NAŘÍZENÍ KOMISE (EU) č. 267/2010
ze dne 24. března 2010
o použití čl. 101 odst. 3 Smlouvy o fungování Evropské unie na určité kategorie dohod, rozhodnutí a jednání ve vzájemné shodě v odvětví pojišťovnictví
(Text s významem pro EHP)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 1534/91 ze dne 31. května 1991 o použití čl. 85 odst. 3 Smlouvy na určité kategorie dohod, rozhodnutí a jednání ve vzájemné shodě v odvětví pojišťovnictví (1), a zejména na čl. 1 odst. 1 písm. a), b), c) a e) uvedeného nařízení,
poté, co zveřejnila návrh tohoto nařízení,
po konzultaci s Poradním výborem pro restriktivní praktiky a dominantní postavení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Nařízení (EHS) č. 1534/91 zmocňuje Komisi k použití čl. 101 odst. 3 Smlouvy o fungování Evropské unie (2) prostřednictvím nařízení na určité kategorie dohod, rozhodnutí a jednání ve vzájemné shodě v odvětví pojišťovnictví, jejichž předmětem je spolupráce v těchto oblastech:
-
stanovení společných sazeb rizikového pojistného, založených na společně zjištěné statistice nebo na počtu pojistných událostí,
-
sestavení vzoru všeobecných pojistných podmínek,
-
společné krytí určitých druhů rizik,
-
likvidace pojistných událostí,
-
kontrola a uznání zabezpečovacích opatření,
-
sestavování seznamů zvýšených rizik a výměna příslušných informací.
(2)
Podle nařízení (EHS) č. 1534/91 přijala Komise nařízení (ES) č. 358/2003 ze dne 27. února 2003 o použití čl. 81 odst. 3 Smlouvy na určité kategorie dohod, rozhodnutí a jednání ve vzájemné shodě v odvětví pojišťovnictví (3). Platnost nařízení (ES) č. 358/2003 končí dnem 31. března 2010.
(3)
Nařízení (ES) č. 358/2003 neuděluje výjimku dohodám týkajícím se likvidace pojistných událostí a sestavování seznamů zvýšených rizik a výměny příslušných informací. Komise měla za to, že postrádá dostatečnou zkušenost při projednávání jednotlivých případů, aby využila pravomoci udělené nařízením (EHS) č. 1534/91 v těchto dvou oblastech. Tato situace se nezměnila. Ačkoliv nařízení (ES) č. 358/2003 udělilo výjimku pro sestavování vzoru všeobecných pojistných podmínek a pro kontrolu a uznávání zabezpečovacích opatření, toto nařízení by tak nemělo činit, jelikož při přezkumu Komise týkajícím se fungování nařízení (ES) č. 358/2003 bylo zjištěno, že již není nutné zahrnout tyto dohody do nařízení o blokové výjimce pro dané odvětví. Jelikož tyto dvě kategorie dohod nejsou specifické pro odvětví pojišťovnictví, a jak prokázal přezkum, mohou vyvolat určité obavy z narušení hospodářské soutěže, je vhodnější, aby se na ně vztahovalo vlastní hodnocení.
(4)
Na základě veřejné konzultace, která byla zahájena dne 17. dubna 2008, přijala Komise dne 24. března 2009 zprávu Evropskému parlamentu a Radě o fungování nařízení (ES) č. 358/2003 (dále jen „zpráva“) (4). Ve zprávě a připojeném pracovním dokumentu (dále jen „pracovní dokument“) byly navrženy předběžné změny nařízení (ES) č. 358/2003. Dne 2. června 2009 uspořádala Komise veřejnou schůzku se zúčastněnými stranami, včetně zástupců odvětví pojišťovnictví, spotřebitelských organizací a vnitrostátních orgánů pro hospodářskou soutěž, která se týkala zjištění a návrhů obsažených ve zprávě a pracovním dokumentu.
(5)
Toto nařízení by mělo zajišťovat účinnou ochranu hospodářské soutěže, přinést výhody spotřebitelům a poskytnout přiměřenou právní jistotu podnikům. Při snaze o dosažení těchto cílů je nutno vzít v úvahu zkušenosti Komise v této oblasti a výsledky konzultací vedoucích k přijetí tohoto nařízení.
(6)
Nařízení (EHS) č. 1534/91 vyžaduje, aby nařízení Komise o blokové výjimce definovalo kategorie dohod, rozhodnutí a jednání ve vzájemné shodě, pro něž platí, určilo omezení nebo ustanovení, jež smí nebo nesmí být obsažena v dohodách, rozhodnutích a jednání ve vzájemné shodě, a určilo ustanovení, která musí být obsažena v dohodách, rozhodnutích a jednání ve vzájemné shodě, nebo jiné podmínky, jež musí být splněny.
(7)
Je však vhodné zachovat přístup přijatý v nařízení (ES) č. 358/2003, které položilo důraz na definování kategorií dohod, které jsou vyňaty do určité úrovně podílu na trhu, a na bližší určení omezení nebo ustanovení, která nesmí být v těchto dohodách obsažena.
(8)
Je třeba omezit výhody blokové výjimky stanovené tímto nařízením na ty dohody, u nichž se lze s dostatečnou jistotou domnívat, že splňují podmínky uvedené v čl. 101 odst. 3 Smlouvy. Pro použití čl. 101 odst. 3 Smlouvy formou nařízení není nezbytné vymezit ty dohody, které mohou spadat do působnosti čl. 101 odst. 1 Smlouvy. Zároveň se také nelze domnívat, že dohody, které nemohou využívat tohoto nařízení, spadají pod čl. 101 odst. 1 Smlouvy nebo nesplňují podmínky čl. 101 odst. 3 Smlouvy. Při jednotlivém hodnocení dohod podle čl. 101 odst. 1 Smlouvy je nutné vzít v úvahu řadu činitelů, zejména strukturu relevantního trhu.
(9)
Spolupráce mezi pojišťovnami nebo v rámci sdružení pojišťoven při kompilaci informací (což může zahrnovat rovněž určité statistické výpočty), jež umožňuje výpočet průměrných nákladů na pokrytí určitého rizika v minulosti nebo, u životního pojištění, vypracování tabulky úmrtnosti nebo četnosti onemocnění, úrazů nebo invalidity, umožňuje zlepšit znalost rizik a usnadňuje výpočet sazby pojistného za rizika u jednotlivých společností. To může zase usnadnit vstup na trh, a tím se stát přínosem pro spotřebitele. Totéž platí pro společné studie o pravděpodobném dopadu vnějších okolností, které mohou ovlivnit četnost nebo rozsah pojistných událostí nebo výnos různých typů investic. Je však nezbytné zajistit, aby taková spolupráce byla vyňata pouze v rozsahu, v jakém je nezbytná pro dosažení těchto cílů. Je tudíž vhodné stanovit, aby dohody o hrubém pojistném vyňaty nebyly. Hrubé pojistné může být ve skutečnosti nižší než částky, které udávají výsledky dotyčných kompilací, tabulek nebo studií, jelikož pojistitelé mohou využít výnosy svých investic k snížení hrubého pojistného. Dotyčné kompilace, tabulky nebo studie by mimoto měly být nezávazné a sloužit pouze pro orientační účely. Toto nařízení by se nemělo vztahovat na výměnu informací, která není nezbytná k dosažení cílů stanovených v tomto bodě odůvodnění.
(10)
Čím užší jsou kategorie, do nichž se řadí statistika nákladů na krytí určitého rizika v minulosti, tím volněji mohou pojišťovny rozlišovat hrubé pojistné při jeho výpočtu. Je tudíž vhodné vyjmout společné kompilace minulých nákladů na rizika pod podmínkou, že dostupné statistické údaje jsou k dispozici tak podrobně a s takovým rozlišením, které by vyhovovalo z pojistně-matematického hlediska.
(11)
Přístup ke společným kompilacím, tabulkám a výsledkům studií je navíc nezbytný jak pro pojišťovny působící na dotyčném zeměpisném nebo produktovém trhu, tak i pro ty, které uvažují o vstupu na trh. Přístup k těmto kompilacím, tabulkám a výsledkům studií může mít obdobně význam pro organizace spotřebitelů nebo organizace zákazníků. Pojišťovnám, které na dotyčném trhu dosud nepůsobí, a organizacím spotřebitelů nebo zákazníků musí být umožněn přístup k těmto kompilacím, tabulkám a výsledkům studií za přiměřených, dostupných a nediskriminačních podmínek ve srovnání s pojišťovnami, které již na trhu působí. Tyto podmínky mohou zahrnovat například závazek ze strany pojišťovny, která ještě nepůsobí na trhu, poskytovat statistické informace o pojistných událostech, pokud by na trh vstoupila, a mohou zahrnovat rovněž členství ve sdružení pojistitelů odpovědném za kompilace. Výjimka z povinnosti poskytnout přístup organizacím spotřebitelů a organizacím zákazníků by měla být možná z důvodu veřejné bezpečnosti, například pokud informace souvisejí s bezpečnostními systémy jaderných elektráren nebo nedostatky systémů pro předcházení povodním.
(12)
Spolehlivost společných kompilací, tabulek a studií je tím vyšší, čím větší je objem statistických údajů, na nichž se zakládá. Pojistitelé s vysokým podílem na trhu mohou sami vytvářet dostatečný objem statistických údajů, aby byli schopni provádět spolehlivé kompilace, což pojistitelé s nízkým podílem na trhu nemohou a u nových účastníků trhu je ještě méně pravděpodobné, že by mohli takovéto statistické údaje vytvářet. Zahrnutí informací od všech pojistitelů na trhu, včetně velkých pojistitelů, do takovýchto společných kompilací, tabulek a studií v zásadě podporuje hospodářskou soutěž tím, že pomáhá menším pojistitelům a usnadňuje vstup na trh. Vzhledem k této specifičnosti odvětví pojišťovnictví není vhodné podmínit jakékoliv výjimky pro tyto společné kompilace, tabulky a studie prahovou hodnotou podílu na trhu.
(13)
Skupiny soupojištění nebo souzajištění mohou být za určitých omezených okolností nezbytné, aby zúčastněné podniky skupiny mohly poskytovat soupojištění nebo souzajištění rizik, pro něž by v případě neexistence této skupiny mohli nabídnout pouze nedostatečné krytí. Tyto typy skupin obvykle nevedou k omezení hospodářské soutěže podle čl. 101 odst. 1 Smlouvy, nejsou tudíž touto smlouvou zakázány.
(14)
Skupiny soupojištění nebo souzajištění mohou pojistitelům a zajistitelům umožnit poskytování pojištění nebo zajištění rizik i v případě, že spojení přesahuje to, co je nezbytné k zajištění krytí tohoto rizika. Takovéto skupiny však mohou představovat omezení hospodářské soutěže, jako je slaďování pojistných podmínek či dokonce výše krytí a pojistného. Je tudíž vhodné stanovit okolnosti, za nichž takové skupiny mohou výjimky využít.
(15)
U zcela nových rizik není možné vědět dopředu, jaký upisovací objem je nezbytný ke krytí rizika, ani to, zda za účelem poskytování zvláštního typu dotyčného pojištění mohou společně existovat dvě nebo více skupin. Dohoda o spojení nabízející soupojištění nebo souzajištění takových nových rizik může být tudíž po určitou dobu vyňata bez prahové hodnoty podílu na trhu. Tři roky by měly představovat přiměřené období pro vytvoření dostatečného objemu informací o pojistných událostech k určení, zda je konkrétní skupina nezbytná, či nikoli.
(16)
Rizika, která dříve neexistovala, by se měla považovat za nová rizika. Riziko však lze za výjimečných okolností považovat za nové riziko, pokud je na základě objektivní analýzy zjištěno, že se charakter rizika změnil natolik výrazně, že není možné vědět dopředu, jaký upisovací objem je nezbytný ke krytí tohoto rizika.
(17)
U rizik, která nejsou nová, mohou takové skupiny soupojištění nebo souzajištění, které s sebou nesou omezení hospodářské soutěže, za určitých omezených okolností využívat výhod, pokud odůvodní výjimku podle čl. 101 odst. 3 Smlouvy, i když by mohly být nahrazeny dvěma nebo více konkurenčními pojišťovacími subjekty. Mohou například umožnit zúčastněným podnikům získat nezbytné zkušenosti v dotyčné oblasti pojištění nebo mohou umožňovat úspory nákladů nebo snížení hrubého pojistného prostřednictvím společného zajištění za výhodných podmínek. Jakákoli výjimka by se však měla omezovat na dohody, které zúčastněným podnikům neumožňují vyloučit hospodářskou soutěž s ohledem na podstatnou část dotyčných produktů. Spotřebitelům mohou skupiny přinést výhody pouze v případě, existuje-li dostatečná hospodářská soutěž na relevantních trzích, na nichž skupiny působí. Tuto podmínku je nutno považovat za splněnou, pokud podíl určité skupiny na trhu je nižší než prahová hodnota, a lze tudíž předpokládat, že tato skupina je vystavena skutečné nebo potenciální hospodářské soutěži ze strany podniků, které se neúčastní této skupiny.
(18)
Toto nařízení by proto mělo udělit výjimku každé skupině soupojištění nebo souzajištění, která existuje déle než tři roky nebo která nebyla zřízena za účelem krytí nového rizika, pod podmínkou, že společný podíl zúčastněných podniků na trhu nepřekročí určité prahové hodnoty. Prahová hodnota pro soupojišťovací skupiny by měla být nižší, jelikož soupojišťovací skupiny mohou sdílet jednotné pojistné podmínky a hrubé pojistné. Za účelem posouzení, zda skupina splňuje podmínku týkající se podílu na trhu, je nutno sečíst celkový podíl zúčastněných podniků na trhu. Podíl na trhu každého zúčastněného podniku vychází z celkového hrubého příjmu daného zúčastněného podniku z pojistného, jak v rámci skupiny, tak mimo ni na stejném relevantním trhu. Tyto výjimky by se však měly uplatnit pouze tehdy, jestliže dotyčná skupina splňuje ostatní podmínky stanovené v tomto nařízení, jež mají za cíl snížit na minimum omezení hospodářské soutěže mezi zúčastněnými podniky ve skupině. V takovýchto případech je nezbytná individuální analýza s cílem určit, zda jsou či nejsou splněny podmínky stanovené v tomto nařízení.
(19)
S cílem usnadnit uzavírání dohod, z nichž některé mohou obsahovat významná investiční rozhodnutí, by doba platnosti tohoto nařízení měla být stanovena na sedm let.
(20)
Komise může odejmout výhodu plynoucí z tohoto nařízení podle čl. 29 odst. 1 nařízení Rady (ES) č. 1/2003 ze dne 16. prosince 2002 o provádění pravidel hospodářské soutěže stanovených v článcích 81 a 82 Smlouvy (5), pokud v konkrétním případě zjistí, že dohoda, na kterou se vztahují výjimky uvedené v tomto nařízení, nicméně má dopady, které nejsou slučitelné s čl. 101 odst. 3 Smlouvy.
(21)
Orgán pro hospodářskou soutěž členského státu může odejmout možnost využívat toto nařízení podle čl. 29 odst. 2 nařízení (ES) č. 1/2003 na území členského státu nebo na jeho části; pokud v konkrétním případě dohoda, na kterou se vztahuje výjimka upravená tímto nařízením, má dopady, které nejsou slučitelné s čl. 101 odst. 3 Smlouvy, na území členského státu nebo na jeho části a pokud má toto území všechny vlastnosti odděleného zeměpisného trhu.
(22)
Při určování, zda by měla být podle článku 29 nařízení (ES) č. 1/2003 odejmuta možnost využívat toto nařízení, mohou mít v tomto ohledu zvláštní význam proti soutěžní účinky vyplývající z existence vazeb mezi skupinou soupojištění nebo souzajištění a/nebo jejími zúčastněnými podniky a ostatními skupinami a/nebo jejich zúčastněnými podniky na stejném relevantním trhu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
KAPITOLA I
DEFINICE
Článek 1
Definice
Pro účely tohoto nařízení se použijí tyto definice:
1)
„dohodou“ se rozumí dohoda, rozhodnutí sdružení podniků nebo jednání ve vzájemné shodě;
2)
„zúčastněnými podniky“ se rozumí podniky, které jsou smluvními stranami, a s nimi spojené podniky;
3)
„spojenými podniky“ se rozumí
a)
podniky, v nichž smluvní strana přímo nebo nepřímo
i)
může vykonávat více než polovinu hlasovacích práv nebo
ii)
může jmenovat více než polovinu členů dozorčí rady, představenstva nebo orgánů právně zastupujících podnik nebo
iii)
má právo spravovat záležitosti podniku;
b)
podniky, které mohou přímo nebo nepřímo v podniku, který je stranou dohody, vykonávat práva uvedená v písmenu a);
c)
podniky, ve kterých může podnik uvedený v písmenu b) přímo nebo nepřímo vykonávat práva uvedená v písmenu a);
d)
podniky, ve kterých může smluvní strana spolu s jedním či více podniky uvedenými v písmenech a), b) nebo c) nebo ve kterých mohou dva či více z posledně uvedených podniků společně vykonávat práva uvedená v písmenu a);
e)
podniky, v nichž vykonávají práva uvedená v písmenu a) společně
i)
smluvní strany nebo jejich spojené podniky uvedené v písmenech a) až d) nebo
ii)
jedna nebo více smluvních stran nebo jeden či více s nimi spojených podniků uvedených v písmenech a) až d) a jedna nebo více třetích stran;
4)
„soupojišťovacími skupinami“ se rozumí skupiny zřízené pojišťovnami přímo nebo prostřednictvím makléřů či zplnomocněných zástupců, vyjma soupojišťovacích dohod ad hoc na trhu s upisováním, při němž je určitá část daného rizika kryta vedoucím pojistitelem a zbývající část rizika je kryta ostatními pojistiteli, kteří jsou vyzváni ke krytí tohoto zbývajícího rizika, které
a)
se dohodly na tom, že upíší na jméno a na účet všech účastníků skupiny pojištění uvedené kategorie rizik nebo
b)
svěří upsání a řízení pojištění specifické kategorie rizik jejich jménem a na jejich účet jedné z pojišťoven, společnému makléři nebo společnému orgánu zřízenému za tímto účelem;
5)
„souzajišťovacími skupinami“ se rozumí skupiny zřízené pojišťovnami přímo nebo prostřednictvím makléřů či zplnomocněných zástupců, případně s pomocí jedné nebo více zajišťoven, vyjma dohod o souzajištění ad hoc na trhu s upisováním, při němž je určitá část daného rizika kryta vedoucím pojistitelem a zbývající část rizika je kryta ostatními pojistiteli, kteří jsou vyzváni ke krytí zbývajícího rizika, za účelem
a)
vzájemného zajištění všech nebo části závazků, pokud jde o specifickou kategorii rizik;
b)
okrajově za účelem přijetí na jméno a na účet všech účastníků zajištění téže kategorie rizik;
6)
„novými riziky“ se rozumí
a)
rizika, která dříve neexistovala a jejichž pojistné krytí vyžaduje vývoj zcela nového pojistného produktu, který není ani rozšířením, vylepšením či nahrazením stávajícího pojistného produktu, nebo
b)
ve výjimečných případech rizika, u kterých bylo na základě objektivní analýzy zjištěno, že se jejich charakter změnil natolik výrazně, že není možné vědět dopředu, jaký upisovací objem je nezbytný ke krytí tohoto rizika;
7)
„hrubým pojistným“ se rozumí cena, která je účtována kupujícímu pojistky.
KAPITOLA II
SPOLEČNÉ KOMPILACE, TABULKY A STUDIE
Článek 2
Výjimka
Podle čl. 101 odst. 3 Smlouvy a podle ustanovení tohoto nařízení se čl. 101 odst. 1 Smlouvy nepoužije na dohody uzavřené mezi dvěma nebo více společnostmi v odvětví pojišťovnictví pokud jde o
a)
společnou kompilaci a šíření informací nezbytných pro tyto účely:
i)
výpočet průměrných nákladů na krytí uvedených rizik v minulosti (dále jen „kompilace“),
ii)
vytváření tabulek úmrtnosti a tabulek uvádějících četnost onemocnění, úrazů a invalidity v souvislosti s pojištěním zahrnujícím prvek kapitalizace (dále jen „tabulky“);
b)
společné provádění studií pravděpodobného dopadu obecných vnějších okolností zúčastněných podniků na četnost nebo rozsah budoucích pojistných událostí pro dané riziko nebo kategorii rizik nebo na ziskovost různých typů investic (dále jen „studie“) a šíření výsledků těchto studií.
Článek 3
Podmínky vynětí
1. Výjimka uvedená v čl. 2 písm. a) se použije pod podmínkou, že kompilace nebo tabulky
a)
se vztahují k vybranému počtu rizikových let jako sledovanému období a které se týkají stejných nebo srovnatelných rizik v dostatečném počtu, aby vznikl základ, který by byl statisticky vyhodnotitelný a na základě kterého by mohly být číselně vyjádřeny, mimo jiné
i)
počty pojistných událostí během uvedeného období,
ii)
počty jednotlivých rizik pojištěných v každém roce ve vybraném sledovaném období,
iii)
úhrn provedených nebo splatných plateb, pokud jde o pojistné události vzniklé v uvedeném období,
iv)
souhrn pojistných částek za každý rizikový rok ve vybraném sledovaném období;
b)
zahrnují co nejpodrobnější přehled dostupných statistických údajů, který by vyhovoval z pojistně-matematického hlediska;
c)
v žádném případě neobsahují nepředvídané výdaje, příjem odvozený z rezerv, správní nebo obchodní náklady nebo fiskální či parafiskální příspěvky a nezohledňují výnosy z investic, ani předpokládané zisky.
2. Výjimky uvedené v článku 2 se použije pod podmínkou, že výsledné kompilace, tabulky nebo studie
a)
neoznačují dotyčnou pojišťovnu nebo kteréhokoliv pojištěnce;
b)
po svém dokončení a šíření obsahují sdělení, že nejsou závazné;
c)
neobsahují žádný údaj o výši hrubého pojistného;
d)
jsou zpřístupněny za přiměřených, dostupných a nediskriminačních podmínek kterékoli pojišťovně, která si vyžádá jejich kopii, včetně pojišťoven, které nepůsobí na zeměpisném trhu nebo trhu produktu, k nimž se tyto kompilace, tabulky nebo studie vztahují;
e)
jsou s výjimkou případu, kdy je nezveřejnění objektivně opodstatněno důvody veřejné bezpečnosti, zpřístupněny za přiměřených, dostupných a nediskriminačních podmínek organizacím spotřebitelů nebo organizacím zákazníků, které si vyžádají přístup k těmto kompilacím, tabulkám nebo studiím, a to za konkrétních a přesných podmínek z řádně opodstatněného důvodu.
Článek 4
Dohody, na které se výjimka nevztahuje
Výjimky uvedené v článku 2 se nepoužijí, pokud zúčastněné podniky přijmou závazek nebo se zavážou vzájemně či zavážou jiné podniky nepoužívat kompilace nebo tabulky, jež se liší od těch, které jsou uvedeny v čl. 2 písm. a), nebo se neodchýlit od výsledků studií uvedených v čl. 2 písm. b).
KAPITOLA III
SPOLEČNÉ KRYTÍ URČITÝCH DRUHŮ RIZIK
Článek 5
Výjimka
Podle čl. 101 odst. 3 Smlouvy a s výhradou ustanovení tohoto nařízení se čl. 101 odst. 1 Smlouvy nevztahuje na dohody uzavřené mezi dvěma či více podniky v odvětví pojišťovnictví, pokud jde o vytváření a fungování skupin pojišťoven nebo pojišťoven a zajišťoven pro společné krytí specifických kategorií rizik ve formě soupojištění a souzajištění.
Článek 6
Použití výjimky a prahové hodnoty podílu na trhu
1. Pokud jde o soupojišťovací nebo souzajišťovací skupiny, které jsou vytvořeny výhradně za účelem krytí nových rizik, výjimka uvedená v článku 5 se použije v období tří let ode dne prvního zřízení skupiny bez ohledu na podíl skupiny na trhu.
2. Pokud jde o soupojišťovací nebo souzajišťovací skupiny, které nespadají do oblasti působnosti odstavce 1, výjimka uvedená v článku 5 se použije po dobu platnosti tohoto nařízení pod podmínkou, že společný podíl zúčastněných podniků na trhu nepřekročí
a)
20 % relevantního trhu v případě soupojišťovacích skupin;
b)
25 % relevantního trhu v případě souzajišťovacích skupin.
3. Při výpočtu podílu zúčastněného podniku na relevantním trhu se vezme v úvahu
a)
podíl zúčastněného podniku na trhu v rámci dotyčné skupiny;
b)
podíl zúčastněného podniku v rámci jiné skupiny na stejném relevantním trhu jako v případě dotyčné skupiny, jejímž členem je zúčastněný podnik, a
c)
podíl zúčastněného podniku na stejném relevantním trhu jako v případě dotyčné skupiny mimo jakoukoli skupinu.
4. Pro účely použití prahových hodnot podílu na trhu podle odstavce 2 se použijí tato pravidla:
a)
podíl na trhu se vypočítá na základě hrubého příjmu z pojistného; nejsou-li k dispozici údaje o hrubém příjmu z pojistného, lze ke stanovení podílu dotyčného podniku na trhu použít odhady založené na spolehlivých informacích o trhu, včetně poskytnutého pojistného krytí nebo hodnoty pojištěného rizika;
b)
podíl na trhu se vypočítává na základě údajů z předchozího kalendářního roku.
5. Pokud podíl na trhu uvedený v odst. 2 písm. a) nejdříve nepřesahuje 20 %, následně však vzroste nad tuto úroveň, aniž by překročil 25 %, výjimka stanovená v článku 5 se použije i nadále po dobu dvou po sobě jdoucích kalendářních let následujících po roce, v němž byla poprvé překročena 20 % prahová hodnota.
6. Pokud podíl na trhu uvedený v odst. 2 písm. a) nejdříve nepřesahuje 20 %, avšak následně vzroste nad 25 %, výjimka stanovená v článku 5 se použije i nadále po dobu jednoho kalendářního roku následujícího po roce, v němž byla poprvé překročena 25 % prahová hodnota.
7. Výhodu z odstavců 5 a 6 nelze kombinovat tak, aby bylo překročeno období dvou kalendářních let.
8. Pokud podíl na trhu uvedený v odst. 2 písm. b) nejdříve nepřesahuje 25 %, následně však vzroste nad tuto úroveň, aniž by překročil 30 %, výjimka stanovená v článku 5 se použije i nadále po dobu dvou po sobě jdoucích kalendářních let následujících po roce, v němž byla poprvé překročena 25 % prahová hodnota.
9. Pokud podíl na trhu uvedený v odst. 2 písm. b) nejdříve nepřesahuje 25 %, avšak následně vzroste nad 30 %, výjimka stanovená v článku 5 se použije i nadále po dobu jednoho kalendářního roku následujícího po roce, v němž byla poprvé překročena 30 % prahová hodnota.
10. Výhodu z odstavců 8 a 9 nelze kombinovat tak, aby bylo překročeno období dvou kalendářních let.
Článek 7
Podmínky vynětí
Výjimka uvedená v článku 5 se použije pod podmínkou, že
a)
každý zúčastněný podnik má právo vystoupit ze skupiny s přiměřenou výpovědní lhůtou, aniž by podléhal jakýmkoliv sankcím;
b)
pravidla skupiny nezavazují žádný zúčastněný podnik skupiny pojistit nebo zajistit prostřednictvím skupiny riziko druhu, který skupina kryje, ani neomezují žádný zúčastněný podnik skupiny, aby pojišťoval nebo zajišťoval, celkově nebo částečně, takové riziko mimo skupinu;
c)
pravidla skupiny neomezují činnost skupiny nebo zúčastněných podniků na pojištění nebo zajištění rizik nacházejících se v jakékoli zeměpisné části Unie;
d)
dohoda neomezuje výkon nebo prodej;
e)
dohoda nepřiděluje trhy nebo zákazníky a
f)
zúčastněné podniky souzajišťovací skupiny se nedohodnou na hrubém pojistném, které účtují v přímém pojištění.
KAPITOLA IV
KONEČNÁ USTANOVENÍ
Článek 8
Přechodné období
Zákaz uvedený v čl. 101 odst. 1 Smlouvy se v období od 1. dubna 2010 do 30. září 2010 nevztahuje na dohody již platné ke dni 31. března 2010 a které nesplňují podmínky pro výjimku podle tohoto nařízení, ale které splňují podmínky pro výjimku podle nařízení (ES) č. 358/2003.
Článek 9
Doba platnosti
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. dubna 2010.
Jeho použitelnost skončí dnem 31. března 2017.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Bruselu dne 24. března 2010.
KOMISSION ASETUS (EU) N:o 267/2010,
annettu 24 päivänä maaliskuuta 2010,
Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 101 artiklan 3 kohdan soveltamisesta tiettyihin sopimusten, päätösten ja yhdenmukaistettujen menettelytapojen ryhmiin vakuutusalalla
(ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)
EUROOPAN KOMISSIO, joka
ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen,
ottaa huomioon perustamissopimuksen 85 artiklan 3 kohdan soveltamisesta tiettyihin sopimusten, päätösten ja yhdenmukaistettujen menettelytapojen ryhmiin vakuutusalalla 31 päivänä toukokuuta 1991 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1534/91 (1) ja erityisesti sen 1 artiklan 1 kohdan a, b, c ja e alakohdan,
on julkaissut tämän asetuksen luonnoksen,
on kuullut kilpailunrajoituksia ja määräävää markkina-asemaa käsittelevää neuvoa-antavaa komiteaa,
sekä katsoo seuraavaa:
(1)
Asetuksen (ETY) N:o 1534/91 nojalla komissiolla on toimivalta antaa asetuksia Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen (2) 101 artiklan 3 kohdan soveltamiseksi tiettyihin vakuutusalan sopimusten, päätösten ja yhdenmukaistettujen menettelytapojen ryhmiin, joiden tarkoituksena on yhteistyö seuraavissa asioissa:
-
yhteisten riskimaksuperusteiden vahvistaminen yhteisesti kerättyjen tilastojen tai korvausten yhteismäärän perusteella,
-
yhteisten vakiovakuutusehtojen laatiminen,
-
tietyntyyppisten riskien yhteinen kattaminen,
-
vahinkojen selvittely,
-
turvalaitteiden tarkastaminen ja hyväksyminen,
-
suurentuneita riskejä koskevat rekisterit ja tiedot.
(2)
Komissio antoi asetuksen (ETY) N:o 1534/91 nojalla 27 päivänä helmikuuta 2003 asetuksen (EY) N:o 358/2003 perustamissopimuksen 81 artiklan 3 kohdan soveltamisesta tiettyihin vakuutusalan sopimusten, päätösten ja yhdenmukaistettujen menettelytapojen ryhmiin (3). Asetuksen (EY) N:o 358/2003 voimassaolo päättyy 31 päivänä maaliskuuta 2010.
(3)
Asetuksella (EY) N:o 358/2003 ei myönnetä poikkeusta vahinkojen selvittelystä ja suurentuneita riskejä koskevista rekistereistä ja tiedoista tehdyille sopimuksille. Komissio katsoi, ettei sillä ollut riittävästi kokemusta yksittäistapausten käsittelystä käyttääkseen asetuksen (ETY) N:o 1534/91 mukaista toimivaltaa kyseillä aloilla. Tilanne ei ole muuttunut tältä osin. Vaikka asetuksella (EY) N:o 358/2003 myönnettiin poikkeus vakiovakuutusehtojen laatimiselle sekä turvalaitteiden tarkastamiselle ja hyväksymiselle, niille ei pitäisi myöntää poikkeusta tällä asetuksella, koska komission toteuttamassa tarkastelussa, joka koski asetuksen (EY) N:o 358/2003 soveltamista, kävi ilmi, ettei kyseisenkaltaisia sopimuksia ole enää tarpeen sisällyttää alakohtaisen ryhmäpoikkeusasetuksen soveltamisalaan. Koska kyseiset kaksi sopimusten ryhmää eivät ole vakuutusalan erityispiirre ja, kuten tarkastelu osoitti, ne voivat myös aiheuttaa tiettyjä kilpailuongelmia, on tarkoituksenmukaisempaa, että niihin sovelletaan itsearviointia.
(4)
Komissio antoi 17 päivänä huhtikuuta 2008 käynnistetyn julkisen kuulemisen jälkeen 24 päivänä maaliskuuta 2009 Euroopan parlamentille ja neuvostolle kertomuksen asetuksen (EY) N:o 358/2003 soveltamisesta, jäljempänä ’kertomus’ (4). Kertomuksessa ja sen liitteenä olevassa valmisteluasiakirjassa ehdotettiin alustavia muutoksia asetukseen (EY) N:o 358/2003. Komissio piti 2 päivänä kesäkuuta 2009 kertomuksessa ja valmisteluasiakirjassa esitetyistä havainnoista ja ehdotuksista julkisen kuulemistilaisuuden, johon osallistui asianomaisia osapuolia, muun muassa vakuutusalan edustajia, kuluttajajärjestöjä ja kansallisia kilpailuviranomaisia.
(5)
Tällä asetuksella olisi huolehdittava kilpailun tehokkaasta suojelemisesta sekä tuotettava hyötyä kuluttajille ja tarjottava yrityksille riittävä oikeusvarmuus. Näihin tavoitteisiin pyrittäessä olisi otettava huomioon komission kokemus alalla ja tämän asetuksen hyväksymistä edeltävän kuulemisen tulokset.
(6)
Asetuksessa (ETY) N:o 1534/91 edellytetään, että komission poikkeusasetuksessa määritellään niiden sopimusten, päätösten ja yhdenmukaistettujen menettelytapojen ryhmät, joihin sitä sovelletaan, täsmennetään ne rajoitukset tai ehdot, joita sopimuksissa, päätöksissä ja yhdenmukaistetuissa menettelytavoissa voi olla taikka ei saa olla, ja täsmennetään ne ehdot, jotka sopimuksissa, päätöksissä ja yhdenmukaistetuissa menettelytavoissa on oltava, taikka muut edellytykset, jotka on täytettävä.
(7)
On kuitenkin aiheellista jatkaa asetuksessa (EY) N:o 358/2003 omaksuttua lähestymistapaa, jonka mukaan korostetaan sellaisten sopimusten ryhmien määrittelemistä, joille myönnetään poikkeus tiettyyn markkinaosuuteen asti ja sellaisten rajoitusten tai ehtojen erittelemistä, joita tällaisiin sopimuksiin ei saa sisältyä.
(8)
Tällä asetuksella vahvistettu ryhmäpoikkeuksesta johtuva etu olisi rajoitettava sopimuksiin, joiden voidaan riittävällä varmuudella olettaa täyttävän perussopimuksen 101 artiklan 3 kohdan edellytykset. Perussopimuksen 101 artiklan 3 kohdan soveltamiseksi asetuksia antamalla ei ole tarpeen määritellä sopimuksia, jotka voivat kuulua perussopimuksen 101 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan. Toisaalta olettamuksena ei ole, että sopimukset, jotka eivät kuulu tämän asetuksen piiriin, kuuluisivat perussopimuksen 101 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan, tai etteivät ne täyttäisi perussopimuksen 101 artiklan 3 kohdan edellytyksiä. Arvioitaessa yksittäisiä sopimuksia perussopimuksen 101 artiklan 1 kohdan nojalla olisi otettava huomioon useita tekijöitä ja erityisesti merkityksellisten markkinoiden rakenne.
(9)
Vakuutusyritysten välinen tai yritysten yhteenliittymien sisäinen yhteistyö, joka koskee tietyn riskin kattamisesta menneisyydessä aiheutuneiden keskimääräisten kustannusten laskemisen mahdollistavien tietojen taikka henkivakuutustoiminnan osalta kuolevuustaulukoiden tai sairauksien, tapaturmien ja invaliditeetin esiintymistiheystaulukoiden kokoamista (mihin saattaa liittyä myös jonkin verran tilastollisia laskelmia), antaa mahdollisuuden parantaa riskien tuntemusta ja helpottaa niiden arviointia yksittäisissä yrityksissä. Tämä voi vuorostaan helpottaa markkinoille tuloa ja hyödyttää näin kuluttajia. Sama koskee yhteisiä tutkimuksia ulkoisten olosuhteiden todennäköisestä vaikutuksesta vahinkojen esiintymistiheyteen tai suuruuteen taikka erityyppisten sijoitusten kannattavuuteen. On kuitenkin tarpeen varmistaa, että poikkeuksia sovelletaan tällaiseen yhteistyöhön ainoastaan siinä määrin kuin se on välttämätöntä näiden tavoitteiden saavuttamiseksi. Sen vuoksi on aiheellista säätää erityisesti, että bruttovakuutusmaksuja koskeviin sopimuksiin ei sovelleta poikkeusta. Bruttovakuutusmaksut voivat olla alhaisempia kuin kyseiset tietokokoelmat, taulukot tai tutkimusten tulokset osoittavat, sillä vakuuttajat voivat käyttää sijoituksista saatuja tuloja maksujen alentamiseen. Tietokokoelmien, taulukoiden tai tutkimusten ei myöskään pitäisi olla sitovia vaan ainoastaan viitteellisiä. Tietojenvaihdon, joka ei ole välttämätöntä tässä johdanto-osan kappaleessa vahvistettujen tavoitteiden saavuttamiseksi, ei pitäisi kuulua tämän asetuksen soveltamisalaan.
(10)
Mitä suppeampiin ryhmiin tietyn riskin kattamisesta menneisyydessä aiheutuneiden kustannusten laskemista koskevat tilastotiedot ryhmitellään, sitä enemmän mahdollisuuksia vakuutusyrityksillä on eritellä bruttovakuutusmaksunsa niitä laskiessaan. Sen vuoksi on aiheellista myöntää poikkeus yhteisille tietokokoelmille riskien menneisyydessä aiheuttamista kustannuksista sillä edellytyksellä, että käytettävissä olevat tilastotiedot ovat riittävän yksityiskohtaisia ja tarkasti eriteltyjä, jotta ne soveltuvat vakuutusmatemaattisiin tarkoituksiin.
(11)
Yhteisten tietokokoelmien, taulukoiden ja tutkimustulosten saaminen käyttöön on tarpeen sekä kyseisillä maantieteellisillä tai tuotemarkkinoilla toimiville että niille aikoville vakuutusyrityksille. Samalla tavoin tällaisten tietokokoelmien, taulukoiden ja tutkimustulosten saamisesta käyttöön saattaa olla hyötyä kuluttaja- tai asiakasjärjestöille. Vakuutusyrityksillä, jotka eivät vielä toimi kyseisillä markkinoilla, ja kuluttaja- ja asiakasjärjestöillä on oltava mahdollisuus saada käyttöönsä kyseisiä tietokokoelmia, taulukoita ja tutkimustuloksia markkinoilla jo toimiviin vakuutusyrityksiin verrattuna kohtuullisin, edullisin ja syrjimättömin ehdoin. Ehtona voi esimerkiksi olla, että markkinoille tuloa harkitsevan yrityksen on sitouduttava antamaan tilastotietoja vahingoista, jos yritys päättää tulla markkinoille, tai ehtona voi myös olla jäsenyys tietokokoelmien valmistamisesta vastaavassa vakuutusyritysten yhteenliittymässä. Tietokokoelmien, taulukoiden ja tutkimusten antamista kuluttaja- tai asiakasjärjestöjen käyttöön koskevasta vaatimuksesta olisi voitava poiketa yleistä turvallisuutta koskevista syistä, esimerkiksi jos tiedot liittyvät ydinvoimaloiden turvallisuusjärjestelmiin tai tulvien torjuntajärjestelmien heikkouteen.
(12)
Yhteisten tietokokoelmien, taulukoiden ja tutkimusten luotettavuus paranee, jos niiden pohjana olevien tilastotietojen määrä kasvaa. Vakuuttajat, joiden markkinaosuudet ovat suuret, voivat laatia oman toimintansa perusteella riittäviä tilastoja luotettavien tietokokoelmien tekemiseksi, mutta yritykset, joiden markkinaosuudet ovat pienet, eivät välttämättä kykene siihen, ja markkinoille tulevien uusien yritysten tapauksessa todennäköisyys, että ne pystyvät laatimaan riittäviä tilastoja, on vielä pienempi. Kaikkien markkinoilla toimivien vakuuttajien, mukaan lukien suuret vakuuttajat, antamien tietojen sisällyttäminen tällaisiin yhteisiin tietokokoelmiin, taulukoihin ja tutkimuksiin edistää lähtökohtaisesti kilpailua auttamalla pienempiä vakuuttajia ja helpottaa markkinoille tuloa. Tämän vakuutusalan erityispiirteen vuoksi tällaisille yhteisille tietokokoelmille, taulukoille ja tutkimuksille myönnettävälle poikkeukselle ei ole suotavaa asettaa markkinaosuutta koskevia kynnysarvoja.
(13)
Rinnakkaisvakuutus- tai rinnakkaisjälleenvakuutuspoolit voivat tietyissä rajatuissa olosuhteissa olla tarpeen, jotta poolin osallistuvat yritykset saavat mahdollisuuden tarjota vakuutusta tai jälleenvakuutusta riskeille, joille ne pystyisivät ilman poolia tarjoamaan vain riittämättömän vakuutusturvan. Tämäntyyppiset poolit eivät yleensä rajoita kilpailua perussopimuksen 101 artiklan 1 kohdassa tarkoitetulla tavalla eivätkä sen vuoksi kuulu mainitussa kohdassa määrätyn kiellon piiriin.
(14)
Rinnakkaisvakuutus- tai rinnakkaisjälleenvakuutuspoolit voivat antaa vakuuttajille ja jälleenvakuuttajille mahdollisuuden tarjota vakuutusta tai jälleenvakuutusta riskeille, vaikka poolien muodostaminen menisi pidemmälle kuin on tarpeen kyseisenkaltaisten riskien kattamiseksi. Tällaisiin pooleihin voi kuitenkin liittyä kilpailunrajoituksia, kuten vakuutusehtojen ja jopa vakuutusturvan ja -maksujen määrän yhdenmukaistamista. Sen vuoksi on aiheellista määrittää olosuhteet, joissa poikkeusta voidaan soveltaa tällaisiin pooleihin.
(15)
Aivan uusien riskien osalta ei ole mahdollista ennakolta tietää, millainen vakuutuskapasiteetti on tarpeen riskin kattamiseksi tai voiko kaksi tai useampia pooleja toimia samanaikaisesti tarjotakseen juuri kyseisen tyyppisiä vakuutuksia. Poolijärjestelyille, jotka tarjoavat tällaisten uusien riskien rinnakkaisvakuuttamista tai rinnakkaisjälleenvakuuttamista, voidaan tästä syystä myöntää määräaikainen poikkeus ilman markkinaosuutta koskevaa kynnysarvoa. Kolme vuotta on sopiva aika riittävien vahinkotilastojen muodostamiselle, jotta voidaan arvioida, tarvitaanko poolia.
(16)
Riskejä, joita ei ole ennen esiintynyt, olisi pidettävä uusina riskeinä. Poikkeuksellisissa olosuhteissa voidaan kuitenkin uutena riskinä pitää riskejä, joiden luonne on objektiivisen analyysin perusteella tarkasteltuna muuttunut niin olennaisesti, ettei ole mahdollista ennakolta tietää, millainen vakuutuskapasiteetti on tarpeen riskin kattamiseksi.
(17)
Muiden kuin uusien riskien osalta kilpailua rajoittavat rinnakkaisvakuutus- tai rinnakkaisjälleenvakuutuspoolit voivat tietyissä rajatuissa olosuhteissa tuottaa hyötyä, joka oikeuttaa poikkeuksen myöntämiseen perussopimuksen 101 artiklan 3 kohdan nojalla, vaikka poolit voitaisiin korvata kahdella tai useammalla kilpailevalla vakuutusyksiköllä. Ne voivat esimerkiksi antaa osallistuville yrityksille mahdollisuuden hankkia tarvittava kokemus kyseiseltä vakuutusalalta tai mahdollistaa kustannussäästöt tai bruttovakuutusmaksujen alennuksen edullisiin ehtoihin perustuvan yhteisen jälleenvakuutuksen vuoksi. Poikkeukset olisi kuitenkin aina rajattava sopimuksiin, jotka eivät anna kyseisille yrityksille mahdollisuutta poistaa kilpailua merkittävältä osalta kyseisiä tuotteita. Kuluttajat voivat hyötyä pooleista tosiasiallisesti ainoastaan, jos merkityksellisillä markkinoilla, joilla poolit toimivat, on riittävästi kilpailua. Tämän edellytyksen olisi katsottava täyttyvän silloin, kun poolin markkinaosuus on tiettyä kynnysarvoa pienempi ja sen voidaan sen vuoksi olettaa kohtaavan todellista tai mahdollista kilpailua sellaisten yritysten taholta, jotka eivät ole kyseisen poolin osallistuvia yrityksiä.
(18)
Tällä asetuksella olisi sen vuoksi myönnettävä poikkeus kaikille rinnakkaisvakuutus- tai rinnakkaisjälleenvakuutuspooleille, jotka ovat toimineet yli kolme vuotta tai joita ei perusteta uuden riskin kattamiseksi, edellyttäen, että osallistuvien yritysten yhteenlaskettu markkinaosuus ei ylitä tiettyjä kynnysarvoja. Rinnakkaisvakuutuspoolien kynnysarvon olisi oltava alhaisempi, koska rinnakkaisvakuutuspoolien toimintaan voi liittyä yhdenmukaisia vakuutusehtoja ja bruttovakuutusmaksuja. Sen arvioimiseksi, täyttääkö pooli markkinaosuutta koskevan edellytyksen, olisi laskettava yhteen siihen osallistuvien yritysten kokonaismarkkinaosuudet. Kunkin osallistuvan yrityksen markkinaosuus perustuu kyseisen osallistuvan yrityksen yhteenlaskettuun bruttomääräiseen vakuutusmaksutuloon kyseisen poolin sisä- ja ulkopuolella samoilla merkityksellisillä markkinoilla. Näitä poikkeuksia olisi kuitenkin sovellettava ainoastaan silloin, kun kyseinen pooli täyttää tässä asetuksessa säädetyt lisäedellytykset, joilla pyritään minimoimaan pooliin osallistuvien yritysten väliset kilpailunrajoitukset. Tällöin olisi tarpeen laatia tapauskohtainen analyysi, jotta voidaan määrittää, täyttyvätkö tässä asetuksessa vahvistetut edellytykset.
(19)
Jotta olisi helpompi tehdä sopimuksia, joista osaan voi liittyä huomattavia sijoituspäätöksiä, tämän asetuksen voimassaoloajaksi olisi vahvistettava seitsemän vuotta.
(20)
Komissio voi peruuttaa tästä asetuksesta johtuvan edun perustamissopimuksen 81 ja 82 artiklassa vahvistettujen kilpailusääntöjen täytäntöönpanosta 16 päivänä joulukuuta 2002 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1/2003 (5) 29 artiklan 1 kohdan nojalla, jos se havaitsee yksittäisessä asiassa, että tässä asetuksessa säädettyjen poikkeusten soveltamisalaan kuuluvalla sopimuksella on vaikutuksia, jotka ovat ristiriidassa perussopimuksen 101 artiklan 3 kohdan kanssa.
(21)
Jäsenvaltion kilpailuviranomainen voi asetuksen (EY) N:o 1/2003 29 artiklan 2 kohdan nojalla peruuttaa tästä asetuksesta johtuvan edun kyseisen jäsenvaltion alueen tai sen osan osalta, jos tässä asetuksessa säädettyjen poikkeusten soveltamisalaan kuuluvalla sopimuksella on yksittäisessä asiassa kyseisen jäsenvaltion alueella tai sen osassa vaikutuksia, jotka ovat ristiriidassa perussopimuksen 101 artiklan 3 kohdan kanssa, kun tällainen alue täyttää kaikki erillisten maantieteellisten markkinoiden tunnuspiirteet.
(22)
Määritettäessä, olisiko tästä asetuksesta johtuva etu peruutettava asetuksen (EY) N:o 1/2003 29 artiklan nojalla, erityisen merkityksellisiä ovat kilpailunvastaiset vaikutukset, joita voi aiheutua rinnakkaisvakuutus- tai rinnakkaisjälleenvakuutuspoolin ja/tai siihen osallistuvien yritysten ja muiden poolien ja/tai niihin osallistuvien yritysten välisistä yhteyksistä samoilla merkityksellisillä markkinoilla,
ON HYVÄKSYNYT TÄMÄN ASETUKSEN:
I LUKU
MÄÄRITELMÄT
1 artikla
Määritelmät
Tässä asetuksessa tarkoitetaan
1.
’sopimuksella’ sopimusta, yritysten yhteenliittymän päätöstä tai yhdenmukaistettua menettelytapaa;
2.
’osallistuvilla yrityksillä’ sopimuspuolina olevia yrityksiä ja niihin sidossuhteessa olevia yrityksiä;
3.
’sidossuhteessa olevilla yrityksillä’
a)
yrityksiä, joissa sopimuspuolella suoraan tai välillisesti on
i)
valtuudet käyttää yli puolta äänimäärästä, tai
ii)
valtuudet nimittää enemmän kuin puolet hallintoneuvoston, hallituksen tai yritystä lain mukaan edustavien elinten jäsenistä, tai
iii)
oikeus johtaa yrityksen liiketoimintaa;
b)
yrityksiä, joilla on suoraan tai välillisesti a alakohdassa luetellut oikeudet tai valtuudet suhteessa sopimuspuoleen;
c)
yrityksiä, joissa b alakohdassa tarkoitetulla yrityksellä on suoraan tai välillisesti a alakohdassa luetellut oikeudet tai valtuudet;
d)
yrityksiä, joissa sopimuspuolella on yhdessä yhden tai useamman a, b tai c alakohdassa tarkoitetun yrityksen kanssa taikka kahdella tai useammalla viimeksi mainituista yrityksistä yhdessä on a alakohdassa luetellut oikeudet tai valtuudet;
e)
yrityksiä, joissa a alakohdassa luetellut oikeudet tai valtuudet ovat yhteisesti
i)
sopimuspuolilla tai niihin sidossuhteessa olevilla, a-d alakohdassa tarkoitetuilla yrityksillä, tai
ii)
yhdellä tai useammalla sopimuspuolella taikka yhdellä tai useammalla niihin sidossuhteessa olevalla, a-d alakohdassa tarkoitetulla yrityksellä ja yhdellä tai useammalla kolmannella;
4.
’rinnakkaisvakuutuspooleilla’ vakuutusyritysten joko suoraan tai välillisesti vakuutuksenvälittäjien tai valtuutettujen asiamiesten kautta perustamia ryhmittymiä (lukuun ottamatta merkintämarkkinoilla käytettäviä tilapäisiä rinnakkaisvakuutussopimuksia, joiden mukaan päävakuuttaja kattaa määrätyn osan tietystä riskistä ja rinnakkaisvakuuttajat kattavat riskistä sen loppuosan, joka niitä kehotetaan kattamaan), jotka
a)
sitoutuvat antamaan kaikkien osallistujien nimissä ja lukuun vakuutuksen tietylle riskien ryhmälle; tai
b)
uskovat tietyn riskien ryhmän vakuutuksen antamisen ja hoitamisen omissa nimissään ja omaan lukuunsa yhdelle keskuudestaan, yhteiselle vakuutuksenvälittäjälle tai tätä tarkoitusta varten perustetulle yhteiselle elimelle;
5.
’rinnakkaisjälleenvakuutuspooleilla’ vakuutusyritysten joko suoraan tai vakuutuksenvälittäjien tai valtuutettujen asiamiesten kautta, mahdollisesti yhden tai useamman jälleenvakuutusyrityksen avustuksella, perustamia ryhmittymiä (lukuun ottamatta merkintämarkkinoilla käytettäviä tilapäisiä rinnakkaisvakuutussopimuksia, joiden mukaan päävakuuttaja kattaa määrätyn osan tietystä riskistä ja rinnakkaisvakuuttajat kattavat riskistä sen loppuosan, joka niitä kehotetaan kattamaan), jotka
a)
jälleenvakuuttavat tietystä riskien ryhmästä johtuvat sitoumuksensa kokonaan tai osittain keskinäisesti;
b)
hyväksyvät lisäksi saman riskien ryhmän jälleenvakuutuksen kaikkien osallistujien nimissä ja lukuun;
6.
’uusilla riskeillä’
a)
riskejä, joita ei ole aikaisemmin esiintynyt ja joiden vakuuttaminen edellyttää täysin uuden vakuutustuotteen kehittämistä ilman jo olemassa olevan vakuutustuotteen laajentamista, parantamista tai korvaamista; tai
b)
poikkeuksellisesti riskejä, joiden luonne on objektiivisen analyysin perusteella tarkasteltuna muuttunut niin olennaisesti, ettei ole mahdollista ennakolta tietää, millainen vakuutuskapasiteetti on tarpeen riskin kattamiseksi;
7.
’bruttovakuutusmaksulla’ hintaa, joka veloitetaan vakuutuksen hankkijalta.
II LUKU
YHTEISET TIETOKOKOELMAT, TAULUKOT JA TUTKIMUKSET
2 artikla
Poikkeus
Perussopimuksen 101 artiklan 1 kohtaa ei sovelleta perussopimuksen 101 artiklan 3 kohdan nojalla ja tämän asetuksen säännösten mukaisesti kahden tai useamman vakuutusalan yrityksen välisiin sopimuksiin, joiden aiheena on
a)
sellaisten tietojen kokoaminen ja jakelu yhteisesti, jotka ovat tarpeen seuraaviin tarkoituksiin:
i)
sellaisten keskimääräisten kustannusten laskenta, jonka tietyn riskin kattaminen menneisyydessä on aiheuttanut, jäljempänä ’tietokokoelmat’,
ii)
kuolevuustaulukoiden ja sellaisten taulukoiden laadinta, joista ilmenee sairauksien, tapaturmien ja invaliditeetin esiintymistiheys pääomittavien vakuutusten osalta, jäljempänä ’taulukot’;
b)
yhteisten tutkimusten toteuttaminen asianomaisten yritysten ulkoisten yleisten olosuhteiden todennäköisestä vaikutuksesta joko tiettyä riskiä tai riskien ryhmää koskevien tulevien vahinkojen esiintymistiheyteen tai laajuuteen taikka erityyppisten sijoitusten tuottavuudesta, jäljempänä ’tutkimukset’, ja tällaisten tutkimusten tulosten jakelu.
3 artikla
Poikkeuksen edellytykset
1. Edellä 2 artiklan a alakohdassa säädettyä poikkeusta sovelletaan edellyttäen, että tietokokoelmat tai taulukot
a)
perustuvat tarkastelujaksoksi valitulta riskivuosimäärältä kerättyihin tietoihin, jotka liittyvät riittävään määrään samanlaisia tai vertailukelpoisia riskejä, jotta niistä voidaan muodostaa perusta, jota voidaan käsitellä tilastollisesti ja jonka perusteella voidaan määrittää muun muassa seuraava:
i)
vahinkojen lukumäärä mainittuna aikana,
ii)
vakuutettujen yksittäisten riskien lukumäärä valitun tarkastelujakson kunkin riskivuoden aikana,
iii)
mainittuna aikana tapahtuneista vahingoista maksettujen tai maksettavien korvausten kokonaismäärä,
iv)
vakuutettujen pääomien kokonaismäärä valitun tarkastelujakson kunakin riskivuonna;
b)
sisältävät riittävän yksityiskohtaisen erittelyn saatavilla olevista tilastoista, jotta niitä voidaan käyttää vakuutusmatemaattisiin tarkoituksiin;
c)
eivät sisällä millään tavoin varmuusrahastomaksua, varauksista saatavaa tuottoa, hallinnollisia tai kaupallisia kuluja, veroja tai veroluonteisia maksuja eikä niissä oteta huomioon sijoituksista saatavia tuloja tai ennakoituja voitto-osuuksia.
2. Edellä 2 artiklassa säädettyjä poikkeuksia sovelletaan edellyttäen, että tietokokoelmat, taulukot tai tutkimustulokset
a)
eivät yksilöi kyseisiä vakuutusyrityksiä tai vakuutettuja;
b)
sisältävät niitä koottaessa tai jaeltaessa maininnan, että ne ovat ainoastaan ohjeellisia;
c)
eivät sisällä minkäänlaista viittausta bruttovakuutusmaksujen tasoon;
d)
annetaan kohtuullisin, edullisin ja syrjimättömin ehdoin niistä jäljennöksen pyytävän vakuutusyrityksen käyttöön, mukaan lukien vakuutusyritykset, jotka eivät toimi niillä maantieteellisillä markkinoilla tai tuotemarkkinoilla, joita kyseiset tietokokoelmat, taulukot tai tutkimustulokset koskevat;
e)
annetaan kohtuullisin, edullisin ja syrjimättömin ehdoin kaikkien niitä nimenomaisesti ja täsmällisesti asianmukaisesti perusteltuun käyttöön pyytävien kuluttajajärjestöjen tai asiakasjärjestöjen käyttöön, paitsi jos niiden jättäminen luovuttamatta on objektiivisesti perusteltua yleiseen turvallisuuteen liittyvistä syistä.
4 artikla
Sopimukset, joita poikkeus ei koske
Edellä 2 artiklassa säädettyjä poikkeuksia ei sovelleta, kun osallistuvat yritykset sopivat siitä tai sitoutuvat taikka velvoittavat toisia yrityksiä siihen, että muita kuin 2 artiklan a alakohdassa tarkoitettuja tietokokoelmia tai taulukoita ei käytetä tai että 2 artiklan b alakohdassa tarkoitetuista tutkimustuloksista ei poiketa.
III LUKU
TIETYNTYYPPISTEN RISKIEN YHTEINEN KATTAMINEN
5 artikla
Poikkeus
Perussopimuksen 101 artiklan 1 kohtaa ei sovelleta perussopimuksen 101 artiklan 3 kohdan nojalla ja tämän asetuksen säännösten mukaisesti kahden tai useamman vakuutusalan yrityksen välisiin sopimuksiin, joiden aiheena on sellaisten vakuutusyrityspoolien tai vakuutus- ja jälleenvakuutusyrityspoolien perustaminen ja toiminta, joiden tarkoituksena on tietyntyyppisten riskien yhteinen kattaminen rinnakkaisvakuutuksen tai rinnakkaisjälleenvakuutuksen muodossa.
6 artikla
Poikkeuksen soveltaminen ja markkinaosuutta koskevat kynnysarvot
1. Edellä 5 artiklassa säädettyä poikkeusta sovelletaan yksinomaan uusien riskien kattamiseksi perustettujen rinnakkaisvakuutus- tai rinnakkaisjälleenvakuutuspoolien osalta kolmen vuoden ajan poolin ensimmäisestä perustamisesta, riippumatta sen markkinaosuudesta.
2. Edellä 5 artiklassa säädettyä poikkeusta sovelletaan 1 kohdan soveltamisalan ulkopuolelle jäävien rinnakkaisvakuutus- tai rinnakkaisjälleenvakuutuspoolien osalta niin kauan kuin tämä asetus on voimassa, edellyttäen, että osallistuvien yritysten yhteenlaskettu markkinaosuus ei ylitä seuraavia kynnysarvoja:
a)
rinnakkaisvakuutuspoolien osalta 20 prosenttia merkityksellisistä markkinoista;
b)
rinnakkaisjälleenvakuutuspoolien osalta 25 prosenttia merkityksellisistä markkinoista.
3. Laskettaessa osallistuvan yrityksen markkinaosuutta merkityksellisillä markkinoilla huomioon otetaan seuraavat tekijät:
a)
osallistuvan yrityksen markkinaosuus kyseisessä poolissa;
b)
osallistuvan yrityksen markkinaosuus toisessa poolissa, joka toimii samoilla merkityksellisillä markkinoilla kuin kyseessä oleva pooli ja jonka osapuoli osallistuva yritys on; sekä
c)
osallistuvan yrityksen markkinaosuus kaikkien poolien ulkopuolella samoilla merkityksellisillä markkinoilla kuin kyseessä oleva pooli.
4. Edellä 2 kohdassa säädettyjä markkinaosuutta koskevia kynnysarvoja sovellettaessa noudatetaan seuraavia sääntöjä:
a)
markkinaosuus lasketaan bruttomääräisen vakuutusmaksutulon pohjalta; jos bruttomääräistä vakuutusmaksutuloa koskevia tietoja ei ole saatavilla, kyseisen yrityksen markkinaosuuden laskemiseen voidaan käyttää arvioita, jotka perustuvat muihin luotettaviin markkinatietoihin, mukaan lukien tarjottu vakuutusturva tai vakuutettujen riskien arvo;
b)
markkinaosuus lasketaan edellistä kalenterivuotta koskevien tietojen perusteella.
5. Jos 2 kohdan a alakohdassa tarkoitettu markkinaosuus on alun perin enintään 20 prosenttia mutta nousee myöhemmin tämän tason yläpuolelle ylittämättä kuitenkaan 25 prosentin tasoa, 5 artiklassa säädetyn poikkeuksen soveltaminen jatkuu kaksi peräkkäistä kalenterivuotta sen vuoden jälkeen, jona 20 prosentin kynnysarvo ensimmäisen kerran ylittyi.
6. Jos 2 kohdan a alakohdassa tarkoitettu markkinaosuus on alun perin enintään 20 prosenttia mutta nousee myöhemmin yli 25 prosenttiin, 5 artiklassa säädetyn poikkeuksen soveltaminen jatkuu yhden kalenterivuoden sen vuoden jälkeen, jona 25 prosentin taso ensimmäisen kerran ylittyi.
7. Edellä olevan 5 ja 6 kohdan mukaista etua ei saa yhdistää siten, että kahden kalenterivuoden pituinen jakso ylittyy.
8. Jos 2 kohdan b alakohdassa tarkoitettu markkinaosuus on alun perin enintään 25 prosenttia mutta nousee myöhemmin tämän tason yläpuolelle ylittämättä kuitenkaan 30 prosentin tasoa, 5 artiklassa säädetyn poikkeuksen soveltaminen jatkuu kaksi peräkkäistä kalenterivuotta sen vuoden jälkeen, jona 25 prosentin kynnysarvo ensimmäisen kerran ylittyi.
9. Jos 2 kohdan b alakohdassa tarkoitettu markkinaosuus on alun perin enintään 25 prosenttia mutta nousee myöhemmin yli 30 prosenttiin, 5 artiklassa säädetyn poikkeuksen soveltaminen jatkuu yhden kalenterivuoden sen vuoden jälkeen, jona 30 prosentin taso ensimmäisen kerran ylittyi.
10. Edellä olevan 8 ja 9 kohdan mukaista etua ei saa yhdistää siten, että kahden kalenterivuoden pituinen jakso ylittyy.
7 artikla
Poikkeuksen edellytykset
Edellä 5 artiklassa säädettyä poikkeusta sovelletaan edellyttäen, että
a)
jokaisella osallistuvalla yrityksellä on oikeus vetäytyä poolista seuraamuksitta tekemällä vetäytymisestään ilmoituksen riittävän ajoissa;
b)
poolin säännöt eivät velvoita mitään pooliin osallistuvaa yritystä vakuuttamaan tai jälleenvakuuttamaan poolin kautta eivätkä estä mitään pooliin osallistuvaa yritystä kokonaan tai osittain vakuuttamasta tai jälleenvakuuttamasta poolin ulkopuolella poolin kattamien riskien kaltaisia riskejä;
c)
poolin säännöt eivät rajoita poolin tai sen osallistuvien jäsenten toimintaa tietyllä unionin maantieteellisellä alueella sijaitsevien riskien vakuuttamiseen tai jälleenvakuuttamiseen;
d)
sopimus ei rajoita tuotantoa eikä myyntiä;
e)
sopimuksella ei jaeta markkinoita eikä asiakkaita; sekä
f)
rinnakkaisjälleenvakuutuspoolin osallistuvat yritykset eivät sovi ensivakuutuksesta veloittamistaan bruttovakuutusmaksuista.
IV LUKU
LOPPUSÄÄNNÖKSET
8 artikla
Siirtymäaika
Perussopimuksen 101 artiklan 1 kohdassa määrättyä kieltoa ei sovelleta 1 päivän huhtikuuta 2010 ja 30 päivän syyskuuta 2010 välisenä aikana sopimuksiin, jotka eivät täytä tässä asetuksessa säädettyjä poikkeuksen edellytyksiä mutta jotka täyttävät asetuksessa (EY) N:o 358/2003 säädetyt poikkeuksen edellytykset ja ovat jo voimassa 31 päivänä maaliskuuta 2010.
9 artikla
Voimassaoloaika
Tämä asetus tulee voimaan 1 päivänä huhtikuuta 2010.
Sen voimassaolo päättyy 31 päivänä maaliskuuta 2017.
Tämä asetus on kaikilta osiltaan velvoittava, ja sitä sovelletaan sellaisenaan kaikissa jäsenvaltioissa.
Tehty Brysselissä 24 päivänä maaliskuuta 2010.