassa tiettyjen eläinten ja eläimistä saatavien sivutuotteiden viennin Portugalista muihin jäsenvaltioihin.
(22)
Lieventääkseen BSE:n torjumiseen liittyvistä toimenpiteistä aiheutuvia seurauksia Portugalin valtio otti vuodesta 1999 lähtien kannettavakseen kaikki nisäkkäiden ja siipikarjan lihan sivutuotteiden keruusta, käsittelystä ja hävittämisestä aiheutuvat kustannukset. Portugalin valtio otti vastuun sivutuotteiden keruusta, käsittelystä ja hävittämisestä ja tästä aiheutuvista kustannuksista 4 päivänä joulukuuta 1998 annetulla decreto-lei-säädöksellä 393-B/98 (6) (jäljempänä ’decreto-lei-säädös 393-B/98’).
(23)
Decreto-lei-säädöksen 393-B/98 4 pykälän 3 momentissa säädetään mahdollisuudesta periä teurastamoilta maksuja, joilla rahoitetaan tietyn raaka-aineen hävittäminen. Portugalin viranomaisilta saatujen tietojen mukaan kyseistä maksua ei alettu periä teurastamoilta.
(24)
Portugalin viranomaiset selittivät, ettei niillä ollut riittävästi erikoislaitteita voidakseen taata jätteiden asianmukaisen käsittelyn ja että tästä syystä niiden oli ollut pakko ostaa nämä valtion vastuulle luonteensa puolesta kuuluvat palvelut yksityiseltä sektorilta.
(25)
Portugalin viranomaiset selittivät, että nämä yleisen edun vuoksi suoritettavat toimet oli annettu yksityisen sektorin tehtäväksi 8 päivänä kesäkuuta 1999 annetun decreto-lei-säädöksen 197/99 (7) mukaisesti, jolla saatettiin julkisia palveluhankintoja, julkisia tavaranhankintoja ja julkisia rakennusurakoita koskevien sopimusten tekomenettelyjen yhteensovittamisesta annettujen direktiivien 92/50/ETY, 93/36/ETY ja 93/37/ETY muuttamisesta 13 päivänä lokakuuta 1997 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 97/52/EY (8) osaksi kansallista lainsäädäntöä. Kyseiset palvelut tuottavat yksityiset yritykset valittiin sillä perusteella, että niillä oli tekniset valmiudet hoitaa nämä yleisen edun vuoksi toteutettavat toimet moitteettomasti, kun huomioon otetaan lisäksi se, että kyseessä olevat sivutuotteet oli käsiteltävä turvallisella, nopealla ja tehokkaalla tavalla. Portugalin viranomaiset toimittivat esimerkin palvelunhankintasopimuksesta, joka oli ollut voimassa 1 päivästä syyskuuta 200431 päivään joulukuuta 2004.
(26)
Portugalin viranomaisten toimittamien tietojen mukaan tuotetuista palveluista maksettujen korvausten laskennassa käytetyt parametrit oli vahvistettu etukäteen 25 päivänä tammikuuta 1999 tehdyssä yhteisessä päätöksessä (9). Päätöksen sisältöä tarkistettiin säännöllisin väliajoin, ja sitä muutettiin 6 päivänä huhtikuuta 2001 tehdyllä yhteisellä päätöksellä 324/2001 (10) ja 19 päivänä helmikuuta 2002 tehdyllä yhteisellä päätöksellä 124/2002 (11).
(27)
Neuvosto kielsi päätöksellä 2000/766/EY (12) lähes kaikkien eläinlajien sivutuotteiden käytön rehussa ja määräsi sivutuotteet hävitettäviksi kaikissa jäsenvaltioissa, myös Portugalissa.
(28)
Portugalin viranomaiset selittivät, että päätöksen johdosta kyseisten jätteiden määrä kasvoi ja samoin tapahtui myös kyseisistä toimista aiheutuville kustannuksille.
(29)
Komissio päätti päätöksellä 2001/376/EY (13) pysyttää Portugalia koskevan päätöksen 98/653/EY.
(30)
Muiden kuin ihmisravinnoksi tarkoitettujen eläimistä saatavien sivutuotteiden terveyssäännöistä 3 päivänä lokakuuta 2002 annetussa Europan parlamentin ja neuvoston asetuksessa (EY) N:o 1774/2002 (14) säädetään eri sivutuotteisiin sovellettavat eläimistä saatavien sivutuotteiden keruuta, käsittelyä ja hävittämistä koskevat erityiset säännöt.
(31)
Portugalin viranomaiset selvensivät, että noudattaakseen tässä yhteydessä annettuja sitoumuksiaan, ne päättivät siirtää kyseisistä toimista aiheutuvat kustannukset alalla toimiville talouden toimijoille noudattaen tiukasti saastuttaja maksaa -periaatetta ja pitämällä samalla huolen kansanterveyden suojelusta, koska viranomaiset ovat siitä vastuussa ja kansanterveys oli edelleen tärkeää taata. Portugali otti näin ollen käyttöön 25 päivänä syyskuuta 2002 annetussa decreto-lei-säädöksessä 197/2002 säädetyn järjestelmän.
(32)
Decreto-lei-säädös 197/2002 tuli voimaan lokakuussa 2002, josta lähtien nisäkkäiden ja siipikarjan lihan sivutuotteiden keruusta, kuljetuksesta, käsittelystä ja hävittämisestä aiheutuvat kustannukset on rahoitettu veroluonteisella maksulla, jota peritään teurastamoilta, luullisen naudan- ja sianlihan maahantuojilta sekä yhteisön sisäisiltä toimijoilta eli luullisen naudan- ja sianlihan alan toimijoilta ja tällaisen lihan vastaanottajilta.
(33)
Portugalin viranomaiset ilmoittivat 20 päivänä tammikuuta 2003 päivätyssä kirjeessä, että seuraavat toimijat oli vapautettu maksusta:
-
teurastamot, jotka huolehtivat kaikkien sekä teurastamon tiloissa että leikkaamoissa syntyvien sivutuotteiden keruusta, käsittelystä ja hävittämisestä, erikseen määriteltyjä riskiaineksia lukuun ottamatta, luomalla itsenäiset valmiudet kyseisten sivutuotteiden käsittelyyn (katso decreto-lei-säädöksen 197/2002 liitteessä 2 oleva 2 kohta);
-
luuttoman lihan maahantuojat ja yhteisön sisäiset toimijat, koska luuttomasta lihasta ei synny yhteisön lainsäädännön ja kansallisen lainsäädännön mukaista pakollista käsittelyä edellyttäviä sivutuotteita.
(34)
Portugalin viranomaiset ilmoittivat, että maksujen perimisestä saaduilla tuloilla on rahoitettu yksinomaan nisäkkäiden ja siipikarjan lihan sivutuotteiden - myös erikseen määriteltyjen riskiainesten - keruuseen, kuljetukseen, käsittelyyn ja hävittämiseen olennaisesti liittyvistä toimista aiheutuvat kustannukset.
(35)
Maksujen suuruudesta on säädetty decreto-lei-säädöksen 197/2002 liitteessä 1 seuraavassa esitetyllä tavalla kunkin lajin osalta ja suhteessa painoon:
(euroissa)
Laji/tyyppi
Nauta
Sika
Lampaat/vuohet
Siipikarja
Muut
Maksu/ruhokilo
0,05
0,04
0,03
0,06
0,06
(36)
Erikseen määriteltyjen riskiainesten keruun, kuljetuksen, käsittelyn ja hävittämisen rahoittamiseksi decreto-lei-säädöksen 197/2002 2 pykälän 2 momentissa säädetään vain teurastamoilta perittävästä kiinteämääräisestä maksusta, jonka suuruus on 0,30 euroa / kilogrammaa riskiainesta.
(37)
Kaikki maksut maksetaan käännettyä verovelvollisuusmenettelyä noudattaen Instituto Nacional de Intervenção e Garantia Agrícola (INGA) -nimiselle julkiselle laitokselle. Toimijoilta perittävät maksut katsottiin INGA:n tuloiksi, ja ne maksettiin sille suoraan.
(38)
Kuten tämän päätöksen johdanto-osan 32 ja 33 kappaleessa todetaan, decreto-lei-säädöksen 197/2002 4 pykälässä täsmennetään, että teurastamoilla on myös mahdollisuus järjestää sivutuotteiden keruu, käsittely ja hävittäminen, erikseen määriteltyjä riskiaineksia lukuun ottamatta, joko alihankintana kolmansilta osapuolilta tai huolehtimalla siitä itse voimassa olevien lainsäädännön säännösten mukaisesti. Jos teurastamo huolehtii itse teurastamolla syntyvien sivutuotteiden keruusta, käsittelystä ja hävittämisestä, erikseen määriteltyjä riskiaineksia lukuun ottamatta, maksu määräytyy decreto-lei-säädöksen 197/2002 liitteen 2 mukaisesti seuraavalla tavalla:
(euroissa)
Laji/tyyppi
Nauta
Sika
Lammas/vuohi
Siipikarja
Muut
Maksu/ruhokilo
0,03
0,02
0,00
0,00
0,00
(39)
Jos teurastamo huolehtii kaikkien sekä teurastamon tiloissa että leikkaamoissa syntyvien sivutuotteiden keruusta, käsittelystä ja hävittämisestä, erikseen määriteltyjä riskiaineksia lukuun ottamatta, sen ei tarvitse maksaa maksua lainkaan.
(40)
Decreto-lei-säädöksen 197/2002 5 pykälän mukaan INGA:n tehtävänä on valvoa, että teurastamot maksavat maksut, ja tätä varten teurastamojen on pidettävä ajantasaista rekisteriä ruhojen määrästä ja painosta. INGA:n tehtävänä on lisäksi valvoa, että maksut maksetaan Euroopan unionista peräisin olevia tuotteita tuotaessa ja vastaanotettaessa, ja kyseisten toimijoiden/vastaanottajien on pidettävä ajantasaista rekisteriä kaikista liiketoimistaan.
(41)
Jos teurastamot valitsevat tämän vaihtoehtoisen järjestelmän, niiden on toimitettava kyseiset hankkeet etukäteen INGA:n arvioitavaksi sekä annettava suorittaa kaikki viranomaisten määräämät tarkastukset.
(42)
Portugalin viranomaiset vakuuttivat, että kyseistä palvelua tuotetaan yksinomaan niille laitoksille, joissa syntyy pakollista hävittämistä edellyttäviä sivutuotteita, ja että maksulla vain siirretään kyseisistä toimista aiheutuvat kustannukset näiden laitosten maksettaviksi.
(43)
Maksuista saatavien tulojen ja niillä rahoitettavien palvelujen kustannusten vastaavuuden osalta Portugalin viranomaiset ilmoittivat, että jokainen decreto-lei-säädöksen 197/2002 liitteiden I ja II mukaisista maksuista sekä 2 pykälän 2 kohdassa määritetty erikseen määriteltyjä riskiaineksia koskeva maksu on laskettu tuotettavien palvelujen todellisten kustannusten perusteella, kun huomioon otetaan kustakin eläinlajista syntyvien sivutuotteiden luonne ja merkittävyys.
(44)
Portugalin viranomaisten mielestä tätä rahoitusta voidaan pitää kaikilta kannoilta käyttäjien maksamana korvauksena yleisen edun mukaisesta julkisesta palvelusta. Maksuvelvollisten toimijoiden maksamien maksujen määrät määräytyvät suoraan julkiseen palveluun toimitetun jätteen määrän ja jätteen hävittämisestä aiheutuvien tosiasiallisten kustannusten perusteella. Portugalin viranomaiset toimittivat näiden väitteiden todisteeksi asiakirjoja, joihin oli koottu palvelujen kustannukset vuosilta 1999-2005, sekä vuodelta 2003 asiakirjan, johon oli koottu erityyppisiä sivutuotteita koskevista maksuista saadut tulot, joita ei ollut kuitenkaan jaoteltu sen mukaan, oliko maksut peritty tuontituotteista vai kotimaisista tuotteista.
(45)
Selvittäessään, voivatko tuontituotteet hyötyä järjestelmästä kotimaisten tuotteiden tavoin, Portugalin viranomaiset vakuuttivat, että saastuttaja maksaa -periaatteen mukaisesti niin teurastamoilta, tuonnista kuin luullisella lihalla käytävästä yhteisön sisäisestä kaupasta perityt maksut vastasivat kustannuksia, jotka aiheutuivat syntyvien sivutuotteiden käsittelystä koko lihantuotantoketjussa loppukuluttajalle asti.
(46)
Portugalin viranomaisten mukaan luullisen lihan tuonnissa syntyy sivutuotteita, ja näin ollen se hyötyy keruu-, kuljetus-, käsittely- ja hävittämispalvelusta, joten kyseisten maksujen periminen on perusteltua.
(47)
Portugalin viranomaisten mielestä rahoitetut toimet ovat yleisen edun mukaisia, koska BSE-kriisin johdosta kävi ilmeiseksi, että teurastamojätteen hävittäminen on valtion toimivaltaan kuuluva julkisen palvelun tehtävä, sillä se on tärkeää ihmisten ja eläinten terveyden sekä ympäristön suojelemiseksi.
(48)
Decreto-lei-säädöksellä 197/2002 perustettu järjestelmä kumottiin 7 päivänä lokakuuta 2003 annetulla decreto-lei-säädöksellä 244/2003 (15) (jäljempänä ’decreto-lei-säädös 244/2003’), joka tuli voimaan 22 päivänä lokakuuta 2003 ja jolla perustettiin ihmisravinnoksi soveltumattomia eläimistä saatavia sivutuotteita koskeva yleinen järjestelmä sekä siirtymäjärjestelmä.
(49)
Yleisen järjestelmän mukaan teurastamoiden, leikkaamoiden, hautomoiden ja munantuotantolaitosten on huolehdittava yksikössään syntyvän 1, 2 ja 3 luokkaan kuuluvan aineksen keruusta, kuljetuksesta, varastoinnista, käsittelystä ja hävittämisestä asetuksen (EY) N:o 1774/2002 mukaisesti joko itse tai teettämällä sen alihankintana kolmansilla osapuolilla ja toteuttamalla näin eläinlääkintäasioiden pääosaston (Direcção-Geral de Veterinária, DG V) etukäteen hyväksymän suunnitelman.
(50)
Teurastamoiden, leikkaamoiden, hautomoiden ja munantuotantolaitosten on esitettävä 3 luokkaan kuuluvan aineksen hävittämis- tai käyttösuunnitelma eläinlääkintäasioiden pääosaston hyväksyttäväksi 90 päivän kuluessa decreto-lei-säädöksen 244/2003 voimaantulosta tai sen toiminnan alkamisesta. INGA jatkaa 3 luokkaan kuuluvan aineksen osalta sivutuotteiden keruun, kuljetuksen, käsittelyn, väliaikaisen varastoinnin ja hävittämisen varmistamista decreto-lei-säädöksen 197/2002 mukaisesti, kunnes eläinlääkintäasioiden pääosasto on hyväksynyt suunnitelman. Teurastamoiden, leikkaamoiden, hautomoiden ja munantuotantolaitosten omistajien on maksettava decreto-lei-säädöksen 197/2002 liitteessä 1 vahvistetut maksut, kunnes 3 luokkaan kuuluvaa ainesta koskeva suunnitelma on hyväksytty, lukuun ottamatta kyseisessä säädöksessä säädettyä vaihtoehtoista järjestelmää käyttäviä yksikköjä, joiden on maksettava mainitun decreto-lei-säädöksen liitteessä 2 vahvistetut maksut.
(51)
Myös siirtymäjärjestelmässä INGA jatkaa näiden palvelujen varmistamista 1 ja 2 luokkaan kuuluvan aineksen osalta.
(52)
Teurastamoiden ja leikkaamoiden on esitettävä 1 ja 2 luokkaan kuuluvan aineksen osalta hävittämis- tai käyttösuunnitelma 30 päivän kuluessa siirtymäjärjestelmän soveltamisen päättymisestä marraskuussa 2005. Niiden on maksettava 0,35 euroa kilogrammalta 1 tai 2 luokkaan kuuluvaa ainesta, kunnes suunnitelma on hyväksytty. Kun hävittämis- tai käyttösuunnitelma on hyväksytty, ne vapautuvat maksuvelvollisuudesta.
(53)
Kun teurastamot ja leikkaamot lähettävät eläinlääkintäasioiden pääosastolle suunnitelman, joka koskee 1 ja 2 luokkaan kuuluvan aineksen hävittämisessä tarvittavia toimia, ne ottavat vastuun näistä toimista aiheutuvista kuluista ja niille tehdään kyseisen toimivaltaisen viranomaisen suorittamat tarkastukset. Decreto-lei-säädöksen 244/2003 3 pykälän 4 momentin mukaan järjestelmän soveltaminen päättyy kahden vuoden kuluttua säädöksen voimaantulosta.
(54)
Decreto-lei-säädöksen 244/2003 mukaisen siirtymäjärjestelmän soveltaminen päättyi marraskuussa 2005. Portugalin viranomaiset ilmoittivat 1 päivänä huhtikuuta 2011 päivätyssä kirjeessään, että decreto-lei-säädöksen 244/2003 siirtymäjärjestelmän soveltamisen päätyttyä toimijat ovat alkaneet vastata teurastamoissa ja leikkaamoissa syntyvien sivutuotteiden hävittämiskustannuksista hyödyntämällä jätteen siten, että siitä jalostetaan biopolttoainetta, sekä viemällä jauhoja.
(55)
Menettelyn aloittamista koskevassa päätöksessä komissio selitti epäilevänsä, että kyseessä saattoi olla sisämarkkinoille mahdollisesti soveltumaton tuki, jota on myönnetty kyseisen aineksen keruu-, kuljetus-, käsittely- ja hävittämispalveluja tuottaville yrityksille; teurastamoille ja leikkaamoille; luullisen naudan-, sian- ja siipikarjanlihan tuojille; yhteisön sisäisille toimijoille ja kasvattajille.
(56)
Komissio toisti ensimmäisessä tietojen antamista koskevassa välipäätöksessä esitetyt kysymykset. Se ilmoitti epäilevänsä kyseisen aineksen keruu-, kuljetus-, käsittely- ja hävittämispalveluja tuottavien yritysten hyväksi myönnetyn tuen osalta, olivatko tarkastelun kohteena olevat palvelut luonteeltaan julkisen edun mukaisia, kuten Portugalin hallitus esitti, etenkin kun otetaan huomioon asiassa Altmark annettu tuomio (16). Komissio ilmoitti epäilevänsä teurastamoiden ja leikkaamoiden; luullisen naudan-, sian- ja siipikarjanlihan tuojien ja alan yhteisön sisäisten toimijoiden hyväksi myönnetyn tuen osalta, vastasivatko alalta perityt maksut keruupalveluista aiheutuvia todellisia kustannuksia, ja pyysi asiasta lukumääräisiä tietoja. Komissio ilmoitti epäilevänsä vielä kasvattajille myönnetyn tuen osalta, että kasvattajat saattoivat saada käyttöön otetusta järjestelmästä etua, koska niiden ei tarvinnut maksaa maksua.
(57)
Tämän jälkeen komissio tarkasteli alustavasti kyseisten toimenpiteiden soveltuvuutta sisämarkkinoille vuodesta 1998 voimassa olleiden suuntaviivojen perusteella ja totesi, ettei sillä ollut menettelyn aloittamista koskevan päätöksen tekohetkellä riittävästi tietoja voidakseen tehdä päätelmiä toimenpiteiden soveltumisestä sisämarkkinoille.
III PORTUGALIN ESITTÄMÄT HUOMAUTUKSET
(58)
Huomautuksissaan Portugali muistutti aluksi, että maan tilanne vuonna 1998 oli ollut hyvin erityinen BSE:n vuoksi. Portugalin viranomaiset viittasivat erityisesti päätökseen 98/653/EY, jossa kielletään tiettyjen tuotteiden, kuten lihaluujauhon, vienti sellaisenaan tai muiden tuotteiden osana Portugalin alueelta muihin jäsenvaltioihin tai kolmansiin maihin. Tässä yhteydessä Portugali laati BSE:n valvonta-, tarkastus- ja torjuntasuunnitelman, jonka komission pysyvä eläinlääkintäkomitea hyväksyi. Komissio päätti 18 päivänä huhtikuuta 2001 pysyttää Portugalia koskevan vientikiellon, joka poistettiin vasta vuonna 2004 komission asetuksella (EY) N:o 1993/2004 (17).
(59)
Portugali väitti, että kaikki vuosina 1998-2004 toteutetut toimenpiteet tehtiin kansanterveyttä uhkaavan hätätilanteen vuoksi. Portugalin hallinnon tavoitteena olikin saada toimenpiteet toteutettua välittömästi, kunnes toimijat saisivat tehtyä tarvittavat järjestelyt pystyäkseen hoitamaan tehtävät itse, jolloin valtio vain valvoisi toimia. Portugalin mielestä kansanterveyden suojeleminen on ylemmän tason oikeushyvä, jonka perusteella valtiontukisäännöistä voidaan poiketa.
(60)
Portugalin viranomaisten mukaan päätöksellä 98/653/EY ja pidentämällä sen voimassaoloaikaa estettiin Portugalin valtion BSE-kriisin ratkaisemiseksi toteuttamia toimenpiteitä vääristämästä markkinoita ja haittaamasta näin jäsenvaltioiden välistä kauppaa. Portugali totesi, että edellä mainittujen tuotteiden vientikiellon vuoksi kauppaa ei käyty, joten kilpailu ei voinut vääristyä.
(61)
Portugali ilmoitti ensinnäkin, ettei vuonna 1998 myönnetty lainkaan tukea, ja osoittaa tämän 4 päivänä joulukuuta 1998 annetun decreto-lei-säädöksen 393-B/98 voimaantulopäivällä. Vasta silloin Portugalin valtio otti poikkeuksellisesti ja väliaikaisesti vastuun sivutuotteiden keruusta, käsittelystä ja hävittämisestä.
(62)
Decreto-lei-säädöksen 393-B/98 tultua voimaan Portugalin valtio otti sivutuotteiden keruusta, käsittelystä ja hävittämisestä aiheutuvat kustannukset vastatakseen decreto-lei-säädöksen 197/2002 voimaantuloon asti. Tältä osin Portugalin viranomaiset esittivät, että Portugalin valtion on katsottava kantaneen vastuun näistä toimenpiteistä lyhyellä aikavälillä, sillä järjestelmää muutettiin jälkikäteen, ja käyttöön otetun maksun avulla alalta voitiin periä nisäkkäiden ja siipikarjan lihan sivutuotteiden, myös erikseen määriteltyjen riskiainesten, keruuta, kuljetusta, käsittelyä ja hävittämistä koskevien toimien rahoitus.
(63)
Mainittujen toimenpiteiden kustannusten osalta Portugalin viranomaiset totesivat, että korvauksen laskennassa käytetyt parametrit oli vahvistettu etukäteen yhteisessä päätöksessä, joka oli julkaistu Portugalin virallisessa lehdessä (Diário da República). Portugalin viranomaiset mainitsivat kolme päätöstä (18), joissa ilmoitettiin palvelujen hinnat (keruu, kuljetus, käsittely ja suursäkkeihin pakkaaminen tuotekiloa kohti). Huomioon otettiin eläimistä saatavien sivutuotteiden käsittelystä vastaaville, muualla kuin teurastamoiden yhteydessä sijaitseville yksiköille näistä toimista aiheutuvat kulut. Huomioon otettiin myös juoksevat kulut, kuten energia- ja polttoainekulut, palkat sekä vakuutukset. Nämä parametrit olivat samoja kaikkien palveluntuottajien osalta. Portugalin viranomaisten mukaan voitto oli 30-39,5 prosenttia, mikä vastasi viranomaisten mielestä liiketoiminnan keskimääräistä voittomarginaalia tai jäi jopa sen alle. Portugalin viranomaiset liittivät mukaan esimerkit päätöksissä vahvistettujen hintojen perusteena olevien parametrien soveltamisesta.
(64)
Yhteenvetona Portugalin valtio totesi, että myönnetyn tuen voitiin katsoa soveltuvan sisämarkkinoille, koska siinä sovellettiin poikkeusta saastuttaja maksaa -periaatteesta, koska tuki vastasi tuotettujen palvelujen kustannuksia ja koska tuolloin sovelletuissa suuntaviivoissa (TSE-testien, kuolleiden eläinten ja teurasjätteiden vuoksi myönnettäviä valtiontukia koskevat yhteisön suuntaviivat (19)) sallittiin tuen määräksi lyhyellä aikavälillä enintään 100 prosenttia todellisista kustannuksista.
(65)
Lokakuusta 2002 lähtien kustannusten maksamisen oikeusperustaksi muuttui decreto-lei-säädös 197/2002. Portugalin viranomaisten mielestä tarkasteltavina olevissa maksuissa otettiin huomioon sivutuotteiden käsittelystä vastaavien yksikköjen toimista maksettavat hinnat. Kriisin jatkumisen vuoksi Portugalin viranomaiset pitivät valtion välityksellä toteutettuja toimenpiteitä edelleen perusteltuina.
(66)
Tehdyissä laskelmissa otettiin huomioon yrityksille aiheutuvat kokonaiskustannukset ja kohtuullinen voitto. Portugalin viranomaiset lähettivät vuoden 2003 kulujen ja kustannusten pohjalta laaditun esimerkin, joka viranomaisten mielestä osoittaa uuden järjestelmän tulojen ja kustannusten olevan tasapainossa ja jonka avulla voidaan määrittää palvelujen rahoittamiseen tarvittavat maksut.
(67)
Portugalin viranomaiset ilmoittivat samoin, ettei siipikarjanlihan sivutuotteiden keruuta, kuljetusta, käsittelyä ja hävittämistä rahoitettu teurastamoilta ja ruhojen, ruhon puolikkaiden ja muiden luullisten naudan- ja sianlihan palojen tuojilta perittävistä maksuista saatavilla tuloilla. Portugalin viranomaiset toivat esiin, että decreto-lei-säädöksen 197/2002 2 pykälän 1 momentin säännöstä on tulkittava yhdessä liitteen 1 kanssa, johon momentissa viitataan, ja tämän perusteella lihan sivutuotteiden keruun, kuljetuksen, käsittelyn ja hävittämisen rahoittivat kolmentyyppiset toimijat: naudan, sian, lampaan/vuohen, siipikarjan ja muun lihan teurastamot; ruhojen, ruhon puolikkaiden ja muiden luullisten naudan- ja sianlihan palojen tuojat ja tällaisten tuotteiden alan yhteisön sisäiset toimijat. Liitteeseen 1 sisältyi sarake, johon oli koottu niiltä siipikarjan teurastamoilta perittävät maksut, jotka eivät huolehdi siipikarjan teurastuksessa syntyvien sivutuotteiden keruusta, kuljetuksesta, käsittelystä ja hävittämisestä, kun huomioon otetaan, että yleensä tuoduista siipikarjan ruhoista ei synny sivutuotteita.
(68)
Portugalin viranomaiset ilmoittivat lisäksi, että decreto-lei-säädöksen 197/2002 liitteessä 2 asetettujen kahden maksun välinen ero perustui leikkaamoissa syntyvistä sivutuotteista aiheutuviin kustannuksiin.
(69)
Portugalin viranomaiset selittivät, että decreto-lei-säädösten 197/2002 ja 244/2003 mukaisesti kasvattajilta ei peritty lainkaan maksua, vaikka keruusta, kuljetuksesta, käsittelystä ja hävittämisestä aiheutuvilla kustannuksilla oli tosiasiassa vaikutusta koko lihantuotantoketjuun. Portugalin viranomaiset toimittivat tässä yhteydessä kaksi palveluista laadittua laskua, jotka oli päivätty 22 päivänä lokakuuta 2002 ja 28 päivänä lokakuuta 2003 ja jotka viranomaisten mukaan osoittivat teurastamojen perineen keruusta, kuljetuksesta, käsittelystä ja hävittämisestä aiheutuvat kustannukset kasvattajilta.
(70)
Portugalin viranomaiset vakuuttivat vielä, etteivät palvelut tuottavat yritykset voineet käyttää varoja mahdolliseen muuhun toimintaan, koska kyseiset yritykset harjoittivat yksinomaan eläinten sivutuotteiden keruuta, kuljetusta, käsittelyä ja hävittämistä.
(71)
Portugalin viranomaiset totesivat vielä, että decreto-lei-säädöksellä 244/2003 perustetun siirtymäjärjestelmän soveltaminen päättyi marraskuussa 2005, jolloin sivutuotteita tuottavat yksiköt alkoivat huolehtia kokonaan tehtävästä, josta valtio oli kantanut alun perin vastuun tilapäisesti niiden sijasta. Marraskuusta 2005 lähtien toimijat ovat vastanneet kustannuksista kokonaan ja saaneet tästä korvauksen hyödyntämällä jätteen siten, että se jalostetaan biopolttoaineeksi, ja viemällä jauhoja.
(72)
Portugalin viranomaisten mielestä sovellettavissa suuntaviivoissa asetetut edellytykset täyttyvät, koska sivutuotteita tuottavat toimijat alkoivat vähitellen maksaa sivutuotteiden hävittämisestä aiheutuvia kustannuksia niiltä perityn maksun kautta.
IV MUIDEN ASIANOSAISTEN HUOMAUTUKSET
(73)
ETSA esitti huomautuksensa 15 päivänä kesäkuuta 2009 päivätyllä kirjeellä. ETSA-konsernin yrityksiä ovat Indústria Transformadora de Subprodutos Animais, SA (ITS) ja Comércio e Indústria de Sebo, SA (SEBOL). Nämä yritykset tuottavat 1, 2 ja 3 luokkaan kuuluvien eläimistä saatavien sivutuotteiden keruu-, kuljetus-, käsittely- ja hävittämispalveluja Portugalissa, ja kuuluvat yrityksiin, joita Portugalin valtio käytti kyseisten palvelujen tuottamiseen tarkasteltavana olevalla ajanjaksolla. ETSA on siis valtion maksujen saaja, ja näin ollen asianosainen valtiontukea C 3/09 koskevassa menettelyssä.
(74)
ETSA muistutti aluksi BSE-kriisistä, jonka vuoksi Portugalin valtion oli toteutettava joukko ehkäiseviä toimenpiteitä (erityisesti 1, 2 ja 3 luokkaan kuuluvien eläimistä saatavien sivutuotteiden keruu, kuljetus, käsittely- ja hävittäminen), joilla pyrittiin torjumaan ja vähentämään BSE:n tartuntariskiä kansanterveyden ja ympäristön suojelun varmistamiseksi. Tällaisten toimenpiteiden antaminen perustui valtaosin yhteisön lainsäädännössä asetettuihin vaatimuksiin.
(75)
INGA teki ITS:n ja SEBOL:n kanssa suoran hankintasopimuksen jätteiden keruusta, kuljetuksesta, käsittelystä ja hävittämisestä vuosina 1998-2005. ETSA mainitsi, että sopimus tehtiin samoin ehdoin kaikkien sellaisten yritysten kanssa, joilla oli valmiudet tuottaa vaaditut palvelut. INGA teki sopimuksia tämäntyyppisten palvelujen tuottamiseen hyväksyttyjen yritysten kanssa ja vastasi tähän liittyvistä kuluista decreto-lei-säädöksen 393-B/98 6 pykälän mukaisesti 10 päivään lokakuuta 2002 asti. Palvelusta maksettavan hinnan laskennassa käytetyt parametrit oli vahvistettu yhteisessä päätöksessä 96/99, ja hinta määritettiin suhteessa raaka-aineen painoon ja sitä oli mahdollista tarkistaa, jos palveluntuottamisen olosuhteissa tapahtuisi muutoksia. SEBOL:lle ja ITS:lle maksetussa hinnassa otettiin huomioon palveluntuottamisen arvioidut kustannukset, jotka liittyivät muun muassa kerättävän ja käsiteltävä jätteen painoon ja määrään sekä tiloilla kuolleiden eläinten keruujärjestelmän toimintaan ja hallintaan, mikä edellytti esimerkiksi ripeää keruuta eläimen kuolemaa koskevan ilmoituksen saapuessa.
(76)
ETSA korosti, että vaikka palvelunhankintaa ei ollut tehty julkisen tarjouskilpailun kautta, palvelusta maksettu hinta kattoi aiheutuvat kustannukset, kun huomioon otetaan palvelusta saatavat tulot, ja tarjosi kohtuullisen ja perustellun voiton. Se mainitsi vielä, että palvelusta maksettavan korvauksen taso oli vaikuttanut siitä aina tehokkuuden periaatteen mukaiselta, sillä INGA:n maksama hinta vastasi vastaavista palveluista maksettavien hintojen eurooppalaista keskiarvoa ja koska vuoteen 2005 asti maksettu hinta oli ollut ETSA:n mukaan tosiasiassa alhaisempi kuin hinnat, jotka sisältyivät samoista palveluista myöhemmin tehtyihin sopimuksiin, jotka oli solmittu markkinaehtojen mukaisen vastikkeen määrittämiseksi järjestettyjen julkisten tarjouskilpailujen perusteella.
(77)
Vuodesta 2005 lähtien palvelunhankintasopimukset alettiin tehdä kansainvälisten julkisten tarjouskilpailujen perusteella. Julkisia tarjouskilpailuja järjestettiin kolme: nautoihin ja hevosiin liittyvä valtakunnallinen tarjouskilpailu, lampaisiin ja vuohiin liittyvä tarjouskilpailu (etelä) sekä lampaisiin ja vuohiin liittyvä tarjouskilpailu (pohjoinen). ITS osallistui tarjouskilpailuihin osana konsortiota, jolle palvelunhankintasopimus myönnettiin. Mainituista kolmesta tarjouskilpailusta tehtiin kolme palvelunhankintasopimusta. ETSA mainitsee edellytyksinä muiden muassa jätteiden keruun, kuljetuksen, käsittelyn ja hävittämisen sekä pysyvän ja ajantasaisen toimintaa koskevan rekisterin ja arkiston ylläpitämisen. Maatalous- ja kalastusalan rahoituslaitoksen (Instituto de Financiamento da Agricultura e Pescas, IFAP I.P.) tehtävänä oli tarkistaa, että velvoitteita noudatettiin.
(78)
ETSA korosti, että hinnat vahvistettiin tehdyissä sopimuksissa etukäteen objektiivisesti ja läpinäkyvästi tonnimäärien ja kyseessä olevan eläinlajin perusteella. ETSA:n mukaan hinnat määräytyivät markkinaehtojen mukaisesti, ja niillä taattiin palvelunhankintasopimuksissa ja asiaankuuluvassa lainsäädännössä luetelluista julkisen palvelun velvoitteista aiheutuvien kustannusten asianmukainen kattaminen.
(79)
ETSA totesi lopuksi, että edellä esitetyn perusteella se ei saanut sääntöjenvastaista tukea ja että kaikki saadut varat olivat vain perusteltu vastike julkisen palvelun tuottamisesta.
V ARVIOINTI
1. SEUT-SOPIMUKSEN 107 ARTIKLAN 1 KOHDASSA TARKOITETUN TUEN OLEMASSAOLO
(80)
SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa määrätään, että jollei perussopimuksissa toisin määrätä, jäsenvaltion myöntämä taikka valtion varoista muodossa tai toisessa myönnetty tuki, joka vääristää tai uhkaa vääristää kilpailua suosimalla jotain yritystä tai tuotannonalaa, ei sovellu sisämarkkinoille, siltä osin kuin se vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan.
(81)
SEUT-sopimuksen 107 ja 109 artiklaa sovelletaan sianliha-alalla (20) näiden tuotteiden yhteisestä markkinajärjestelystä 29 päivänä lokakuuta 1975 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2759/75 21 artiklan nojalla, sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna neuvoston asetuksella (EY) N:o 1913/2005 (21). Naudanliha-alalla (22) niitä sovelletaan näiden tuotteiden yhteisestä markkinajärjestelystä 17 päivänä toukokuuta 1999 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1254/1999 40 artiklan nojalla, sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna neuvoston asetuksella (EY) N:o 1152/2007 (23). Ennen viimeksi mainitun direktiivin antamista kyseisiä artikloja sovellettiin naudanliha-alalla neuvoston asetuksen (ETY) N:o 805/68 (24) 24 artiklan nojalla. Artikloja sovelletaan lampaan- ja vuohenliha-alalla (25) näiden tuotteiden yhteisestä markkinajärjestelystä 3 päivänä marraskuuta 1998 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 2467/98 22 artiklan nojalla, sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna asetuksella (EY) N:o 1913/2005. Siipikarjanliha-alalla (26) niitä sovelletaan näiden tuotteiden yhteisestä markkinajärjestelystä 29 päivänä lokakuuta 1975 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 2777/75 19 artiklan nojalla, sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna neuvoston asetuksella (EY) N:o 679/2006 (27). Edellä luetellut asetukset kumottiin maatalouden yhteisestä markkinajärjestelystä ja tiettyjä maataloustuotteita koskevista erityissäännöksistä (yhteisiä markkinajärjestelyjä koskeva asetus) (28)22 päivänä lokakuuta 2007 annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 1234/2007, jonka 180 artiklassa säädetään, että valtiontukisääntöjä sovelletaan edellä mainittuihin tuotteisiin.
(82)
Tuen luonne on selvitettävä kaikkien teurastamojätteen keruusta, kuljetuksesta, käsittelystä ja hävittämisestä sekä niiden rahoittamisesta hyötyvien toimijoiden tasolla. Komissio eritteli Portugalissa käyttöön otetulle järjestelmälle seuraavat mahdolliset tuensaajien ryhmät:
-
kyseisen aineksen keruusta, kuljetuksesta, käsittelystä ja hävittämisestä huolehtivat yritykset;
-
teurastamot ja leikkaamot; luullisen naudan-, sian- ja siipikarjanlihan tuojat ja yhteisön sisäiset toimijat eli luullisen naudan- ja sianlihan alan toimijat ja tällaisen lihan vastaanottajat;
-
kasvattajat.
(83)
Mahdollisen tuen pitkän aikavälin arvioinnin osalta komissio eritteli menettelyn aloittamista koskevassa päätöksessä neljä ajanjaksoa sen mukaan, mitä eri yhteisön säännöksiä mahdollisten tukitoimenpiteiden arvioinnissa on sovellettava. Komissio jakoi ajanjaksot seuraavasti: vuodesta 1998 31 päivään joulukuuta 1999 eli ennen kuin maatalousalan valtiontukia koskevat yhteisön suuntaviivat tulivat voimaan, 1 päivästä tammikuuta 200031 päivään joulukuuta 2002 eli ennen kuin teurasjätteen ja kuolleiden eläinten hävittämisestä aiheutuviin kustannuksiin sekä tarttuvan spongiformisen ekefalopatian (TSE) testaukseen myönnettäviä valtiontukia koskevat suuntaviivat tulivat voimaan, 1 päivästä tammikuuta 200331 päivään joulukuuta 2006 eli ennen kuin maatalousalan uudet vuosina 2007-2013 sovellettavat suuntaviivat (29) tulivat voimaan sekä 1 päivästä tammikuuta 2007 nykyhetkeen.
(84)
Portugalin viranomaisten antamien lisätietojen - etenkin edellä kuvattua decreto-lei-säädöksen 244/2003 soveltamista ja mahdollisen tuen eri rahoitusmuotoja koskevien tietojen - perusteella komissio muutti hieman ajanjaksojen jaottelua ja otti kutakin mahdollista tuensaajien ryhmää koskevassa arvioinnissaan huomioon seuraavat ajanjaksot:
-
9 päivästä joulukuuta 19989 päivään lokakuuta 2002, jolloin voimassa oli decreto-lei-säädös 393-B/98;
-
10 päivästä lokakuuta 200221 päivään lokakuuta 2003, jolloin voimassa oli decreto-lei-säädös 197/2002, lukuun ottamatta liitettä 2, jonka soveltamista jatkettiin decreto-lei-säädöksessä 244/2003 säädetyn siirtymäjärjestelmän yhteydessä;
-
22 päivästä lokakuuta 2003 marraskuuhun 2005, jolloin sovellettiin decreto-lei-säädöksessä 244/2003 säädettyä siirtymäjärjestelmää.
1.1 VALIKOIVAN EDUN OLEMASSAOLO
(85)
Unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan tukina pidetään sellaisia toimenpiteitä, jotka muodossa tai toisessa ovat omiaan suosimaan yrityksiä välittömästi tai välillisesti tai joita on pidettävä sellaisena taloudellisena etuna, jota edunsaajayritys ei olisi saanut tavanomaisten markkinoilla sovellettavien ehtojen mukaan (30). Lisäksi tukena pidetään toimenpiteitä, jotka eivät ole avustuksia sanan suppeassa merkityksessä mutta jotka eri tavoin alentavat yrityksen vastattavaksi tavallisesti kuuluvia kustannuksia ja ovat siten sekä luonteeltaan että vaikutuksiltaan avustuksen kaltaisia (31).
1.1.1 Valikoiva etu palveluja tuottaville yrityksille
(86)
Komission mielestä kyseisen aineksen keruu, kuljetus, käsittely ja hävittäminen ovat kaupallista toimintaa eli palvelujen tarjoamista korvausta vastaan, ja sitä voivat tehdä lukuisat talouden toimijat yhteisön markkinoilla. Tämä päätelmä perustuu erityisesti ETSA:n toimittamiin tietoihin, jotka on esitetty lyhyesti tämän päätöksen johdanto-osan 73 kappaleessa ja sitä seuraavissa kappaleissa.
(87)
Portugalin viranomaiset väittävät tämän taloudellisen toiminnan osalta, että kyseisiä palveluja tuottavat yritykset hoitavat yleisen edun mukaista julkisen palvelun tehtävää, joka on perusteltu kansanterveyteen ja ympäristönsuojeluun liittyvistä syistä. Portugalin viranomaiset korostavat tässä yhteydessä BSE-kriisiin liittyvää Portugalin erityistä tilannetta. Portugali väittääkin, että kaikki toimenpiteet toteutettiin kansanterveyttä uhkaavassa hätätilanteessa. Portugalin hallinnon tavoitteena oli näin ollen saada toimenpiteiden toteutus käyntiin välittömästi ja jatkaa niitä siihen saakka, kunnes toimijat saisivat tehtyä tarvittavat järjestelyt voidakseen hoitaa tehtävät itse siten, että valtio vain valvoo niitä (katso tämän päätöksen johdanto-osan 21 ja 59 kappale).
(88)
ETSA katsoi huomautuksissaan, ettei se ollut saanut sääntöjenvastaista tukea vaan että kaikki saadut varat olivat pelkkä perusteltu vastike julkisen palvelun tuottamisesta (katso tämän päätöksen johdanto-osan 79 kappale).
(89)
Yhteisöjen tuomioistuimen asiassa Altmark antaman tuomion (32) perusteella julkisen palvelun tarjoamiseen tarkoitetut julkiset tuet eivät kuulu SEUT-sopimuksen 107 artiklan soveltamisalaan, koska ne on katsottava korvaukseksi, joka maksetaan vastikkeena korvauksen saavan yrityksen tarjoamista palveluista julkisen palvelun velvoitteiden täyttämiseksi. Tuomioistuimen mukaan seuraavien edellytysten on täytyttävä:
-
ensinnäkin julkisen palvelun velvoitteiden täyttäminen on annettava tosiasiassa edunsaajayrityksen tehtäväksi ja nämä velvoitteet on määritettävä selkeästi;
-
toiseksi ne parametrit, joiden perusteella korvaus lasketaan, on vahvistettava etukäteen objektiivisesti ja läpinäkyvästi;
-
kolmanneksi korvaus ei saa ylittää sitä, mikä on tarpeen, jotta voidaan kattaa kaikki ne kustannukset tai osa niistä kustannuksista, joita julkisen palvelun velvoitteiden täyttäminen aiheuttaa, kun otetaan huomioon kyseisestä toiminnasta saadut tulot ja kyseisten velvoitteiden täyttämisestä saatava kohtuullinen voitto;
-
neljänneksi silloin, kun julkisen palvelun velvoitteiden täyttämisestä vastaavaa yritystä ei tietyssä konkreettisessa tapauksessa valita sellaisessa julkisia hankintoja koskevassa menettelyssä, jossa on mahdollista valita se ehdokas, joka kykenee tuottamaan kyseiset palvelut julkisyhteisön kannalta vähäisimmin kustannuksin, tarvittavan korvauksen taso on määritettävä tarkastelemalla sellaisia kustannuksia, joita hyvin johdetulle ja asetettujen julkisen palvelun velvoitteiden täyttämisen kannalta riittävillä välineillä varustetulle keskivertoyritykselle aiheutuisi kyseisten velvoitteiden täyttämisestä, kun otetaan huomioon toiminnasta saadut tulot ja kyseisten velvoitteiden täyttämisestä saatava kohtuullinen voitto.
(90)
Komissio soveltaa asiassa Altmark annettua tuomiota nyt tarkasteltavana olevaan asiaan ja katsoo näin ollen seuraavaa:
a) SEUT-sopimuksen 106 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu varsinainen yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvä palvelu
(91)
Aivan ensimmäiseksi on tutkittava, onko tarkasteltavana olevassa asiassa kyse SEUT-sopimuksen 106 artiklan 2 kohdassa tarkoitetusta varsinaisesta yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvästä palvelusta.
(92)
Unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön perusteella jäsenvaltioilla on huomattava harkintavalta yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvien palvelujen määrittelyssä, lukuun ottamatta aloja, joilla on jo annettu asiaan liittyvää unionin lainsäädäntöä. Komission tehtävänä on siis varmistaa, että tätä harkintavaltaa käytetään ilman ilmeisiä virheitä yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvien palvelujen määrittelyssä.
(93)
Erilaisia spongiformisen enkefalopatian (TSE) muotoja on havaittu 1990-luvulta lähtien sekä ihmisissä että eläimissä. Vuonna 1996 saatiin näyttöä BSE-taudinaiheuttajien ja Creutzfeldt-Jacobin taudin uuden muodon samankaltaisuudesta. Vuodesta 1990 lähtien yhteisössä on toteutettu toimenpiteitä ihmisten ja eläinten terveyden suojelemiseksi BSE-riskiltä. Nämä toimenpiteet perustuvat eläinten terveyttä ja ympäristöä koskevissa direktiiveissä säädettyihin suojatoimenpiteitä koskeviin säännöksiin. Päätöksellä 2000/766/EY jäsenvaltiot velvoitettiin varmistamaan, että direktiivissä 90/667/ETY (33) tarkoitettu eläinjäte kerätään, kuljetetaan, käsitellään, varastoidaan ja hävitetään mainitun direktiivin, komission päätöksen 97/735/EY (34) ja neuvoston päätöksen 1999/534/EY (35) mukaisesti. Näin ollen asetuksessa (EY) N:o 1774/2002 määritettiin muiden kuin ihmisravinnoksi tarkoitettujen eläimistä saatavien sivutuotteiden terveyssäännöt ja säädettiin jäsenvaltioiden velvollisuudesta valvoa asianmukaisin toimenpitein ja riittävän infrastruktuurin avulla eläimistä saatavien sivutuotteiden keruuta, kuljetusta ja hävittämistä.
(94)
Koska unionin tuomioistuin on tunnustanut, että tietystä jätteestä huolehtiminen voi olla yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvä palvelu (36), ja kun otetaan huomioon edellä mainittu BSE-kriisiin liittyvä erityistilanne, komissio ei vastusta millään tavalla sitä, että Portugalin viranomaiset ovat halunneet pitää ihmisravinnoksi soveltumattomien ruhojen ja muun eläinjätteen keruuta ja myöhempää hävittämistä yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvinä palveluina vuosina 1999-2005, jolloin Portugalin valtio vastasi näistä toimista joko kokonaan (1999-2003) tai osittain (2003-2005). Kyseessä on kansanterveyden ja ympäristön suojelun kannalta perusteltu päätös, ja näin ollen sen voidaan katsoa kuuluvan SEUT-sopimuksen 106 artiklan 2 kohdassa tarkoitettujen yleisten taloudellisten tarkoitusten käsitteeseen.
b) Julkisen palvelun velvoitteen täyttäminen
(95)
Asiassa Altmark annetussa tuomiossa edellytetään, että toimivalta annetaan yhdellä tai useammalla virallisella toimenpiteellä, joka on kansallisen oikeuden mukaan oikeudellisesti velvoittava. Asiassa Altmark annetussa tuomiossa asetetun ensimmäisen edellytyksen osalta on todettava, että decreto-lei-säädöksillä 393-B/98 ja 244/2003 ihmisravinnoksi soveltumattomien eläimistä saatavien sivutuotteiden keruusta, kuljetuksesta, käsittelystä ja hävittämisestä tehtiin pakollista. Decreto-lei-säädöksen 393-B/98 6 pykälän mukaan INGA vastaa kulutukseen soveltumattomien eläimistä saatavien sivutuotteiden keruusta, käsittelystä ja hävittämisestä ja valitsee nämä palvelut toteuttavat yritykset. Yhteisessä päätöksessä 95/99 asetettiin etukäteen parametrit, joiden perusteella julkisesta palvelusta maksettava korvaus laskettiin, sekä muut palvelun tuottamiseen liittyvät velvoitteet, kuten yrityksen velvollisuus kerätä kaikki Portugalin alueella syntyvät sivutuotteet lainsäädännössä säädettyjen terveyttä ja tekniikkaa koskevien säännösten mukaisesti.
(96)
Portugalin viranomaisten mukaan palveluja tuottavien yritysten velvollisuudet oli määritelty selkeästi palvelunhankintasopimuksissa. Komissiolle toimitettiin esimerkkinä vuoden 2003 palvelunhankintasopimus, joka oli tehty decreto-lei-säädöksen 393-B/98 pohjalta.
(97)
Komissio toteaa, että palveluja tuottavan yrityksen velvollisuudet oli määritelty selkeästi Portugalin viranomaisten esittämässä palvelunhankintasopimuksessa. Kun huomioon otetaan decreto-lei-säädöksen 393-B/98 ja yhteisen päätöksen säännökset sekä komissiolle toimitettu esimerkki palvelunhankintasopimuksesta, komissio toteaa asiassa Altmark annetussa tuomiossa asetetun ensimmäisen edellytyksen täyttyvän.
c) Etukäteen objektiivisesti ja läpinäkyvästi vahvistetut parametrit
(98)
Komissio katsoo käytössään olevien tietojen perusteella toisen edellytyksen osalta, että korvauksen laskennassa käytetyt parametrit oli vahvistettu etukäteen objektiivisesti ja läpinäkyvästi. Laskentamenetelmä ja mukaan luettavat kustannukset on määritelty Portugalin viranomaisten tekemissä yhteisissä päätöksissä (katso tämän päätöksen johtanto-osan 26 kappale). Tietoja tarkistettiin säännöllisin väliajoin edellisten tilikausien perusteella. Vuodesta 2005 lähtien järjestettiin julkisia tarjouskilpailuja. Käytettävissään olevien tietojen perusteella komissio katsoo asiassa Altmark annetussa tuomiossa asetetun toisen edellytyksen täyttyvän.
d) Palvelusta aiheutuvien kustannusten kattamiseen tarvittava korvaus
(99)
Portugalin viranomaiset ja asianosainen osapuoli ilmoittivat kolmannen edellytyksen osalta, ettei korvaus ylittänyt sitä, mikä on tarpeen julkisen palvelun velvoitteiden täyttämisestä aiheutuvien kustannusten kattamiseksi kokonaan tai osittain, kun huomioon otetaan näiden velvollisuuksien täyttämisestä saadut tulot ja kohtuullinen voitto.
(100)
Komissio pyysi useita kertoja etenkin tutkintamenettelyn aloittaessaan Portugalin viranomaisia toimittamaan tietoja palvelujen todellisten taloudellisten kustannusten laskentamenetelmästä. Portugalin viranomaiset toimittivat asiakirjoja, joihin oli koottu palveluntuottajien vuotuiset kustannukset vuosilta 1999-2005, ja vertasivat näitä lukuja siihen, mitä INGA maksoi niille palvelujen tuottamisesta. Kyseisistä asiakirjoista kävi ilmi, ettei INGA:n palveluja tuottaville yrityksille maksama korvaus ylittänyt sitä, mikä oli tarpeen palvelun tuottamisesta aiheutuvien kustannusten kattamiseksi kokonaan tai osittain. Toimitettujen asiakirjojen perusteella korvauksessa otettiin lisäksi huomioon 30-39,5 prosentin vuotuinen voitto (katso tämän päätöksen johdanto-osan 62 kappale).
(101)
Portugalin viranomaiset vakuuttivat, etteivät yritykset ole voineet käyttää varoja mahdolliseen muuhun toimintaan (ristiintukeminen), koska valitut palveluntuottajat eivät harjoittaneet muuta toimintaa.
(102)
Komissio ei kuitenkaan pysty toteamaan Portugalin viranomaisten toimittamien tietojen perusteella, että huomioon otettu voitto olisi kohtuullinen asiassa Altmark annetussa tuomiossa tarkoitetulla tavalla.
(103)
ETSA vahvisti huomautuksissaan, että palvelun tuottamisesta saatu korvaus vastasi aiheutuneita kustannuksia asianmukaisesti ja sisälsi voittomarginaalin, josta ei aiheutunut mitään erityistä etua, ja että palvelun tuottamisesta maksettava korvaus vastasi ennen vuotta 2005 eurooppalaista keskitasoa ja oli julkisen tarjouskilpailun perusteella tehdyssä palvelunhankintasopimuksessa vahvistettua korvausta alhaisempi.
(104)
Komissio huomauttaa, etteivät Portugalin viranomaiset eikä asianosainen osapuoli toimittaneet asiakirjoja näiden tietojen perustelemiseksi.
(105)
Näin ollen komissio ei voi todeta, että asiassa Altmark annetussa tuomiossa asetettu kolmas edellytys täyttyy tarkasteltavana olevassa asiassa.
e) Keskivertoyrityksen kustannusten arviointi
(106)
Koska palvelut tuottavia yrityksiä ei valittu julkisen tarjouskilpailun perusteella ennen vuotta 2005, asiassa Altmark annetussa tuomiossa edellytetään kustannusten vertaamista keskivertoyrityksen kustannuksiin. Portugalin viranomaiset eivät toimittaneet näyttöä siitä, että kustannukset olisi arvioitu keskivertoyrityksen kustannusten arvioinnin perusteella.
(107)
Komission on näin ollen todettava, etteivät kaikki (neljä) asiassa Altmark annetussa tuomiossa asetettua edellytystä täyty nyt tarkasteltavana olevassa asiassa, joten on mahdollista, että palvelut tuottaville yrityksille on aiheutunut etua ajanjaksolla, joka alkaa decreto-lei-säädöksen 393-B/98 voimaantulosta ja päättyy decreto-lei-säädöksellä 244/2003 perustetun siirtymäjärjestelmän päättymiseen vuonna 2005.
(108)
Julkiset maksut suoritettiin tietyille yrityksille, joiden tehtäväksi palvelun tuottaminen oli annettu. Voidaan siis katsoa, että kyseinen toimenpide on erityinen.
(109)
Komissio toteaa näin ollen, että on mahdollista, että palveluntuottajille on voinut aiheutua valikoivaa etua ajanjaksolla, joka alkaa vuodesta 1998 ja päättyy decreto-lei-säädöksellä 244/2003 käyttöön otetun siirtymäjärjestelmän soveltamisen päättymiseen vuonna 2005.
1.1.2 Valikoiva etu teurastamoille; leikkaamoille; luullisen naudan-, sian- ja siipikarjanlihan tuojille ja yhteisön sisäisille toimijoille eli luullisen naudan- ja sianlihan alan toimijoille ja tällaisen lihan vastaanottajille
(110)
Yhteisöjen tuomioistuimen asiassa GEMO antaman tuomion (37) mukaan on niin, että se, että yksityiset yritykset vastaavat karjankasvattajien ja teurastamoiden hyväksi tulevasta eläinruhojen ja teurasjätteiden keruusta ja hävittämisestä, ei voi saattaa kyseenalaiseksi sitä, että järjestelmä saatetaan luokitella valtiontueksi, koska viranomaiset ovat perustaneet kyseisen järjestelmän.
(111)
Tässä tapauksessa Portugalin viranomaiset ovat yhtälailla sekä perustaneet järjestelmän että rahoittaneet sitä decreto-lei-säädösten 393-B/98, 197/2002 ja 244/2003 mukaisesti. Tässä vaiheessa komissio toteaa näin ollen, että kyseiset järjestelmät johtuvat valtiosta.
(112)
Yhteisöjen tuomioistuin täsmensi asiassa GEMO antamassaan tuomiossa, että eläinruhojen ja teurasjätteiden hävittämiseen perustuvan taloudellisen kustannuksen on katsottava olevan karjankasvattajien ja teurastamoiden taloudelliseen toimintaan olennaisesti kuuluva osa (38). Tuomioistuin katsoi näin ollen, että SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että järjestelmän, jossa taataan vastikkeetta karjankasvattajille ja teurastamoille eläinruhojen ja teurasjätteiden keruu ja hävittäminen, on katsottava olevan karjankasvattajien ja teurastamoiden hyväksi annettavaa valtiontukea.
(113)
Tarkasteltavana olevassa asiassa voidaan katsoa, että eläinruhojen ja teurastamojätteen hävittämisestä aiheutuvat kustannukset ovat toimintaan olennaisesti kuuluva osa niin teurastamoiden ja leikkaamoiden kuin luullisen naudan-, sian- ja siipikarjanlihan tuojien sekä luullisen naudan- ja sianlihan alan toimijoiden ja tällaisen lihan vastaanottajien kohdalla. Komission mielestä nisäkkäiden ja siipikarjan lihan sivutuotteiden keruusta, käsittelystä ja hävittämisestä aiheutuvien kustannusten kattaminen valtion varoista ennen decreto-lei-säädöksen 197/2002 voimaantuloa vapauttaa tällaisen palvelun käyttäjät niiden toimintaan olennaisesti kuuluvasta kustannuksesta.
(114)
Komissio toteaa, että että etua aiheutui ennen veroluonteisen maksun käyttöönottoa.
(115)
Decreto-lei-säädöksen 197/2002 ja decreto-lei-säädöksen 244/2003 voimaantulon jälkeen edellä kuvattu toiminta rahoitettiin veroluonteisella maksulla, joka otettiin käyttöön decreto-lei-säädöksellä 197/2002 ja jota muutettiin decreto-lei-säädöksellä 244/2003. Decreto-lei-säädöksen 197/2002 mukaisessa järjestelmässä maksuja ei peritty niiltä teurastamoilta, jotka hoitivat kaikkien joko varsinaisella teurastamolla tai leikkaamoissa syntyvien kyseisten sivutuotteiden keruun, kuljetuksen, käsittelyn ja hävittämisen itse, erikseen määriteltyjä riskiaineksia lukuun ottamatta, jolloin nämä yksiköt saattoivat päättää itsenäisesti omien sivutuotteidensa käsittelystä (katso decreto-lei-säädöksen 197/2002 liitteessä 2 oleva 2 kohta), eikä niiltä luullisen lihan tuojilta ja yhteisön sisäisiltä toimijoilta, jotka eivät tuota yhteisön lainsäädännön ja kansallisen lainsäädännön mukaista pakollista käsittelyä edellyttäviä sivutuotteita. Decreto-lei-säädöksen 244/2003 mukaan nämä toimijat vapautettiin maksusta hyväksymällä eri ainesluokissa vaaditut erityiset edellytykset täyttävä hävittämis- ja käyttösuunnitelma.
(116)
Jotta voitaisiin arvioida, aiheutuiko maksuvelvollisille teurastamoille ja leikkaamoille; luullisen naudan-, sian- ja siipikarjanlihan tuojille ja yhteisön sisäisille toimijoille eli luullisen naudan- ja sianlihan alan toimijoille sekä tällaisen lihan vastaanottajille etua, on selvitettävä, missä määrin maksu vastasi keruupalvelusta aiheutuvia todellisia kustannuksia.
(117)
Komissio huomauttaa, että Portugalin viranomaiset ilmoittivat 20 päivänä tammikuuta 2003 päivätyssä kirjeessä, että decreto-lei-säädöksen 197/2002 liitteiden 1 ja 2 mukaiset maksut sekä erikseen määriteltyjä riskiaineksia koskeva 2 pykälän 2 momentissa määritelty maksu laskettiin tuotettavien palvelujen todellisten kustannusten perusteella, kun huomioon otetaan kustakin eläinlajista saatavien sivutuotteiden luonne ja merkittävyys.
(118)
Portugalin viranomaisten mielestä rahoitusta voidaan pitää kaikilta kannoilta käyttäjien maksamana korvauksena yleisen edun mukaisen julkisen palvelun tuottamisesta. Toimijoiden maksamat maksut eivät olleet kiinteämääräisiä, vaan ne määräytyivät suoraan palveluun toimitetun jätteen määrän ja tämän jätteen hävittämisestä aiheutuvien todellisten kustannusten perusteella.
(119)
Portugalin viranomaiset esittivät näiden väitteiden tueksi asiakirjoja, joissa oli verrattu vuonna 2003 tuotettujen palvelujen todellisia taloudellisia kustannuksia ja niistä perittyjä maksuja. Portugalin viranomaiset eivät toimittaneet asiakirjoja, joista olisivat käyneet ilmi perityistä maksuista saadut tulot vuoden 2002 lopussa sen jälkeen, kun decreto-lei-säädös 197/2002 oli tullut voimaan kyseisen vuoden lokakuussa.
(120)
Portugalin viranomaiset toimittivat vuosien 2004 ja 2005 osalta asiakirjoja, joihin oli koottu toteutetujen toimien kustannukset muttei tuloja maksuista, jotka oli peritty niiltä toimijoilta, joiden hävittämis- ja käyttösuunnitelmaa ei ollut vielä hyväksytty ja joiden oli tästä syystä maksettava edelleen decreto-lei-säädöksellä 244/2003 käyttöönotetun siirtymäjärjestelmän mukainen maksu.
(121)
Komissio ei pysty toteamaan Portugalin viranomaisten toimittamien asiakirjojen perusteella vuosien 2002, 2004 ja 2005 osalta, että maksuvelvollisten maksamat maksut olisivat vastanneet suoraan keruupalveluun tosiasiallisesti toimitetun jätteen määrää ja tämän jätteen hävittämisestä aiheutuvia todellisia kustannuksia.
(122)
Komissio toteaa vuoden 2003 osalta, ettei etua ole aiheutunut, sillä maksuvelvollisten maksamat maksut vastasivat suoraan saatujen palvelujen kustannuksia.
(123)
Sitä vastoin komissio ei voi sulkea pois mahdollisuutta, että maksuvelvollisille teurastamoille ja leikkaamoille; luullisen naudan-, sian- ja siipikarjanlihan tuojille ja yhteisön sisäisille toimijoille eli luullisen naudan- ja sianlihan alan toimijoille tai tällaisen lihan vastaanottajille on saattanut aiheutua etua lokakuusta 2002 1 päivään tammikuuta 2003 välisenä aikana sekä vuosina 2004 ja 2005.
1.1.3 Valikoiva etu kasvattajille
(124)
Tarkasteltavana olevassa tapauksessa voidaan katsoa, että eläinruhojen ja teurastamojätteiden hävittäminen on toimintaan olennaisesti kuuluva kustannus niin teurastamoille ja leikkaamoille kuin kasvattajille, joilta markkinoilla vallitsevien ehtojen mukaisesti peritään ainakin osa näihin palveluihin liittyvistä kuluista. Asiassa GEMO annetun tuomion mukaisesti komissio on sitä mieltä, että nisäkkäiden ja siipikarjan lihan sivutuotteiden keruu-, käsittely- ja hävittämiskustannusten rahoittaminen kuvatulla tavalla valtion varoista ennen decreto-lei-säädöksen 197/2002 voimaantuloa vapauttaa tämän palvelun käyttäjät niiden toimintaan olennaisesti kuuluvasta kulusta.
(125)
Komissio toteaa, että etua on aiheutunut ennen veroluonteisen maksun soveltamista.
(126)
Kuten todettiin, Portugalin viranomaisten toteuttamat toimet nisäkkäiden ja siipikarjan lihan sivutuotteiden keruun, kuljetuksen, käsittelyn ja hävittämisen varmistamiseksi ovat saattaneet vapauttaa kasvattajat kuluista, jotka ne olisivat joutuneet kantamaan tavanomaisissa olosuhteissa osittain itse. Decreto-lei-säädöksen 197/2002 ja decreto-lei-säädöksellä 244/2003 käyttöönotetun siirtymäjärjestelmän mukaan kyseistä maksua ei peritty kasvattajilta. Portugalin viranomaiset ilmoittivat, että ennen vuoden 2005 loppua keruukustannukset oli peritty koko alalta. Komissio toteaa, että Portugalin viranomaisten sille toimittamat kaksi laskua osoittavat tosiasiallisesti, että eräs teurastamo on perinyt maksun decreto-lei-säädöksen 197/2002 ja decreto-lei-säädöksen 244/2003 perusteella lokakuussa 2002 ja lokakuussa 2003. Esitetyt asiakirjat osoittavat, että Portugalin viranomaisten väite, jonka mukaan kustannukset olisi peritty markkinoilla vallitsevien ehtojen mukaisesti koko alalta, myös kasvattajilta, pitää paikkansa. Näin ollen komissio toteaa, että kasvattajat vastasivat toimintaansa liittyvistä kustannuksista, eivätkä ne näin ollen saaneet mitään erityistä etua.
(127)
Komissio katsoo, että kasvattajille aiheutui etua vain maksun soveltamista edeltävällä ajalla.
(128)
Edellä esitetyn perusteella komissio toteaa, että eläimistä saatavien sivutuotteiden keruusta, kuljetuksesta, käsittelystä ja hävittämisestä on aiheutunut etua teurastamoiden ja tuojien hyväksi kaikilla ajanjaksoilla vuotta 2003 lukuun ottamatta; kasvattajille aiheutui etua ainoastaan maksun soveltamista edeltävällä ajalla.
1.2 VALTION VAROISTA RAHOITETTU ETU
(129)
SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohta koskee valtion myöntämää taikka valtion varoista myönnettyä tukea. Kyseessä olevan tukitoimenpiteen on siis johduttava valtiosta ja se on pitänyt myöntää valtion varoista.
(130)
Tarkasteltavana olevassa asiassa nisäkkäiden ja siipikarjan lihan sivutuotteiden keruusta, käsittelystä ja hävittämisestä aiheutuvat kustannukset rahoitettiin suoraan valtion varoista vuodesta 1999 lokakuuhun 2002 ja lokakuusta 2002 lähtien teurastamoilta, luullisen naudan- ja sianlihan tuojilta ja yhteisön sisäisiltä toimijoilta eli luullisen naudan- ja sianlihan alan toimijoilta tai tällaisen lihan vastaanottajilta perittävästä veroluonteisesta maksusta saatavilla tuloilla.
(131)
Palveluntuottajille suoraan valtion varoista maksetut korvaukset ovat valtion varoista rahoitettua etua. Koska kyseinen julkinen palvelu rahoitettiin valtion varoista vuodesta 1999 siihen asti, kunnes maksu otettiin käyttöön vuonna 2002, palvelua tuottavat yritykset käyttivät julkisia varoja kattamaan palvelusta aiheutuvat kulut.
(132)
Syyskuusta 2002 marraskuuhun 2005 käytössä olleet maksut eivät kuulu valtion tukea koskevien SEUT-sopimuksen määräysten soveltamisalaan, elleivät ne ole tuen rahoitustapa ja näin ollen olennainen osa kyseistä tukea (39).
(133)
Maksut maksetaan INGA:lle käännettyä verovelvollisuusmenettelyä noudattaen. Toimijoilta perityt maksut katsottiin INGA:n tuloiksi, ja ne maksettiin sille suoraan.
(134)
Jotta maksun voidaan katsoa olevan olennainen osa tukitoimenpidettä, maksun ja tuen välillä on ehdottomasti oltava sovellettavassa kansallisessa lainsäädännössä säädetty varojen käyttötarkoitusta koskeva sellainen sitova yhteys, jonka mukaisesti maksun tuotto käytetään väistämättä tuen rahoittamiseen (40).
(135)
Koska maksut katsottiin INGA:n tuloiksi ja ne maksettiin sille suoraan, komissio pitää niitä olennaisena osana tukitoimenpidettä.
(136)
Sen osalta, voidaanko veroluonteisista maksuista saadut tulot katsoa tässä tapauksessa valtion varoiksi, on huomautettava, että valtion varojen osalta on erotettava toisistaan tapaukset, joissa valtio myöntää tuen suoraan, ja tapaukset, joissa tuki myönnetään valtion nimeämän tai perustaman julkisen tai yksityisen elimen välityksellä. Yhteisöjen tuomioistuin totesi 15 päivänä heinäkuuta 2004 asiassa Pearle ym. antamassaan tuomiossa (41), että välikätenä olevan elimen perimät pakolliset maksut kaikilta tietyn toimialan yrityksiltä voidaan olla katsomatta valtion varoiksi ainoastaan seuraavien neljän edellytyksen täyttyessä:
a)
toimenpiteestä on määrännyt tietyn toimialan yrityksiä ja työntekijöitä edustava toimialajärjestö, eikä sitä käytetä valtion määrittelemien politiikkojen toteuttamiseen;
b)
toimenpiteen tavoitteet rahoitetaan kokonaan alan yritysten maksamilla maksuilla;
c)
työnantajien ja työntekijöiden edustajat päättävät rahoitustavasta ja maksujen osuudesta tai suuruudesta alan toimialajärjestössä valtion puuttumatta asiaan;
d)
maksut on pakko käyttää toimenpiteen rahoittamiseen ilman valtion mahdollisuutta puuttua asiaan.
(137)
Käytettävissä olevien tietojen perusteella ensimmäinen asiassa Pearle ym. annetussa tuomiossa asetettu edellytys ei täyty, sillä toimenpiteestä säädettiin decreto-lei-säädöksellä, ja sen tarkoituksena oli toteuttaa valtion määrittämä politiikka BSE:n torjumiseksi.
(138)
Myöskään kolmas ja neljäs edellytys eivät täyty, sillä rahoitustavasta on säädetty mainituissa decreto-lei-säädöksissä. Portugalin viranomaisilla oli siis mahdollisuus osallistua toimenpiteen rahoittamistavasta päättämiseen.
(139)
Koska kaikki asiassa Pearle ym. annetussa tuomiossa asetetut edellytykset eivät täyty ja Portugalin valtio valvoi määräävällä tavalla tukitoimenpiteen rahoitustapaa, komission mielestä veroluonteisesta maksusta saadut tulot ovat tosiasiassa valtiosta johtuvia valtion varoja.
1.3 KILPAILUN VÄÄRISTYMINEN JA VAIKUTUS KAUPPAAN
(140)
Unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan yrityksen kilpailuaseman vahvistaminen valtion tuella vääristää yleensä kilpailua suhteessa muihin kilpaileviin yrityksiin, jotka eivät saa tätä tukea (42).
(141)
Toimenpide voi vaikuttaa Portugalin asemaan liha-alalla (43). Koska portugalilaiset yritykset toimivat kansainvälisillä markkinoilla, joilla kilpailu on kovaa, toimenpide vääristää tai uhkaa vääristää kilpailua. Toimenpide voi myös vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan.
(142)
Portugalin viranomaiset väittivät, että eläviä nautoja sekä lihaluujauhoa joko sellaisenaan tai muiden tuotteiden osana koskevan vientikiellon vuoksi kauppaa ei käyty, joten kilpailu ei voinut vääristyä.
(143)
Tältä osin on muistettava, että oikeuskäytännön mukaan (44) tuki voi vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan ja vääristää kilpailua, vaikka muiden jäsenvaltioiden tuottajien kanssa kilpaileva tuensaajayritys ei itse harjoittaisi vientiä. Kun jäsenvaltio myöntää tukea yhdelle yritykselle, tarjonta kyseisessä jäsenvaltiossa voi pysyä ennallaan tai kasvaa, minkä seurauksena muissa jäsenvaltioissa toimivien yritysten mahdollisuudet tarjota palvelujaan tämän jäsenvaltion markkinoilla huononevat.
(144)
Edellä esitetyn perusteella komissio katsoo, ettei edellä mainittujen tuotteiden vientiä Portugalista muihin jäsenvaltioihin koskeva kielto vaikuta siihen, että tuki voi vääristää kilpailua ja vaikuttaa kauppaan.
1.4 PÄÄTELMÄT
(145)
Komission mielestä decreto-lei-säädösten 393-B/98, 197/2002 ja 244/2003 mukainen toimenpide, joka koskee eläimistä saatavien sivutuotteiden keruuta, kuljetusta, käsittelyä ja hävittämistä, on teurastamoiden ja tuojien hyväksi myönnettyä valtiontukea ajanjaksolla, joka alkaa decreto-lei-säädöksen 393-B/98 voimaantulosta ja päättyy decreto-lei-säädöksellä 244/2003 käyttöön otetun siirtymäjärjestelmän soveltamisen päättymiseen. Poikkeuksena on vuosi 2003, jonka osalta Portugalin viranomaiset pystyivät osoittamaan, ettei minkäänlaista etua aiheutunut.
(146)
Kasvattajien osalta komissio katsoo, että maksun käyttöönottoa edeltävältä ajalta toimenpide on 107 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan kuuluvaa valtiontukea.
(147)
Komissio toteaa, että palvelut tuottavat yritykset ovat saattaneet saada valtiontukea ajanjaksolla, joka alkaa decreto-lei-säädöksen 393-B/98 voimaantulosta ja päättyy decreto-lei-säädöksellä 244/2003 käyttöön otetun siirtymäjärjestelmän soveltamisen päättymiseen vuonna 2005.
2. TUEN SÄÄNTÖJENVASTAISUUS
(148)
Komissio toteaa, ettei Portugali ilmoittanut SEUT-sopimuksen 108 artiklan 3 kohdan mukaisesti vuodesta 1999 lähtien myönnetyistä tukitoimenpiteistä eikä decreto-lei-säädöksissä 197/2002 ja 244/2003 säädetyistä järjestelmistä. Asetuksen (EY) N:o 659/1999 1 artiklan f kohdan määritelmän mukaan ’sääntöjenvastaisella tuella’ tarkoitetaan uusia tukia, jotka on otettu käyttöön perustamissopimuksen 93 artiklan 3 kohdan vastaisesti.
(149)
Koska Portugalin toteuttamiin toimenpiteisiin sisältyy valtiontuen piirteitä, kyseessä ovat uudet tuet, joista ei ole ilmoitettu komissiolle ja jotka ovat näin ollen SEUT-sopimuksen mukaisesti sääntöjenvastaisia.
(150)
Mahdollisten tukien soveltuvuuden tutkiminen tapahtuu kahdessa vaiheessa: ensin komissio tutkii palvelut tuottaville yrityksille myönnettyjen tukien soveltumisen sisämarkkinoille ja toiseksi komissio tutkii teurastamoille ja leikkaamoille, tuojille ja alan yhteisön sisäisille toimijoille sekä kasvattajille mahdollisesti myönnettyjen tukien soveltumisen sisämarkkinoille.
(151)
Kyseiset tuet on rahoitettu vuodesta 2002 lähtien veroluonteisella maksulla, ja koska kyseinen rahoitus on olennainen osa tukitoimenpidettä, komission on tutkittava sekä rahoitetut toimet eli tuet että niiden rahoittaminen. Kuten unionin tuomioistuin on todennut, kun pakollisiin maksuihin perustuva tuen rahoitustapa on olennainen osa tukitoimenpidettä, komission on tukitoimenpidettä arvioidessaan otettava tuen rahoitustapa välttämättä huomioon (45). Kuten tämän päätöksen johdanto-osan 135 kappaleessa osoitettiin, tuen rahoitustavan on katsottava olevan olennainen osa tukitoimenpidettä.
3. TUEN SISÄMARKKINOILLE SOVELTUMISEN TUTKIMINEN
3.1 ARVIOINTI ILMOITTAMATTOMIIN TUKIIN SOVELLETTAVIEN MÄÄRÄYSTEN PERUSTEELLA
3.1.1 Palvelut tuottaville yrityksille myönnetty tuki
a) Tuen soveltuminen sisämarkkinoille SEUT-sopimuksen 106 artiklan 2 kohdan mukaisesti
(152)
SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa määrätystä kiellosta voidaan poiketa.
(153)
Unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön perusteella julkisista palveluista maksettavat korvaukset eivät ole SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea, jos ne täyttävät tietyt edellytykset (katso tämän päätöksen johdanto-osan 89 kappale). Jos julkisista palveluista maksettavat korvaukset eivät kuitenkaan täytä näitä edellytyksiä ja jos SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdan yleisesti sovellettavien edellytysten katsotaan täyttyvän, kyseiset korvaukset ovat valtiontukea, jonka voidaan kuitenkin todeta soveltuvan sisämarkkinoille SEUT-sopimuksen nojalla SEUT-sopimuksen 106 artiklan 2 kohdassa määrätyn mukaisesti, jos ne ovat välttämättömiä yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvien palvelujen hoitamisen kannalta eivätkä vaikuta kaupan kehitykseen tavalla, joka olisi ristiriidassa unionin etujen kanssa. Komissio täsmensi edellytyksiä, joiden on täytyttävä tämän tasapainon toteutumiseksi. Komissio täsmensi jo vuonna 2001 antamassaan ”Yleishyödylliset palvelut Euroopassa” -koskevassa tiedonannossa (46), että on varmistettava, että EY:n perustamissopimuksen määräyksiä koskevat rajoitukset ja erityisesti kilpailua ja sisämarkkinoiden vapautta koskevat rajoitukset eivät ole suuremmat kuin mitä tarvitaan yleishyödyllisen tehtävän täyttämisen varmistamiseksi. Tämä merkitsee erityisesti sitä, ettei korvaus saa ylittää kyseiselle yritykselle uskotusta tehtävästä aiheutuvia nettomääräisiä lisäkustannuksia. Komissio täsmensi näitä edellytyksiä jälkikäteen myös ”julkisen palvelun velvoitteesta maksettavana korvauksena myönnettävää valtiontukea koskevissa yhteisön puitteissa” (47) ja 86 artiklan 2 kohdan soveltamisesta 28 päivänä marraskuuta 2005 tekemässään päätöksessä (48). Korvauksen laskemisen osalta komissio täsmensi, ettei korvauksen määrä saa ylittää sitä, mikä on tarpeen julkisen palvelun velvoitteiden täyttämisestä aiheutuvien kustannusten kattamiseksi, kun otetaan huomioon tähän liittyvät tulot ja kyseisten velvoitteiden täyttämisestä saatava kohtuullinen tuotto. Kohtuullisessa tuotossa voidaan ottaa huomioon muun muassa kokonaan tai osittain tuottavuuden kasvu, jonka asianomaiset yritykset ovat saavuttaneet sovitussa rajoitetussa ajassa heikentämättä valtion kyseisen yrityksen tehtäväksi antamien palvelujen laatutasoa.
(154)
”Julkisen palvelun velvoitteesta maksettavana korvauksena myönnettävää valtiontukea koskevien yhteisön puitteiden” 18 kohdassa täsmennetään vielä, että kohtuullisella tuotolla on katsottava tarkoitettavan omalle pääomalle saatavaa tuottoa, jossa otetaan huomioon riski, jonka valtion osallistuminen aiheuttaa yritykselle erityisesti silloin, kun valtio myöntää yritykselle yksin- tai erityisoikeuksia, tai vastaavasti tämän riskin puuttuminen. Tämä tuotto ei yleensä saa ylittää kulloisellakin alalla viime vuosina saatua keskimääräistä tuottoa. Aloilla, joilla ei toimi muita yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyviä palveluja tuottavaan yritykseen verrattavissa olevia yrityksiä, vertailukohdaksi voidaan ottaa muissa jäsenvaltioissa tai tarvittaessa muilla aloilla toimivia yrityksiä sillä edellytyksellä, että kunkin alan erityispiirteet otetaan huomioon. Jäsenvaltiot voivat kohtuullisen tuoton määrää määrittäessään ottaa käyttöön kannustinperusteita, jotka voivat liittyä esimerkiksi tuotetun palvelun laatuun ja tuotannon tehokkuuden kasvuun.
(155)
Kuten tämän päätöksen johdanto-osan 99 kappaleessa ja sitä seuraavissa kappaleissa todettiin, komissio ei pysty toteamaan Portugalin viranomaisten toimittamien tietojen perusteella, että korvausta laskettaessa olisi otettu huomioon kohtuullinen tuotto, joka ei ylitä alan keskimääräistä tuottoa. Komission yksiköt pyysivät useita kertoja Portugalin viranomaisia toimittamaan tarvittavat tiedot voidakseen arvioida, täyttyvätkö yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvien palvelujen muodossa myönnettävää valtiontukea koskevan poikkeuksen edellytykset tarkastelun kohteena olevassa tapauksessa. Portugalin viranomaisten toimittamissa tiedoissa ei tehty minkäänlaista vertailua muihin yrityksiin kyseessä olevan alan keskimääräisen tuoton määrittämiseksi.
(156)
Komissio ei siis voi todeta, että palveluntuottajille myönnetyt tuet soveltuvat sisämarkkinoille SEUT-sopimuksen 106 artiklan 2 kohdan nojalla.
b) Tuen soveltuminen sisämarkkinoille SEUT-sopimuksen 107 artiklan 3 kohdan c alakohdan mukaisesti
(157)
SEUT-sopimuksen 107 artiklan 3 kohdan c alakohdan mukaan sisämarkkinoille soveltuvana voidaan pitää tukea tietyn taloudellisen toiminnan tai talousalueen kehityksen edistämiseen, jos tuki ei muuta kaupankäynnin edellytyksiä yhteisen edun kanssa ristiriitaisella tavalla. Tässä alakohdassa määrätyn poikkeuksen piiriin kuuluakseen tuen on edistettävä kyseessä olevan alan kehitystä.
(158)
Tarkasteltavana olevassa asiassa Portugalin viranomaiset ilmoittivat vastanneensa kaikista nisäkkäiden ja siipikarjan lihan sivutuotteiden keruusta, käsittelystä ja hävittämisestä aiheutuneista kustannuksista vuodesta 1999 lähtien. Lokakuusta 2002 lähtien nisäkkäiden ja siipikarjan lihan sivutuotteiden keruusta, kuljetuksesta, käsittelystä ja hävittämisestä aiheutuneet kustannukset on rahoitettu maksuilla, jotka on peritty teurastamoilta, luullisen naudan- ja sianlihan tuojilta ja yhteisön sisäisiltä toimijoilta eli luullisen naudan- ja sianlihan alan toimijoilta tai tällaisen lihan vastaanottajilta, mikäli nämä eivät hoida kyseisiä toimia itse.
(159)
Vuosiksi 2000-2006 ”maatalousalan valtiontuesta annettujen yhteisön suuntaviivojen” (jäljempänä ’maatalouden suuntaviivat’) (49) 23.3 kohdan sekä ”valtiontuen sääntöjenvastaisuuden arvioinnissa sovellettavien sääntöjen määräytymisestä annetun komission ilmoituksen” (50) mukaisesti asetuksen (EY) N:o 659/1999 1 artiklan f kohdassa tarkoitettu sääntöjenvastainen tuki on arvioitava tuen myöntämishetkellä voimassa olevien säännösten ja suuntaviivojen mukaisesti. Komissio antoi vuonna 2002 ”TSE-testien, kuolleiden eläinten ja teurasjätteiden vuoksi myönnettäviä valtiontukia koskevat yhteisön suuntaviivat”. Näitä suuntaviivoja sovellettiin 1 päivästä tammikuuta 200331 päivään joulukuuta 2006 (51). Viimeksi mainittujen suuntaviivojen 44 kohtaan sisältyy erityisesti teurasjätteiden tapauksessa sovellettava poikkeus siitä periaatteesta, että sääntöjenvastainen tuki arvioidaan tuen myöntämishetkellä voimassa olevien sääntöjen ja suuntaviivojen mukaisesti. Suuntaviivojen 47 kohdan mukaan komissio soveltaa teurasjätteille vuoden 2002 loppuun mennessä myönnettyihin sääntöjenvastaisiin tukiin maatalouden suuntaviivojen 11.4 kohtaan perustuvia periaatteita. Näin ollen TSE:tä koskevien suuntaviivojen 47 kohta on asianmukainen oikeusperusta vuodesta 1999 lähtien myönnettyjen tukien arvioimista varten.
(160)
Vuosiksi 2007-2013 annettujen ”maa- ja metsätalousalan valtiontukea koskevien suuntaviivojen” 194 kohdan c alakohdan mukaisesti näiden suuntaviivojen tultua voimaan 1 päivänä tammikuuta 2007 komissio lopettaa TSE:tä koskevien suuntaviivojen soveltamisen, lukuun ottamatta mainittujen suuntaviivojen 43 kohdassa ja sitä seuraavissa kohdissa tarkoitettuja ennen 1 päivää tammikuuta 2007 myönnettyjä sääntöjenvastaisia tukia. Näin ollen TSE:tä koskevien suuntaviivojen 47 kohtaa sovelletaan edelleen teurasjätteeseen liittyviin sääntöjenvastaisiin tukiin 1 päivästä tammikuuta 2003.
(161)
TSE:tä koskevien suuntaviivojen 47 kohdassa on lueteltu teurasjätettä koskevia säännöksiä.
(162)
TSE:tä koskevien suuntaviivojen 47 kohdan mukaan komissio on tehnyt vuoden 2001 tammikuusta alkaen yksittäisiä päätöksiä teurasjätteelle myönnettävän valtiontuen osalta ja sallinut valtiontuen enintään 100 prosenttiin asti erikseen määritellyn riskiaineksen, lihaluujauhon ja tällaisia tuotteita sisältävän rehun hävittämiskustannuksista, kun tällaiset ainekset ja rehu on ollut hävitettävä uuden TSE:tä koskevan yhteisön lainsäädännön vuoksi. Nämä päätökset ovat perustuneet erityisesti maatalouden suuntaviivojen 11.4 kohtaan, ja niissä on otettu huomioon tukien lyhytkestoisuus ja tarve noudattaa saastuttaja maksaa -periaatetta pitkällä aikavälillä. Komissio on hyväksynyt poikkeuksellisesti tällaisen valtiontuen myöntämisen myös muille kuin elävien eläinten tuotantoalan toimijoille, kuten teurastamoille. Komissio soveltaa samoja periaatteita ennen vuoden 2002 päättymistä sääntöjenvastaisesti myönnettyyn tukeen, jonka tarkoituksena on korvata uudesta TSE:hen liittyvästä yhteisön lainsäädännöstä johtuvat vastaavat kustannukset, sanotun kuitenkaan rajoittamatta yhteisön lainsäädännön muiden säännösten noudattamista.
(163)
TSE:tä koskevien suuntaviivojen 47 kohdan mukaan komissio on hyväksynyt poikkeuksellisesti tällaisen valtiontuen myöntämisen myös muille kuin elävien eläinten tuotantoalan toimijoille, kuten teurastamoille. Komissio päätti sittemmin, että tämän poikkeuksen pitäisi kattaa muutkin yritykset, jotka hoitavat elävien eläinten tuotantoon läheisesti liittyviä tehtäviä, kuten eläimistä saatavia sivutuotteita käsittelevät yritykset.
(164)
Maatalouden suuntaviivojen 11.4 kohdan perusteella komissio salli enintään 100-prosenttisen tuen terveystarkastuksista, testeistä ja muista seulontatoimista aiheutuneisiin tosiasiallisiin kustannuksiin; rokotteiden, lääkkeiden ja kasvinsuojeluaineiden hankintaan ja annosteluun sekä viljelmien tuhoamiskustannuksiin, jos
-
on olemassa yhteisön, jäsenvaltion tai alueen tasolla toteutettava asianmukainen ohjelma, jonka tarkoituksena on kyseisen taudin ennaltaehkäisy, valvonta tai hävittäminen;
-
taudit aiheuttavat huolta viranomaisille;
-
tukitoimenpiteiden tavoitteina on ennaltaehkäisy ja/tai korvauksen maksaminen;
-
tuet ovat yhteisön eläinlääkintää ja kasvinsuojelua koskevan lainsäädännön mukaisia.
(165)
TSE:tä koskevien suuntaviivojen 47 kohdan mukaan näitä periaatteita sovelletaan yhdenvertaisesti.
(166)
Naudan spongiforminen enkefalopatia on tarttuva tauti, joka uhkaa kansanterveyttä. Kyseessä on eläintauti, jonka primaaritautipesäkkeestä on ilmoitettava suoraan komissiolle ja muille jäsenvaltioille (52). Tukitoimenpiteen tavoitteena oli taata, että keruuseen, kuljetukseen, käsittelyyn ja hävittämiseen liittyvät tarvittavat ennaltaehkäisevät toimenpiteet toteutettiin liha-alalla vuosina 1999-2005 voimassa olleen eläinlääkintää koskevan lainsäädännön mukaisesti.
(167)
Komissio huomauttaa tältä osin, että Portugali ilmoitti kantaneensa kaikki nisäkkäiden ja siipikarjan lihan sivutuotteiden keruusta, käsittelystä ja hävittämisestä aiheutuneet kustannukset vuodesta 1999 vuoden 2002 loppuun niiden kiireellisten toimenpiteiden yhteydessä, jotka komissio hyväksyi päätöksessä 98/653/EY, jolla kielletään nisäkkäistä peräisin olevan lihajauhon, luujauhon ja lihaluujauhon vienti. Komissio huomauttaa samoin, että Portugalia koskenut lihan vientikielto kumottiin vasta neuvoston asetuksella (EY) N:o 1993/2004.
(168)
Komissio toteaa lisäksi, että yritykset valittiin ja niille maksettiin palkkio markkinaperiaatteiden mukaisesti ja syrjimättä, kuten TSE:tä koskevien suuntaviivojen 33 ja 34 kohdassa edellytetään (katso tämän päätöksen johdanto-osan 21 kappale ja sitä seuraavat kappaleet). Kun otetaan huomioon toteutettavien toimenpiteiden kiireellisyys, komissio pystyy nyt tarkasteltavana olevassa asiassa hyväksymään sen, että Portugalin viranomaiset valitsivat palveluntuottajat julkista tarjouskilpailua järjestämättä 8 päivänä kesäkuuta 1999 annetun decreto-lei-säädöksen 197/99 mukaisesti, joka on Portugalin viranomaisten antamien tietojen mukaan direktiivin 97/52/EY kansallinen täytäntöönpanosäädös (katso tämän päätöksen johdanto-osan 24 kappale).
(169)
Portugalin viranomaiset ilmoittivat, että decreto-lei-säädös 197/2002 annettiin, jotta Portugali voisi noudattaa päätökseen 2000/766/EY liittyviä velvoitteitaan saastuttaja maksaa -periaatteen mukaisesti (katso tämän päätöksen johdanto-osan 65 ja 66 kappale). Portugalin viranomaiset vahvistivat, etteivät yritykset ole voineet käyttää varojaan muuhun mahdolliseen toimintaan, koska eläimistä saatavien sivutuotteiden keruu, kuljetus, käsittely ja hävittäminen ovat tosiasiallisesti kyseisten yritysten ainoaa toimintaa.
(170)
Komissio katsoo samoin, että vastuu palvelusta ja sen rahoittamisesta siirrettiin toimijoille siirtymävaiheen jälkeen decreto-lei-säädöksellä 244/2003 käyttöön otetussa järjestelmässä.
(171)
Vuosina 1999-2004 vallinneiden erityisten olosuhteiden ja BSE:n leviämisriskistä aiheutuneen hätätilanteen vuoksi sekä siksi, että decreto-lei-säädöksellä 244/2003 käyttöön otetussa järjestelmässä vastuu palveluista ja niiden rahoituksesta siirrettiin vähitellen alan toimijoille, komission mielestä tuen voidaan katsoa olevan lyhytaikaista ja noudattavan saastuttaja maksaa -periaatetta pitkällä aikavälillä.
(172)
Komissio voi näin ollen todeta, että käytettävissä olevien tietojen perusteella vuodesta 1999 vuoden 2002 loppuun myönnettyyn tukeen voidaan soveltaa SEUT-sopimuksen 107 artiklan 3 kohdan c alakohdassa määrättyä poikkeusta.
(173)
Vuodesta 2003 marraskuuhun 2005 myönnetyn tuen osalta komissio katsoo, että vuoden 2004 loppuun asti kestänyt hätätilanne sekä se, että decreto-lei-säädöksen mukaisessa järjestelmässä vastuu palveluista ja niiden rahoituksesta siirtyi vähitellen edellä esitetyllä tavalla, tuen voidaan katsoa soveltuvan sisämarkkinoilla ja olevan TSE:tä koskevien suuntaviivojen 47 kohdan mukaista, koska se vastaa saatujen palvelujen todellisia kustannuksia.
(174)
Kuten tämän päätöksen johdanto-osan 100 kappaleessa todettiin, Portugalin viranomaiset osoittivat, että tuki vastasi palvelut tuottavien yritysten palveluista aiheutuvia todellisia kustannuksia vuodesta 1999 vuoteen 2005.
(175)
Näin ollen komissio toteaa käytettävissä olevien tietojen perusteella, että vuodesta 2003 marraskuuhun 2005 palveluntuottajille myönnettyihin tukiin voidaan soveltaa SEUT-sopimuksen 107 artiklan 3 kohdan c alakohdassa määrättyä poikkeusta.
3.1.2 Teurastamoille ja leikkaamoille, tuojille ja alan yhteisön sisäisille toimijoille sekä kasvattajille myönnetty tuki
(176)
Kuten komissio totesi tämän päätöksen johdanto-osan 166 kappaleessa, BSE:n leviämisriski sai Portugalissa aikaan vuosina 1999-2004 erityiset olosuhteet ja hätätilanteen. Tämän poikkeuksellisen tilanteen vuoksi ja kun otetaan huomioon, että decreto-lei-säädöksen 244/2003 mukaisessa järjestelmässä vastuu palveluista ja niiden rahoittamisesta siirrettiin vähitellen alan toimijoille, komission mielestä tuen voidaan katsoa olevan lyhytaikaista ja noudattavan saastuttaja maksaa -periaatetta pitkällä aikavälillä. Aiemman käytäntönsä mukaisesti komissio katsoo lisäksi, että tukea voitiin myöntää tarkasteltavana olevassa asiassa TSE:tä koskevien suuntaviivojen 47 kohdan nojalla poikkeuksellisesti alan muille toimijoille, erityisesti teurastamoille ja leikkaamoille sekä tuojille ja alan yhteisön sisäisille toimijoille.
(177)
Kuten komissio totesi palvelut tuottavien yritysten osalta, tuki myönnettiin TSE:tä koskevien suuntaviivojen 47 kohdassa asetettujen periaatteiden mukaisesti.
(178)
Teurastamoiden ja leikkaamoiden sekä tuojien ja alan yhteisön sisäisten toimijoiden osalta komissio voi näin ollen todeta, että myönnettyyn tukeen voidaan soveltaa SEUT-sopimuksen 107 artiklan 3 kohdan c alakohdassa määrättyä poikkeusta.
(179)
Komissio toteaa myös kasvattajien osalta, että kun otetaan huomioon tämän päätöksen johdanto-osan 160 kappaleessa ja sitä seuraavissa kappaleissa esitetyt huomautukset, tuki myönnettiin TSE:tä koskevien suuntaviivojen 47 kohdassa määritettyjen periaatteiden mukaisesti ja siihen voidaan soveltaa SEUT-sopimuksen 107 artiklan 3 kohdan c alakohdassa määrättyä poikkeusta.
3.2 TUEN RAHOITTAMINEN
(180)
Lokakuusta 2002 lähtien, jolloin decreto-lei-säädös 197/2002 tuli voimaan, nisäkkäiden ja siipikarjan lihan sivutuotteiden keruusta, kuljetuksesta, käsittelystä ja hävittämisestä aiheutuvat kustannukset on katettu veroluonteisella maksulla, jota peritään teurastamoilta, luullisen naudan- ja sianlihan tuojilta ja yhteisön sisäisiltä toimijoilta eli luullisen naudan- ja sianlihan alan toimijoilta ja tällaisen lihan vastaanottajilta.
(181)
Komissio katsoo yleensä unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaisesti (53), että valtiontuen rahoittaminen pakollisin maksuin saattaa vaikuttaa tukeen suojaavasti siten, että suojaava vaikutus on laajempi kuin varsinaisella tuella. Kyseessä olevat maksut ovat tosiasiallisesti pakollisia maksuja. Saman oikeuskäytännön mukaisesti komissio katsoo, ettei tukea voida rahoittaa veroluonteisilla maksuilla, joita peritään yhtälailla muista jäsenvaltioista tuoduista tuotteista.
(182)
Tämän oikeuskäytännön perusteella sekä siksi, että toimenpide on myönnetty valtion varoista, jolloin se katsotaan SEUT-sopimuksen 107 artiklassa tarkoitetuksi valtiontueksi, on varmistettava, voiko tuki olla luonteeltaan syrjivää ja näin ollen SEUT-sopimuksen 110 artiklan vastaista, koska kyseinen maksu oli maksettava myös muista jäsenvaltioista peräisin olevista tuotteista.
(183)
Portugalin viranomaisten mukaan luullisen tuontilihan verotus oli perusteltua, koska luullisesta lihasta syntyy sivutuotteita, jotka hyötyvät keruu-, kuljetus-, käsittely- ja hävittämispalveluista, joten kyseiset tuontituotteet pystyivät hyötymään järjestelmästä samalla tavoin kuin kotimaiset tuotteet.
(184)
Komission käytössä olevien tietojen mukaan maksut perittiin teurastamoilta ja ruhojen ruhon puolikkaiden ja muiden luullisten naudan- ja sianlihan palojen tuojilta (katso decreto-lei-säädöksen 197/2002 2 pykälän 2 momentti), ja maksuilla rahoitettiin nisäkkäiden ja siipikarjan lihan sivutuotteiden keruu, kuljetus, käsittely ja hävittäminen (decreto-lei-säädöksen 197/2002 1 pykälän 1 momentti).
(185)
Näiden tietojen perusteella komissio epäilee maksuvelvollisilta perittyjen maksujen ja niiden saamien palvelujen vastaavuutta. Komission mielestä on edelleen mahdollista, että järjestelmä saattaa olla syrjivä muista jäsenvaltioista tuotujen tuotteiden osalta, koska myös niistä perittiin maksua.
(186)
Portugalin viranomaiset vakuuttivat jälkikäteen, että siipikarjanlihan sivutuotteiden keruuta, kuljetusta, käsittelyä ja hävittämistä ei rahoitettu teurastamoilta ja ruhojen, ruhon puolikkaiden ja muiden luullisten naudan- ja sianlihan palojen tuojilta perittävillä maksuilla vaan decreto-lei-säädöksen 197/2002 liitteen 1 mukaisesti niiltä siipikarjateurastamoilta, jotka eivät huolehtineet itse kaikkien siipikarjan teurastamisessa syntyvien sivutuotteiden keruusta, kuljetuksesta, käsittelystä ja hävittämisestä. Tuojat ja siipikarjan ruhojen alan toimijat oli vapautettu maksuista, koska valtaosasta tuoduista siipikarjan ruhoista ei syntynyt sivutuotteita.
(187)
Sitä vastoin tuojien ja ruhojen, ruhon puolikkaiden ja muiden luullisten naudan- ja sianlihan palojen alan toimijoiden osalta Portugalin viranomaiset perustelivat, että tuoduista luullisista lihanpaloista syntyi sivutuotteita.
(188)
Jo tietojen antamista koskevassa välipäätöksessä ja myös sen jälkeen menettelyn aloittaessaan komissio pyysi Portugalin viranomaisia vakuuttamaan, että tuontituotteet pystyivät hyötymään järjestelmästä samalla tavoin kuin kotimaiset tuotteet, ja osoittamaan lukumääräisin tiedoin, että tietyllä viiteajalla muista jäsenvaltioista peräisin olevista luullisista naudan- ja sianlihatuotteista perityt maksut vastasivat määrältään niiden palvelujen kustannuksia, joista yksin nämä tuotteet olivat hyötyneet (katso menettelyn aloittamista koskevan päätöksen 37 kohdan h alakohta).
(189)
Portugalin viranomaiset vakuuttivat, että tuodut luulliset lihanpalat hyötyivät samalla tavoin lihan sivutuotteiden keruu-, kuljetus-, käsittely- ja hävittämispalveluista kuin kotimaiset tuotteet, mutta ne eivät toimittaneet asiasta tarkkoja lukumääräisiä tietoja, jotka olisivat osoittaneet väitteet tosiksi.
(190)
Komissio ei pysty näin ollen toteamaan sille toimitettujen tietojen perusteella, että decreto-lei-säädöksellä 197/2002 käyttöönotettu, tuontituotteista peritty maksu vastasi rahamääräisesti palveluja, joista näistä tuotteista syntyvät sivutuotteet hyötyivät, ja että tuodut tuotteet pystyivät näin ollen hyötymään tuella rahoitetuista palveluista samalla tavoin kuin kotimaiset tuotteet.
(191)
Decreto-lei-säädöksen 244/2003 3 pykälän 2 momentin mukaisesti teurastamoilla, leikkaamoilla, hautomoilla ja munantuotantolaitoksilla oli velvollisuus maksaa decreto-lei-säädöksen 197/2002 liitteessä 1 vahvistetut maksut, lukuun ottamatta niitä toimijoita, jotka sovelsivat kyseisessä säädöksessä säädettyä vaihtoehtoista järjestelmää ja joiden oli maksettava 3 luokkaan kuuluvan aineksen hävittämissuunnitelman hyväksymiseen asti liitteessä 2 vahvistettuja maksuja. Niiden oli maksettava 1 ja 2 luokan aineksen osalta suunnitelman hyväksymiseen asti 0,35 euroa aineskiloa kohti (decreto-lei-säädöksen 244/2003 5 pykälän 1 momentti).
(192)
Komissio pyysi Portugalin viranomaisia osoittamaan decreto-lei-säädöksellä 244/2003 maksujärjestelmään tehtyjen muutosten osalta, että tuodut tuotteet pystyivät hyötymään mainituista palveluista samalla tavoin kuin kotimaiset tuotteet.
(193)
Portugalin viranomaiset vahvistivat, että decreto-lei-säätöksellä 244/2003 käyttöön otettu maksu perustui tosiasiallisesti syntyviin sivutuotteisiin ja että tuodut tuotteet pystyivät hyötymään kyseisistä palveluista samalla tavoin. Komissio toteaa kuitenkin, etteivät Portugalin viranomaiset toimittaneet lukumääräisiä tietoja näiden väitteiden perusteeksi.
(194)
Arviointiin tarvittavien tietojen puuttuessa komissio ei voi todeta, että decreto-lei-säätöksellä 244/2003 käyttöönotettu maksu oli asianmukainen ja vastasi määrältään palveluja, joista näistä tuoduista tuotteista syntyvät sivutuotteet pystyivät hyötymään, ja että tuodut tuotteet ovat näin ollen pystyneet hyötymään tuella rahoitetuista palveluista samalla tavoin kuin kotimaiset tuotteet.
(195)
Komissio katsoo, ettei decreto-lei-säädökseen 197/2002 sekä decreto-lei-säädöksen 244/2003 3 pykälän 2 momentilla ja 5 pykälän 2 momentilla perustettuun siirtymäjärjestelmään perustuva maksujärjestelmä ole SEUT-sopimuksen 110 artiklan mukainen, koska järjestelmä saattaa olla syrjivä niiden muista jäsenvaltioista tuotujen tuotteiden kannalta, joista peritään kyseistä maksua.
VI PÄÄTELMÄT
(196)
Komission mielestä on valitettavaa, että Portugali on myöntänyt sääntöjenvastaisesti tukea teurastamojätteen keruuta, kuljetusta, käsittelyä ja hävittämistä varten vastoin SEUT-sopimuksen 108 artiklan 3 kohtaa.
(197)
Teurastamojätteen keruuta, kuljetusta, käsittelyä ja hävittämistä varten myönnetty tuki on sovellettavien yhteisön säännösten mukaista tuensaajien tasolla. Sitä vastoin tuen rahoittaminen decreto-lei-säädökseen 197/2002 sekä decreto-lei-säädöksen 244/2003 3 pykälän 2 momentilla ja 5 pykälän 2 momentilla perustettuun siirtymäjärjestelmään perustuvalla maksujärjestelmällä ei sovellu sisämarkkinoille, koska sillä saattaa olla syrjivä vaikutus muista jäsenvaltioista tuotuihin tuotteisiin, joista peritään kyseistä maksua.
(198)
Komission mielestä tässä tapauksessa on asianmukaista antaa ehdollinen päätös ja soveltaa näin asetuksen (EY) N:o 659/1999 7 artiklan 4 kohtaa, jonka mukaan komissio voi asettaa myönteiselle päätökselle ehtoja, joiden täytyttyä se voi katsoa tuen soveltuvan yhteismarkkinoille, sekä velvoitteita, joiden avulla se voi valvoa päätöksen noudattamista.
(199)
SEUT-sopimuksen 110 artiklan rikkomisen korjaamiseksi ja tätä kautta mahdollisen syrjinnän poistamiseksi taannehtivasti Portugalin on palautettava muista jäsenvaltioista peräisin olevista tuotteista perittyjen maksujen osuus komission asettaman määräajan ja ehtojen mukaisesti. Kun rikkominen on korjattu, kyseisestä tuesta tulee perussopimuksen mukaista.
(200)
Komissio asettaa palauttamista koskevat ehdot, jotka on täytettävä. Portugalin on siis palautettava maksun maksaneille henkilöille se osa maksuista, joka on peritty muista jäsenvaltioista peräisin olevista tuotteista ajanjaksolla, joka alkaa decreto-lei-säädöksen 197/2002 mukaisen maksun käyttöönotosta ja päättyy kyseisen maksun viimeiseen perimispäivään ennen decreto-lei-säädöksellä 244/2003 perustetun siirtymäjärjestelmän soveltamisen päättymistä. Portugalin on varmistettava tätä varten, että seuraavia edellytyksiä noudatetaan:
-
jos maksun maksanut henkilö voi osoittaa, että maksu on peritty muista jäsenvaltioista tuoduista tuotteista, se voi vaatia palauttamaan sen osan maksusta saaduista tuloista, joka on tarkoitettu rahoittamaan yksin kotimaisia tuotteita hyödyttävää osaa tuesta. Palauttamispyyntö on jätettävä kansallisen lainsäädännön mukaisesti vahvistetussa määräajassa, jonka on oltava vähintään kuusi kuukautta tämän päätöksen julkaisemisesta;
-
Portugalin on luovuttava mahdollisesti syrjivästä toimenpiteestä, joka kohdistuu tuontituotteisiin. Tätä varten Portugalin on tarkistettava tietyllä viitejaksolla, että kotimaisilta tuotteilta kyseisinä maksuina perittävä kokonaismäärä vastaa rahamääräisesti niitä etuja, joista yksin nämä tuotteet hyötyvät;
-
palauttaminen on tehtävä enintään kuuden kuukauden kuluessa pyynnön esittämisestä;
-
palautettavat määrät on muutettava nykyarvoonsa ottamalla huomioon maksun perimispäivästä tosiasialliseen palautuspäivään mennessä kertyneet korot. Koron laskentaperusteena käytetään viite- ja diskonttokorkojen vahvistamismenetelmän (54) mukaisesti määritettyä komission viitekorkoa;
-
Portugalin viranomaisten on hyväksyttävä kaikki maksuvelvollisten esittämät kohtuullisina pidettävät todisteet muista jäsenvaltioista peräisin olevista tuotteista kyseisinä maksuina maksetuista määristä;
-
palautuksen saantioikeudelle ei voida asettaa muita ehtoja kuin maksun periminen;
-
jos henkilö ei ole vielä suorittanut maksua, Portugalin viranomaisten on kieltäydyttävä muodollisesti ottamasta vastaan sitä osaa maksusta, joka on peritty muista jäsenvaltioista tuoduista tuotteista ja joka on tarkoitettu rahoittamaan yksin kotimaisia tuotteita hyödyttävää osaa tuesta. Viranomaisten on kieltäydyttävä vastaanottamasta myös tätä osaa koskevaa mahdollista viivästyskorkoa;
-
Portugali sitoutuu esittämään komission sitä pyytäessä täydellisen kertomuksen, joka osoittaa palauttamistoimenpiteen moitteettoman täytäntöönpanon;
-
jos muussa jäsenvaltiossa on peritty Portugalissa maksun kohteena olevista samoista tuotteista tavoitteiltaan samankaltaista maksua, Portugalin viranomaiset lupaavat palauttaa maksun maksaneille henkilöille sen osuuden maksusta, joka on peritty tällaisesta jäsenvaltiosta peräisin olevista tuotteista;
-
Portugali sitoutuu antamaan tämän päätöksen tiedoksi kaikille mahdollisille maksuvelvollisille henkilöille,
ON HYVÄKSYNYT SEURAAVAN PÄÄTÖKSEN:
1 artikla
Portugalin 4 päivänä joulukuuta 1998 antaman decreto-lei-säädöksen 393-B/98 perusteella myöntämä valtiontuki soveltuu sisämarkkinoille.
2 artikla
1. Portugalin myöntämä valtiontuki, joka perustuu 25 päivänä syyskuuta 2002 annettuun decreto-lei-säädökseen 97/2002 sekä 7 päivänä lokakuuta 2003 annetun decreto-lei-säädöksen 244/2003 3 pykälän 2 momentilla käyttöönotettuun siirtymäjärjestelmään, soveltuu sisämarkkinoille edellyttäen, että Portugali palauttaa maksun maksaneille henkilöille sen osan maksusta, joka on peritty muista jäsenvaltioista peräisin olevista tuotteista ajanjaksolla, joka alkaa decreto-lei-säädöksen 197/2002 mukaisesta maksun käyttöönottopäivästä ja päättyy maksun viimeiseen perimispäivään ennen decreto-lei-säädöksellä 244/2003 perustetun siirtymäjärjestelmän soveltamisen päättymistä.
2. Portugali varmistaa tätä varten, että seuraavia ehtoja noudatetaan:
-
jos maksun maksanut henkilö voi osoittaa, että maksu on peritty muista jäsenvaltioista tuoduista tuotteista, hän voi vaatia palauttamaan sen osan maksusta, joka on tarkoitettu rahoittamaan yksinomaan kotimaisia tuotteita hyödyttävää osaa valtiontuesta. Palauttamispyyntö on jätettävä kansallisen lainsäädännön mukaisesti vahvistetussa määräajassa, jonka on oltava vähintään kuusi kuukautta tämän päätöksen julkaisemisesta;
-
Portugalin on luovuttava mahdollisesti syrjivästä toimenpiteestä, joka kohdistuu tuontituotteisiin. Tätä varten Portugalin on tarkistettava tietyllä viitejaksolla, että kotimaisilta tuotteilta kyseisinä maksuina perittävä kokonaismäärä vastaa rahamääräisesti niitä etuja, joista yksin nämä tuotteet hyötyvät;
-
palauttaminen on tehtävä enintään kuuden kuukauden kuluessa pyynnön esittämisestä;
-
palautettavat määrät on päivitettävä nykyarvoonsa ottamalla huomioon maksun perimispäivästä tosiasialliseen palautuspäivään mennessä kertyneet korot. Koron laskentaperustana käytetään viite- ja diskonttokorkojen vahvistamismenetelmän (55) mukaisesti määritettyä komission viitekorkoa;
-
Portugalin viranomaisten on hyväksyttävä kaikki maksuvelvollisten esittämät kohtuullisina pidettävät todisteet muista jäsenvaltioista peräisin olevista tuotteista kyseisinä maksuina maksetuista määristä;
-
palautuksen saantioikeudelle ei voida asettaa muita ehtoja kuin maksun periminen;
-
jos henkilö ei ole vielä suorittanut maksua, Portugalin viranomaisten on kieltäydyttävä muodollisesti vastaanottamatta sitä osaa maksusta, joka on peritty muista jäsenvaltioista tuoduista tuotteista ja joka on tarkoitettu rahoittamaan yksin kotimaisia tuotteita hyödyttävää osaa valtiontuesta. Viranomaisten on kieltäydyttävä samoin kaikista tätä osaa koskevista mahdollisista viivästyskoroista;
-
Portugalin on esitettävä komission sitä pyytäessä täydellinen kertomus, joka osoittaa palauttamistoimenpiteen moitteettoman täytäntöönpanon;
-
jos muussa jäsenvaltiossa on peritty Portugalin maksun kohteena olevista samoista tuotteista tavoitteiltaan samankaltaista maksua, Portugalin viranomaiset sitoutuvat palauttamaan maksun maksaneille henkilöille sen osan maksusta, joka on peritty tästä toisesta jäsenvaltioista peräisin olevista tuotteista;
-
Portugali sitoutuu antamaan tämän päätöksen tiedoksi kaikille mahdollisille maksuvelvollisille henkilöille.
3 artikla
Portugalin on ilmoitettava komissiolle kahden kuukauden kuluessa tämän päätöksen tiedoksiantamisesta toimenpiteistä, joita sen noudattamiseksi on toteutettu.
4 artikla
Tämä päätös on osoitettu Portugalin tasavallalle.
Tehty Brysselissä 13 päivänä heinäkuuta 2011.