ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 25. dubna 2012
o státní podpoře SA.25051 (C 19/10) (ex NN 23/10), kterou Německo poskytlo ve prospěch účelového sdružení Zweckverband Tierkörperbeseitigung v Porýní-Falci, v Sársku a v okresech Rheingau-Taunus a Limburg-Weilburg
(oznámeno pod číslem C(2012) 2557)
(Pouze německé znění je závazné)
(Text s významem pro EHP)
(2012/485/EU)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na první pododstavec čl. 108 odst. 2 této smlouvy (1),
po výzvě adresované zúčastněným stranám, aby se k věci vyjádřily v souladu s výše uvedeným článkem (2), a s ohledem na jejich stanovisko,
vzhledem k těmto důvodům:
1. POSTUP
(1)
Komise se na základě stížnosti, kterou dne 23. února 2008 podala Saria Bio-Industries AG & Co KG (dále jen „stěžovatelka“), dozvěděla o tom, že Německo hradilo účelovému sdružení Zweckverband Tierkörperbeseitigung v Porýní-Falci, v Sársku a v okresech Rheingau-Taunus a Limburg-Weilburg (dále jen „ZT“) přeúčtovávané náklady.
(2)
Komise dopisem ze dne 20. července 2010 informovala Německo o svém rozhodnutí zahájit řízení podle čl. 108 odst. 2 SFEU (dále jen „rozhodnutí o zahájení řízení“). Rozhodnutí o zahájení řízení Komise zveřejnila dne 26. října 2010 v Úředním věstníku Evropské unie a vyzvala zúčastněné strany k předložení připomínek (3).
(3)
Dne 25. listopadu 2010 Komise obdržela připomínky stěžovatelky. V souladu se schválenými žádostmi o prodloužení lhůty pro předložení připomínek ze dne 20. srpna 2010 a dne 18. listopadu 2010 předložilo Německo připomínky k rozhodnutí o zahájení řízení, jakož i vyjádření k připomínkám stěžovatelky, a to postupně ve dnech 3. března 2011, 1. dubna 2011, 4. dubna 2011, 16. května 2011, 15. července 2011 a 9. listopadu 2011.
(4)
ZT zaslalo Komisi své písemné připomínky dne 4. dubna 2011. Třebaže se zúčastněné strany podle čl. 20 odst. 1 ve spojení s článkem 6 nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES (4), vyzývají, aby své připomínky předložily nejpozději do jednoho měsíce po zveřejnění v Úředním věstníku, předložilo ZT své připomínky teprve po čtyřech měsících. Komise může připomínky, které byly účastníky řízení zaslány opožděně, zohlednit pouze ve zvláštních odůvodněných případech (5) Komise neshledala, že by dopis ZT odpovídající odůvodnění obsahoval, ani že by takové odůvodnění vyplývalo z dalších okolností. Komise proto dopisem ze dne 18. dubna 2011 ZT sdělila, že zohlednění jeho připomínek v rámci formálního vyšetřovacího řízení z uvedeného důvodu porušuje ustanovení jednacího řádu a znamenalo by neospravedlnitelný diskriminující přístup k účastníkům řízení. Při vypracování tohoto rozhodnutí Komise přesto vycházela ze všech informací obsažených v připomínkách ZT.
(5)
Souběžně s formálním vyšetřovacím řízením probíhajícím u Komise stěžovatelka vedla vnitrostátní soudní řízení v Německu a na ZT podala žalobu u správního soudu Verwaltungsgericht Trier. Verwaltungsgericht Trier vynesl dne 2. prosince 2008 rozsudek, podle kterého představuje úhrada přeúčtovaných nákladů státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU. Pokud jde o požadavek navrácení protiprávní podpory, Verwaltungsgericht rozhodl, že ZT nemusí vrátit částku, kterou získalo v letech 2005-2008, a to z důvodu mimořádných okolností, kvůli kterým by navrácení podpory bylo nepřiměřené.
(6)
Jak stěžovatelka, tak i ZT podaly proti rozsudku Verwaltungsgericht Trier kasační opravný prostředek k vrchnímu správnímu soudu Oberverwaltungsgericht Koblenz. Rozsudkem ze dne 24. listopadu 2009 Oberverwaltungsgericht potvrdil rozsudek Verwaltungsgericht Trier.
(7)
Stěžovatelka a ZT podaly proti rozsudku Oberverwaltungsgericht Koblenz opravný prostředek „Revision“ ke spolkovému správnímu soudu Bundesverwaltungsgericht (dále jen „BVerwG“). Rozsudkem ze dne 16. prosince 2010 (6) BVerwG opravný prostředek „Revision“ stěžovatelky zamítl, pozměnil rozsudek Oberverwaltungsgericht Koblenz a žaloby celkově odmítl, neboť podle jeho názoru byla žaloba, pokud jde o období 2005-2009, nepřípustná a projednávaná úhrada přeúčtovaných nákladů za rok 2010 nepředstavuje podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.
2. PODROBNÝ POPIS OPATŘENÍ
2.1 Právní rámec
2.1.1 Unijní právní předpisy
(8)
Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1069/2009 ze dne 21. října 2009 o hygienických pravidlech pro vedlejší produkty živočišného původu a získané produkty, které nejsou určeny k lidské spotřebě, a o zrušení nařízení (ES) č. 1774/2002 (nařízení o vedlejších produktech živočišného původu) (7) upravuje odvoz, přepravu, skladování, zpracování a použití nebo odstranění vedlejších produktů živočišného původu, aby se zabránilo, že tyto produkty budou představovat riziko pro zdraví lidí a zvířat. Tyto předpisy mají bránit mj. vzniku přenosných spongiformních encefalopatií (TSE) a dalších přenosných nákaz zvířat, např. klasického moru prasat a slintavky a kulhavky.
(9)
Oddíl 4 nařízení (ES) č. 1069/2009 rozlišuje v rámci vedlejších produktů živočišného původu v závislosti na specifických rizicích pro zdraví lidí a zvířat následující tři kategorie:
a)
Materiál kategorie 1 vykazuje značná rizika, jež jsou spojena zejména s TSE a obsahem určitých zakázaných látek a látek znečišťujících životní prostředí. Do této kategorie patří mj. části těl zvířat podezřelých z nákazy TSE nebo zvířat, u nichž byla přítomnost TSE potvrzena, a dále směsi materiálu kategorie 1 s materiálem kategorie 2 či 3. Tento materiál je třeba neškodně odstranit spálením či zpracováním a nelze jej přidávat do krmiv pro hospodářská zvířata ani do technických produktů.
b)
Rovněž materiál kategorie 2 vykazuje značná rizika, neboť k němu patří uhynulá hospodářská zvířata a další materiál, jenž obsahuje určité zakázané či znečišťující látky. Tento materiál je nutno neškodně odstraňovat spálením či zpracováním a nelze jej přidávat do krmiv pro hospodářská zvířata. V mnoha případech jej však lze použít jako hnojivo nebo pro technické účely.
c)
Materiál kategorie 3 obsahuje mj. části těl poražených zvířat, které jsou sice prohlášeny za nevhodné k lidské spotřebě, avšak nevykazují žádné příznaky onemocnění přenosného na člověka či zvířata. Patří sem dále materiál živočišného původu, který je k lidské spotřebě vhodný, avšak je z ekonomických důvodů používán pro jiné účely, např. jako krmivo pro hospodářská zvířata.
(10)
Nařízení (ES) č. 1069/2009, jež z velké části odpovídá předchozímu nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1774/2002 (8), stanoví v případě materiálu kategorie 1 a 2 mj. zákaz jeho dovozu a vývozu a dále povinnost, aby zařízení, jež provádějí neškodné odstraňování materiálu, získala předchozí povolení od příslušného orgánu, jenž je povinen toto nařízení uplatňovat. U materiálu kategorie 1 a 2 nařízení (ES) č. 1069/2009 dále obsahuje zvláštní ustanovení o kontrole jeho neškodného odstraňování. Nad tento rámec však nelze z nařízení odvodit úpravu způsobu, jakým má být neškodné odstraňování tohoto materiálu ekonomicky organizováno. Nařízení (ES) č. 1069/2009 tedy nestanoví, že toto neškodné odstraňování materiálu smí na určitém území provádět pouze jediný podnik, jak je tomu v případě Německa.
2.1.2 Vnitrostátní právní předpisy
(11)
Podle § 3 prováděcího zákona k předpisům Společenství o zpracování a neškodném odstraňování vedlejších produktů živočišného původu, které nejsou určeny k lidské spotřebě (něm.: Gesetz zur Durchführung gemeinschaftsrechtlicher Vorschriften über die Verarbeitung und Beseitigung von nicht für den menschlichen Verzehr bestimmten tierischen Nebenprodukten (9), dále jen „TierNebG“) je v Německu povinnost provádět neškodné odstraňování a zpracování materiálu kategorie 1 a 2, tzv. „povinných komodit“, uložena okresům a městům. Tuto funkci mohou tyto subjekty plnit samy nebo jejím plněním pověřit třetí osoby.
(12)
Neškodné odstraňování materiálu kategorie 3, tzv. „volných komodit“, může provádět každý zpracovatelský podnik za předpokladu, že jsou dodržena ustanovení nařízení (ES) č. 1069/2009.
2.2 Zweckverband Tierkörperbeseitigung
(13)
Účelové sdružení ZT je veřejnoprávní korporace, jež byla založena v roce 1979 na základě § 1 a 2 prováděcího zákona země Porýní-Falc k TierNebG (10) (dále jen „TierNebGAG RP“). Členy sdružení jsou dnes všechny okresy a větší města v Porýní-Falci a Sársku a další dva okresy v Hesensku: Rheingau-Taunus a Limburg-Weilburg (srv. § 1 stanov sdružení).
(14)
Na základě § 2 stanov je ZT svými členy pověřeno vykonávat veškerá práva a povinnosti, jež jsou těmto okresům a městům jakožto osobám povinným k neškodnému odstraňování materiálu svěřeny podle § 3 TierNebG ve spojení s příslušnými zemskými zákony.
(15)
Podle německé právní úpravy nemůže být proti účelovému sdružení vzhledem k jeho právnímu postavení veřejnoprávní korporace vedeno insolvenční řízení. Jeho členové však mohou rozhodnout o jeho zrušení.
2.3 Neškodné odstraňování uhynulých hospodářských zvířat a jatečního odpadu
2.3.1 Činnost sdružení ZT
(16)
ZT neplní pouze povinnost provádět na svém spádovém území neškodné odstraňování materiálu kategorie 1 a 2, kterou mu ukládají stanovy (dále jen „materiál sdružení“ nebo „vlastní materiál“), nýbrž odstraňuje tento materiál rovněž ze sousedících spolkových zemí Bádensko-Württembersko a Hesensko (viz podrobný popis v bodu odůvodnění (20) a násl.). Sdružení dále odstraňuje materiál kategorie 3 (dále společně jen „cizí materiál“).
(17)
Jak vyplývá z níže uvedené tabulky, zpracovávalo sdružení v minulosti velké objemy cizího materiálu. V uplynulých letech připadala na tento materiál v průměru téměř polovina zpracovávaného objemu.
Tabulka 1
Objemy zpracovávané sdružením ZT v letech 1998-2009
Materiál sdružení
Cizí materiál
Bádensko-Württembersko
Severní a střední Hesensko
Povinné komodity kategorie 1 a 2
Volné komodity kategorie 3
Povinné komodity kategorie 1 a 2
Povinné komodity kategorie 1 a 2
Celkem
1998
Tun
38 055
[…] (11)
0
0
[…]
%
[…]
[…]
0 %
0 %
100 %
1999
Tun
41 081
[…]
0
0
[…]
%
[…]
[…]
0 %
0 %
100 %
2000
Tun
44 929
[…]
1 114
0
[…]
%
[…]
[…]
[…]
0 %
100 %
2001
Tun
57 110
[…]
14 079
0
[…]
%
[…]
[…]
[…]
0 %
100 %
2002
Tun
58 316
[…]
14 803
0
[…]
%
[…]
[…]
[…]
0 %
100 %
2003
Tun
54 325
[…]
16 067
0
[…]
%
[…]
[…]
[…]
0 %
100 %
2004
Tun
52 562
[…]
13 228
0
[…]
%
[…]
[…]
[…]
0 %
100 %
2005
Tun
48 944
[…]
11 658
0
[…]
%
[…]
[…]
[…]
0 %
100 %
2006
Tun
45 988
[…]
11 389
0
[…]
%
[…]
[…]
[…]
0 %
100 %
2007
Tun
44 544
[…]
6 797
0
[…]
%
[…]
[…]
[…]
0 %
100 %
2008
Tun
41 838
[…]
7 046
0
[…]
%
[…]
[…]
[…]
0 %
100 %
2009
Tun
36 863
[…]
8 569
23 312
[…]
%
[…]
[…]
[…]
[…]
100 %
Průměr za
Tun
47 046
[…]
8 729
1 943
[…]
období 1998-2009
%
[…]
[…]
[…]
[…]
100 %
(18)
Vlastní materiál sdružení je tvořen uhynulými hospodářskými zvířaty a jatečním odpadem. Sdružení zde provádí jak jeho sběr, tak zpracování (v dalším textu je sběr a zpracování společně označováno jako „neškodné odstraňování“). Vzniklé náklady hradí ZT z vybíraných poplatků, jejichž výše je v případě uhynulých hospodářských zvířat i jatečního odpadu vyměřována odlišně.
(19)
Vzhledem k tomu, že se s materiálem 3 volně obchoduje na trhu, sjednává ZT za jeho neškodné odstraňování úplatu podle soukromého práva. Zatímco většina soukromých sanačních podniků provádí neškodné odstraňování materiálu kategorie 3 odděleně, aby z jeho zpracování (např. na krmivo pro zvířata v zájmovém chovu) dosáhla při prodeji vyššího výnosu, zpracovává sdružení ZT tento materiál společně s povinnými komoditami, neboť nemá k dispozici separátní zařízení. Ze zpracování povinných komodit tak může získat jen méně kvalitní konečné produkty, např. olej a tuky, s nimiž lze docílit nižší výnosy.
(20)
Od roku 2000 zpracovává ZT rovněž materiál kategorie 1 a 2 z Bádensko-Württemberska. Za tímto účelem sjednalo ZT s účelovým sdružením Zweckverband Neckar-Franken veřejnoprávní účelovou dohodu, podle níž provádí Zweckverband Neckar-Franken sběr materiálu na místě a materiál následně předává ZT ke zpracování.
(21)
ZT se dále v roce 2007 úspěšně ucházelo o veřejnou zakázku na neškodné odstraňování povinných komodit v okresech severního a středního Hesenska ve veřejné soutěži. Předtím, než ZT k 1. dubnu 2009 neškodné odstraňování materiálu zahájilo, prováděla tuto činnost jedna ze společností v koncernu stěžovatelky.
(22)
Vytížení vlastních kapacit tedy ZT nedosahovalo pouze zpracováváním vlastního materiálu, jenž spadal do kategorie 1 a 2. Sdružení se totiž značně angažovalo i mimo svou působnost, kterou vymezují jeho stanovy, když zpracovávalo též volně obchodovatelný materiál kategorie 3 a dále materiál kategorie 1 a 2 z území mimo svou spádovou oblast. V letech 2002-2008 se v případě jím zpracovávaného materiálu jednalo pouze z 54-58 % o vlastní materiál kategorie 1 a 2. V roce 2009 tento podíl - mj. vlivem přibrání materiálu ze severního a středního Hesenska - výrazně poklesl na 39 %, takže nedosahoval ani poloviny zpracovávaného objemu.
2.3.2 Kapacita zařízení ZT
(23)
Sdružení ZT má dvě zařízení na neškodné odstraňování materiálu, a to v Rivenichu a Sandersmühle. Při běžném provozu běží obě zařízení v průměru na 2 směny 5 dní v týdnu (v 5denním 2směnném provozu). Za tuto dobu lze týdně zpracovat nejvýše 2 160 tun. Tato kapacita běžného provozu v průměru postačovala na zpracování objemu 88 000 tun ročně (tj. 1 700 tun týdně), jenž vznikal v posledních letech.
(24)
Stejně jako jiné podniky na neškodné odstraňování materiálu má i ZT nevyužitou provozní kapacitu, která je dána nevyužitými směnami přes týden a o víkendech při běžném provozu. Tyto nevyužité provozní kapacity lze využít v případě nákazy ke zpracování dalších těl hospodářských zvířat.
2.3.2.1 Krátkodobě nevyužité provozní kapacity
(25)
Podle údajů ZT lze po krátké období 6-12 týdnů provozovat uvedená zařízení ve 3 směnách 7 dní v týdnu (v 7denním 3směnném provozu). Krátkodobě tak lze využít kapacity až 4 536 tun týdně. Vzhledem k opotřebení strojů a k únavě personálu však nelze nepřetržitý 3směnný provoz 7 dní v týdnu praktikovat dlouhodobě.
(26)
V krátkodobém období až 12 týdnů tedy ZT disponuje nevyužitou provozní kapacitou 2 376 tun týdně, které lze v případě nákazy zpracovat nad rámec běžného objemu (viz též tabulka 3 v oddílu 9.3.1).
2.3.2.2 Dlouhodobě nevyužité provozní kapacity
(27)
V dlouhodobějším měřítku lze materiál vzniklý navíc v případě nákazy zpracovávat pomocí zařízení nejvýše ve 3 směnách po 5 dní v týdnu (v 5denním 3směnném provozu). Víkend je totiž v případě dlouhodobě vyššího vytížení nutno vyčlenit na údržbu. Týdně tak lze zpracovat až 3 240 tun.
(28)
V období nad 12 týdnů tedy ZT disponuje nevyužitou provozní kapacitou v objemu 1 080 tun týdně, které lze v případě nákazy zpracovat nad rámec běžného objemu (viz též tabulka 3 v oddílu 9.3.1).
2.4 Přeúčtovávání nákladů a veřejná zakázka
(29)
Úhrada přeúčtovávaných nákladů, která sdružení ZT plyne od jeho členů (okresů a měst), má svůj právní základ ve stanovách sdružení. Účelem této úhrady je kompenzovat náklady, jež nejsou pokryty příjmy (srv. § 9 odst. 1 stanov sdružení).
(30)
Přesná výše této úhrady přeúčtovávaných nákladů je stanovována na základě každoročně přijímaného rozpočtového usnesení, jež předem schvaluje valná hromada členů. Po jeho přijetí je ZT oprávněno o úhradu přeúčtovaných nákladů požádat formou správního aktu.
(31)
V únoru 2010 byly stanovy sdružení se zpětnou účinností k 1. lednu 2009 změněny. Až do této doby neobsahovaly kromě § 9 odst. 1 žádné ustanovení o použití a výpočtu této úhrady. V únoru 2010 však do nich byla zapracována níže uvedená ustanovení:
(32)
Podle § 9 odst. 2 stanov sdružení upravují úhradu přeúčtovaných nákladů od nynějška předem stanovy. Dále se stanoví, že lze tuto úhradu požadovat pouze za účelem kompenzace nákladů, které vznikají z plnění delegované povinnosti provádět neškodné odstraňování materiálu kategorie 1 a 2 a z udržování rezervy pro případ nákazy.
(33)
V § 10 odst. 2 stanov sdružení se tato kapacita, kterou je nutno pro případ nákazy udržovat, stanoví od roku 2009 na 7 110 tun, které je nutno zpracovat během 6 týdnů (v přepočtu tedy 6krát 1 185 tun týdně). Při určování rozsahu rezervy pro případ nákazy bylo přihlédnuto ke skutečnosti, že kromě kapacit sdružení ZT jsou k dispozici další, alternativní kapacity k neškodnému odstraňování materiálu o objemu 5 000 tun ročně, jež lze v případě nákazy využít. Náklady na udržování rezervy pro případ nákazy jsou stanovovány předem v příslušném hospodářském plánu. Do těchto nákladů lze přitom zahrnout výlučně jen poměrné fixní náklady (odpisy, daně, pojištění, úroky z cizího kapitálu), náklady na externí údržbu a poměrné personální náklady, jež na udržování trvalé provozní pohotovosti připadají. Náklady za udržování kapacity, která rezervě pro případ nákazy odpovídá, jsou vykazovány na zvláštních účtech odděleně od ostatních nákladů podniku. Jednotlivé náklady jsou rozpočítávány poměrně podle podílu na příslušné kapacitě.
(34)
Ve prospěch sdružení ZT byly od jeho založení v roce 1979 až do roku 2011 vyplaceny úhrady přeúčtovaných nákladů ve výši 66 493 680 EUR. Od roku 1998 obdrželo ZT v jednotlivých letech tyto částky:
1998
:
2 114 192 EUR (4 135 000 DM)
1999
:
2 432 216 EUR (4 575 000 DM)
2000 až 2001
:
2 249 684 EUR (4 400 000 DM) ročně
2002 až 2008
:
2 250 000 EUR ročně
2009
:
1 961 515 EUR
2010
:
2 212 392 EUR
2011
:
1 962 515 EUR
(35)
Za období 1998-2011 tak tyto úhrady přeúčtovaných nákladů dosáhly 30 932 198 EUR.
(36)
Podle předložených výkazů zisku a ztráty dosáhlo ZT v letech 1998-2009 kumulované ztráty ve výši 4 562 795 EUR; tento údaj již zohledňuje získané úhrady přeúčtovaných nákladů. Bez započtení těchto úhrad, jež dosahovaly 26 757 292 EUR, dosáhla kumulovaná ztráta za období 1998-2009 výše 31 320 678 EUR. Tyto úhrady tak nepostačovaly k plnému pokrytí kumulovaných ztrát.
2.5 Schválená státní podpora v souvislosti s testy TSE, uhynulými hospodářskými zvířaty a jatečním odpadem
(37)
Podle čl. 191 odst. 2 SFEU platí pro neškodné odstraňování vedlejších produktů živočišního původu v zásadě princip „znečišťovatel platí“. O řádné neškodné odstraňování uhynulých hospodářských zvířat a jatečního odpadu se tedy musí starat v prvé řadě zemědělci a jatka, kteří musí nést i související náklady (12).
(38)
V důsledku krize vyvolané nákazou TSE však bylo nutno zajistit řádnou manipulaci s uhynulými hospodářskými zvířaty a jatečním odpadem, jež představují materiál kategorie 1 a 2, a pomoci zemědělcům prostřednictvím státní podpory. Příslušnou úpravu vymezila Komise v pokynech Společenství týkajících se státní podpory na testy TSE, uhynulá zvířata a jateční odpad ze dne 24. prosince 2002 (dále jen „pokyny TSE“) (13). Tato úprava byla rozpracována a zpřísněna v oddílu V.B.4 pokynů Společenství ke státní podpoře v odvětvích zemědělství a lesnictví na období 2007-2013 (dále jen „pokyny ke státní podpoře v zemědělství 2007-2013) (14).
(39)
Pokyny TSE a pokyny ke státní podpoře v zemědělství 2007-2013 v zásadě vyžadují, aby náklady na odstraňování vedlejších produktů živočišného původu hradil znečišťovatel (15), za určitých úzce vymezených podmínek však povolují státní podporu pro testy na TSE a pro likvidaci uhynulých zvířat (16). V případě likvidace jatečního odpadu povolit podporu v zásadě nelze (17). Navíc je podpora slučitelná s vnitřním trhem pouze v případě, kdy je prokazatelně poskytnuta ve prospěch zemědělců, a nikoli navazujících výrobních podniků (např. jatek či zařízení na likvidaci uhynulých zvířat) (18) .
2.5.1 Rozhodnutí Komise ze dne 29. ledna 2004 ve věci NN 33/03
(40)
V roce 2004 schválila Komise několik opatření podpory na odvrácení nebezpečí TSE v Porýní-Falci. Německo tato opatření předem oznámilo v souladu s čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU, s pokyny TSE a s pokyny Společenství ze dne 12. srpna 2000 pro státní podporu v odvětví zemědělství (19). Pro účely těchto opatření, jež měla zabránit šíření BSE, byly zemědělcům mj. nahrazeny dodatečné náklady na odstranění rizikového materiálu, které jim vznikly zavedením zákazu používat do krmiva skotu masovou a kostní moučku.
(41)
Vedle dalších opatření schválila Komise jednorázovou podporu ve výši 100 % nákladů na odstranění specifikovaného rizikového jatečního odpadu, který vznikl v důsledku zákazu zkrmovat na spádovém území sdružení v období od října 2000 do září 2001 masovou moučku. Za příjemce této podpory přitom nebylo pokládáno sdružení ZT, nýbrž jatka.
2.5.2 Rozhodnutí Komise ze dne 6. července 2004 ve věci N 15/04
(42)
Prostřednictvím druhé podpory, která byla schválena rovněž v roce 2004, měli zemědělci v Porýní-Falci obdržet kompenzaci nákladů na sběr a zpracování uhynulých zvířat, za něž platili příspěvky do Tierseuchenkasse (fondu pojištění proti nákazám zvířat) (20). Poplatky, jež ZT účtuje za sběr a zpracování uhynulých hospodářských zvířat ze svého spádového území, hradí stejným dílem spolkové země (Porýní-Falc, Hesensko a Sársko), členové sdružení a fondy pojištění Tierseuchenkassen příslušných zemí. V případě nákladů na zpracování však musí chovatelé dobytka hradit vlastní příspěvek ve výši 25 %.
(43)
Podporu, která je vyplácena přímo sdružení ZT, schválila Komise na období od 1. ledna 1999 do 31. prosince 2013. Podpora je schválena pod podmínkou, že prospěch z ní budou mít výlučně zemědělci a že nebude kumulována s jinými druhy podpory.
(44)
Vzhledem k tomu, že podpora kompenzuje poměrnou část předem stanovených poplatků (100 % za sběr a 75 % za zpracování), dospěla Komise k závěru, že prospěch z ní mají výlučně zemědělci a že sdružení ZT nevzniká ekonomická výhoda.
2.5.3 Vztah schválené podpory NN 33/03 a N 15/04 k úhradě přeúčtovávaných nákladů
(45)
Obě schválená opatření podpory (dále jen „zemědělská podpora“) jsou v účetnictví ZT zachycena jako příjmy. Ve ztrátách, jež sdružení vykazuje před započtením úhrad přeúčtovávaných nákladů a jež jsou uvedeny v bodu odůvodnění (36), jsou tedy již zohledněny příjmy ZT v podobě zemědělské podpory.
(46)
Z uvedeného vyplývá, že ZT své zbývající ztráty hradí nejen ze zemědělské podpory, nýbrž i z úhrady přeúčtovávaných nákladů.
3. DŮVODY PRO ZAHÁJENÍ ŘÍZENÍ
(47)
Podle názoru stěžovatelky by nemohlo sdružení ZT ekonomicky přežít, pokud by jeho členové prostřednictvím úhrady přeúčtovávaných nákladů nehradili ztráty, jež sdružení každoročně z neškodného odstraňování jeho vlastního materiálu i materiálu cizího vznikaly. ZT, jež má podle tvrzení stěžovatelky na neškodné odstraňování svého vlastního materiálu monopol, a tedy není vystaveno konkurenci, nabízí na otevřených trzích cizího materiálu ceny, jež nedosahují tržní úrovně. Cenová politika sdružení je zaměřena jen na to, aby byla vytížena jeho zařízení, jejichž kapacity by jinak zůstaly z velké části nevyužity.
(48)
Stěžovatelka se domnívá, že v důsledku úhrady přeúčtovávaných nákladů dochází ve vícero ohledech k narušení hospodářské soutěže. Zejména pak na adresu ZT kritizuje cenotvorbu jednak v případě materiálu kategorie 3, jednak v případě nabídky do soutěže o veřejnou zakázku v severním a středním Hesensku:
a)
Sdružení ZT údajně vyžaduje za neškodné odstraňování jatečního odpadu nikoli poplatky, které by odpovídaly zpracovanému objemu, nýbrž pevnou cenu na jedno zvíře. Pro menší jatka, jimž separace materiálu kategorie 3 od materiálu kategorie 1 a 2 způsobuje vyšší náklady nežli jatkám větším a vybavenějším, je tak zajímavější separaci neprovádět a materiál kategorie 3 spolu s jatečním odpadem kategorie 1 a 2 předávat ZT. ZT tedy nenabízí neškodné odstraňování jatečního odpadu za ceny, které by pokrývaly jeho náklady, neboť do svých poplatků nezapočítává dodatečné náklady na současné zpracování materiálu kategorie 3.
b)
Soutěž o veřejnou zakázku na neškodné odstraňování materiálu kategorie 1 a 2 v severním a středním Hesensku mohlo ZT vyhrát údajně jen proto, že mělo své fixní náklady na rezervaci kapacity již pokryty díky přeúčtovávání nákladů, a mohlo tedy nabízet nižší poplatky.
(49)
Německo oproti tomu zastává názor, že je přeúčtovávání nutné k pokrytí nákladů, jež sdružení ZT vznikají ze závazku udržovat rezervu pro případ nákazy. K doložení tohoto stanoviska předložilo Německo znalecký posudek výzkumného ústavu Fraunhofer (21) z března 2007 (dále jen „posudek ústavu Fraunhofer“). Tento posudek má prokázat, že náklady na udržování rezervy pro případ nákazy tvoří zhruba 50 % celkových nákladů na kapacitu. Přeúčtovávání je podle Německa nezbytné i k pokrytí nákladů na sanaci starých provozů.
(50)
Ve svém předběžném posouzení Komise nejprve konstatovala, že úhrada přeúčtovaných nákladů přináší sdružení ZT v zásadě ekonomickou výhodu, neboť snižuje jeho běžné výdaje, a že jsou naplněny rovněž ostatní znaky státní podpory.
(51)
Poukázala na to, že jsou podobné státní podpory na provoz zpravidla zakázány. Následně vyjádřila pochybnosti o tom, do jaké míry lze úhradu přeúčtovávaných nákladů odůvodnit jako vyrovnávací platbu za udržování rezervy pro případ nákazy. Komise přitom vycházela ze všech čtyř kritérií rozsudku ve věci Altmark (22):
a)
Podnik příjemce musí být skutečně pověřen plněním závazků veřejné služby a tyto povinnosti musí být jasným způsobem definovány.
b)
Parametry pro výpočet kompenzace musí být předem stanoveny objektivním a transparentním způsobem.
c)
Kompenzace nesmí překračovat nutné částky pro pokrytí všech nebo částečných nákladů způsobených plněním závazků veřejné služby se zohledněním příslušných příjmů a dále rozumně stanovených marží pro tato plnění.
d)
Není-li podnik, který má plnit závazky veřejné služby, vybrán v rámci veřejného výběrového řízení, které umožní vybrat uchazeče, jenž je schopen poskytovat společnosti tyto služby s nejnižšími náklady, musí být výše vyrovnávací platby stanovena na základě analýzy nákladů, které by vznikly průměrnému, dobře řízenému podniku.
(52)
Pokud jde o otázku, zdali se v daném případě jedná o službu obecného hospodářského zájmu, vyjádřila Komise pochybnosti o tom, je-li na udržování rezervy pro případ nákazy veřejný zájem dán, neboť podle zásady „znečišťovatel platí“ mají povinnost k neškodnému odstraňování uhynulých hospodářských zvířat a jatečního odpadu zemědělci, kterým je výše uvedenou státní podporou, kterou schválila Komise, odpovídajícím způsobem i poskytována pomoc. Navíc je sporné, je-li přeúčtovávání nákladů nezbytné. Praxe z jiných německých spolkových zemí totiž ukazuje, že zařízení soukromých provozovatelů mají dostatečnou kapacitu pro případ nákaz zvířat, aniž by za její udržování dostávali vyrovnávací platbu navíc.
(53)
Komise dále vyjádřila pochybnost o tom, zdali stanovy sdružení ZT splňují požadavky na transparentní pověřovací akt, neboť před rokem 2010 nebylo udržování rezervy pro případ nákazy vymezeno náležitým způsobem jako jeden ze závazků veřejné služby, jež mělo ZT plnit, a nebyly uvedeny ani potřebné parametry pro výpočet souvisejících nákladů.
(54)
Pokud jde o nezbytnost poskytovat vyrovnávací platbu, vznesla Komise otázku, zdali úhrada přeúčtovávaných nákladů nemá ve skutečnosti financovat ztráty z nerentabilních nevyužitých kapacit. Je sporné, je-li další přeúčtovávání nutné, když v jiných spolkových zemích hradí veškeré náklady prostřednictvím poplatků znečišťovatelé.
(55)
Vzhledem k tomu, že sdružení ZT nebylo vybráno ve veřejné soutěži, je sporné, jedná-li se o průměrný, dobře řízený podnik.
(56)
Komise tedy dochází k předběžnému závěru, že je nutno detailně přezkoumat, je-li přeúčtovávání nákladů ZT na udržování rezervy pro případ nákazy skutečně nezbytné, nebo zdali by trh sám v případě nákazy neposkytl zařízení s dostatkem volných kapacit.
(57)
V neposlední řadě Komise zpochybnila tvrzení Německa, podle nějž lze úhradu přeúčtovaných nákladů odůvodnit jako kompenzaci nákladů na sanaci starých provozů. Podle bodu 132 pokynů Společenství ke státní podpoře na ochranu životního prostředí z 1. dubna 2008 (dále jen „pokyny k podpoře na ochranu životního prostředí) (23) lze takovou podporu pokládat za slučitelnou se společným trhem v zásadě jen tehdy, nelze-li příjemce učinit odpovědným podle právních předpisů členského státu, což v tomto případě zřejmě neplatí.
4. ŘÍZENÍ PŘED VNITROSTÁTNÍMI SOUDY
(58)
Ve svém rozsudku z 16. prosince 2010 BVerwG konstatuje, že přeúčtování nákladů za rok 2010 nepředstavuje státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, neboť jsou splněna kritéria z rozsudku Altmark. K úhradě přeúčtovaných nákladů z dřívějšího období se soud nevyjádřil, neboť žalobu v části týkající se úhrad přeúčtovaných nákladů z období před rokem 2010 nepokládal za přípustnou.
4.1 První kritérium podle rozsudku Altmark
(59)
Podle názoru BVerwG představuje neškodné odstraňování vedlejších živočišných produktů podle nařízení o vedlejších produktech živočišného původu a § 3 odst. 1 TierNebG službu obecného hospodářského zájmu a zahrnuje i udržování rezervy pro případ nákazy.
(60)
BVerwG rozlišuje mezi kapacitami, jež jsou používány pro běžný provoz, včetně kapacit nevyužitých z provozních důvodů („nevyužitá provozní kapacita“), a kapacitou, která zůstává zpravidla nevyužita. Pokud by úhrada přeúčtovávaných nákladů pokrývala náklady na běžnou kapacitu včetně nevyužité provozní kapacity, pak by se BVerwG připojil k názoru, že s ohledem na zásadu „znečišťovatel platí“ představuje tato úhrada státní podporu.
(61)
Pokud by však tato úhrada pokrývala náklady na nevyužité kapacity, které jsou udržovány výhradně pro případ nákazy, pak by státní podporu podle názoru soudu nepředstavovala. Přitom není důležité, že tato nevyužitá kapacita může být větší, než vyžaduje provoz, neboť z podstaty věci vyplývá, že zpravidla využívána není. Jiný závěr by bylo nutno vyvodit pouze v případě indicií, že je tato nevyužitá kapacita využívána i v běžném provozu (např. na neškodné odstraňování materiálu kategorie 3). Taková situace však zjevně není dána, a proto se v případě přeúčtovávání nákladů jedná výhradně o kompenzaci nákladů, jež plynou ze závazku veřejné služby udržovat rezervu pro případ nákazy.
4.2 Druhé kritérium podle rozsudku Altmark
(62)
Ke kritériu transparentnosti BVerwG konstatuje, že dne 2. února 2010, tedy bezprostředně před vydáním výměrů přeúčtovávaných nákladů za rok 2010, došlo ke změně stanov sdružení. Soud dospěl k závěru, že § 9 stanov z roku 2010 specifikoval, že toto přeúčtovávání slouží výlučně ke kompenzaci nákladů na udržování rezervy pro případ nákazy.
4.3 Třetí kritérium podle rozsudku Altmark
(63)
Díky změněnému § 9 stanov sdružení je podle názoru soudu zajištěno, že přeúčtovávání slouží výlučně ke kompenzaci nákladů na udržování rezervy pro případ nákazy.
(64)
Navíc se v případě rozhodnutí o dimenzování této rezervní kapacity nejedná o vnitropodnikové rozhodnutí, které by muselo být přijímáno na základě ekonomické rentability této kapacity. Udržování rezervy pro případ nákazy je přirozeně nerentabilní, neboť náklady na tuto nevyužitou kapacitu nejsou souměřitelné s pravděpodobností propuknutí takové nákazy na velkém území.
4.4 Čtvrté kritérium podle rozsudku Altmark
(65)
Čtvrté kritérium nelze podle názoru BVerwG na daný případ použít, neboť neškodné odstraňování materiálu kategorie 1 a 2 probíhá odděleně od odstraňování materiálu kategorie 3. Podle názoru soudu se veřejné a komerční služby ZT nepřekrývají, zatímco v případu Altmark byla soukromému autobusovému podniku uložena celá řada závazků veřejné služby (např. pokud jde o počet zastávek a o jízdní řád). Tyto závazky pak výrazně měnily způsob poskytování související dopravní služby. Úhrady přeúčtovaných nákladů ve prospěch ZT tedy sloužily ke kompenzaci nákladů veřejné služby, která je poskytována mimo trh.
(66)
BVerwG dále zastává názor, že veřejnoprávní subjekt smí své úkoly, jež spadají do sféry obecného zájmu, plnit sám, aniž by byl nucen se obracet na soukromé poskytovatele služeb. S ohledem na judikaturu Soudního dvora v oblasti veřejných zakázek BVerwG konstatuje, že má veřejnoprávní subjekt právo se rozhodnout, zdali určitý úkol splní svými vlastními prostředky, nebo si tyto prostředky opatří na trhu (24).
5. VYJÁDŘENÍ STĚŽOVATELKY
5.1 První kritérium podle rozsudku Altmark
(67)
Stěžovatelka uvádí, že je-li udržována rezerva pro případ nákazy, pak se s ohledem na zásadu „znečišťovatel platí“ nejedná o službu obecného hospodářského zájmu ve smyslu čl. 106 odst. 2 SFEU.
(68)
Jakožto znečišťovatele lze snadno identifikovat zemědělce a jatka: zemědělci totiž profitují z účinného potírání nákaz zvířat, které mohou představovat riziko pro jejich stáda, a tedy jejich majetek. Jatka zase mohou díky rychlému a účinnému boji proti těmto nákazám vykonávat v běžném rozsahu svou podnikatelskou činnost.
(69)
Zásadu „znečišťovatel platí“ uznávají též příslušné německé zákony, v nichž jsou za znečišťovatele, kteří musí hradit náklady na neškodné odstranění daného materiálu, zpravidla označováni zemědělci a jatka (25).
5.2 Druhé kritérium podle rozsudku Altmark
(70)
Podle tvrzení stěžovatelky začalo sdružení ZT uvádět, že bylo udržováním rezervy pro případ nákazy pověřeno již od počátku, teprve poté, co byla zahájena řízení před vnitrostátními soudy a co své šetření zahájila i Komise. Předtím, než byly v roce 2010 změněny stanovy ZT, neexistovalo ani výslovné zadání, aby ZT takovou rezervu udržovalo, ani nebyly předem stanoveny parametry výpočtu vyrovnávací platby.
5.3 Třetí kritérium podle rozsudku Altmark
(71)
Stěžovatelka tvrdí, že zařízením na neškodné odstraňování těl zvířat nevznikaly v důsledku pověření udržovat rezervu pro případ nákazy žádné čisté náklady.
5.3.1 Rezerva pro případ nákazy je pokryta nevyužitou provozní kapacitou
(72)
Zařízení na neškodné odstraňování těl zvířat jsou podle tvrzení stěžovatelky v Německu provozována zpravidla 5 či 6 dní v týdnu v 2směnném provozu s tím, že odchylky činí +/- 5 %, měřeno v hodinách provozu. Vlivem sezónních výkyvů běží v době silné poptávky 3směnný provoz, který je v době slabé poptávky opět omezen na provoz 5denní ve 2 směnách. Böckenhoffův znalecký posudek (26) dokazuje, že díky třetí směně během týdne a dalším směnám o víkendech lze udržovat dostatečnou rezervu pro případ nákazy s cílem zvládnout v takovém případě vyšší přísun materiálu.
(73)
Potřebnou rezervu pro případ nákazy tedy lze pokrýt pomocí nevyužité provozní kapacity, která je dána při běžném provozu zařízení. Stěžovatelka zdůrazňuje, že se z uvedeného důvodu sama nikdy necítila nucena realizovat za účelem udržování dostatečné rezervy takového druhu další investice.
(74)
Uvádí dále, že je při plánování kapacit zařízení na neškodné odstraňování materiálu nutno zohlednit kapacity sousedních spolkových zemí. V případě propuknutí nákazy ve velkém měřítku lze totiž využít kapacity jiných spolkových zemí, aby bylo možno zvládnout krátkodobý nárůst potřeby kapacit. Převozu materiálu kategorie 1 a 2 nebrání žádné zákonné předpisy. Příslušné německé právní předpisy (27) naopak stanoví, že lze v případě nákazy využít kapacit sousedních území jakožto možnosti, která se nabízí při řešení nedostatečné zpracovatelské kapacity.
5.3.2 Celkové náklady lze financovat pravidelnými příjmy z poplatků
(75)
Podle údajů stěžovatelky jsou náklady na veškeré kapacity zpravidla financovány z příjmů z poplatků, jež podniku pověřenému neškodným odstraňováním materiálu kategorie 1 a 2 plynou z jeho běžné podnikatelské činnosti. Vzhledem k tomu, že jsou náklady na nevyužité provozní kapacity pevnou součástí nákladů daného provozního zařízení, lze je do výpočtu těchto poplatků zahrnout. Stěžovatelka přitom odkazuje mj. na rozsudek BVerwG (28), který specifikuje, že náklady na věcně opodstatněné kapacitní rezervy lze do poplatků započítávat.
(76)
V deseti z šestnácti spolkových zemí (Berlín, Braniborsko, Brémy, Dolní Sasko, Durynsko, Hamburk, Meklenbursko-Přední Pomořansko, Sasko-Anhaltsko, Severní Porýní-Vestfálsko a Šlesvicko-Holštýnsko) jsou neškodným odstraňováním materiálu kategorie 1 a 2 pověřeny výlučně podniky v soukromém vlastnictví. V některých z těchto spolkových zemí, např. v Dolním Sasku, Severním Porýní-Vestfálsku a Šlesvicku-Holštýnsku, se přitom nacházejí regiony se zvláště vysokým stavem hospodářských zvířat. V Bavorsku a Hesensku jsou tímto úkolem pověřeny podniky v soukromém vlastnictví jen zčásti.
(77)
Ve spolkových zemích, v nichž jsou neškodným odstraňováním vedlejších produktů živočišného původu pověřeny stěžovatelka či její podniky ve skupině, tedy v Durynsku, Meklenbursku-Předním Pomořansku a Sasku-Anhaltsku, stanovují maximální roční kapacitu, kterou je příslušné zařízení povinno udržovat, společně příslušný orgán a daný pověřený podnik. Tyto kapacity jsou pokládány za dostatečné na to, aby dokázaly v případě nákazy zvládnout vyšší poptávku. V některých soutěžích o veřejné zakázky v Severním Porýní-Vestfálsku je podle informací stěžovatelky rozsah rezervy pro případ nákazy uváděn v podmínkách soutěže. Jako příklad stěžovatelka uvádí soutěž o veřejnou zakázku v okrese Steinfurt, v níž byla výše této rezervy stanovena na 5 % stavu hospodářských zvířat za minulý rok. Poplatky za neškodné odstraňování materiálu jsou kalkulovány tak, aby byly celkové fixní náklady příslušných zařízení plně refinancovány z poplatků, jež jsou zemědělcům a jatkám fakturovány.
(78)
Praxe z ostatních spolkových zemí tedy podle tvrzení stěžovatelky ukazuje, že je celkové náklady zařízení na neškodné odstraňování materiálu - včetně nákladů na rezervu pro případ nákazy - možno plně financovat z příjmů z poplatků, takže není nutné, aby veřejný sektor hradil další vyrovnávací platby.
5.3.3 Skutečné použití úhrady přeúčtovaných nákladů ze strany ZT
(79)
Stěžovatelka uvádí, že ZT nepoužívá úhradu přeúčtovaných nákladů pouze k financování ztrát z běžného provozu, nýbrž i k financování ztrát z udržování nadměrných kapacit, jež jsou později využívány pro jiné účely než účely sdružení.
5.3.3.1 Využití údajné rezervy pro případ nákazy k plnění veřejné zakázky pro severní a střední Hesensko
(80)
Ze srovnání údajů o nevyužité kapacitě, jež ve svém posudku uvádí ústav Fraunhofer (29) a jež v nabídce do soutěže o veřejnou zakázku v severním a středním Hesensku v roce 2009 uvádí ZT, podle stěžovatelky vyplývá, že tato nevyužitá kapacita ZT v průběhu času zřetelně klesá: Zatímco podle posudku ústavu Fraunhofer činila tato nevyužitá kapacita (a tedy i údajně nezbytná rezerva pro případ nákazy) v roce 2005 ještě zhruba 50 % celkové kapacity, vyplývá z nabídky ZT pro severní a střední Hesensko, že do roku 2009 klesla na pouhých 35 %.
(81)
Za předpokladu, že bylo ZT skutečně pověřeno úkolem, aby udržovalo rezervu pro případ nákazy, a že přiměřenou výši této rezervy představuje 50 % průměrné kapacity ZT (jak konstatuje posudek ústavu Fraunhofer), pak by toto sdružení nebylo ani s to účastnit se soutěže o veřejnou zakázku v severním Hesensku, ani přebírat další závazky k neškodnému odstraňování materiálu v Bádensku-Württembersku.
(82)
Nicméně vzhledem k tomu, že ZT v uvedené soutěži v severním Hesensku danou zakázku skutečně získalo a že se zavázalo poskytovat další plnění v oblasti neškodného odstraňování materiálu, využilo ZT nutně část údajně nezbytné rezervy pro případ nákazy na svůj běžný provoz. Je tedy zřejmé, že z úhrady přeúčtovaných nákladů financovalo náklady na nevyužitou kapacitu, kterou nepotřebovalo k udržování uvedené rezervy.
5.3.3.2 Financování přebytečných nevyužitých kapacit
(83)
Stěžovatelka srovnává stávající nevyužitou kapacitu ZT s nevyužitými kapacitami, které jsou k dispozici v jiných spolkových zemích. Dospívá k závěru, že zohledníme-li různé stavy hospodářských zvířat, pak nevyužité kapacity ZT překračují nevyužité kapacity v jiných spolkových zemích, které jsou k dispozici jako rezerva pro případ nákazy, o čtyř- až pětinásobek. Přeúčtováváním nákladů jsou tedy financovány nevyužité kapacity, které jsou oproti praxi v jiných spolkových zemích výrazně vyšší nežli potřebná rezerva pro případ nákazy. Těchto nadměrných nevyužitých kapacit pak může ZT následně využít pro jiné účely, než jaké vymezují jeho stanovy, např. pro účast v soutěži o veřejnou zakázku v severním a středním Hesensku.
5.4 Čtvrté kritérium podle rozsudku Altmark
(84)
Stěžovatelka uvádí, že na rozdíl od praxe ve většině jiných spolkových zemí nezískalo ZT danou zakázku v rámci veřejné soutěže. Navíc nebyla provedena žádná analýza, která by porovnala náklady ZT s náklady průměrného, dobře řízeného podniku.
(85)
Přitom z právního hlediska nebránilo podle názoru stěžovatelky nic tomu, aby v Porýní-Falci soutěž o veřejnou zakázku proběhla.
5.5 Narušení hospodářské soutěže na cizích trzích ZT
5.5.1 V soutěži o veřejnou zakázku v severním a středním Hesensku podalo ZT nabídku pod úrovní skutečných nákladů
(86)
Podle stěžovatelky lze narušení hospodářské soutěže, které je důsledkem úhrady přeúčtovávaných nákladů, doložit na průběhu soutěže o veřejnou zakázku v severním Hesensku:
(87)
Před vypsáním soutěže byl neškodným odstraňováním materiálu kategorie 1 a 2 v tomto regionu pověřen podnik Tierbeseitigungsanlage Schäfer GmbH (dále jen „TBA Schäfer“), který je podnikem ve skupině stěžovatelky. V soutěži o veřejnou zakázku v roce 2009 se však podnik TBA Schäfer nemohl proti sdružení ZT prosadit. Zatímco sám totiž musel nabídku předložit na základě úplných nákladů, mohlo sdružení ZT nabídnout poplatky, které nedosahovaly úrovně nákladů, neboť část jeho nákladů na kapacitu již byla financována z úhrady přeúčtovávaných nákladů.
(88)
Další doklad toho, že sdružení ZT v soutěži o veřejnou zakázku v severním Hesensku podalo nabídku na cenu pod úrovní nákladů, vyplývá z porovnání s poplatky, které toto sdružení vybírá na svém spádovém území. Tento poplatek činí 328 EUR za tunu, zatímco v nabídce ve veřejné soutěži v severním Hesensku uvedlo ZT pouhých 208 EUR za tunu. Náklady na sběr materiálu se na obou územích nijak výrazně neliší, a proto není zřejmé, jak může ZT nabízet přesně tutéž službu v severním Hesensku za poplatky, které jsou zhruba o třetinu nižší než poplatky na jeho vlastním spádovém území.
(89)
Vzhledem k tomu, že nákladová základna podniku TBA Schäfer byla známa z dřívějších soutěží o veřejné zakázky, bylo pro sdružení ZT snadné podat nabídku na 208 EUR za tunu, tedy o pouhá 4 EUR nižší, než na kolik zněla nabídka podniku TBA Schäfer ve výši 212 EUR za tunu, a tím soutěž vyhrát.
5.5.2 Poplatky sdružení ZT za neškodné odstraňování materiálu kategorie 3 jsou pod úrovní skutečných nákladů
(90)
Stěžovatelka potvrzuje, že je v důsledku politiky paušálních cen, kterou ZT v Porýní-Falci sleduje, deformován ekonomický stimul k tomu, aby jatka oddělovala materiál kategorie 3 od materiálu kategorie 1 a 2. Značný objem materiálu kategorie 3, který by mohl být jinak zpracován na krmivo pro zvířata v zájmovém chovu, je tak odstraňován společně s méněcenným materiálem kategorie 1 a 2 (30).
(91)
Navíc je objem materiálu kategorie 3, který se vlivem cenové politiky sdružení ZT dostává mimo trh, vyšší, než předpokládala Komise ve svém předběžném posouzení trhu. V 33. bodu odůvodnění rozhodnutí o zahájení řízení je uvedeno, že k oddělování materiálu kategorie 3 dochází v Porýní-Falci v 72 % případů všech porážek. Tento údaj však vychází výlučně z počtu porážek. Pokud bychom zohlednili, že při porážce skotu vzniká materiálu kategorie 3 podstatně více nežli při porážce prasat, zjistili bychom, že je z něj oddělováno pouze 45 %. Narušení trhu v důsledku cenové politiky sdružení ZT je tedy ještě výraznější, než se doposud předpokládalo.
6. VYJÁDŘENÍ SDRUŽENÍ ZT
(92)
Vyjádření sdružení ZT je v relevantní argumentaci totožné s vyjádřením Německa, které je shrnuto v následujícím oddíle. V zájmu eliminace opakování proto není vyjádření sdružení ZT znovu reprodukováno.
7. VYJÁDŘENÍ NĚMECKA
(93)
Německo popírá, že by úhrada přeúčtovávaných nákladů, kterou stanovy sdružení ZT upravují, představovala nedovolenou podporu, neboť jsou naplněna kritéria z rozsudku ve věci Altmark. Podle Německa je tato podpora slučitelná s vnitřním trhem, neboť přeúčtovávané náklady nejsou vyšší nežli náklady na udržování rezervy pro případ nákazy a na sanaci starých provozů.
7.1 První kritérium podle rozsudku Altmark
(94)
Německo úvodem konstatuje, že udržování rezervy pro případ nákazy představuje službu obecného hospodářského zájmu. Tento argument opírá o skutečnost, že se v případě neškodného odstraňování materiálu kategorie 1 a 2 jedná o povinnost obcí.
(95)
Tyto územní celky pověřily plněním této povinnosti sdružení ZT jakožto veřejnoprávní korporaci způsobilou k právům a povinnostem. Obecný hospodářský zájem spočívá v daném případě v tom, že neškodné odstraňování materiálu kategorie 1 a 2 slouží ochraně lidského zdraví, což platí zejména v případě nákazy.
(96)
Proti sdružení ZT přitom nehovoří skutečnost, že jeho financování umožňovaly rovněž pokyny TSE a pokyny ke státní podpoře v zemědělství 2007-2013. Tyto předpisy totiž upravují pouze financování nákladů na neškodné odstraňování mrtvých těl zvířat (uhynulých hospodářských zvířat), neupravují však financování nákladů na udržování rezervy pro případ nákazy. V případě úhrady přeúčtovávaných nákladů se tedy ani nemůže jednat o kumulaci se schválenou státní podporou na testy TSE.
(97)
Navíc lze v případě neškodného odstraňování uhynulých hospodářských zvířat identifikovat jakožto znečišťovatele zemědělce, zatímco v případě nákladů na rezervu pro případ nákazy již není identifikace znečišťovatelů tak jednoznačná.
7.2 Druhé kritérium podle rozsudku Altmark
(98)
Podle tvrzení Německa je sdružení ZT neškodným odstraňováním vedlejších produktů živočišného původu pověřeno na základě TierNebGAG RP od roku 1979.
(99)
Stanovami sdružení, jež byly změněny dne 1. února 2010, byl určen rozsah potřebné rezervy pro případ nákazy a parametry výpočtu čistých nákladů. Základem pro tyto propočty byl posudek ústavu Fraunhofer.
(100)
Německo zdůrazňuje, že úhrady přeúčtovávaných nákladů, jež sdružení ZT od jeho členů plynuly, byly objektivně a transparentně stanoveny již před změnou stanov v roce 2010. Shromáždění členů ZT se zejména ve veřejném řízení usneslo na hospodářském plánu na uvedený rok ve formě stanov, které schválil dozorčí orgán a které byly zveřejněny v zemských věstnících Porýní-Falci a Hesenska a v úředním věstníku Sárska.
7.3 Třetí kritérium podle rozsudku Altmark
(101)
Podle názoru Německa je udržovaná rezerva pro případ nákazy nezbytná k zajištění ochrany lidského zdraví v případě, že by došlo k propuknutí nákazy.
7.3.1 Posudek o rozsahu rezervy pro případ nákazy
(102)
Rozsah rezervy pro případ nákazy je podle vyjádření Německa určen ve stanovách sdružení ve znění změn z 2. února 2010 na základě posudku ústavu Fraunhofer. Po zahájení řízení si Německo vyžádalo další znalecký posudek (31) Ústavu pro strukturální výzkum a plánování v intenzivních zemědělských oblastech (Institut für Strukturforschung und Planung in agrarischen Intensivgebieten) (dále jen „posudek ústavu ISPA pro Porýní-Falc“).
(103)
Posudek ústavu Fraunhofer odhaduje objem materiálu, s nímž je nutno počítat v případě různých scénářů, v nichž uvažuje i pravděpodobnost jejich naplnění. Posudek ústavu ISPA pro Porýní-Falc sleduje metodicky podrobný přístup, s jehož pomocí modeluje jednotlivé scénáře rozšíření nákazy kulhavky a slintavky nebo klasického moru prasat.
(104)
Obě studie dospěly k závěru, že stávající celkové kapacity sdružení ZT stačí na to, aby vedle běžného objemu jeho vlastního materiálu i materiálu cizího v průměrné výši 1 700 tun týdně dokázaly zpracovat i objemy, které jsou důsledkem jak krátkodobých, tak déle trvajících epidemií.
7.3.1.1 Krátkodobé epidemie
(105)
Z posudku ústavu ISPA pro Porýní-Falc podle názoru Německa vyplývá, že v případě krátkodobých epidemií, kdy je po dobu 2-5 dnů třeba počítat s až 200 tunami denně navíc, lze tento materiál vzniklý navíc zpracovat bez problémů. Zpracováván by byl společně s běžným objemem za využití stávající týdenní nevyužité kapacity až 1 523 tun ve 3směnném provozu po dobu 5 dnů, aniž by bylo zapotřebí organizovat mimořádné směny o víkendu.
(106)
I v případě epidemií, jež by zasahovaly větší části spádového území sdružení, se ukazuje, že by oněch 1 300 až 1 800 tun týdně navíc, které by vznikaly po dobu 8 týdnů, bylo možno zpracovat, pokud by byly zorganizovány směny o víkendu, a bylo by tak možno využít krátkodobě nevyužitých kapacit až 2 819 tun týdně (viz též tabulka 3 v oddílu 9.3.1).
7.3.1.2 Dlouhodobé epidemie
(107)
Tento scénář vychází ze situace, jež vyvstala v roce 2001 ve Velké Británii. Předpokládá, že na celém spádovém území sdružení vypukne nákaza slintavky a kulhavky a poraženo je 10 % zvířat. Podle scénáře by bylo nutno během 18 týdnů odstranit v průměru 1 300 tun týdně. Posudek ústavu ISPA pro Porýní-Falc podle názoru Německa ukazuje, že by zařízení ZT byla schopna dlouhodobě zpracovávat vedle běžného objemu rovněž tento objem, a to v 5denním 3směnném provozu (viz tabulka 3 v oddílu 9.3.1).
7.3.1.3 Závěry z předložených studií
(108)
Předložené studie podle názoru Německa dokládají, že celkové stávající kapacity v případě 5denního 3směnného provozu postačují na to, aby vedle běžného objemu zpracovaly i objemy vzniklé navíc v případě krátkodobých i déle trvajících epidemií. Přitom není podle většiny scénářů vůbec zapotřebí organizovat mimořádné směny, které přicházejí v úvahu ještě o víkendech v případě plného provozu po dobu 6-12 týdnů.
(109)
Studie vyvozují závěr, že má sdružení ZT v případě 5denního 3směnného provozu celkově dostatečnou kapacitu na to, aby dokázalo zpracovat běžný objem i materiál, s nímž je nutno počítat v případě déle trvajících epidemií. Aktuálně dostupnou celkovou kapacitu tedy nelze hodnotit jako předimenzovanou, nýbrž jako přiměřenou potřebám.
7.3.2 Náklady na rezervu pro případ nákazy
(110)
Propočty nákladů na rezervu pro případ nákazy, jež Německo předložilo, se řídí přístupem, který sleduje posudek ústavu Fraunhofer. Náklady na kapacitu jsou tedy mezi běžný provoz a rezervu rozděleny podle průměrného vytížení celkové kapacity, která je k dispozici v 5denním 3směnném provozu. Platí, že v průměru využívá ZT při běžném provozu svou celkovou kapacitu, kterou má k dispozici při 5denním 3směnném provozu, zhruba z 50 %.
(111)
Vzhledem k této vytíženosti je běžnému provozu a rezervě pro případ nákazy přiřazeno po zhruba 50 % nákladů na kapacitu na sběr a zpracování materiálu (32). Náklady na udržování uvedené rezervy tedy dosahují následující výše:
Tabulka 2
Náklady na rezervu pro případ nákazy v období 2000-2009 podle výpočtu Německa
(v EUR)
Náklady na rezervu pro případ nákazy
2000
2 250 106
2001
2 608 383
2002
3 163 429
2003
3 121 934
2004
3 133 539
2005
2 986 695
2006
2 793 466
2007
2 606 508
2008
2 507 167
2009
1 961 515
Průměr
2 784 282
(112)
Je nutno vzít v úvahu, že v letech 2000 a 2001 bylo rezervě pro případ nákazy přiřazeno jen zhruba 45 % nákladů na kapacitu a že v roce 2009 byla tato rezerva snížena o zhruba pětinu v důsledku přijetí zakázky pro severní a střední Hesensko. Za roky 1998 a 1999 není propočet nákladů na rezervu k dispozici.
7.3.3 Financování nákladů na rezervu pro případ nákazy z úhrad přeúčtovávaných nákladů
(113)
Úhrada přeúčtovávaných nákladů, která sdružení od jeho členů plyne, je podle vyjádření Německa za sledované období s výjimkou roku 2009 nižší, než kolik činí náklady na rezervu pro případ nákazy uvedené v tabulce 2. V roce 2009 se konečná výše úhrady těmto nákladům rovnala.
(114)
Německo uvádí, že náklady na udržování rezervy pro případ nákazy nejsou zakalkulovány do poplatku účtovaného uživatelům, neboť to neumožňuje zákon. Podle § 7 zákona Porýní-Falce o odvodech obcím (Kommunalabgabengesetz Rheinland-Pfalz, dále jen „KAG RP“) sice mohou územní korporace k pokrytí nákladů vybírat od uživatelů veřejných zařízení protiplnění v podobě poplatků, přitom však nesmí mezi plněním, jež dané zařízení poskytuje, a výší poplatku vznikat zjevný nepoměr. Podle § 8 KAG RP se náklady, z nichž se poplatky účtované uživatelům odvíjejí, počítají v souladu s podnikohospodářskými zásadami kalkulace nákladů. Podle vyjádření Německa lze však poplatky vybírat pouze za neškodné odstraňování materiálu kategorie 1 a 2, nikoli za udržování rezervy pro případ nákazy. Tato rezerva totiž není udržována v podobě protiplnění v zájmu jednotlivého poplatníka, nýbrž pro účely potírání budoucích rizik v zájmu veřejnosti.
7.3.4 Financování v jiných spolkových zemích
(115)
Na žádost Komise provedlo Německo celostátní průzkum praxe, jež panuje při určování a financování rezervy pro případ nákazy.
(116)
Odhlédneme-li od spádového území ZT, je ve všech spolkových zemích tato rezerva pokrývána z nevyužitých provozních kapacit, které jsou k dispozici přes týden a o víkendu. Podle Böckenhoffova znaleckého posudku nejsou zpravidla realizovány žádné další investice do kapacit, jež by měly sloužit potírání nákaz. Jako rezerva pro případ nákazy postačují stávající nevyužité kapacity z třetí směny přes týden a o víkendu. Nově se nyní používají alternativní metody výpočtu, jež se opírají o znalecké posudky (např. posudek ústavu ISPA pro Dolní Sasko (33)) nebo o dohody s příslušnými zájmovými skupinami. Zůstává však u základního poznatku Böckenhoffova znaleckého posudku, podle nějž není nutné, aby byly realizovány další investice do nevyužívaných kapacit.
(117)
Nevyužité provozní kapacity jsou financovány z poplatků nebo úplat (v závislosti na právní formě provozovatele). Klíč, podle nějž jsou tyto kapacity rozdělovány mezi neškodné odstraňování uhynulých zvířat a jateční odpad, je přitom upraven různým způsobem.
(118)
Pokud jde o podporu zemědělcům při neškodném odstraňování uhynulých zvířat podle pokynů TSE a podle pokynů ke státní podpoře v zemědělství 2007-2013, financuje většina spolkových zemí poplatky za neškodné odstraňování uhynulých zvířat z 67 % až 75 %.
a)
Bádensko-Württembersko a Severní Porýní-Vestfálsko: Majitelé zvířat hradí 25 % nákladů na zpracování materiálu. Zbylých 75 % nákladů na zpracování a 100 % nákladů na sběr je financováno z prostředků veřejného sektoru (okresů a spolkových zemí).
b)
Sasko-Anhaltsko, Durynsko a Braniborsko: Majitelé zvířat hradí 25 % nákladů na sběr a 33 % nákladů na zpracování materiálu. Zbylou část (75 % nákladů na sběr a 67 % nákladů na zpracování) hradí veřejný sektor.
c)
Bavorsko, Porýní-Falc a Sársko: Na úhradě nákladů na sběr se po jedné třetině podílejí okresy, fond pojištění Tierseuchenkasse a spolková země. Náklady na zpracování financují z 66 % veřejný sektor, z 25 % majitelé zvířat a z 8 % Tierseuchenkasse.
d)
V Sasku se na financování nákladů na sběr a zpracování podílí z 25 % majitelé zvířat, z 8 % Tierseuchenkasse a z 66 % veřejný sektor.
e)
V Dolním Sasku se na financování nákladů na sběr a zpracování podílí z 60 % Tierseuchenkasse a ze 40 % veřejný sektor. 25 % nákladů na zpracování přeúčtovává Tierseuchenkasse majitelům zvířat.
f)
Ve Šlesvicku-Holštýnsku hradí náklady na sběr i zpracování ze 100 % Tierseuchenkasse.
g)
V Meklenbursku-Předním Pomořansku hradí náklady na sběr a zpracování ze 100 % majitelé zvířat.
(119)
Z tohoto přehledu podle názoru Německa vyplývá, že je nepodstatné, zdali jsou náklady na rezervu pro případ nákazy zakalkulovány do poplatků a úplat, nebo zdali jsou tyto náklady financovány prostřednictvím přeúčtovávání nákladů, jako je tomu v případě Porýní-Falce. Rozhodující je, kdo tyto náklady skutečně hradí. Ukazuje se tak, že velkou část nákladů na rezervu financuje veřejný sektor prostřednictvím podpory poskytované podle pokynů TSE či pokynů ke státní podpoře v zemědělství 2007-2013.
7.4 Čtvrté kritérium podle rozsudku Altmark
(120)
Německo zastává názor, že právo Unie nestanoví povinnost otevírat prostřednictvím veřejných soutěží trh neškodného odstraňování materiálu kategorie 1 a 2. Uvedené potvrdil rovněž Soudní dvůr (34).
7.5 Žádné narušení hospodářské soutěže na trzích mimo sdružení ZT
(121)
Německo je toho názoru, že v tomto případě k narušení hospodářské soutěže na trzích nedošlo.
7.5.1 Neškodné odstraňování volných komodit prostřednictvím sdružení ZT bez křížových dotací
(122)
Německo se domnívá, že v případě materiálu kategorie 3 nedošlo využitím přeúčtovávání nákladů ze strany sdružení ZT k narušení hospodářské soutěže, neboť se nejedná o křížovou dotaci:
a)
Z ročních uzávěrek sdružení ZT jasně vyplývá, že ze zpracování odděleného materiálu kategorie 3 sdružení ZT již léta získává značné příspěvky na úhradu, čímž je křížová dotace vyloučena.
b)
Je-li materiál kategorie 3 dodáván spolu s materiálem kategorie 1 a 2, započítají se směsi (podle váhy) do poplatků již předem. To znamená, že do výše poplatků stanovené pravidly pro poplatky jsou již předem zahrnuty vypočítané objemy smíchaného materiálu dané kategorie.
(123)
Neexistuje žádný podklad pro tvrzení hlavní stěžovatelky, že z důvodu cenové politiky sdružení ZT se odděluje pouze 45 % materiálu kategorie 3. Sdružení ZT nikdy nezpracovalo tak velké objemy materiálu kategorie 3, což by potvrdil i náhled do příslušných statistických údajů. V případě roku 2009 lze potvrdit míru oddělení ve výši 72 %, kterou Komise uvedla při zahájení řízení.
(124)
Kromě toho lze ještě také poukázat na to, že ve spádové oblasti sdružení probíhá 85 % porážek v šesti podnicích, které oddělování materiálu provádějí v co nejširším rozsahu. Stěžovatelka v těchto podnicích pracuje a dostává od nich oddělený materiál kategorie 3. Stěžovatelka má tak přístup k trhům s materiálem kategorie 3 a má na těchto trzích velmi vysoký podíl.
7.5.2 Vypsání soutěže o veřejnou zakázku v severním a středním Hesensku
(125)
Skutečnost, že sdružení ZT v severním a středním Hesensku požaduje jinou úhradu než ve spádové oblasti sdružení, ještě není důvodem k narušení hospodářské soutěže. Rozdíly ve financování lze vysvětlit na základě rozdílných zákonných požadavků pro jejich výpočet. V Německu je neškodné odstraňování vedlejších produktů živočišného původu kategorie 1 a 2 podle § 3 odst. 1 TierNebG v zásadě povinností příslušných územních korporací v souladu s právními předpisy spolkové země. Financování může být proto v jednotlivých předpisech na spolkové či obecní úrovni upraveno rozdílně.
(126)
Pokud vedlejší produkty živočišného původu neodstraňuje subjekt, který je za to ze zákona odpovědný, ale někdo třetí, na něhož byla tato povinnost přenesena (jako v severním a středním Hesensku), pak by se předpisy pro výpočet neřídily podle právě platného zákona o obecních poplatcích, nýbrž podle „Pokynů pro stanovení cen na základě vlastních nákladů (Leitsätzen für die Preisermittlung aufgrund von Selbstkosten, dále jen „LSP“) (35).
(127)
Zejména pokud jde o výši úrokových nákladů, které lze započítat do poplatků či úplat, existují velké rozdíly mezi KAG RP a LSP, které se vztahují na sdružení ZT, neboť sdružení ZT své investice financovalo velkou měrou prostřednictvím úvěrů, za něž každý rok platí úroky v nezanedbatelné výši.
(128)
Zatímco podle § 8 KAG PR mohlo sdružení ZT tyto skutečné úrokové náklady započítat do výpočtu poplatků, dovoloval LPS u úplat v severním a středním Hesensku stanovit pouze vypočítané úroky vzhledem k průměrné hodnotě kapitálu nutného pro provoz podniku. Tím bylo znemožněno další přepočítávání veškerých vzniklých úrokových plateb.
(129)
Rovněž stížnost stěžovatelky, že ve veřejné soutěži v severním a středním Hesensku nezískal podnik TBA Schäfer veřejnou zakázku kvůli křížové dotaci udělené prostřednictvím přeúčtovávání nákladů, postrádá jakékoli zdůvodnění. Vyšší nabídku podniku TBA Schäfer lze vysvětlit tak, že podnik TBA Schäfer odhadl příliš nízké produkční výnosy a musí dodatečně platit vyšší administrativní náklady a vyšší úhrady přeúčtovávaných nákladů v rámci skupiny. Sdružení ZT naopak odhadlo výši produkčních výnosů správně, a protože není součástí koncernu, nemusí odvádět žádné podnikové úhrady přeúčtovávaných nákladů v rámci skupiny.
7.6 Sanace starých provozů
(130)
Německo uvádí, že část úhrady přeúčtovávaných nákladů, jež sdružení ZT dostává, slouží k pokrytí nákladů na sanaci dvou starých lokalit, Sprendlingen-Gensingen a Sohrschied.
(131)
Na obou lokalitách došlo v důsledku nasazení uhlovodíku ze strany bývalých majitelů či provozovatelů k znečištění půdy a podzemních vod. Obě lokality přešly do vlastnictví sdružení ZT při jeho založení v roce 1979.
(132)
Sdružení ZT mělo povinnost odstranit znečištění na základě sanačních rozhodnutí krajského úřadu v Koblenci ze dne 21. dubna 1997 a 31. března 1998. Na základě dodatečného rozhodnutí dne 13. července 2001 došlo k uložení ještě dalších podmínek týkajících se závazku sanace lokality Sprendlingen-Gensingen. Náklady na sanaci u obou lokalit činily v období 1998-2010 celkem 2 413 049 EUR.
7.6.1 Lokalita Sprendling-Gensingen
(133)
Německo uznává, že v souladu se sanačním rozhodnutím ze dne 31. března 1998 sdružení ZT v podstatě ručí za náklady na sanaci lokality Sprendlingen-Gensingen. Z hlediska pravidel pro státní podporu však nelze ospravedlnit, aby za náklady na sanaci v plné výši ručilo pouze sdružení ZT, neboť podle novější německé judikatury by neomezené ručení vedlo k nerovnému zacházení v porovnání se soukromými podniky.
(134)
Po rozhodnutí Spolkového ústavního soudu (Bundesverfassungsgericht) ze dne 16. února 2000 (36) by podle vnitrostátního práva soukromý podnik ručil pouze v míře, která je pro něj únosná. Tato míra je podle Spolkového ústavního soudu naplněna, když ručení překročí hodnotu pozemku. Ručení, které tuto míru překročí, nelze považovat za přiměřené stanovení obsahu a mezí za účelem ochrany vlastnictví zaručené v čl. 14 odst. 2 druhé větě německé ústavy. Sdružení ZT se však coby právnická osoba veřejného práva nemůže odvolávat na práva, která podle německé ústavy přísluší soukromým osobám, a proto se na něj toto omezení míry ručení nevztahuje.
(135)
Podle Německa vykazuje stará lokalita Sprendlingen-Gensingen zápornou tržní hodnotu, jelikož se rozvaha ze dne 31. prosince 2009 opírá o odhadovanou účetní hodnotu ve výši 128 500 EUR, ale náklady na sanaci, jejichž celková částka dosáhla mezitím výše 1 542 316 EUR, tuto hodnotu překročily. Tím byla uvedená míra ručení překročena.
(136)
Financování nákladů na sanaci překračující míru ručení prostřednictvím přeúčtovávání nákladů je třeba považovat za slučitelnou státní podporu podle bodu 132 pokynů pro poskytování státní podpory v oblasti ochrany životního prostředí, neboť soukromé podniky musí ručit pouze za náklady na sanaci do výše tržní hodnoty pozemku.
7.6.2 Lokalita Sohrschied
(137)
Ačkoli bylo sdružení ZT coby znečišťovatel zavázáno k ručení sanačním rozhodnutím ze dne 21. dubna 1997, má Německo pochybnosti, zda by podle německého práva bývalo bylo sdružení ZT povinno převzít náklady za sanaci škod, které byly způsobeny bývalým vlastníkem či provozovatelem. Tyto skutečnosti jsou však staré více než 30 let, a proto se již otázky týkající se ručení nedají zodpovědět jednoznačným způsobem.
(138)
Německo má za to, že přeúčtovávání nákladů v rozsahu, v jakém přispívá na náklady na sanaci lokality Sohrschied, představuje slučitelnou formu státní podpory podle pokynů pro poskytování státní podpory v oblasti ochrany životního prostředí, protože sdružení ZT nebylo sanací vázáno.
(139)
Dalším argumentem Německa je, že také lokalita Sohrschied vykazuje zápornou tržní hodnotu, a proto je i v tomto případě již uvedená míra ručení překročena.
8. HODNOCENÍ OBECNÝCH PŘEDPOKLADŮ EXISTENCE STÁTNÍ PODPORY PODLE ČL. 107 ODST. 1 SFEU (BEZ OHLEDU NA KRITÉRIA PODLE ROZSUDKU VE VĚCI ALTMARK)
(140)
Podle čl. 107 odst. 1 SFEU podpory poskytované v jakékoli formě státem nebo ze státních prostředků, které narušují nebo mohou narušit hospodářskou soutěž tím, že zvýhodňují určité podniky nebo určitá odvětví výroby, jsou, pokud ovlivňují obchod mezi členskými státy, neslučitelné s vnitřním trhem.
8.1 Přeúčtovávání nákladů financované ze státních prostředků
(141)
Německo nepopírá, že se v případě úhrad přeúčtovaných nákladů ze strany členů sdružení ZT jedná o státní prostředky. Členové sdružení ZT jsou okresy a města v Porýní-Falci, v Sársku a Hesensku. Od roku 1979 vybírá sdružení ZT od svých členů na základě správních aktů úhradu přeúčtovaných nákladů, a proto se toto opatření rovná přímému převodu státních prostředků. Protože se jedná o správní akty, jsou úhrady přeúčtovaných nákladů přičitatelné státu.
8.2 Hospodářské zvýhodnění sdružení ZT
(142)
Příjemce podpory musí být nejprve podnikem. Pojem „podnik“ zahrnuje jakýkoli subjekt vykonávající hospodářskou činnost nezávisle na právním postavení tohoto subjektu a způsobu jeho financování. Tato definice se vztahuje jak na soukromé, tak na veřejné podniky (37). Hospodářskou činnost představuje jakákoli činnost spočívající v nabízení zboží nebo poskytování služeb na daném trhu, a to zpravidla za úplatu (38). Sdružení ZT je podnikem, neboť nabízí služby na odstranění určitých vedlejších produktů živočišného původu za úplatu.
(143)
Úhrady přeúčtovávaných nákladů v zásadě přinášejí sdružení ZT ekonomickou výhodu, neboť snižují jeho běžné výdaje a není za ně poskytováno žádné přiměřené protiplnění. Německo však uvádí, že tyto úhrady měly pouze kompenzovat náklady, jež sdružení ZT vznikaly ze závazku udržovat rezervu pro případ nákazy, a že sdružení přitom žádná ekonomická výhoda nevznikala.
(144)
V rozsudku ve věci Altmark Soudní dvůr konstatoval, že kompenzace za plnění závazků veřejné služby nepředstavuje státní podporu, tj. nepřináší příjemci výhodu, jsou-li kumulativně splněna určitá kritéria (39).
(145)
Vzhledem k významu, jaký rozsudek ve věci Altmark pro tento případ má, je argumentace Německa, podle níž jsou kritéria z tohoto rozsudku splněna, předmětem samostatného a podrobného posouzení v oddílu 9.
8.3 Narušení hospodářské soutěže a dopad na obchod mezi členskými státy
(146)
Německo zastává názor, že trh neškodného odstraňování materiálu kategorie 1 a 2 ze spádového území není otevřen hospodářské soutěži, takže lze narušení hospodářské soutěže i ovlivnění obchodu mezi členskými státy vyloučit.
(147)
Komise úvodem konstatuje, že je neškodné odstraňování materiálu kategorie 1 a 2 předmětem regionálního monopolu. Nicméně většina příslušných územních korporací tento monopol zadává v podobě soutěží o veřejné zakázky, a daný trh tedy je tedy předmětem hospodářské soutěže. Potvrzením této skutečnosti je v daném případě soutěž o veřejnou zakázku vypsaná v severním a středním Hesensku.
(148)
V souladu s rozhodnutím Komise ze dne 23. února 2011 o státní podpoře Německa pro podniky Bahnen der Stadt Monheim (BSM) a Rheinische Bahngesellschaft (RBM) v rámci dopravního svazu Verkehrsverbund Rhein Ruhr C 58/06 (ex NN 98/05) (40) je Komise toho názoru, že je trh neškodného odstraňování materiálu kategorie 1 a 2 otevřen hospodářské soutěži. Územním korporacím, jež jsou neškodným odstraňováním materiálu kategorie 1 a 2 pověřeny, dávají právo Unie i vnitrostátní právní předpisy možnost volby, zdali na uvedeném trhu vyhledají prostřednictvím veřejné soutěže vhodného dodavatele, jehož tímto úkolem pověří, nebo zdali se o tuto činnost postarají samy v rámci interního řešení (41). Bez ohledu na argumentaci Německa, podle níž sdružení ZT splňuje kritéria pro interní zadání předmětných činností (42), tak úhrada přeúčtovávaných nákladů posiluje finanční pozici ZT oproti jiným potenciálním dodavatelům. Vzhledem k tomu, že se soutěží o veřejné zakázky mohou ucházet dodavatelé ze všech členských států, může tato úhrada rovněž ovlivňovat obchod mezi členskými státy.
(149)
Rovněž ekonomické výhody, jež z úhrady přeúčtovávaných nákladů plynou, mohou posilovat postavení ZT na trzích, na nichž toto sdružení přímo konkuruje jiným dodavatelům (neškodné odstraňování materiálu kategorie 3, soutěž o veřejnou zakázku na neškodné odstraňování materiálu kategorie 1 a 2 v severním a středním Hesensku).
8.4 Předběžný závěr o existenci podpory
(150)
Úhrada přeúčtovávaných nákladů naplňuje znaky veřejné podpory ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU. V následujícím oddílu je důkladnému zkoumání podrobena argumentace Německa, podle níž jsou naplněny podmínky podle rozsudku ve věci Altmark.
9. POSOUZENÍ KRITÉRIÍ PODLE ROZSUDKU VE VĚCI ALTMARK V RÁMCI ČL. 107 ODST. 1 SFEU
9.1 První kritérium podle rozsudku Altmark
(151)
Podle prvního kritéria uvedeného rozsudku musí být příjemce skutečně pověřen výkonem závazků veřejné služby a tyto závazky musí být jasně definovány.
(152)
Úvodem je třeba upřesnit, že pro účely posouzení je nutno rozlišovat mezi obdobím let 1979-2008 a 2009-2011.
(153)
Před změnou svých stanov, k níž došlo 2. února 2010 se zpětnou účinností k 1. lednu 2009, bylo ZT pověřeno pouze všeobecně neškodným odstraňováním materiálu kategorie 1 a 2. Původní stanovy mu neukládaly žádnou povinnost udržovat rezervu pro případ nákazy, takže nebyl dán ani jednoznačně vymezený závazek udržovat rezervu pro případ nákazy ve smyslu prvního kritéria Altmark.
(154)
Na základě změny stanov je nyní sdružení ZT kromě závazku neškodně odstraňovat materiál kategorie 1 a 2 též výslovně uložen závazek udržovat rezervu pro případ nákazy.
(155)
Komise v další argumentaci prokáže, že ani existencí závazku ZT provádět neškodné odstraňování materiálu kategorie 1 a 2, ani existencí závazku téhož sdružení udržovat rezervu pro případ nákazy nelze odůvodnit úhradu přeúčtovávaných nákladů jakožto vyrovnávací platbu státu ve smyslu prvního kritéria Altmark.
9.1.1 Závazek provádět neškodné odstraňování materiálu kategorie 1 a 2
9.1.1.1 Neexistence služby obecného hospodářského zájmu
(156)
Podle názoru BVerwG představuje neškodné odstraňování materiálu kategorie 1 a 2 na základě nařízení (ES) č. 1069/2009 a § 3 odst. 1 TierNebG závazek veřejné služby, a tedy službu obecného hospodářského zájmu. BVerwG přitom přikládá zvláštní význam skutečnosti, že se v případě neškodného odstraňování materiálu podle německého práva jedná o povinnost veřejného sektoru, a vychází z toho, že ZT jedná v tomto ohledu na základě přenesení veřejné pravomoci. BVerwG je toho názoru, že tento závazek veřejné služby zahrnuje též udržování rezervy pro případ nákazy (43).
(157)
Německo tento názor sdílí a uvádí dále, že neškodné odstraňování materiálu kategorie 1 a 2 a udržování rezervy pro případ nákazy slouží ochraně lidského zdraví.
(158)
Vzhledem k tomu, že se u neškodného odstraňování materiálu kategorie 1 a 2 jedná o závazek veřejné služby, má podle názoru BVerwG a Německa úhrada přeúčtovávaných nákladů své odůvodnění, neboť se jedná o státní vyrovnávací platbu, jež má kompenzovat náklady, které sdružení ZT z těchto závazků plynou.
(159)
Jak se uvádí rovněž v bodu 13 rámce Evropské unie pro státní podporu ve formě vyrovnávací platby za závazek veřejné služby (dále jen „rámec k vyrovnávacím platbám) (44), mají členské státy podle ustálené judikatury Soudního dvora velký prostor k vlastnímu uvážení otázky, které druhy plnění lze pokládat za služby obecného hospodářského zájmu, ledaže se jedná o odvětví, pro něž platí příslušné zvláštní předpisy Unie.
(160)
Soudní dvůr ve své judikatuře zdůraznil, že je obecný hospodářský zájem dán pouze v případě, pokud se tento zájem zvláštní měrou odlišuje od zájmu na jiných činnostech hospodářského života (45).
(161)
Ve věci GEMO se poté Soudní dvůr zabýval otázkou, zdali mají zemědělci a jatka nést veškeré náklady na neškodné odstraňování uhynulých hospodářských zvířat a jatečního odpadu, nebo zdali smí část těchto nákladů převzít stát s odůvodněním, že se jedná o službu obecného hospodářského zájmu. V příslušném rozsudku Soudní dvůr konstatoval, že mají veškeré náklady hradit sami zemědělci a jatka (46).
(162)
Soudní dvůr konstatoval, že finanční zátěž, která tímto neškodným odstraňováním uhynulých hospodářských zvířat a jatečního odpadu vzniká, představuje nákladový faktor, který je s hospodářskou činností zemědělců a jatek nevyhnutelně spojen. V důsledku činností, jež tyto podniky vykonávají, vznikají nepoužitelné a především pro životní prostředí škodlivé produkty a rezidua, které je jejich původce povinen neškodně odstranit.
(163)
Vlivem zásahů státních subjektů, jejichž cílem je zemědělce a jatka této zátěže zprostit, tak vzniká ekonomická výhoda, která může narušit hospodářskou soutěž. Přestože stát při úhradě těchto nákladů na odstraňování materiálu sleduje cíl na poli veřejného zdraví, nemění to nic na existenci ekonomického zvýhodnění zemědělců a jatek. Ustanovení čl. 107 odst. 1 SFEU totiž podle ustálené judikatury nerozlišuje podle důvodů a cílů státních intervenčních opatření, nýbrž podle jejich účinků (47).
(164)
Pokyny Společenství týkající se státní podpory na testy TSE, uhynulá zvířata a jateční odpad (C 324/2002, s. 2) (do roku 2006), bod 27 a 37, a dále pokyny Společenství ke státní podpoře v odvětvích zemědělství a lesnictví na období 2007-2013 (C 319/2006, s. 1), oddíl V.B.4, rovněž potvrzují, že o náležitou likvidaci uhynulého dobytka jsou povinni se postarat příslušní majitelé, resp. výrobci vedlejších produktů živočišného původu a že podle zásady „znečišťovatel platí“ musí hradit náklady na tuto likvidaci. Výjimkou z tohoto pravidla jsou podle těchto dokumentů státní podpory, které jsou přípustné pouze ve zvláštních situacích (zejména v případě uhynulých zvířat).
(165)
Principiální platnost zásady „znečišťovatel platí“ potvrzují též právní předpisy spolkové země Porýní-Falc. Podle § 4 odst. 1 TierNebGAG lze náklady na odstraňování materiálu a související postupy uložit majitelům zvířat.
(166)
Z judikatury Soudního dvora, z nařízení (ES) č. 1069/2009, pokynů TSE a pokynů ke státní podpoře v zemědělství 2007-2013 vyplývají pro tento konkrétní případ následující závěry:
(167)
Za prvé je třeba konstatovat, že z hlediska existence služby obecného hospodářského zájmu není rozhodující, zdali členský stát definuje danou službu jako povinnost obcí. Je-li určitá služba prohlášena za povinnost obce, odpovídá tento akt přiznání výlučného práva. Pokud by byl správný právní názor BVerwG, mohl by členský stát prohlásit za povinnost obcí libovolnou službu, kterou by tak ustavil jako službu obecného hospodářského zájmu. Takovýto výklad by však odebral veškerý „effet utile“ ustanovení článku 106 SFEU, jehož smysl a účel spočívá právě v tom, aby vyrovnávací platby bylo možno poskytovat pouze tehdy, jedná-li se o službu obecného hospodářského zájmu.
(168)
Podle názoru Komise je nutno rozlišovat mezi přiznáním výlučného práva na straně jedné a klasifikací určité služby jakožto služby obecného hospodářského zájmu na straně druhé.
(169)
Přiznání výlučného práva na neškodné odstraňování materiálu kategorie 1 a 2 může být omezením volného pohybu služeb podle článku 56 SFEU. Takovéto omezení lze na základě článku 52 ve spojení s článkem 62 SFEU odůvodnit ochranou veřejného zdraví. Tím, že Německo a Porýní-Falc stanoví, že je na poli neškodného odstraňování materiálu kategorie 1 a 2 odpovědný za určitý region vždy jen jeden podnik, chtějí zajistit, aby tento podnik podléhal zvlášť intenzivnímu dohledu, a zabezpečit tak ochranu veřejného zdraví.
(170)
Opatření, jež slouží ochraně veřejného zdraví, však není automaticky službou ve všeobecném veřejném zájmu; v tomto bodu Komise zastává odlišný názor než Německo a BVerwG.
(171)
Komise tedy nezpochybňuje, že se v případě neškodného odstraňování materiálu kategorie 1 a 2 jedná o odstraňování odpadu, který svými vlastnostmi představuje zvláštní riziko pro zdraví. Nařízení (ES) č. 1069/2009 proto upravuje přísný systém kontroly zařízení, která odstraňování tohoto odpadu provádějí. Z plnění těchto předpisů vznikají těmto zařízením zajisté i náklady navíc, které však lze zakalkulovat do jejich poplatků a úplat.
(172)
Neškodné odstraňování materiálu kategorie 1 a 2 se v tomto ohledu neliší od odstraňování jiných druhů odpadu, který svými vlastnostmi představuje zvláštní zdravotní riziko. Náklady na neškodné odstraňování těchto odpadů musí obvykle hradit jejich původci, a nikoli veřejnost.
(173)
Obsahem služby je v daném případě neškodné odstraňování materiálu kategorie 1 a 2. Komise tedy musí přezkoumat, zdali se tato služba zvláštní měrou odlišuje od jiných činností hospodářského života, takže je předmětem obecného zájmu, a nikoli jen zájmu hospodářských subjektů, které z ní mají prospěch.
(174)
Podle názoru Komise se neškodné odstraňování materiálu kategorie 1 a 2 svým obsahem od jiných činností hospodářského života v zásadě neliší. Z tohoto důvodu jej tak nemůže posoudit jako službu obecného hospodářského zájmu.
(175)
Přísná kontrola, kterou předepisuje nařízení (ES) č. 1069/2009, tedy - na rozdíl od názoru BVerwG - nevede k tomu, že je nutno toto neškodné odstraňování materiálu kategorie 1 a 2 pokládat za službu obecného hospodářského zájmu.
(176)
Dále platí, že je toto odvětví regulováno právem Unie. Jeho předpisy zejména stanoví, že náklady na neškodné odstraňování materiálu kategorie 1 a 2 mají hradit znečišťovatelé. Není tedy dán důvod pro to, aby část těchto nákladů přebírala veřejnost, jak konstatoval Soudní dvůr v rozsudku ve věci GEMO (48). Na základě této zvláštní úpravy v právu Unie již není dán prostor pro vnitrostátní právní předpisy, které neškodné odstraňování materiálu kategorie 1 a 2 posuzují odchylně od práva Unie jako službu obecného hospodářského zájmu. Z uvedeného důvodu nelze danou činnost charakterizovat jakožto službu obecného hospodářského zájmu.
(177)
Pokud jde v neposlední řadě o argument Německa, podle nějž slouží neškodné odstraňování materiálu kategorie 1 a 2 ochraně lidského zdraví, budiž ještě jednou odkázáno na rozsudek ve věci GEMO, v němž Soudní dvůr konstatuje, že se čl. 107 odst. 1 SFEU netáže po důvodech a cílech státních intervencí, nýbrž tyto definuje na základě jejich účinků.
(178)
Z uvedeného vyplývá, že náklady, jež vyplývají z regulatorních předpisů pro výkon činnosti, např. - jako v tomto případě - z přísných předpisů o neškodném odstraňování materiálu kategorie 1 a 2, má hradit v zásadě hospodářský subjekt, kterou danou činnost vykonává. Cíl ochrany lidského zdraví se odráží jednak ve vymezení důvodů pro poskytnutí výlučného práva s ohledem na volný pohyb služeb, jednak ve vymezení důvodů pro poskytnutí státní podpory zemědělcům, které jsou slučitelné se společným trhem.
(179)
Z uvedených důvodů zastává Komise názor, že neškodné odstraňování materiálu kategorie 1 a 2 nemůže Německo posuzovat jako službu obecného hospodářského zájmu.
9.1.1.2 Podpůrná argumentace: Vyrovnávací platby nejsou v žádném případě zapotřebí
(180)
Komise podpůrně poukazuje na to, že imanentní součástí prvního kritéria podle rozsudku ve věci Altmark je též posouzení toho, je-li nezbytné za určitou službu obecného hospodářského zájmu hradit vyrovnávací platbu. I kdyby tedy neškodné odstraňování materiálu kategorie 1 a 2 službu obecného hospodářského zájmu představovalo, je nutno vyrovnávací platbu přezkoumat z hlediska její nezbytnosti.
(181)
Německo a BVerwG ve své argumentaci přehlížejí skutečnost, že Soudní dvůr v rozsudku ve věci GEMO ozřejmil, že závazky, jež převzaly podniky pověřené neškodným odstraňováním materiálu kategorie 1 a 2, nejsou důvodem pro to, aby náklady, jež z těchto závazků plynou, kompenzoval stát v podobě vyrovnávacích plateb. Veškeré náklady z neškodného odstraňování materiálu kategorie 1 a 2 musí hradit znečišťovatelé, neboť se jedná o náklady, jež jsou nevyhnutelně spjaty s hospodářskou činností zemědělců a jatek.
(182)
Podle rozhodnutí Soudního dvora nejsou dány důvody pro to, aby byly náklady z tohoto závazku plynoucí kompenzovány státní vyrovnávací platbou, neboť tyto náklady mají hradit znečišťovatelé.
(183)
Z přísné kontroly, kterou ukládá nařízení (ES) č. 1069/2009, tedy nelze - na rozdíl od názoru BVerwG - odvodit, že je náklady na neškodné odstraňování materiálu kategorie 1 a 2 možné pokrývat státními vyrovnávacími platbami.
(184)
Uvedené znamená, že z pouhé existence závazků veřejné služby nelze odvodit, že by byl dán důvod pro státní vyrovnávací platbu ke kompenzací nákladů, jež z těchto závazků vznikají.
(185)
Podle názoru Komise nemůže Německo obhajovat úhradu přeúčtovávaných nákladů jako státní vyrovnávací platbu za náklady, jež sdružení ZT vznikají ze závazku neškodně odstraňovat materiál kategorie 1 a 2, neboť podle zásady „znečišťovatel platí“ musí být veškeré náklady pokryty z poplatků, které ZT od znečišťovatelů vybírá.
9.1.2 Udržování rezervy pro případ nákazy
(186)
K otázce, lze-li rezervní kapacitu - posuzujeme-li ji izolovaně - klasifikovat jako službu obecného hospodářského zájmu, je nutno uvést následující. Podle německých právních předpisů musí podnik, který má na neškodné odstraňování materiálu kategorie 1 a 2 územní monopol, zajistit, aby byl schopen zvládnout i vyšší přísun materiálu v případě nákazy. Jak vyplývá ze srovnávacího přehledu situace v šestnácti spolkových zemích, jejž předložilo Německo, je uvedená nutnost ve všech regionech mimo spádové území ZT řešena tím způsobem, že dané podniky využívají svých zařízení ve třísměnném provozu a o víkendech a že materiál převážejí v případě potřeby do jiných spolkových zemí. V důsledku závazku udržovat rezervu pro případ nákazy tedy nevznikají žádné náklady navíc, neboť tuto rezervu lze pokrýt z nevyužitých provozních kapacit, které jsou již k dispozici.
(187)
I kdyby měly náklady navíc vzniknout, musely by být přeúčtovány na zemědělce a jatka, neboť se zvládání vyššího přísunu materiálu v období nákazy promítá do nákladů, jež jsou s provozováním zařízení na neškodné odstraňování materiálu kategorie 1 a 2 zpravidla spojeny.
(188)
Přitom není podstatné, že vlastníci, tj. územní korporace, aktem přenesení pravomocí uloží podniku, který jim patří, povinnost, aby takovou rezervu pro případ nákazy udržoval. Jsou totiž dány dva důvody, pro něž udržování rezervy pro případ nákazy nelze jako službu obecného hospodářského zájmu posoudit.
(189)
V případě, že nevyužité provozní kapacity, z jejichž udržování nevznikají žádné dodatečné náklady, nepostačují na vytvoření předepsané rezervy pro případ nákazy, takže ze závazku tuto rezervu udržovat vznikají další investiční náklady, je třeba tyto náklady v souladu se zásadou „znečišťovatel platí“ hradit z poplatků či úplat. V tomto bodu neexistuje rozdíl vůči argumentům ohledně odstraňování jiných druhů odpadu (viz podrobně body odůvodnění (156) až (185)).
(190)
V případě, že jsou udržovány větší nevyužité kapacity, než kolik jich je pro případ nákazy skutečně zapotřebí, není na udržování takto nadbytečné nevyužité kapacity dán žádný zájem veřejnosti.
(191)
V této souvislosti zastává BVerwG názor, že je z hlediska posouzení udržování rezervní kapacity nepodstatné, zdali ZT udržuje kapacity příliš velké, které skutečně nejsou vůbec zapotřebí. Rozhodnutí, zdali tyto nadměrné kapacity financovat, nebo zda prosazovat jejich redukci, je podle názoru BVerwG výlučně věcí územních korporací, neboť jde o jejich politickou odpovědnost, nikoli o právní úpravu státních podpor (49). S tímto argumentem nelze souhlasit, neboť zcela nepotřebné kapacity opravdu nemohou sloužit zájmům veřejnosti.
(192)
Jak ještě podrobněji rozvádí oddíl 9.3, z uvedené argumentace pro daný případ ZT vyplývá závěr, že předepsanou rezervu pro případ nákazy lze vytvořit ze stávajících nevyužitých provozních kapacit a že pro vyrovnávací platbu tak není v žádném případě dán důvod.
(193)
Z uvedených důvodů zastává Komise názor, že jako službu obecného hospodářského zájmu nelze posoudit ani závazek udržovat rezervu pro případ nákazy. Podpůrně vyslovuje Komise názor, že úhrady přeúčtovávaných nákladů nelze v žádném případě odůvodnit tím, že se jedná o státní vyrovnávací platby.
9.1.3 Neškodné odstraňování materiálu kategorie 3
(194)
Vzhledem k tomu, že ZT není pověřeno neškodným odstraňováním materiálu kategorie 3, nelze tuto činnost již z tohoto důvodu posoudit jako službu obecného hospodářského zájmu. Takovéto posouzení by neobstálo ani z důvodů uvedených v bodu 9.1.1.
9.1.4 Shrnutí
(195)
První kritérium z rozsudku ve věci Altmark tudíž není v tomto případě splněno.
(196)
Následující argumentace k druhému až čtvrtému kritériu je tedy uvedena jen podpůrně.
9.2 Druhé kritérium podle rozsudku Altmark
(197)
Druhé kritérium podle rozsudku Altmark vyžaduje, aby parametry pro výpočet kompenzace byly předem stanoveny objektivním a transparentním způsobem. Pokud tedy členský stát hradí ztráty určitého podniku, aniž by takové parametry předem určil, pak tím tento podnik zvýhodňuje ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.
(198)
V daném případě je nutno rozlišovat mezi obdobím let 1979-2008 a 2009-2012.
9.2.1 Období let 1979-2008
(199)
Stanovy schválené dne 28. října 1994 umožňovaly sdružení ZT, aby veškeré ztráty, jež vzniknou po ukončení účetního období, hradilo formou přeúčtování. Německo však uvádí, že z úhrad těchto přeúčtovaných nákladů měly být financovány náklady, které ZT vznikaly z povinnosti udržovat rezervu pro případ nákazy.
(200)
Stanovy z roku 1994 však neuvádějí nic ani k rozsahu této rezervy, kterou mělo ZT udržovat, ani k parametrům, jimiž se měl výpočet nákladů na tuto rezervu řídit. Vzniklá ztráta není objektivním měřítkem pro stanovení těchto nákladů, neboť výši ztráty ovlivňuje řada faktorů, které se samotnými náklady na udržování rezervy nesouvisejí.
(201)
Předem tedy nebyla stanovena žádná objektivní a transparentní metoda, která by umožňovala náklady na udržování rezervy vypočítat. Za období let 1979-2008 tedy nebylo druhé kritérium podle rozsudku ve věci Altmark naplněno.
9.2.2 Období let 2009-2012
(202)
Stanovy sdružení byly dne 2. února 2010 se zpětnou účinností k 1. lednu 2009 změněny. Jejich § 10 odst. 2 nyní výslovně stanoví rozsah rezervy pro případ nákazy, kterou je nutno udržovat. Podle § 9 odst. 2 a podle § 10 odst. 4 mají být náklady na udržování rezervy pro případ nákazy, a tedy i výše přeúčtovávaných nákladů stanoveny před počátkem hospodářského roku formou rozpočtového usnesení.
(203)
Ustanovení § 10 odst. 5 nových stanov zavádí pravidla pro výpočet nákladů na udržování této rezervy. V souladu s posudkem ústavu Fraunhofer je přitom předepsané rezervě přiřazena poměrná část celkových nákladů na kapacitu. Parametry pro výpočet těchto nákladů jsou uvedeny ve stanovách sdružení a v každoročně přijímaných rozpočtových usneseních. Komise přezkoumala, že se v případě těchto parametrů jedná o objektivně doložitelné údaje a že je způsob jejich výpočtu prezentován jednoznačným a transparentním způsobem. Pro období počínaje rokem 2010 jsou tedy úhrady přeúčtovávaných nákladů stanovovány předem na základě objektivních a transparentních parametrů.
(204)
Požadavky na transparentnost výpočtu, jež stanoví druhé kritérium podle rozsudku ve věci Altmark, jsou tedy za období 2010-2012 splněny. Budiž však současně poukázáno na to, že Komise sice uznává, že jsou tyto výpočty prováděny předem a při zajištění odpovídající transparentnosti, avšak použitý vzorec nepokládá za vhodný k tomu, aby zabránil nadměrné kompenzaci ve smyslu třetího kritéria podle rozsudku ve věci Altmark.
(205)
Pokud však jde o rok 2009, byla pravidla výpočtu těchto nákladů, rozpočtové usnesení i výše úhrady stanovena se zpětnou účinností, a nikoli předem. Kritérium Altmark tedy není za rok 2009 v žádném případě splněno.
9.3 Třetí kritérium podle rozsudku ve věci Altmark
(206)
Třetí kritérium podle rozsudku ve věci Altmark předepisuje, že kompenzace nemůže překračovat to, co je nezbytné k pokrytí všech nebo části nákladů vynaložených na plnění povinností veřejné služby se zohledněním příslušných příjmů, jakož i zisku, který je přiměřený k plnění těchto povinností.
(207)
Při výpočtu nákladů vynaložených na plnění povinností veřejné služby se Komise opírá o metodiku čistých ušetřených nákladů (50). Přitom se čisté náklady, které jsou nebo by mohly být zapotřebí k splnění povinností veřejné služby, budou počítat jako rozdíl mezi čistými náklady poskytovatele služeb, které plynou z plnění povinností veřejné služby, a čistými náklady téhož poskytovatele služeb bez této povinnosti. Především je nutné dbát na to, aby byly správně vyhodnoceny náklady či příjmy, které by poskytovatel služeb nemusel nést či kterých by nemusel dosáhnout, kdyby neexistoval závazek k poskytování veřejné služby. Při výpočtu čistých nákladů by se měly posoudit výhody ve prospěch poskytovatele služby obecného hospodářského zájmu, pokud možno včetně nehmotných výhod (51).
(208)
V § 10 odst. 2 stanov sdružení ze dne 2. února 2010 se k rozsahu rezervy pro případ nákazy stanoví, že rezerva, kterou je nutné pro případ nákazy udržovat, činí 7 110 tun, které je nutno zpracovat během šesti týdnů. V přepočtu na tuny týdně se tak sdružení ZT musí připravit na to, aby v případě nákazy mohlo vedle běžného objemu během šesti týdnů zpracovat ještě dalších 1 185 tun týdně (52).
(209)
Německo namítá, že čisté náklady, které sdružení ZT z povinnosti držet rezervu pro případ nákazy vznikly, byly vyrovnány prostřednictvím úhrady přeúčtovaných nákladů. I když stanovy sdružení obsahují výslovnou povinnost držet rezervu pro případ nákazy až od jejich změny dne 2. února 2010, muselo sdružení ZT držet odpovídající rezervu a nést s tím spojené náklady již dříve. Především kvůli předpisům o poplatcích platných v Porýní-Falci nemohlo sdružení ZT započítat tyto náklady do poplatků za neškodné odstraňování materiálu kategorie 1 a 2.
(210)
Na základě znaleckého posudku ústavu Fraunhofer se čisté náklady na rezervu pro případ nákazy podle Německa rovnají zhruba polovině celkových nákladů na zařízení za období 2002-2009, neboť technicky možná kapacita zařízení je během týdne (tj. 5denního třísměnného provozu) vytížena z méně než 50 %.
(211)
Komise dále ukáže, že v rozporu s výpočty Německa nevznikly sdružení ZT žádné čisté náklady v předepsaném rozsahu vyplývající z držení rezervy pro případ nákazy. Německem uváděné náklady se na jedné straně skládají z nákladů na nevyužité provozní kapacity, které je třeba hradit z poplatků a úplat, a na druhé straně z nákladů na nevyužité kapacity vyplývající z nedostatečného vytížení zařízení.
9.3.1 Pokrytí předepsané rezervy pro případ nákazy nevyužitými provozními kapacitami sdružení ZT
(212)
Böckenhoffův znalecký posudek z roku 1991 se jako první zabýval otázkou, zda je pro zajištění dostatečných kapacit pro případ nákazy nutné vybudovat větší zařízení na neškodné odstraňování materiálu než v případě běžného provozu. Dochází k opačnému názoru, neboť zařízení na neškodné odstraňování materiálu při běžném provozu pracuje pět dní na dvě směny, přičemž se nevyužité provozní kapacity třetí směny považují za dostatečnou rezervu pro případ nákazy.
(213)
Mnoho podniků odpovědných za neškodné odstraňování materiálu přistoupilo časem k tomu, že třetí směnu využívají částečně i za běžného provozu a při zvýšené zátěži pracují také v sobotu na jednu nebo na dvě směny. To znamená, že za běžného provozu dochází k většímu vytížení a v případě nákazy je nutné využít dostupných nevyužitých kapacit o víkendech.
(214)
Novější odborná literatura (53) však na základě podrobnějších propočtů jednotlivých scénářů potvrzuje základní teze Böckenhoffova znaleckého posudku, že pro zvládnutí nákazy nejsou zapotřebí žádné dodatečné investice do nevyužitých kapacit, nýbrž že stávající nevyužité kapacity třetí směny během týdne a víkendových směn dostačují k tomu, aby se odstranila těla hospodářských zvířat vzniklá dodatečně v důsledku nákazy. Vyšší vytíženost za běžného provozu se přitom bere na vědomí. Případy nákazy, které se při této příležitosti zkoumají, jsou většinou místně omezená a krátkodobá rozšíření nákazy kulhavky a slintavky nebo klasického moru prasat.
(215)
Také rezerva pro případ nákazy ve výši 1 185 tun týdně předepsaná stanovami sdružení ze dne 2. února 2010, kterou musí mít sdružení ZT v případě nákazy k dispozici po dobu šesti týdnů, je koncipována pro místně omezená a krátkodobá rozšíření nákazy kulhavky a slintavky nebo klasického moru prasat. Výše rezervy pro případ nákazy se opírá o znalecký posudek ISPA pro Porýní-Falc, v němž se tvrdí, že při krátkodobé nákaze je na spádovém území sdružení nutno počítat s dodatečným objemem těl hospodářských zvířat v uvedeném rozsahu.
(216)
Jak dokládá následující tabulka, je i v případě sdružení ZT - jako i v jiných spolkových zemích - možné pokrýt předepsanou rezervu pro případ nákazy pomocí krátkodobě dostupných nevyužitých provozních kapacit v noci a o víkendech. Nevyužitá provozní kapacita ve výši 2 376 tun týdně, která odpovídá 3směnnému 7dennímu provozu po dobu šesti týdnů, se rovná zhruba dvojnásobku předepsané rezervy pro případ nákazy ve výši 1 185 tun týdně.
(217)
I kdyby se vycházelo z toho, že zařízení nejsou při 3směnnému 7dennímu provozu maximálně vytížena, nebo že nebudou v plném provozu celých sedm dní, existuje stále ještě dostatek nevyužitých provozních kapacit na pokrytí předepsané rezervy pro případ nákazy. Jak ukazuje srovnání předepsané rezervy pro případ nákazy ve výši 1 185 tun týdně s kapacitami v zařízeních sdružení ZT (54), které nebyly podle znaleckého posudku ISPA pro Porýní-Falc využity, má sdružení ZT v noci a o víkendech k dispozici dostatek nevyužitých provozních kapacit:
Tabulka 3
Stávající nevyužité kapacity sdružení ZT ve srovnání s předepsanou rezervou pro případ nákazy (na základě průměrného vytížení v období 1998-2009)
Provozní režim
Celková kapacita
Disponibilní nevyužité kapacity
Rezerva pro případ nákazy dle stanov sdružení
Nevyužité kapacity po odečtení rezervy pro případ nákazy
dané vytížením
provozní
celkové
celkové
2 směny 5 dní s max. kapacitou
2 160
443
443
3 směny 5 dní s max. kapacitou
3 240
443
1 080
1 523
1 185
338
3 směny 7 dní s běžnou kapacitou
3 864
443
1 704
2 147
962
3 směny 7 dní s max. kapacitou
4 536
443
2 376
2 819
1 634
(218)
Údaje uvedené v tabulce potvrzují, že sdružení ZT - jako i podniky v jiných spolkových zemích - má k dispozici dostatek nevyužitých provozních kapacit na pokrytí rezervy pro případ nákazy. Vytvořit dodatečné kapacity na udržování rezervy pro případ nákazy nemělo sdružení ZT tudíž nikdy zapotřebí. Z téhož důvodu nevznikly z této povinnosti sdružení ZT také žádné čisté náklady.
(219)
Německo však dále uvedlo, že z právních důvodů nemohlo sdružení ZT započítat náklady na nevyužité kapacity, jež se použijí jen v případě nákazy, do poplatků za neškodné odstraňování materiálu, neboť tato rezerva pro případ nákazy byla ve prospěch veřejnosti.
(220)
Výsledky konzultace spolkových zemí a smluv stěžovatelky však ukazují, že nezávisle na právní formě podniku neškodně odstraňujícího materiál či na uplatnitelných předpisech pro výpočet se veškeré náklady na kapacitu financují bez výjimky z příjmů podniku. To vyplývá jednoznačně také z § 8 KAG PR, podle nějž „se náklady, z nichž se poplatky účtované uživatelům a pravidelné příspěvky odvíjejí, počítají v souladu s podnikohospodářskými zásadami kalkulace nákladů“. To znamená, že do poplatků je nutné poměrným způsobem započítat náklady na nevyužité provozní kapacity, neboť ty kauzálně souvisí s neškodným odstraňováním vlastního i cizího materiálu při běžném provozu.
(221)
BVerwG ve svém rozsudku také správně konstatuje, že náklady na nevyužité provozní kapacity je nutné hradit z příjmů z neškodného odstraňování vlastního i cizího materiálu (55). Pokud je tedy - jako v případě sdružení ZT - možné pokrýt předepsanou rezervu pro případ nákazy z nevyužitých provozních kapacit, neexistuje potřeba použít úhradu přeúčtovávaných nákladů.
(222)
Na zdůvodnění úhrady přeúčtovávaných nákladů Německo nakonec ještě uvedlo, že veškeré náklady na nevyužité provozní kapacity v rámci třetí směny během týdne vznikly z povinnosti držet rezervu pro případ nákazy. Bez této povinnosti by sdružení ZT mohlo využít svou maximální technickou kapacitu 5denního třísměnného provozu na 100 %.
(223)
Německo však nepředložilo žádný důkaz o tom, že by bez závazku držet rezervu pro případ nákazy už během týdne neexistovaly žádné nevyužité provozní kapacity. Spíše se ukazuje (např. ze znaleckého posudku ISPA pro Dolní Sasko), že i podniky, které neškodně odstraňují pouze materiál kategorie 3, a na které se proto nevztahuje žádný závazek držet rezervu pro případ nákazy, mají k dispozici značné nevyužité kapacity a veškeré náklady na ně hradí z úplat.
9.3.2 Stávající nevyužité kapacity překračují předepsanou výši rezervy pro případ nákazy
(224)
Jak vyplývá z tabulky 3, má sdružení ZT k dispozici daleko větší nevyužité kapacity, než jaké jsou nutné pro držení předepsané rezervy pro případ nákazy. Stávající nevyužité kapacity jsou krátkodobě více než dvakrát vyšší, než jaké by byly zapotřebí v případě nákazy. Obrázek 2 dokládá, že v některých letech zůstala dokonce i běžná kapacita 5denního 2směnného provozu nevyužita z 25 %. Náklady na nevyužité kapacity, jichž není na pokrytí předepsané rezervy pro případ nákazy vůbec zapotřebí, nelze také započítat do čistých nákladů. Německem předložené výpočty čistých nákladů je nutné zamítnout i z tohoto důvodu, neboť se v nich k rezervě pro případ nákazy nesprávně připočítávají náklady na veškeré nevyužité kapacity.
(225)
Znalecký posudek ISPA pro Porýní-Falc a znalecký posudek ústavu Fraunhofer ukazují, že by stávající nevyužité kapacity sdružení ZT dokonce stačily na to, aby během tří měsíců zvládly rozšíření kulhavky a slintavky po celé spolkové zemi. Sdružení ZT však nebylo nikdy uloženo držet rezervu pro případ nákazy po dobu delší než šest týdnů. To znamená, že členové sdružení neumožnili ZT nikdy držet dlouhodobější rezervu pro případ nákazy na více než šest týdnů, jejímž cílem by bylo zvládnout déle trvající a na celou spolkovou zemi rozšířenou nákazu pouze za pomoci sdružení ZT. Srovnání týkající se kapacity nutné pro případ rozšíření kulhavky a slintavky po celé spolkové zemi je proto nepatřičné (56).
(226)
Skutečnost, že sdružení ZT má k dispozici kapacity, které překračují požadavky stanov sdružení, lze doložit i takto: Stanovy sdružení ZT ukládají povinnost zpracovávat vlastní materiál kategorie 1 a 2 v objemu, který se průměrně rovná zhruba 900 tunám týdně (57). Připočítá-li se ještě předepsaná rezerva pro případ nákazy ve výši 1 185 tun týdně, potřebovalo by sdružení ZT zařízení s kapacitou 2 085 tun týdně při třísměnném 7denním provozu, aby splnilo svou povinnost uloženou stanovami sdružení.
(227)
Ve skutečnosti však má sdružení ZT k dispozici zařízení s maximální kapacitou ve výši 4 536 tun týdně. Sdružení ZT tak provozuje zařízení s dvojnásobnou kapacitou, než jaká by byla zapotřebí ke splnění úkolů uložených ve stanovách sdružení. Z povinnosti držet rezervu pro případ nákazy nemohou sdružení ZT vznikat žádné čisté náklady, protože má k dispozici mnohem vyšší kapacity, než jakých je k splnění jeho veřejných zakázek zapotřebí.
9.3.3 Shrnutí
(228)
Závěrečným zjištěním proto je, že se Německu nepodařilo dokázat, že sdružení ZT vznikly čisté náklady z povinnosti držet rezervu pro případ nákazy. Z posouzení plyne, že z úhrad přeúčtovávaných nákladů se hradí nevyužité kapacity, k nimž dochází buď ve spojitosti s běžným provozem (a proto se mají hradit z poplatků a úplat za tyto služby), anebo proto, že provozní zařízení sdružení ZT nejsou dostatečně vytížena.
9.4 Čtvrté kritérium podle rozsudku ve věci Altmark
(229)
Čtvrté kritérium podle rozsudku ve věci Altmark praví, že není-li výběr podniku, který má být pověřen plněním povinností veřejné služby, v konkrétním případě učiněn v rámci řízení o zadání veřejné zakázky umožňujícího vybrat zájemce schopného poskytovat tyto služby za nejmenších nákladů pro územně správní celek, musí být úroveň nutného vyrovnání určena na základě analýzy nákladů, které by průměrný podnik, správně řízený a přiměřeně vybavený k tomu, aby mohl uspokojit požadavky veřejné služby, vynaložil ve stejném odvětví při plnění těchto povinností se zohledněním příjmů, které se k nim vztahují, jakož i zisku, který je přiměřený k plnění těchto povinností.
(230)
Čtyři kritéria podle rozsudku ve věci Altmark představují předpoklady pro výjimku ze zásady, podle níž vyrovnávací platby představují zvýhodnění. Důkazním břemenem ve prospěch jejich dodržení je proto zatížen členský stát.
(231)
Sdružení ZT nebylo vybráno ve veřejné soutěži a Německo nepředložilo ani důkaz o tom, že se v případě sdružení ZT jedná o průměrný, dobře řízený podnik. Německo tak neprokázalo splnění čtvrtého kritéria podle rozsudku ve věci Altmark. Vysoké poplatky za neškodné odstraňování těl hospodářských zvířat v Porýní-Falci a nutnost financování prostřednictvím přeúčtovávání nákladů (což se v žádné jiné spolkové zemi neděje) poukazují takříkajíc na to, že sdružení ZT není žádným průměrným, dobře řízeným podnikem.
(232)
Čtvrté kritérium podle rozsudku ve věci Altmark tudíž není splněno.
(233)
Názorem BVerwG je, že čtvrté kritérium podle rozsudku ve věci Altmark nelze na sdružení ZT použít, neboť přeúčtovávání nákladů neslouží k vyrovnání dodatečných nákladů vzniklých tím, že v rámci jinak tržní činnosti došlo k převzetí povinnosti veřejného zájmu, nýbrž k financování veřejné služby poskytované mimo trh, která je plněna na základě přenesení veřejné pravomoci. Skutečnost, že je povinnost poskytovat tuto službu plněna na základě přenesení veřejné pravomoci, plyne podle BVerwG z politického rozhodnutí územních korporací, jež jsou členy sdružení, zadat neškodné odstraňování materiálu kategorie 1 a 2 interním postupem. Tuto interpretaci BVerwG opírá o rozsudek Soudního dvora ve věci Stadtreinigung Hamburg (58).
(234)
Čtvrté kritérium podle rozsudku ve věci Altmark podle BVerwG předpokládá, že plněním závazku veřejné služby musí být pověřen soukromý podnik. Tento předpoklad však zadání zakázky interním postupem nesplňuje, a proto nelze čtvrté kritérium podle rozsudku ve věci Altmark uplatnit na podnik, který obdržel zakázku na základě interního postupu (59).
(235)
Komise v tomto ohledu nesdílí právní názor BVerwG. Ze čtvrtého kritéria podle rozsudku ve věci Altmark zaprvé nevyplývá nic, co by protiřečilo jeho uplatnění na případ zadání zakázky interním postupem. Naopak: uvedením obou možností (buď veřejná soutěž, nebo analýza nákladů, které by měl průměrný, dobře řízený podnik) Soudní dvůr naznačuje, že čtvrté kritérium podle rozsudku ve věci Altmark lze uplatnit i v případě, že žádná veřejná soutěž neproběhla, tedy zejména v situaci zadání zakázky interním postupem.
(236)
Zadruhé se rozsudek ve věci Stadtreinigung Hamburg týká pouze otázky, kdy existuje povinnost vypsat veřejnou soutěž a kdy ne. Odtud však nelze vyvozovat žádné závěry týkající se pravidel pro státní podporu. Naopak: druhá možnost vyplývající ze čtvrtého kritéria podle rozsudku ve věci Altmark se týká právě situace, kdy neexistuje povinnost k vypsání veřejné soutěže.
(237)
Zatřetí vychází BVerwG z toho, že sdružení ZT v důsledku svého územního monopolu nekonkuruje jiným podnikům a že tak pravděpodobně nedochází k žádnému narušení hospodářské soutěže. Narušení hospodářské soutěže však představuje samostatný znak skutkové podstaty pojmu státní podpory, který se liší od znaku skutkové podstaty hospodářského zvýhodnění, v souvislosti s nímž došlo k formulování čtyř kritérií podle rozsudku ve věci Altmark. Znak skutkové podstaty narušení hospodářské soutěže je v předmětném případě naplněn (viz oddíl 8.3). V bodě 37 sdělení o použití pravidel Evropské unie v oblasti státní podpory na vyrovnávací platbu udělenou za poskytování služeb obecného hospodářského zájmu (dále jen „sdělení SGEI“) (60) poukázala Komise výslovně na to, že zadání zakázky interním postupem nevylučuje možnost narušení hospodářské soutěže.
(238)
Důraz, který BVerwG klade na skutečnost, že sdružení ZT vykonává své činnosti na základě přenesení veřejné pravomoci, nastoluje nakonec otázku, zda BVerwG odmítá použitelnost čtvrtého kritéria podle rozsudku ve věci Altmark proto, že vychází z faktu, že sdružení ZT nevykonává žádnou hospodářskou činnost. Ani to však nesouhlasí: sdružení ZT nabízí služby za úplatu, a vykonává tak hospodářskou činnost (viz oddíl 8.2). To Komise výslovně potvrdila rovněž v bodě 13 sdělení SGEI.
9.5 Závěr týkající se existence hospodářského zvýhodnění sdružení ZT
(239)
V protikladu k rozsudku BVerwG a tvrzením Německa nebyla kritéria podle rozsudku ve věci Altmark splněna. Zaprvé nelze ospravedlnit úhradu přeúčtovávaných nákladů coby státní vyrovnávací platby za závazky převzaté sdružením ZT, neboť veškeré náklady, jenž jsou s těmito závazky spojené, jsou hrazeny z poplatků. Zadruhé se ukazuje, že oproti tvrzení Německa sdružení ZT nevznikly z povinnosti držet rezervu pro případ nákazy žádné čisté náklady. Německem uváděné náklady se vztahují buď na nevyužité provozní kapacity, které je nutno hradit z poplatků a výnosů, nebo na nevyužité kapacity, které překračují předepsaný rozsah rezervy pro případ nákazy. Zatřetí nebyly do roku 2010 předem stanoveny parametry výpočtu úhrad přeúčtovávaných nákladů s nezbytnou transparentností. Začtvrté se Německu nepodařilo dokázat, že se v případě sdružení ZT jedná o průměrný, dobře řízený podnik.
(240)
Úhrada přeúčtovávaných nákladů proto vedla k hospodářskému zvýhodnění sdružení ZT.
(241)
Pokud se Německem nesprávně vypočtené náklady na rezervu pro případ nákazy správně rozdělí mezi jednotlivé vykonané služby - neškodné odstraňování vlastního materiálu kategorie 1 a 2, neškodné odstraňování materiálu kategorie 1 a 2 pocházejícího z Bádenska-Württemberska a Hesenska a neškodné odstraňování materiálu kategorie 3 -, je možné podrobně ukázat, jaké hospodářské zvýhodnění sdružení ZT z úhrady přeúčtovávaných nákladů na jednotlivých trzích vzniklo.
(242)
Následující oddíly 9.5.1 až 9.5.3 ukáží, že úhrada přeúčtovávaných nákladů slouží skutečně vyrovnání ztrát vzniklých z těchto důvodů:
a)
méněcenné zpracování materiálu kategorie 3;
b)
nevytížené kapacity;
c)
úplaty za neškodné odstraňování materiálu v severním a středním Hesensku jsou pod úrovní skutečných nákladů;
d)
poplatky za neškodné odstraňování vlastního materiálu jsou pod úrovní skutečných nákladů.
9.5.1 Ztráty z neškodného odstraňování vlastního a cizího materiálu při správném rozdělení nesprávně vypočtených nákladů na rezervu pro případ nákazy
(243)
Podle výkazu zisků a ztrát sdružení ZT za období 2002-2009 se veškeré údajné náklady na rezervu pro případ nákazy správně rozdělí podle využití zařízení v 5denním 2směnném provozu.
(244)
Přitom je třeba nejdříve upozornit na to, že jedním podstatným důvodem vysokých nákladů na nevyužité kapacity je nedostatečné vytížení zařízení sdružení ZT. Nejprve je proto třeba vypočítat tyto náklady na nevyužité kapacity způsobené nedostatečným vytížením při běžném provozu:
(245)
Jak ukazuje statistika vytížení uvedená v tabulce 3 (viz sloupek „nevyužité kapacity dané vytížením“), nevyčerpalo sdružení ZT nikdy své technické kapacity 5denního 2směnného provozu. Vytížení značně kleslo zejména po roce 2002 kvůli silnému úbytku vlastního materiálu. Jako kritérium nedostatečného vytížení se budou dále používat nevyužité kapacity 5denního 2směnného provozu. Referenční hodnotou pro výpočet nedostatečného vytížení bude nejvyšší vytížení při 5denním 2směnném provozu ve výši 101 855 tun ročně, kterého bylo dosaženo v roce 2002. Výsledkem je nedostatečné vytížení v průměrné výši 13 %.
(246)
Podle řádku „kapacity nevyužité vlivem vytížení provozu“ v tabulce 4 činí průměrné náklady způsobené nedostatečným vytížením při běžném provozu 434 304 EUR. Sdružení ZT má povinnost převzít za tyto náklady hospodářskou odpovědnost, neboť jsou výsledkem provozu zařízení, jež je při běžném provozu nevytíženo.
(247)
Nevyužité provozní kapacity se rozdělí úměrně k využití při 5denním 2směnném provozu. Nevyužité provozní kapacity proto připadají úměrně jak na služby poskytované jak v rámci sdružení, tak mimo ně. Přitom se v tabulce 4 rozlišuje mezi nevyužitými provozními kapacitami při sběru a zpracování.
(248)
Průměrným výsledkem za období 2002-2009 je, že sdružení ZT nebylo z obratu s to pokrýt nevyužité provozní kapacity ani u interních, ani u externích služeb. Odpovídající „příspěvek na úhradu nákladů II“ vykazuje u externích služeb průměrnou roční ztrátu ve výši 1 198 257 EUR a u interních služeb ve výši 1 140 898 EUR.
Tabulka 4
Výkaz zisků a ztrát
(v EUR)
Uhynulá zvířata
Jateční odpad
Materiál sdružení
Sloupec 1 + 2
Materiál kategorie 3
B-W a Hesensko
Nedostatečné vytížení
Cizí materiál
Sloupec 4 + 5 + 6
Celkem
Col 3 + 7
(1)
Obrat
3 624 234
5 130 693
8 754 926
[…]
[…]
[…]
(2)
Náklady dle údajů ZT
3 624 234
3 877 155
7 501 388
[…]
[…]
[…]
[…]
(3)
Obrat
3 624 234
5 130 693
8 754 926
[…]
[…]
[…]
[…]
(4)
-
Upravené náklady
3 624 234
5 077 019
8 701 252
[…]
[…]
[…]
[…]
(5)
Příspěvek na úhradu nákladů I
53 674
53 674
[…]
[…]
[…]
[…]
(6)
-
Kapacity nevyužité (NK) vlivem vytížení provozu
[…]
[…]
[…]
(7)
-
Provozní NK - sběr
70 077
236 780
306 857
[…]
[…]
[…]
[…]
(8)
-
Provozní NK - zpracování
201 993
685 722
887 715
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
(9)
Příspěvek na úhradu nákladů II
- 272 071
- 868 828
-1 140 898
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
(10)
-
Nerozdělené fixní náklady
[…]
(11)
Příspěvek na úhradu nákladů III
[…]
(12)
+
Úhrada přeúčtovaných nákladů
[…]
(13)
Výsledek
[…]
Řádky 1 a 2: Údaje sdružení ZT
Sdružení ZT ve svém účetnictví neuvádí výnosy z neškodného odstraňování materiálu kategorie 3 odděleně, nýbrž je jako i jiné produkční výnosy (např. tuky a oleje) odečítá od celkových nákladů, které se poté rozdělují na vlastní jateční odpad, materiál kategorie 3 a materiál pocházející z Bádenska-Württemberska a Hesenska. Nadále však bude u materiálu kategorie 3 vedeno oddělené účetnictví, a proto je třeba z celkových nákladů vypočítat výnosy z neškodného odstraňování materiálu kategorie 3.
Řádky 3 až 5: Výpočet příspěvku na úhradu nákladů I
V zájmu zjištění opravených nákladů se výnosy ze zpracování materiálu kategorie 3, které byly odečteny od nákladů, poměrným způsobem připočtou k nákladům na vlastní jateční odpad, materiálu kategorie 3 a materiálu pocházejícímu z Bádenska-Württemberska a Hesenska. V rámci celkových nákladů proto rozdíl mezi řádkem (2) a řádkem (4) odpovídá výnosům z neškodného odstraňování materiálu kategorie 3 v řádku (3).
Kvůli chybějícím údajům se Komisi nepodařilo prověřit, zda sdružení ZT rozdělilo celkové náklady v řádku (2) příp. (3) mezi jednotlivé služby správným způsobem. Zejména je nutné poukázat na to, že na neškodné odstraňování těl hospodářských zvířat připadá nadměrný podíl nákladů na kapacitu. Příspěvek na úhradu nákladů I za vlastní jateční odpad, materiál kategorie 3 a materiál pocházející z Bádenska-Württemberska a Hesenska mohl být tudíž nasazen příliš vysoko.
Řádky 6 až 9: Výpočet příspěvku na úhradu nákladů II
Nejprve se z nákladů na rezervu pro případ nákazy vypočítá nedostatečné vytížení při 5denním 2směnném provozu (= kapacita nevyužitá vlivem vytížení). Nato se ostatní náklady na rezervu pro případ nákazy poměrným způsobem rozdělí mezi skutečné objemy a vypočítané nedostatečné vytížení. V Bádensku-Württembersku neprobíhá žádný sběr, a proto se náklady na sběr a na zpracování povedou odděleně. V roce 2009 byly u zakázky v severním a středním Hesensku již náklady na nevyužité kapacity připočteny přímo, a proto se další náklady přičítat nebudou.
9.5.2 Z úhrad přeúčtovávaných nákladů se financují ztráty z neškodného odstraňování cizího materiálu
(249)
Sdružení ZT konkuruje na cizích trzích podnikům, které si musí celkové náklady svých zařízení plně hradit ze svého vlastního obratu, a ani podnik, který sdružení ZT konkuruje u materiálu kategorie 3, ani předchozí provozovatel v severním a středním Hesensku nemohou využít dodatečného státního refinancování nevyužitých provozních kapacit nebo nedostatečného vytížení v závislosti na poptávce.
9.5.2.1 Ztráty vzniklé z neškodného odstraňování materiálu kategorie 3
(250)
Stejně jako všechny ostatní podniky, které odstraňují materiál kategorie 3, aniž by obdržely veřejnou zakázku, musí sdružení ZT nést samo veškeré s tím spojené náklady, jakož i rizika.
(251)
Sdružení ZT odstraňuje materiál kategorie 3 společně s materiálem kategorie 1 a 2, a nemůže proto dosahovat stejných produkčních výnosů jako při odděleném odstraňování materiálu kategorie 3 a materiálu kategorie 1 a 2. V důsledku zvýšené poptávky po čistém materiálu kategorie 3 však silně klesly ceny, které sdružení ZT může od jatek požadovat. Jak uvedla stěžovatelka, za určité materiály kategorie 3 vyplácejí podniky odpovědné za neškodné odstraňování materiálu jatkám dokonce peněžní úplatu.
(252)
Tento trend je patrný především na vývoji výnosů za zpracovanou tunu materiálu kategorie 3: mohlo-li sdružení ZT ještě v roce 2002 dosáhnout výnosu za tunu ve výši […] EUR, pak tento výnos v roce 2009 v důsledku trvalého úbytku činil už jen […] EUR. To odpovídá poklesu výnosů za tunu o téměř 70 % během sedmi let.
Obrázek 1
Vývoj příspěvků na úhradu za materiál kategorie 3 v období 2000-2009 (v EUR)
(…)
(253)
Zpracování materiálu kategorie 3 se proto za poslední roky stalo pro sdružení ZT stále méně výnosnou činností. Zatímco si ještě do roku 2004 mohlo sdružení ZT hradit své přímé náklady samo, v následujících letech nepřinášelo neškodné odstraňování materiálu kategorie 3 žádný pozitivní příspěvek na úhradu nákladů na nevyužitou kapacitu.
(254)
Výpočet provedený Německem, že výnosy, kterých může sdružení ZT neškodným odstraňováním materiálu kategorie 3 dosáhnout, přesahují přímé náklady, není správný. Pro svůj výpočet používá Německo náklady, od nichž již byly odečteny výnosy (viz řádek (2) v tabulce 4), místo aby správně pracovalo se skutečně vzniklými náklady (viz opravené náklady v řádku (4) v tabulce 4).
(255)
Sdružení ZT očividně akceptuje trvalé ztráty, které plynou z méněcenného odstraňování materiálu kategorie 3, jen aby zachovalo vytížení svých zařízení.
9.5.2.2 Ztráty vzniklé v důsledku nedostatečného vytížení
(256)
Dalším podstatným důvodem ztrát sdružení ZT je špatná vytíženost zařízení po většinu let. V některých letech vzrostlo nedostatečné vytížení při 5denním 2směnném provozu na více než 25 % ve srovnání s nejvyšším vytížením v roce 2001. Jen v letech 2001 a 2002 bylo možné v důsledku krize TSE dosáhnout lepšího vytížení, aniž by se ale dokonce i v těchto letech musely zapojit nevyužité provozní kapacity v noci či o víkendech.
Obrázek 2
Nedostatečné vytížení kapacit běžného provozu sdružení ZT při 5denním 2směnném provozu v období 1998-2009
(257)
Důvodem značně nedostatečného vytížení po roce 2002 je úbytek stavů hospodářských zvířat a tím i objemu vlastního materiálu, který mezi roky 2002 a 2009 klesl o více než 35 %. Uvolněné kapacity se sdružení ZT pokusilo vytížit zvýšenými dodávkami cizího materiálu. Teprve až úspěch u veřejné zakázky v severním a středním Hesensku pomohl opět zvýšit vytížení přibližně na úroveň let 2002 a 2003.
9.5.2.3 Ztráty vzniklé v důsledku veřejné zakázky v severním a středním Hesensku
(258)
S neškodným odstraňováním materiálu v severním a středním Hesensku začalo sdružení ZT teprve od roku 2009, a proto je k dispozici jen málo údajů o výsledcích této zakázky. Z předložených účetních údajů z roku 2009 by vyplývalo, že nová zakázka vedla k pozitivnímu příspěvku na úhradu ve výši zhruba 200 000 EUR po odečtení nevyužitých provozních kapacit.
(259)
Z podkladů k veřejné zakázce lze však vyčíst, že sdružení ZT předložilo nabídku nižší, než byly její skutečné náklady. Jak uvádí samo Německo, jsou úroky, jež sdružení ZT platí za své bankovní úvěry, vyšší než vypočtené úroky, které sdružení ZT uvedlo při veřejné soutěži v souladu s předpisy pro jejich výpočet. To znamená, že sdružení ZT neočekává, že by mohlo pokrýt své veškeré úroky z cizího kapitálu, který si vzalo, nebo že by mohlo dosáhnout přiměřeného zisku z vlastního kapitálu.
(260)
Celková výše úroků z cizího kapitálu ve prospěch sdružení ZT činí 1,07 milionu EUR ročně. Pokud se vzhledem k podílu odstraňovaného objemu na celkové kapacitě v případě severního a středního Hesenska vychází z toho, že se zhruba jedna čtvrtina nákladů z cizího kapitálu musí připočíst k zakázce ze severního a středního Hesenska, vyplynou poměrné náklady ve výši 0,26 milionu EUR v porovnání s 0,16 milionu EUR, které sdružení ZT uvedlo ve svém výpočtu poplatků v případě severního a středního Hesenska. K ročně nekrytým úrokům z cizího kapitálu ve výši 0,10 milionu EUR je nutno ještě připočíst nekryté úroky z vlastního kapitálu.
(261)
Podnikatel, který se chová ekonomicky, by proto nikdy nepodal nabídku, jež by předem nepokrývala očekávané kapitálové náklady. Na tom nic nemění ani opakované upozorňování Německa na údajné předpisy při výpočtu úplat, které další přeúčtování plných nákladů nedovolují. Žádný soukromý podnikatel nemůže být nucen (příp. by nebyl ochoten) k tomu, aby poskytoval služby za ceny, které by mu neumožnily pokrýt jeho náklady a dosáhnout přiměřeného zisku.
(262)
I kdyby se vycházelo z účetnictví předloženého za rok 2009, jež obsahuje pozitivní příspěvek na úhradu ve výši zhruba 200 000 EUR, nemohou očekávané příspěvky na úhradu po dobu deseti let trvání zakázky vyrovnat ztráty vzniklé z nedostatečného vytížení, jehož roční průměrná výše od roku 2002 činila zhruba 700 000 EUR. Podnikatel, který se chová ekonomicky, by nedostatečně vytížené kapacity nedržel po tak dlouhou dobu.
(263)
U cizích materiálů je tudíž zřejmé, že na jedné straně prodává sdružení ZT díky přeúčtovávání na trhu kapacity za ceny, které nepokrývají příslušné náklady, a na straně druhé po celé roky udržuje nevytížené kapacity, jejichž budoucí výnosy nemohou vyrovnat ztráty z nedostatečného vytížení z předešlých let. Je tedy zřejmé, že sdružení ZT udržovalo na trhu kapacity, které by si podnikatel, který se chová ekonomicky, udržovat nemohl.
9.5.3 Z úhrad přeúčtovávaných nákladů se financují ztráty z neškodného odstraňování vlastního materiálu
(264)
Nevyužité provozní kapacity, jež jsou výsledkem neškodného odstraňování vlastního materiálu, je zapotřebí uhradit z vybraných poplatků. Přitom se sdružení ZT (jako každý jiný podnik pověřený neškodným odstraňováním kontrolovaného materiálu) musí na vlastní odpovědnost postarat o to, aby díky odpovídajícímu řízení podniku tuto úlohu splnilo ekonomickým způsobem. Dodatečná vyrovnávací platba by ho této ekonomické odpovědnosti jen zbavovala.
(265)
Nevyužité provozní kapacity je proto zapotřebí rozdělit mezi neškodné odstraňování uhynulých hospodářských zvířat a jatečního odpadu. V jednotlivých spolkových zemích existují různé způsoby, jak rozdělit náklady na nevyužité provozní kapacity mezi neškodné odstraňování uhynulých hospodářských zvířat a jatečního odpadu. V některých spolkových zemích připadá na odstraňování uhynulých hospodářských zvířat větší podíl nevyužitých kapacit než na odstraňování jatečního odpadu. Pravidla pro vybírání poplatků ani stanovy sdružení nestanovují odpovídající klíč pro toto rozdělování, a proto se nevyužité kapacity rozdělují rovnoměrným způsobem.
9.5.3.1 Ceny při neškodném odstraňování jatečního odpadu, jež jsou pod úrovní skutečných nákladů
(266)
Jak uvádí samo Německo, při neškodném odstraňování jatečního odpadu konkuruje sdružení ZT jiným podnikům zabývajícím se stejnou činností. Výše poplatků za neškodné odstraňování vlastního jatečního odpadu má vliv na míru separace materiálu, již jatka využívají, a tím i na objem čistého materiálu kategorie 3, který mají k dispozici jiné podniky.
(267)
Zatímco výnosy v průměru těsně pokryjí přímé náklady, časem dochází k podobnému scénáři jako u příspěvků na úhradu materiálu kategorie 3: do roku 2004 byly výnosy vyšší než přímé náklady. Po zavedení nových pravidel pro vybírání poplatků v roce 2005, které vedlo k poklesu průměrných výnosů za tunu ze 160 EUR na 116 EUR - tedy o 27,5 % -, nebylo už v následujících letech možné pokrýt ani přímé náklady, a tudíž ani dosáhnout příspěvku na úhradu nevytížených provozních kapacit. Teprve v roce 2009 byl opět vykázán pozitivní příspěvek na úhradu nákladů I (viz tabulka 4).
(268)
Bez přeúčtovávání nákladů by si sdružení ZT takovou cenovou politiku zjevně nemohlo dovolit. Stejně jako v případě jatečního odpadu kategorie 3 přistoupilo sdružení ZT od roku 2005 na ceny, které nepokrývaly ani jeho přímé náklady, jen aby mohlo dále vytížit svá zařízení. Celkovým výsledkem v případě vlastních materiálů je značně negativní příspěvek na úhradu nákladů II (po odečtení nevyužitých provozních kapacit) ve výši zhruba 13 % obratu (viz tabulka 4).
9.5.3.2 Upevnění monopolního postavení na spádovém území sdružení prostřednictvím přímé úhrady přeúčtovávaných nákladů
(269)
Německo je toho názoru, že z úhrady přeúčtovávaných nákladů sdružení ZT nevyplynula žádná hospodářská výhoda, neboť není důležité, jestli stát zaplatí odškodnění za držení rezervy pro případ nákazy přímo podniku odpovědnému za neškodné odstraňování materiálu, nebo nepřímo znečišťovateli prostřednictvím státní podpory na testy TSE. V tomto případě by se náklady na rezervu pro případ nákazy sice započítaly do poplatků, současně by však znečišťovatel obdržel úlevu v podobě přiměřeně vyšší státní podpory. V obou případech nese ve skutečnosti větší podíl zátěže veřejný sektor, což je nakonec to hlavní, o co při posouzení z hlediska hospodářské soutěže jde.
(270)
Zaprvé je třeba poukázat ještě jednou (viz oddíl 2.5.3) na to, že vedle státních podpor na testy TSE, jež jsou určeny zemědělcům, má sdružení ZT dodatečný prospěch z přeúčtování nákladů. Kromě toho již sdružení ZT v Porýní-Falci dostává ze státních podpor na testy TSE větší podporu než v severním a středním Hesensku, neboť zde leží cena za tunu - a tím základ pro stanovení výše státní podpory na testy TSE - ve výši 212 EUR výrazně pod cenou za tunu ve výši 390 EUR v Porýní-Falci. Rozhodně neplatí, že by zemědělci působící na spádovém území sdružení měli prospěch z nižších poplatků díky úhradě přeúčtovávaných nákladů.
(271)
Zadruhé pokyny TSE výslovně požadují důkaz, že státní podpory nezvýhodňují navazující výrobní podniky (61). Jak plyne z předchozího hodnocení uvedeného v oddílech 9.5.2 a 9.5.3, sdružení ZT však používá přeúčtovávání nákladů skutečně k tomu, aby financovalo ztráty pocházející z jeho cenové politiky, nevytížených kapacit či jiných nedostatků v rámci jeho řízení podniku.
(272)
Německu se proto zjevně nepodařilo dokázat, že úhrada přeúčtovávaných nákladů jde coby odškodnění za náklady spojené s neškodným odstraňováním uhynulých hospodářských zvířat ve prospěch zemědělců. Vyvstává naopak otázka, zda by zemědělci neměli prospěch z nižších poplatků, kdyby k úhradě přeúčtovávaných nákladů nedocházelo, protože by pak sdružení ZT bylo již dříve vystaveno většímu hospodářskému tlaku, aby přizpůsobilo své kapacity a svůj způsob řízení danostem na trhu.
9.5.4 Shrnutí
(273)
Německo nemůže prokázat oprávněnost úhrad přeúčtovávaných nákladů coby státních vyrovnávacích plateb určených sdružení ZT za plnění povinností uložených stanovami sdružení. Kritéria podle rozsudku ve věci Altmark nejsou splněna.
(274)
Podrobné posouzení výkazu výnosů a nákladů sdružení ZT spíše ukázalo, že sdružení ZT je při neškodném odstraňování vlastního a cizího materiálu díky úhradě přeúčtovávaných nákladů hospodářsky zvýhodněno.
(275)
Úhrada přeúčtovávaných nákladů proto představuje státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.
10. HODNOCENÍ PROTIPRÁVNOSTI PODLE ČL. 108 ODST. 3 SFEU
(276)
Úhrady přeúčtovaných nákladů, jejichž příjemcem je sdružení ZT od roku 1979, nebyly Komisi oznámeny v souladu s čl. 108 odst. 3 SFEU. Podle čl. 108 odst. 3 SFEU proto představují proto protiprávní státní podporu.
(277)
Výjimku z oznamovací povinnosti podle rozhodnutí Komise 2005/842/ES ze dne 28. listopadu 2005 o použití čl. 86 odst. 2 Smlouvy o ES na státní podporu ve formě vyrovnávací platby za závazek veřejné služby poskytované určitým podnikům pověřeným poskytováním služeb obecného hospodářského zájmu (62) (dále jen „rozhodnutí o SOHZ z roku 2005“) nebo podle rozhodnutí Komise 2012/21/ES ze dne 20. prosince 2011 o použití čl. 106 odst. 2 Smlouvy o fungování Evropské unie na státní podporu ve formě vyrovnávací platby za závazek veřejné služby udělené určitým podnikům pověřeným poskytováním služeb obecného hospodářského zájmu (63) (dále jen „rozhodnutí o SOHZ z roku 2011“) v tomto případě nelze uplatnit, jelikož - jak je uvedeno v oddílu 9 - sdružení ZT není pověřeno poskytováním služeb obecného hospodářského zájmu. Neškodné odstraňování materiálu kategorie 1 a 2, udržování rezervy pro případ nákazy a odstraňování materiálu kategorie 3 totiž nejsou službami obecného hospodářského zájmu. Navíc není v případě období let 1979-2010 splněno druhé kritérium podle rozsudku Altmark a v případě celého období od roku 1979 není splněno třetí kritérium podle rozsudku Almark. Nejsou tedy splněny nutné předpoklady podle článků 4 a 5 rozhodnutí o SOHZ z roku 2005 ani z roku 2011, které by umožňovaly osvobození úhrad přeúčtovaných nákladů od oznamovací povinnosti.
11. HODNOCENÍ SLUČITELNOSTI PODLE ČL. 106 ODST. 2 SFEU
(278)
Podniky pověřené poskytováním služeb obecného hospodářského zájmu nebo ty, které mají povahu fiskálního monopolu, podléhají podle čl. 106 odst. 2 SFEU pravidlům obsaženým ve SFEU. Čl. 106 odst. 2 SFEU však pro případ, kdy použití pravidel hospodářské soutěže brání právně nebo fakticky plnění svěřených úkolů, stanoví výjimku z pravidel obsažených v SFEU. Tato výjimka se uplatní, pouze pokud není vývoj obchodní výměny dotčen v míře, která by byla v rozporu se zájmy Unie.
(279)
Podle bodu 69 rámce EU pro vyrovnávací platby uplatňuje Komise zásady tohoto rámce na všechny protiprávní podpory, o nichž rozhodne od 31. ledna 2012, a to i v případech, kdy byla podpora poskytnuta před tímto datem. V případě úhrad přeúčtovaných nákladů SE jedná o protiprávní státní podporu, a proto se použije se rámec EU k vyrovnávacím platbám.
(280)
Jak je uvedeno v oddílu 8.1, sdružení ZT není pověřeno službami obecného hospodářského zájmu, jelikož neškodné odstraňování materiálů kategorie 1 a 2, udržování rezervy pro případ nákazy a neškodné odstraňování materiálů kategorie 3 nepředstavuje službu obecného hospodářského zájmu. Slučitelnost úhrad přeúčtovaných nákladů podle čl. 106 odst. 2 SFEU a rámce EU pro služby obecného hospodářského zájmu je už z tohoto důvodu vyloučena.
(281)
V souladu s druhým a třetím kritériem podle rozsudku Altmark lze podporu podle rámce EU pro služby obecného hospodářského zájmu považovat za slučitelnou s čl. 106 odst. 2 SFEU, pouze pokud existuje pověřovací akt, v němž jsou stanoveny metody pro výpočet vyrovnávací platby (oddíl 2.3) a pokud výše podpory nepřekračuje čisté náklady vynaložené k plnění povinností veřejné služby (oddíl 2.8).
(282)
Jak je uvedeno v oddílu 9.2, není v případě období let 1979-2009 splněno druhé kritérium podle rozsudku Altmark a v případě celého období není splněno třetí kritérium podle rozsudku Almark. Proto nejsou splněny ani podmínky oddílu 2.3 (pro období let 1979-2009) a oddílu 2.8 (pro celé období) rámce EU pro služby obecného hospodářského zájmu.
(283)
Úhradu přeúčtovaných nákladů proto nelze odůvodnit jako podporu na udržování rezervy pro případ nákazy v dané oblasti podle čl. 106 odst. 2 SFEU a rámec EU k vyrovnávacím platbám.
12. HODNOCENÍ SLUČITELNOSTI JAKO PODPORY PRO FINANCOVÁNÍ NÁKLADŮ NA NEŠKODNÉ ODSTRAŇOVÁNÍ UHYNULÝCH HOSPODÁŘSKÝCH ZVÍŘAT A JATEČNÍHO ODPADU NA ZÁKLADĚ ČL. 107 ODST. 3 PÍSM. c) SFEU
(284)
V případě úhrad přeúčtovaných nákladů se jedná o provozní podpory, které jsou v zásadě zakázány (64). Důkazním břemenem ve prospěch slučitelnosti těchto podpor je proto zatížen dotyčný členský stát.
(285)
Pokyny TSE a pokyny ke státní podpoře v zemědělství 2007-2013 v zásadě zakazují podporu na odstraňování jatečního odpadu a povolují podporu na neškodné odstraňování uhynulých hospodářských zvířat pod podmínkou, že jsou jejími příjemci výhradně zemědělci. Navazující podniky - jako jatka a podniky na neškodné odstraňování tohoto materiálu - podpory v žádném případě využívat nemohou (65).
(286)
Podpora na neškodné odstraňování uhynulých hospodářských zvířat sice smí být v zájmu administrativního zjednodušení vyplacena přímo podnikům na neškodné odstraňování materiálu, musí ale být prokázáno, že prospěch z ní mají výhradně zemědělci (66).
(287)
Jak však ukazuje posouzení popsané v oddílu 9, přinášejí úhrady přeúčtovaných nákladů ekonomickou výhodu sdružení ZT a zemědělcům na spádovém území sdružení ZT přímo neprospívají vůbec, jelikož ti musí za neškodné odstraňování uhynulých hospodářských zvířat platit dokonce více než například zemědělci v severním a středním Hesensku. Německo také nebylo schopno prokázat, že jsou úhrady přeúčtovaných nákladů na zemědělce převáděny v plné výši.
(288)
Rozhodnutí Komise N 15/04 ze dne 6. července 2004, kterým se schvaluje režim podpory hradící pro období let 1998-2013 zemědělcům ve spádové oblasti sdružení ZT náklady na neškodné odstraňování těl uhynulých zemědělských zvířat, nadto stanoví, že nesmí docházet ke kumulaci schválených režimů podpory s jinou podporou.
(289)
Pro podpory, které byly protiprávně poskytnuty před 1. lednem 2003, stanoví oddíl VI pokynů TSE odchylky:
a)
mohou být schváleny režimy podpory na náklady na neškodné odstraňování těl uhynulých hospodářských zvířat ve výši 100 %, i když jsou poskytovány na úrovni výroby, zpracování a uvádění na trh;
b)
kromě toho mohou být ve výjimečných případech s vnitřním trhem slučitelné také podpory na odstraňování jatečního odpadu vzhledem ke krátkému trvání a nutnosti dostát dlouhodobě zásadě „znečišťovatel platí“.
(290)
Ani tyto výjimky nejsou použitelné. Úhrady přeúčtovaných nákladů nejsou omezeny na neškodné odstraňování těl uhynulých zemědělských zvířat, které je beztak již z velké části financováno prostřednictvím režimu podpory pro zemědělství, a ani se nejedná o krátkodobé a časové omezené opatření týkající se jatečního odpadu.
(291)
Dále je třeba ještě zdůraznit, že Německo samotné nepředneslo žádné důvody pro slučitelnost úhrad přeúčtovaných nákladů podle pokynů TSE a pokynů ke státní podpoře v zemědělství 2007-2013.
(292)
Jelikož úhrady přeúčtovaných nákladů zvýhodňují sdružení ZT, nelze je považovat za podporu slučitelnou s vnitřním trhem ve smyslu pokynů TSE a pokynů ke státní podpoře v zemědělství 2007-2013 podle čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU.
13. HODNOCENÍ SLUČITELNOSTI ÚHRADY PŘEÚČTOVANÝCH NÁKLADŮ JAKO PODPORY NA ŽIVOTNÍ PROSTŘEDÍ PODLE ČL. 107 ODST. 3 PÍSM c) SFEU
(293)
V případě úhrad přeúčtovaných nákladů se jedná o podpory, které jsou v zásadě zakázány (67). Důkazním břemenem ve prospěch slučitelnosti těchto podpor je proto zatížen dotyčný členský stát. Podle Německa se v případě úhrad přeúčtovaných nákladů jedná o podporu ve prospěch ochrany životního prostředí.
(294)
Podle bodu 132 pokynů pro poskytování státní podpory v oblasti ochrany životního prostředí je investiční podpora určená podnikům odstraňujícím škody způsobené životnímu prostředí tím, že provádějí sanaci kontaminovaných lokalit, slučitelná s vnitřním trhem ve smyslu čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU za předpokladu, že vede ke zlepšení ochrany životního prostředí. Při tom je však třeba přihlížet také k zásadě „znečišťovatel platí“, která je zakotvena v čl. 191 odst. 2 SFEU a v pokynech pro poskytování státní podpory v oblasti životního prostředí. Podle bodu 132 pokynů pro poskytování státní podpory v oblasti ochrany životního prostředí musí původce škod způsobených životnímu prostředí uhradit sanaci bez státní podpory. Kdo je znečišťovatelem, se určuje podle práva použitelného v jednotlivých státech.
(295)
Relevantní okamžik k posouzení situace z hlediska použitelného práva v jednotlivých členských státech se určuje podle okamžiku přijetí úředního rozhodnutí použitelného práva.
(296)
Německo nepopírá, že v souladu se sanačním rozhodnutím ze dne 21. dubna 1997 sdružení ZT v plném rozsahu odpovídá za sanaci staré lokality Sohrschied a podle sanačního rozhodnutí 31. března 1998 za sanaci lokality Sprendlingen-Gensingen jako znečišťovatel podle vnitrostátní práva platného v příslušné době. Sdružení ZT jako znečišťovatel podle německého práva odpovídá také za náklady na dekontaminaci půdy v obou lokalitách. Německo tvrdí, že podle rozhodnutí spolkového ústavního soudu (Bundesverfassungsgericht) ze dne 16. února 2000 (68) je financování nákladů na sanaci nad rámec odpovědnosti prostřednictvím úhrady přeúčtovaných nákladů slučitelnou podporou, jelikož odpovědnost soukromých subjektů se podle tohoto rozhodnutí omezuje pouze na tržní hodnotu pozemku.
(297)
Argumenty Německa jsou však nesprávné. Zaprvé, rozhodnutí spolkového ústavního soudu je použitelné výlučně mezi stranami („inter partes“), tedy mezi stranami zúčastněnými v řízení. Především však změna v judikatuře soudu nejvyšší úrovně nemění právní situaci a není důvodem přezkumu ve smyslu čl. 51 odst. 1 bodu 1 zákona o správním řízení s ohledem na starší správní akty, které se již staly závaznými.
(298)
Podle německé judikatury se rozhodnutím spolkového ústavního soudu nemění skutečnost, že v době sanačního rozhodnutí odpovídali za náklady na sanaci v plné výši všichni znečišťovatelé. Žádný z nich se po rozhodnutí spolkového ústavního soudu ze dne 16. února 2000 nemohl vyhnout plné odpovědnosti jakožto znečišťovatel s ohledem na starší rozhodnutí, které se stalo závazným.
(299)
Sdružení ZT je proto odpovědné za lokality Sprendlingen-Gensingen a Sohrschied i s přihlédnutím k rozhodnutí spolkového ústavního soudu ze dne 16. února 2000, které Německo cituje.
(300)
Jelikož se sdružení ZT proti sanačním rozhodnutím neodvolalo, stala se závaznými a jsou nenapadnutelná. Pokud chce nyní Německo zpětně v zásadě popřít odpovědnost sdružení ZT za lokalitu Sohrschied, nelze tento argument přijmout. Sdružení ZT se mělo proti sanačnímu rozhodnutí ze dne 21. dubna 1997 odvolat a nemělo dovolit, aby se stalo závazným. Úkolem Komise není znovu zkoumat závazné rozhodnutí vnitrostátního orgánu, pokud jde situaci z hlediska odpovědnosti podle zásady „znečišťovatel platí“.
(301)
Německo navíc samo uznává, že se uvedené rozhodnutí spolkového ústavního soudu ze dne 16. února 2000 vztahuje pouze na soukromé subjekty a nikoliv na právnické osoby podle veřejného práva. Je tomu tak proto, že právním základem pro omezení odpovědnosti je právo na vlastnictví. Na toto právo se však právnické osoby podle veřejného práva odvolávat nemohou. Nelze tedy zpochybnit, že podle vnitrostátního práva je za kontaminované lokality plně odpovědné sdružení ZT.
(302)
Na potenciální nerovné zacházení mezi právnickými osobami podle soukromého práva a právnickými osobami podle veřejného práva v právním systému členského státu se podle pokynů pro poskytování státní podpory v oblasti ochrany životního prostředí nelze odvolávat. Pokud jde o otázku odpovědnosti za kontaminované lokality (závazky z minulosti), pokyny uvádějí, že použitelné je pouze vnitrostátní právo.
(303)
Jelikož sdružení ZT podle německého práva odpovídá v plné výši za náklady na sanaci obou starých lokalit, není možné úhradu přeúčtovaných nákladů považovat za slučitelnou s vnitřním trhem ve smyslu pokynů k podpoře na ochranu životního prostředí podle čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU. +
14. ZÁVĚRY
(304)
Úhrady přeúčtovaných nákladů poskytnuté sdružení ZT od roku 1979 představují státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU. Německo tyto úhrady přeúčtovaných nákladů poskytovalo v rozporu s čl. 108 odst. 3 SFEU.
(305)
Nelze je prohlásit za podporu slučitelnou s vnitřním trhem ani podle čl. 106 odst. 2 SFEU, ani podle čl. 107 odst. 2 a 3 SFEU.
(306)
Podle čl. 1 písm. b) bodu iv) ve spojení s čl. 15 odst. 3 nařízení (ES) č. 659/1999 je podpora, jejíž promlčecí lhůta uplynula, považována za existující podporu. Podle článku 15 uvedeného nařízení platí, že pravomoci Komise ve věci navrácení podpory podléhají promlčecí lhůtě deseti let. Promlčecí lhůta začíná běžet dnem, kdy je protiprávní podpora udělena příjemci a je pozastavena jakýmkoliv opatřením, které Komise v souvislosti s danou protiprávní podporou přijme. Každým přerušením počíná lhůta běžet znovu.
(307)
Soudy Unie rozhodly, že promlčecí lhůta pro navrácení podpory může být přerušena nejen formálním řízením, ale také žádostí o informace, která rovněž představuje krok vedoucí k přerušení promlčecí lhůty pro navrácení podpory (69).
(308)
Stěžovatelka napadla úhradu přeúčtovaných nákladů ve prospěch sdružení ZT v lednu 2008 a dne 26. května 2008 byla Německu zaslána žádost o informace. Tato žádost o informace přerušila promlčecí lhůtu pro navrácení podpory. Proto se za existující podporu pokládají všechny úhrady přeúčtovaných nákladů, které sdružení ZT obdrželo do 26. května 1998. Naproti tomu všechny úhrady přeúčtovaných nákladů, které sdružení ZT obdrželo po 26. květnu 1998, představují novou podporu.
(309)
Podle čl. 14 odst. 1 nařízení č. 659/1999 nemá Komise požadovat navrácení podpory, pokud by tím byla porušena obecná zásada práva Unie. V předmětném případě vyvstává otázka, zda mohl rozsudek BverwG ze dne 16. prosince 2010 u sdružení ZT vzbudit legitimní očekávání, že posuzované opatření nepředstavuje státní podporu.
(310)
Komise v tomto ohledu zaprvé konstatuje, že se uvedený rozsudek BVerwG týká pouze plateb provedených v roce 2010. Rozsudek tedy mohl - pokud vůbec - vzbudit oprávněná očekávání pouze pro rok 2010 (a následující roky za předpokladu, že by se stanovy sdružení nezměnily).
(311)
Rozsudek BverwG však nemohl u sdružení ZT vzbudit oprávněná očekávání ani pro rok 2010 (a následující roky). Podle ustálené judikatury má právo dovolávat se zásady ochrany legitimního očekávání každý jednotlivec, pokud u něj orgán Unie tím, že mu poskytl konkrétní ujištění, vyvolal podloženou naději (70). Takovým ujištěním jsou bez ohledu na formu, ve které jsou sděleny, přesné, nepodmíněné a shodující se informace (71).
(312)
Komise v předmětném případě žádná taková ujištění sdružení ZT nedala. Naopak: dne 20. června 2010 přijala rozhodnutí o zahájení vyšetřování.
(313)
BVerwG není orgánem Evropské unie. Pokud jde o dohled nad dodržováním povinností podle článků 107 a 108 ES ze strany členských států, plní podle ustálené judikatury vnitrostátní soudy a Komise vzájemně se doplňující a rozdílné úlohy (72). Zatímco posouzení slučitelnosti opatření podpory s vnitřním trhem spadá do výlučné pravomoci Komise a zároveň podléhá přezkumu Soudního dvora, zajišťují vnitrostátní soudy, aby byla zaručena práva jednotlivců tam, kde není dodržena povinnost předem informovat o státní podpoře Komisi podle čl. 108 odst. 3 Smlouvy (73).
(314)
V předmětném případě vydal BverwG rozsudek týkající se opatření, v souvislosti s nímž již Komise zahájila formální vyšetřovací řízení. Podle ustálené judikatury Soudního dvora má toto rozhodnutí přimět členské státy k tomu, aby pozastavily platby v rámci daného opatření (74). BverwG navíc svůj rozsudek vydal a odůvodnil jej mimo jiné údajnou neslučitelností se čtvrtým kritériem podle rozsudku Altmark, aniž by odkazoval na Soudní dvůr, aniž by byl případ předložen Soudnímu dvoru Unie k rozhodnutí o předběžné otázce.
(315)
Komise je za těchto okolností toho názoru, že rozsudek BVerwG neposkytuje žádné jasné, nepodmíněné a shodující se informace.
(316)
Navrácení úhrad přeúčtovaných nákladů tedy není v rozporu s obecnou zásadou unijního práva spočívající v ochraně legitimního očekávání,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Úhrady přeúčtovaných nákladů, které Německo od 1. ledna 1979 v rozporu s čl. 108 odst. 3 SFEU poskytovalo ve prospěch účelového sdružení Zweckverband Tierkörperbeseitigung v Porýní-Falci, v Sársku a v okresech Rheingau-Taunus a Limburg-Weilburg (dále jen „příjemce“) představují státní podporu, jež je neslučitelná s vnitřním trhem.
Článek 2
1. Německo neprodleně získá zpět od příjemce podporu uvedenou v článku 1, která byla vyplácena od 26. května 1998.
2. Částky, které mají být získány zpět, zahrnují úroky od data, kdy byly platby podpory uvedené v odstavci 1 dány k dispozici příjemci, do data jejich skutečného navrácení.
3. Výše úroků bude vypočtena jako složený úrok podle kapitoly V nařízení Komise (ES) č. 794/2004 (75).
4. Německo s účinkem ode dne oznámení tohoto rozhodnutí zruší všechny neprovedené platby podpory uvedené v článku 1.
Článek 3
Německo zajistí, aby byla podpora uvedená v článku 2 navrácena zpět do čtyř měsíců ode dne oznámení tohoto rozhodnutí.
Článek 4
1. Německo do dvou měsíců od tohoto rozhodnutí poskytne Komisi tyto informace:
a)
celkovou částku (jistinu a úroky), kterou má příjemce vrátit;
b)
podrobný popis opatření již přijatých a plánovaných k dosažení souladu s tímto rozhodnutím;
c)
doklady prokazující, že příjemci bylo nařízeno podporu vrátit.
2. Německo bude Komisi průběžně informovat o opatřeních přijatých na vnitrostátní úrovni za účelem provedení tohoto rozhodnutí až do okamžiku úplného navrácení podpory uvedené v čl. 2 odst. 1. Na žádost Komise Německo neprodleně poskytne informace o opatřeních již přijatých, resp. plánovaných k provedení tohoto rozhodnutí. Dále předloží podrobné informace týkající se částek podpory a úroků, které již byly příjemcem vráceny.
Článek 5
Toto rozhodnutí je určeno Spolkové republice Německo.
V Bruselu dne 25. dubna 2012.
KOMISSION PÄÄTÖS,
annettu 25 päivänä huhtikuuta 2012,
valtiontuesta SA.25051 (C 19/10) (ex NN 23/10), jota Saksa on myöntänyt Rheinland-Pfalzissa, Saarlandissa, Rheingau-Taunuksen piirikunnassa ja Limburg-Weilburgin piirikunnassa yhdistykselle Zweckverband Tierkörperbeseitigung
(tiedoksiannettu numerolla C(2012) 2557)
(Ainoastaan saksankielinen teksti on todistusvoimainen)
(ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)
(2012/485/EU)
EUROOPAN KOMISSIO, joka
ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 108 artiklan 2 kohdan ensimmäisen alakohdan (1),
on mainittujen artiklojen mukaisesti kehottanut asianomaisia esittämään huomautuksensa (2) ja ottaa huomioon nämä huomautukset,
sekä katsoo seuraavaa:
1. MENETTELY
(1)
Komissiolle on Saria Bio-Industries AG & Co KG:n, jäljempänä ’kantelun tekijä’, 23 päivänä helmikuuta 2008 tekemässä kantelussa kerrottu vuotuisista maksuista, joita Saksa on myöntänyt Rheinland-Pfalzissa, Saarlandissa, Rheingau-Taunuksen piirikunnassa ja Limburg-Weilburgin piirikunnassa yhdistykselle Zweckverband Tierkörperbeseitigung, jäljempänä ’ZT’.
(2)
Komissio ilmoitti Saksalle 20 päivänä heinäkuuta 2010 päivätyllä kirjeellä päätöksestään aloittaa SEUT-sopimuksen 108 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu menettely, jäljempänä ’menettelyn aloittamisesta tehty päätös’. Menettelyn aloittamisesta tehty päätös on julkaistu 26 päivänä lokakuuta 2010Euroopan unionin virallisessa lehdessä (3). Komissio on kehottanut asianomaisia esittämään huomautuksensa.
(3)
Komissio on vastaanottanut kantelun tekijän huomautukset 25 päivänä marraskuuta 2010. Pyydettyään 20 päivänä elokuuta 2010 ja 18 päivänä marraskuuta 2010 määräajan pidennystä, joka myönnettiin, Saksa on toimittanut huomautuksensa menettelyn aloittamisesta tehtyyn päätökseen sekä kantelun tekijän huomautuksiin useammassa osassa 3 päivänä maaliskuuta 2011, 1 päivänä huhtikuuta 2011, 4 päivänä huhtikuuta 2011, 16 päivänä toukokuuta 2011, 15 päivänä heinäkuuta 2011 ja 9 päivänä marraskuuta 2011.
(4)
ZT lähetti komissiolle 4 päivänä huhtikuuta 2011 kirjalliset huomautuksensa. Vaikka asianomaisia kehotettiin Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 93 artiklan soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä 22 päivänä maaliskuuta 1999 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 659/1999 (4) 20 artiklan 1 kohdan ja 6 artiklan mukaisesti esittämään huomautuksensa viimeistään kuukauden kuluttua siitä, kun päätös julkaistiin Euroopan unionin virallisessa lehdessä, ZT toimitti huomautuksensa vasta neljän kuukauden kuluttua. Komission on ainoastaan perustelluissa yksittäistapauksissa mahdollista ottaa huomioon myös myöhässä saapuneet asianosaisten huomautukset (5). Komissio ei löydä ZT:n kirjeestä tällaisia perusteluja eikä myöhästyminen ole muiden olosuhteiden vuoksi perusteltua. Siksi komissio ilmoitti ZT:lle 18 päivänä huhtikuuta 2011 päivätyllä kirjeellä, että ZT:n huomautusten ottaminen huomioon muodollisessa tutkintamenettelyssä on työjärjestyksen vastaista ja johtaisi perusteettomaan asianosaisten erilaiseen kohteluun. Komissio on kuitenkin käyttänyt kaikkia huomautuksiin sisältyneitä tietoja tämän päätöksen perustana.
(5)
Kantelun tekijä käynnisti komission muodollisen tutkintamenettelyn rinnalla oikeuskäsittelyn Saksassa ja nosti ZT:tä vastaan kanteen Trierin hallinto-oikeudessa. Trierin hallinto-oikeuden 2 päivänä joulukuuta 2008 antaman tuomion mukaan vuotuiset maksut olivat SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea. Sääntöjenvastaisen tuen takaisinperinnästä hallinto-oikeus päätti, että ZT:n ei tarvitsisi maksaa vuosien 2005 ja 2008 välisenä aikana saamaansa summaa takaisin, koska se vaikuttaisi poikkeuksellisten olosuhteiden vuoksi kohtuuttomalta.
(6)
Sekä kantelun tekijä että ZT hakivat Koblenzin ylemmältä hallinto-oikeudelta muutosta Trierin hallinto-oikeuden tuomioon. Ylempi hallinto-oikeus vahvisti Trierin hallinto-oikeuden tuomion 24 päivänä marraskuuta 2009 antamallaan tuomiolla.
(7)
Kantelun tekijä ja ZT ovat sittemmin valittaneet Koblenzin ylemmän hallinto-oikeuden tuomiosta liittovaltion hallinto-oikeuteen, jäljempänä ’BVerwG’. BVerwG hylkäsi kantelun tekijän valituksen, muutti Koblenzin ylemmän hallinto-oikeuden tuomiota ja hylkäsi kanteet kokonaisuudessaan 16 päivänä joulukuuta 2010 antamallaan tuomiolla (6), koska se katsoi, että kannetta ei olisi pitänyt ottaa tutkittavaksi ajanjaksolta vuodesta 2005 vuoteen 2009 ja että kyseessä oleva maksu ei ollut vuoden 2010 osalta SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea.
2. TOIMENPITEEN YKSITYISKOHTAINEN KUVAUS
2.1 Asiaa koskevat oikeussäännöt
2.1.1 Unionin lainsäädäntö
(8)
Muiden kuin ihmisravinnoksi tarkoitettujen eläimistä saatavien sivutuotteiden ja niistä johdettujen tuotteiden terveyssäännöistä sekä asetuksen (EY) N:o 1774/2002 kumoamisesta (sivutuoteasetus) 21 päivänä lokakuuta 2009 annetussa Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksessa (EY) N:o 1069/2009 (7) säädetään eläimistä saatavien sivutuotteiden keräämisestä, kuljettamisesta, varastoimisesta, käsittelystä, jalostamisesta ja käytöstä sekä hävittämisestä, jotta ne eivät aiheuttaisi vaaraa ihmisten ja eläinten terveydelle. Näiden sääntöjen avulla on tarkoitus estää muun muassa tarttuvan spongiformisen enkefalopatian (TSE) ja muiden tarttuvien eläintautien, kuten klassisen sikaruton ja suu- ja sorkkataudin puhkeaminen.
(9)
Asetuksen (EY) N:o 1069/2009 4 jaksossa eläimistä peräisin olevat sivutuotteet jaetaan kolmeen luokkaan niiden riskien perusteella, joita ihmisten ja eläinten terveydelle aiheutuu:
a)
Luokkaan 1 kuuluva aines aiheuttaa huomattavia riskejä, jotka liittyvät erityisesti TSE:hen ja tiettyihin kiellettyihin aineisiin ja ympäristölle vaarallisiin aineisiin. Luokkaan 1 kuuluva aines käsittää muun muassa sellaisten eläinten ruhonosat, joilla epäillään olevan jokin TSE-tartunta tai joissa TSE on todettu, ja seokset, joissa on luokkaan 1 kuuluvaa ainesta ja luokkaan 2 tai 3 kuuluvaa ainesta. Tällainen aines on hävitettävä polttamalla tai käsittelemällä eikä sitä saa sisältyä tuotantoeläinten rehuun eikä teknisiin tuotteisiin.
b)
Myös luokkaan 2 kuuluvaan ainekseen sisältyy merkittäviä riskejä, sillä se käsittää kuolleet eläimet ja muuta ainesta, joka sisältää kiellettyjä aineita tai vierasaineita. Luokkaan 2 kuuluva aines on hävitettävä polttamalla tai käsittelemällä eikä sitä saa sisältyä tuotantoeläinten rehuun. Monissa tapauksissa sitä voidaan kuitenkin käyttää lannoitteena tai teknisiin tarkoituksiin.
c)
Luokkaan 3 kuuluva aines käsittää muun muassa teurastettujen eläinten osat, jotka eivät kelpaa ihmisravinnoksi, vaikka niissä ei ole ilmennyt merkkejä ihmisiin tai eläimiin tarttuvista taudeista, ja eläimistä peräisin olevan aineksen, joka kelpaa ihmisravinnoksi, mutta jota taloudellisista syistä käytetään muuhun tarkoitukseen, kuten tuotantoeläinten rehuksi.
(10)
Asetuksessa (EY) N:o 1069/2009, joka oleellisilta osin vastaa aiempaa Euroopan parlamentin ja neuvoston asetusta (EY) N:o 1774/2002 (8), säädetään luokkaan 1 ja luokkaan 2 kuuluvan aineksen osalta muun muassa, että niiden tuonti ja vienti on kiellettyä ja että niiden käsittelylaitosten on saatava etukäteen lupa toimintaansa toimivaltaisilta viranomaisilta, joiden on noudatettava asetuksen sääntöjä. Asetuksessa (EY) N:o 1069/2009 annetaan siis luokkiin 1 ja 2 kuuluvan aineksen hävittämisen valvontaa koskevia sääntöjä. Asetuksesta ei voida johtaa mitään sääntöjä luokkiin 1 ja 2 kuuluvan aineksen hävittämisen järjestämisen taloudellisesta puolesta. Asetuksessa (EY) N:o 1069/2009 ei siis säädetä, että tietyllä alueella ainoastaan yksi yritys saa huolehtia hävittämisestä, kuten Saksassa on tilanne.
2.1.2 Saksan säännökset
(11)
Muiden kuin ihmisravinnoksi tarkoitettujen eläimistä saatavien sivutuotteiden käsittelyä ja hävittämistä koskevien yhteisön sääntöjen täytäntöönpanosta annetun Saksan lain (9), jäljempänä ’TierNebG’, 3 §:n mukaan piirikunnilla ja piirikuntiin kuulumattomilla kaupungeilla on velvollisuus huolehtia luokkiin 1 ja 2 kuuluvan aineksen - ns. velvoiteaineksen - hävittämisestä ja käsittelystä. Ne voivat hoitaa tämän tehtävän itse tai antaa sen kolmansille hoidettavaksi.
(12)
Luokkaan 3 kuuluvan aineksen - ns. vapaan aineksen - hävittämisestä voi huolehtia mikä tahansa käsittelylaitos, kunhan se noudattaa asetuksen (EY) N:o 1069/2009 säännöksiä.
2.2 Zweckverband Tierkörperbeseitigung
(13)
ZT on julkisoikeudellinen yhteisö, joka perustettiin vuonna 1979 TierNebG:n täytäntöönpanosta annetun Rheinland-Pfalzin osavaltiolain (10), jäljempänä ’TierNebGAG RP’, 1 ja 2 §:n nojalla. Kaikki Rheinland-Pfalzin ja Saarlandin piirikunnat ja piirikuntiin kuulumattomat suuremmat kaupungit sekä kaksi Hessenin piirikuntaa - Rheingau-Taunus ja Limburg-Weilburg, - ovat nykyisin ZT:n jäseniä (ks. ZT:hen sovellettavan yhdistysjärjestyksen 1 §).
(14)
Yhdistysjärjestyksen 2 §:n mukaan ZT:n jäsenet luovuttavat sille kaikki oikeudet ja velvollisuudet, joita piirikunnilla ja piirikuntiin kuulumattomilla kaupungeilla hävittämisvelvollisina TierNebG:n 3 §:n ja osavaltiolakien mukaan on.
(15)
Saksan lainsäädännön mukaan Zweckverband ei voi julkisoikeudellisena yhteisönä joutua maksukyvyttömyysmenettelyyn. Jäsenet voivat kuitenkin päättää sen purkamisesta.
2.3 Kuolleiden eläinten ja teurasjätteiden hävittäminen
2.3.1 ZT:n toiminta
(16)
ZT ei ainoastaan hoida perussääntönsä mukaista toimeksiantoa, joka on luokkiin 1 ja 2 kuuluvan aineksen hävittäminen toiminta-alueellaan, jäljempänä ’toimeksiantoaines’, vaan se hävittää myös naapuriosavaltioista Baden-Württembergistä ja Hessenistä tulevaa luokkiin 1 ja 2 kuuluvaa ainesta (ks. tarkempi kuvaus johdanto-osan 20 kappaleessa ja sitä seuraavissa kappaleissa) sekä luokkaan 3 kuuluvaa ainesta, jäljempänä yhdessä ’toimeksiantoon kuulumaton aines’.
(17)
Kuten seuraavasta taulukosta käy ilmi, ZT on käsitellyt suuria määriä toimeksiantoon kuulumatonta ainesta. Viime vuosina käsitellyistä määristä keskimäärin lähes puolet on ollut toimeksiantoon kuulumatonta ainesta.
Taulukko 1
ZT:n vuosina 1998-2009 käsittelemät määrät
Toimeksi antoaines
Toimeksiantoon kuulumaton aines
Baden-Württemberg
Pohjois- ja Keski- Hessen
Luokkiin 1 ja 2 kuuluva velvoiteaines
Luokkaan 3 kuuluva vapaa aines
Luokkiin 1 ja 2 kuuluva velvoiteaines
Luokkiin 1 ja 2 kuuluva velvoiteaines
Yhteensä
1998
tonnia
38 055
[…] (11)
0
0
[…]
%
[…]
[…]
0 %
0 %
100 %
1999
tonnia
41 081
[…]
0
0
[…]
%
[…]
[…]
0 %
0 %
100 %
2000
tonnia
44 929
[…]
1 114
0
[…]
%
[…]
[…]
[…]
0 %
100 %
2001
tonnia
57 110
[…]
14 079
0
[…]
%
[…]
[…]
[…]
0 %
100 %
2002
tonnia
58 316
[…]
14 803
0
[…]
%
[…]
[…]
[…]
0 %
100 %
2003
tonnia
54 325
[…]
16 067
0
[…]
%
[…]
[…]
[…]
0 %
100 %
2004
tonnia
52 562
[…]
13 228
0
[…]
%
[…]
[…]
[…]
0 %
100 %
2005
tonnia
48 944
[…]
11 658
0
[…]
%
[…]
[…]
[…]
0 %
100 %
2006
tonnia
45 988
[…]
11 389
0
[…]
%
[…]
[…]
[…]
0 %
100 %
2007
tonnia
44 544
[…]
6 797
0
[…]
%
[…]
[…]
[…]
0 %
100 %
2008
tonnia
41 838
[…]
7 046
0
[…]
%
[…]
[…]
[…]
0 %
100 %
2009
tonnia
36 863
[…]
8 569
23 312
[…]
%
[…]
[…]
[…]
[…]
100 %
Keskiarvo
tonnia
47 046
[…]
8 729
1 943
[…]
1998-2009
%
[…]
[…]
[…]
[…]
100 %
(18)
Toimeksiantoaines koostuu kuolleista eläimistä ja teurasjätteistä. ZT hoitaa sekä keräämisen että käsittelyn, jäljempänä yhdessä ’hävittäminen’. Kustannusten kattamiseksi ZT perii maksuja. Kuolleisiin eläimiin ja teurasjätteisiin sovelletaan erilaisia maksutariffeja.
(19)
Koska luokkaan 3 kuuluvaa ainesta käsitellään markkinoilla vapaasti, ZT sopii niiden hävittämisestä perittävistä maksuista yksityisoikeudellisesti. Useimmat yksityiset yritykset hävittävät luokkaan 3 kuuluvan aineksen erikseen saadakseen siitä jalostamalla - esimerkiksi lemmikkieläinten ruoaksi - suuremman myyntituoton, mutta ZT käsittelee luokkaan 3 kuuluvan aineksen yhdessä velvoiteaineksen kanssa, koska sillä ei ole erillistä laitosta tähän tarkoitukseen. Velvoiteainesta käsittelemällä voidaan näin ollen saada ainoastaan huonompilaatuisia lopputuotteita - kuten öljyä ja rasvoja - joiden tuotto on vähäinen.
(20)
Vuodesta 2000 lähtien ZT on käsitellyt myös Baden-Württembergistä tulevaa luokkiin 1 ja 2 kuuluvaa ainesta. ZT ja Zweckverband Neckar-Franken ovat tehneet tätä varten julkisoikeudellisen sopimuksen. Zweckverband Neckar-Franken huolehtii aineksen keräämisestä paikalla ja toimittaa sen ZT:lle käsiteltäväksi.
(21)
Vuodesta 2007 lähtien ZT on myös osallistunut tarjouskilpailuun Pohjois- ja Keski-Hessenin piirikuntien velvoiteaineksen hävittämisestä ja saanut sen hoitaakseen. Ennen kuin ZT sai hävittämisen tehtäväkseen 1 päivänä huhtikuuta 2009, sitä hoiti kantelun tekijän konserniin kuuluva yritys.
(22)
ZT ei siis ole käyttänyt laitoksiaan ainoastaan luokkiin 1 ja 2 kuuluvan toimeksiantoaineksen käsittelyyn, vaan käsittelemällä luokkaan 3 kuuluvaa vapaasti käsiteltävää ainesta ja toiminta-alueensa ulkopuolelta tulevaa luokkiin 1 ja 2 kuuluvaa ainesta sillä oli huomattavassa määrin perussääntönsä mukaiseen toimeksiantoon kuulumattomia tehtäviä. Vuosien 2002 ja 2008 välillä ZT:n käsittelemistä määristä luokkiin 1 ja 2 kuuluvaa toimeksiantoainesta oli vain 54-58 prosenttia. Vuonna 2009 osuus laski selvästi - myös Pohjois- ja Keski-Hessenin aines mukaan lukien -, eikä se 39 prosentin suuruisena ollut enää puoltakaan ZT:n käsittelemästä määrästä.
2.3.2 ZT:n laitoskapasiteetti
(23)
ZT:llä on kaksi käsittelylaitosta, Rivenichissä ja Sandersmühlessä. Normaalikäytössä kumpikin laitos toimii kahdessa vuorossa viitenä päivänä viikossa. Tänä aikana voidaan käsitellä enimmillään jopa 2 160 tonnia viikossa. Normaalikäytön kapasiteetti on riittänyt vuosittain keskimäärin 88 000 tonnin eli 1 700 viikkotonnin käsittelyyn.
(24)
Kuten muut käsittelylaitokset, ZT:llä on normaalikäytössä hyödyntämättä jäävien vuorojen aikana ja viikonloppuisin toiminnallisista syistä vapaata kapasiteettia. Tätä toiminnallisista syistä vapaata kapasiteettia voidaan hyödyntää tautiepidemioiden yhteydessä ylimääräisten ruhojen käsittelyyn.
2.3.2.1 Lyhytaikainen toiminnallisista syistä vapaa kapasiteetti
(25)
ZT:n antamien tietojen mukaan laitoksia voidaan lyhyen aikaa - 6-12 viikkoa - käyttää kolmessa vuorossa seitsemänä päivänä viikossa. Näin saadaan lyhyeksi ajaksi käyttöön jopa 4 536 tonnin viikkokapasiteetti. Jatkuva toiminta kolmessa vuorossa seitsemänä päivänä viikossa ei ole sen mukaan pidempään mahdollista kulumisen ja henkilöstön väsymisen vuoksi.
(26)
ZT:llä on näin ollen lyhytaikaisesti - 12 viikkoon asti - toiminnallisista syistä vapaata kapasiteettia 2 376 tonnia viikossa. Tämä määrä voidaan tautiepidemioiden yhteydessä käsitellä tavanomaisen määrän lisäksi (ks. myös 9.3.1 jaksossa taulukko 3).
2.3.2.2 Pitkäaikainen toiminnallisista syistä vapaa kapasiteetti
(27)
Laitoksia voitaisiin käyttää tautiepidemian yhteydessä pidempiaikaisesti ylimääräisen aineksen käsittelemiseksi enimmillään kolmessa vuorossa viitenä päivänä viikossa, koska viikonloput tarvitaan huoltotöihin, jos käyttöastetta lisätään pidemmäksi aikaa. Näin voitaisiin käsitellä enimmillään 3 240 tonnia viikossa.
(28)
ZT:llä on näin ollen pitkäaikaisesti - yli 12 viikon ajan - toiminnallisista syistä vapaata kapasiteettia 1 080 tonnia viikossa. Tämä määrä voidaan tautiepidemioiden yhteydessä käsitellä tavanomaisen määrän lisäksi (ks. myös 9.3.1 jaksossa taulukko 3).
2.4 Vuotuinen maksu ja julkista hankintaa koskeva sopimus
(29)
ZT:n jäseniltään (piirikunnilta ja piirikuntien ulkopuolisilta kaupungeilta) saamien vuotuisten maksujen oikeusperusta on ZT:n yhdistysjärjestyksessä. Vuotuisilla maksuilla on tarkoitus kattaa kustannukset, joita tuloilla ei pystytä kattamaan (ks. yhdistysjärjestyksen 9 §:n 1 momentti).
(30)
Vuotuisen maksun täsmällinen määrä päätetään vuotuisessa talousarviossa, joka hyväksytään etukäteen jäsenten kokouksessa. Kun talousarvio on hyväksytty, ZT:llä on oikeus periä maksu hallintotoimena.
(31)
Helmikuussa 2010 ZT:n yhdistysjärjestystä muutettiin takautuvasti 1 päivästä tammikuuta 2009. Siihen asti yhdistysjärjestyksessä ei ollut 9 §:n 1 momenttia pidemmälle meneviä säännöksiä vuotuisen maksun käyttämisestä ja laskemisesta, mutta helmikuussa 2010 siihen otettiin seuraavanlaiset säännökset:
(32)
Yhdistysjärjestyksen 9 §:n 2 momentin mukaan vuotuinen maksu on määritettävä etukäteen. Lisäksi säädetään, että maksua voidaan periä ainoastaan kattamaan kustannuksia, joita syntyy sille siirretystä luokkiin 1 ja 2 kuuluvan aineksen hävittämisvelvollisuudesta ja epidemiareservin ylläpitämisestä.
(33)
Yhdistysjärjestyksen 10 §:n 2 momentin mukaan vuodesta 2009 lähtien on ylläpidettävä epidemiareservikapasiteettia, jonka suuruus on oltava kuuden viikon aikana 7 110 tonnia (kuusi kertaa 1 185 tonnia viikossa). Määritettäessä epidemiareservin suuruutta otettiin huomioon, että ZT:n kapasiteetin lisäksi vaihtoehtoista hävittämiskapasiteettia on epidemiatapauksissa käytettävissä 5 000 tonnia vuodessa. Epidemiareservin kustannukset on määritettävä etukäteen taloussuunnitelmassa. Epidemiareserviin liittyviä kustannuksia voivat olla ainoastaan asianomainen osuus kiinteistä kustannuksista (poistot, verot, vakuutukset, vieraan pääoman korot), kustannukset ulkoisista huoltosopimuksista ja osuus jatkuvan toimintavalmiuden ylläpitämisestä aiheutuvista henkilöstökustannuksista. Epidemiareservikapasiteetista aiheutuvat kustannukset esitetään erillisillä tileillä yrityksen muista kustannuksista erillään. Kustannukset kohdistetaan suhteessa kapasiteettiosuuksiin.
(34)
ZT on perustamisestaan vuonna 1979 vuoteen 2011 saanut vuotuisina maksuina 66 493 680 euroa. Vuodesta 1998 vuotuiset määrät ovat olleet seuraavat:
1998
:
2 114 192 EUR (4 135 000 DEM)
1999
:
2 432 216 EUR (4 575 000 DEM)
2000 ja 2001
:
2 249 684 EUR (4 400 000 DEM) vuotta kohti
2002-2008
:
2 250 000 EUR vuodessa
2009
:
1 961 515 EUR
2010
:
2 212 392 EUR
2011
:
1 962 515 EUR
(35)
Vuodesta 1998 vuoteen 2011 vuotuisten maksujen määrä oli 30 932 198 euroa.
(36)
Esitettyjen tuloslaskelmien mukaan ZT:n yhteenlaskettu tappio vuosina 1998-2009 on vuotuisten maksujen jälkeen 4 562 795 euroa. Ilman 26 757 292 euron vuotuisia maksuja yhteenlaskettu tappio vuosina 1998-2009 on 31 320 678 euroa. Vuotuiset maksut eivät siis riittäneet kattamaan kertyneitä tappioita kokonaisuudessaan.
2.5 TSE-testien, kuolleiden eläinten ja teurasjätteiden vuoksi myönnetty valtiontuki
(37)
Eläimistä saatavien sivutuotteiden hävittämiseen sovelletaan SEUT-sopimuksen 191 artiklan 2 kohdan mukaista aiheuttamisperiaatetta. Näin ollen on ensi sijassa tuottajien ja teurastamoyritysten asia huolehtia kuolleiden eläinten ja teurasjätteiden hävittämisestä asianmukaisesti ja vastata siihen liittyvistä kustannuksista (12).
(38)
TSE-kriisin vuoksi oli kuitenkin välttämätöntä varmistaa luokkiin 1 ja 2 kuuluvaa ainesta sisältävien kuolleiden eläinten ja teurasjätteiden asianmukainen käsittely ja tukea tuottajia valtiontuella. Komissio antoi asiaa koskevat säännökset TSE-testien, kuolleiden eläinten ja teurasjätteiden vuoksi myönnettäviä valtiontukia koskevissa, 24 päivänä joulukuuta 2002 annetuissa yhteisön suuntaviivoissa, jäljempänä ’TSE-suuntaviivat’ (13). Niitä on täydennetty ja tiukennettu maa- ja metsätalousalan valtiontukea koskevissa suuntaviivoissa vuosiksi 2007-2013, jäljempänä ’vuosien 2007-2013 maataloussuuntaviivat’ (14).
(39)
TSE-suuntaviivoissa ja vuosien 2007-2013 maataloussuuntaviivoissa edellytetään, että tuottaja vastaa eläimistä peräisin olevin sivutuotteiden hävittämiskustannuksista (15), mutta sallitaan TSE-testien ja kuolleiden eläinten hävittämisen tukeminen tietyin tarkkaan rajatuin ehdoin (16). Teurasjätteiden hävittämiseen ei periaatteessa saa myöntää tukea (17). Lisäksi tuki soveltuu sisämarkkinoille ainoastaan, jos voidaan osoittaa, että se tulee ainoastaan tuottajan eikä tuotantoketjussa tuottajan jälkeen olevan tuotantoyrityksen (kuten teurastamojen ja ruhojen käsittelylaitosten) hyväksi (18).
2.5.1 Valtiontukiasiassa NN 33/03 29 päivänä tammikuuta 2004 tehty komission päätös
(40)
Komissio on vuonna 2004 hyväksynyt Rheinland-Pfalzin TSE-turvatoimia koskevat tukitoimenpiteet, joista Saksa oli ilmoittanut SEUT-sopimuksen 107 artiklan 3 kohdan c alakohdan, TSE-suuntaviivojen ja maatalousalan valtiontukia koskevien 12 päivänä elokuuta 2000 annettujen yhteisön suuntaviivojen (19) mukaisesti. Näillä tukitoimenpiteillä oli tarkoitus ehkäistä BSE:n leviäminen muun muassa korvaamalla tuottajille riskiaineksen hävittämisestä aiheutuvat ylimääräiset kustannukset, joita niille aiheutui, kun nautojen ruokinta liha-luujauholla kiellettiin.
(41)
Komissio hyväksyi muiden toimenpiteiden ohella kertaluonteisen 100 prosentin tuen tiettyjen riskipitoisten teurasjätteiden hävittämiskustannuksiin, joita syntyi, kun eläinperäisen jauhon käyttö rehuna kiellettiin ZT:n toiminta-alueella lokakuusta 2000 syyskuuhun 2001. Tuolloin tuensaajana ei kuitenkaan ollut ZT vaan teurastamoyritykset.
2.5.2 Valtiontukiasiassa N 15/04 6 päivänä heinäkuuta 2004 tehty komission päätös
(42)
Toisessa myös vuonna 2004 hyväksytyssä tuessa on kyse siitä, että tuottajat saavat Rheinland-Pfalzissa kuolleiden eläinten keräämis- ja käsittelykustannuksista korvauksen, jota varten ne ovat suorittaneet maksuja eläintautirahastoon (20). Osavaltiot (Rheinland-Pfalz, Hessen ja Saarland), ZT:n jäsenet ja kunkin osavaltion eläintautirahasto vastaavat yhtäläisin osuuksin maksuista, joita ZT perii toimeksiantoon kuuluvien kuolleiden eläinten keräämisestä ja käsittelystä. Tuotantoeläinten pitäjien on kuitenkin maksettava käsittelykustannuksista 25 prosentin osuus.
(43)
Komissio on hyväksynyt ZT:lle suoraan maksettavat tuet 1 päivän tammikuuta 1999 ja 31 päivän joulukuuta 2013 väliseksi ajaksi. Tukien ehtona on, että ne koituvat ainoastaan tuottajien hyväksi eivätkä kasaudu muiden tukien kanssa.
(44)
Koska tuella korvataan suhteellinen osuus etukäteen määritetyistä maksuista (kerääminen 100 prosenttia ja käsittely 75 prosenttia), komissio katsoi, että tukijärjestely koituu pelkästään tuottajien hyväksi eikä siitä aiheudu etua ZT:lle.
2.5.3 Hyväksyttyjen tukien NN 33/03 ja N 15/04 suhde vuotuisiin maksuihin
(45)
Kumpikin hyväksytyistä tuista, jäljempänä ’maataloustuet’, kirjataan ZT:n kirjanpitoon tuloina. Näin ollen ZT:n maataloustuista saamat tulot on jo otettu huomioon 36 kappaleessa mainituissa tappiossa ennen vuotuisia maksuja.
(46)
ZT saa siis vuotuiset maksut maataloustukien lisäksi kattaakseen jäljelle jäävät tappionsa.
3. MENETTELYN ALOITTAMISEN SYYT
(47)
Kantelun tekijä katsoo, että ZT ei selviytyisi taloudellisesti, elleivät sen jäsenet osallistuisi vuotuisilla maksuilla niiden tappioiden kattamiseen, joita toimeksiantoon kuuluvan ja siihen kuulumattoman aineksen hävittämisestä aiheutuu. Sen mukaan ZT, jolla on monopoli toimeksiantoaineksen hävittämisessä ja joka ei näin ollen kohtaa minkäänlaista kilpailua, tarjoaa avoimilla markkinoilla toimeksiantoon kuulumattoman aineksen osalta hintoja, jotka alittavat markkinahinnat. ZT:n hintapolitiikan tarkoitus on kantelun tekijän mukaan ainoastaan saada käyttöä ZT:n laitoksille, joilla on runsaasti vapaata kapasiteettia.
(48)
Kantelun tekijän mielestä kilpailu on monella tavoin vääristynyt vuotuisten maksujen vuoksi. Se arvostelee erityisesti ZT:n hinnoittelua luokkaan 3 kuuluvan aineksen osalta ja tarjouskilpailussa Pohjois- ja Keski-Hessenin aineksen hävittämisestä.
a)
Maksut, joita ZT perii teurasjätteen hävittämisestä, eivät perustu käsiteltyyn määrään vaan kiinteään eläinkohtaiseen hintaan. Tämän takia pienempien teurastamojen, joille luokkaan 3 kuuluvan aineksen erottaminen luokkiin 1 ja 2 kuuluvasta aineksesta aiheuttaa suurempia kustannuksia kuin suurille ja paremmin varustelluille teurastamoille, kannattaa luopua erottelusta ja luovuttaa luokkaan 3 kuuluva aines ZT:lle yhdessä luokkien 1 ja 2 teurasjätteiden kanssa. ZT:n väitetään näin ollen tarjoavan teurasjätteiden hävittämistä hintaan, joka ei kata kustannuksia, koska se ei laske luokkaan 3 kuuluvan aineksen käsittelystä aiheutuvia lisäkustannuksia maksuihinsa.
b)
ZT:llä ei ollut mahdollisuutta hävitä Pohjois- ja Keski-Hessenin luokkiin 1 ja 2 kuuluvan aineksen hävittämisestä järjestettyä tarjouskilpailua, sillä sen kiinteät kustannukset kapasiteetin ylläpitämisestä katettiin vuotuisella maksulla ja siksi se saattoi tarjota alempaan hintaan.
(49)
Saksa sitä vastoin katsoo, että vuotuinen maksu on välttämätön, jotta kustannukset, joita ZT:lle aiheutuu epidemiareservin ylläpitämisestä, voidaan kattaa. Tätä koskien Saksa on myös esittänyt Fraunhofer-Institutin selvityksen (21) maaliskuulta 2007, jäljempänä ’Fraunhofer-selvitys’, jolla se halusi osoittaa, että epidemiareservin ylläpitämiskustannukset ovat noin 50 prosenttia yhteenlasketuista kapasiteettikustannuksista. Lisäksi Saksa pitää vuotuista maksua välttämättömänä hylättyjen saastuneiden toimipaikkojen kunnostuskustannusten kattamiseksi.
(50)
Komissio totesi alustavassa arviossaan, että ZT saa vuotuisista maksuista taloudellista etua, koska ne vähentävät sen juoksevia menoja, ja että myös muut valtiontuen tunnusmerkit täyttyvät.
(51)
Komissio totesi, että tällaiset toimintatuet ovat yleensä kiellettyjä. Komissio epäili myös, missä määrin vuotuista maksua voidaan perustella korvauksena epidemiareservin ylläpitämisestä. Komissio tukeutui tässä Altmark-tuomion (22) seuraaviin neljään kriteeriin:
a)
Tuensaajayrityksellä on oltava tosiasiallisesti vastuullaan julkisen palvelun velvoitteita, joiden on oltava selkeästi määriteltyjä.
b)
Korvauksen laskennassa käytettävät parametrit on etukäteen vahvistettava objektiivisesti ja läpinäkyvästi.
c)
Korvaus ei voi ylittää sitä, mikä on tarpeen julkisen palvelun velvoitteiden täyttämisestä johtuvien kustannusten kattamiseksi osittain tai kokonaan, kun otetaan huomioon niihin liittyvät tulot sekä niiden täyttämiseen liittyvä kohtuullinen voittomarginaali.
d)
Silloin kun julkisen palvelun velvoitteiden täyttämisestä vastaavaa yritystä ei valita sellaisessa julkisia hankintoja koskevassa menettelyssä, jossa on mahdollista valita se ehdokas, joka kykenee tuottamaan kyseiset palvelut julkisyhteisön kannalta vähäisimmin kustannuksin, tarvittavan korvauksen taso on määritettävä tarkastelemalla sellaisia kustannuksia, joita hyvin johdetulle keskivertoyritykselle aiheutuisi kyseisten velvoitteiden täyttämisestä.
(52)
Sen suhteen, onko kyseessä yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvä palvelu, komissio epäili, palveleeko epidemiareservin ylläpitäminen yleistä tarkoitusta, sillä aiheuttamisperiaatteen mukaan tuottajat ovat velvollisia hävittämään kuolleet eläimet ja teurasjätteet ja he saavat tähän edellä mainittuja komission hyväksymiä tukia. Lisäksi vuotuisen maksun välttämättömyys on kyseenalainen. Muiden Saksan osavaltioiden käytäntö nimittäin osoittaa, että yksityisten toimijoiden laitokset pystyvät ylläpitämään riittävää epidemiareserviä, vaikka ne eivät saa ylimääräistä korvausta kapasiteetin ylläpitämisestä.
(53)
Lisäksi komissio epäili, täyttääkö ZT:n yhdistysjärjestys läpinäkyvän toimeksiantokirjan vaatimukset, sillä ennen vuotta 2010 siinä ei ollut määritelty epidemiareservin ylläpitämistä ZT:lle kuuluvaksi julkisen palvelun velvoitteeksi eikä siinä ollut kustannusten laskemiseen tarvittavia muuttujia.
(54)
Korvausten välttämättömyyden suhteen komissio on esittänyt kysymyksen, eikö vuotuisilla maksuilla itse asiassa rahoiteta tuottamattomasta vapaasta kapasiteetista aiheutuvia tappioita. Ylimääräisen vuotuisen maksun välttämättömyys on kyseenalainen, kun muissa osavaltioissa kaikki kustannukset katetaan aiheuttajilta perittävillä maksuilla.
(55)
Koska ZT:tä ei ole valittu julkisessa tarjouskilpailumenettelyssä, on kyseenalaista, onko ZT hyvin johdettu keskivertoyritys.
(56)
Näin ollen komission alustava päätelmä on, että on tutkittava yksityiskohtaisesti, onko vuotuinen maksu ZT:lle välttämätön epidemiareservin ylläpitämiseksi ja eivätkö markkinat pystyisi tarjoamaan riittävästi vapaata laitoskapasiteettia epidemiatapauksissa.
(57)
Komissio epäili myös Saksan väitettä, että vuotuiset maksut olisivat perusteltuja hylättyjen saastuneiden toimipaikkojen kunnostuskustannusten korvaamiseksi. Valtiontuesta ympäristönsuojelulle 1 päivänä huhtikuuta 2008 annettujen yhteisön suuntaviivojen, jäljempänä ’ympäristötukisuuntaviivat’ (23), 132 kohdan mukaan tukea voidaan pitää sisämarkkinoille soveltuvana ainoastaan, jos tuensaajaa ei voida kansallisen lainsäädännön mukaan asettaa vastuuseen, mikä selvästikään ei päde tähän tilanteeseen.
4. ASIAN KÄSITTELY KANSALLISISSA TUOMIOISTUIMISSA
(58)
BVerwG toteaa 16 päivänä joulukuuta 2010 antamassaan tuomiossa, että vuotuinen maksu ei ole SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea, koska se täyttää Altmark-ehdot. BVerwG ei ottanut kantaa aiempiin vuotuisiin maksuihin, koska se katsoi, että ennen vuotta 2010 suoritettuja vuotuisia maksuja ei olisi pitänyt ottaa käsiteltäväksi.
4.1 Altmark-kriteeri 1
(59)
BVerwG:n käsityksen mukaan eläimistä saatavien sivutuotteiden hävittäminen on sivutuoteasetuksen ja TierNebG:n 3 §:n 1 momentin mukaan yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvä palvelu, johon kuuluu myös epidemiareservin ylläpitäminen.
(60)
BVerwG erottaa toisistaan tavanomaiseen toimintaan käytettävän kapasiteetin, johon myös toiminnallisista syistä vapaa kapasiteetti kuuluu, ja tavallisesti käyttämättömän kapasiteetin. Jos tavanomaisen kapasiteetin ja toiminnallisista syistä vapaan kapasiteetin kustannukset katettaisiin vuotuisilla maksuilla, BVerwG katsoisi, että vuotuinen maksu on aiheuttamisperiaatteen vuoksi valtiontukea.
(61)
Kun vuotuiset maksut kuitenkin kattavat vapaan kapasiteetin, jota ylläpidetään pelkästään epidemioiden varalta, maksut eivät ole valtiontukea. Sillä ei ole merkitystä, että vapaata kapasiteettia voi olla enemmän, kuin toiminnallisesti tarvittaisiin, koska on luonnollista, että sitä ei yleensä käytetä. Ainoastaan, jos olisi merkkejä, että vapaata kapasiteettia käytetään myös tavanomaiseen toimintaan (esimerkiksi luokkaan 3 kuuluvan aineksen hävittämiseen), voitaisiin tehdä toisenlainen päätelmä. Koska näin ei selvästikään kuitenkaan ole, vuotuisissa maksuissa on kyse pelkästään sellaisten kustannusten korvaamisesta, joita aiheutuu epidemiareservin ylläpitämistä koskevasta julkisen palvelun velvoitteesta.
4.2 Altmark-kriteeri 2
(62)
Läpinäkyvyysehdosta BVerwG toteaa, että yhdistysjärjestystä muutettiin 2 päivänä helmikuuta 2010 juuri ennen vuoden 2010 vuotuisten maksujen vahvistamista. BVerwG katsoo, että vuoden 2010 yhdistysjärjestyksen 9 §:ssä tehdään selväksi, että vuotuinen maksu on yksinomaan korvaus epidemiareservin ylläpitämiskustannuksista.
4.3 Altmark-kriteeri 3
(63)
Yhdistysjärjestyksen muutetulla 9 §:llä katsotaan varmistetun, että vuotuinen maksu on yksinomaan korvaus epidemiareservin ylläpitämiskustannuksista.
(64)
Lisäksi BVerwG katsoi, että päätös reservikapasiteetin suuruudesta ei ole liiketaloudellinen päätös, joka täytyisi tehdä taloudellisen kannattavuuden perusteella. Epidemiareservin ylläpitäminen on luonnostaan epätaloudellista, koska tästä vapaasta kapasiteetista aiheutuvat kustannukset eivät ole missään suhteessa laajalle levinneen eläinkulkutaudin puhkeamisen todennäköisyyteen.
4.4 Altmark-kriteeri 4
(65)
BVerwG:n käsityksen mukaan neljättä Altmark-kriteeriä ei voida tässä tapauksessa soveltaa, koska luokkiin 1 ja 2 kuuluva aines hävitetään erillään luokkaan 3 kuuluvasta aineksesta. ZT:n suorittamissa julkisissa ja kaupallisissa palveluissa ei ole päällekkäisyyttä, kun taas Altmark-tapauksessa yksityiselle linja-autoyritykselle oli asetettu monia julkisen palvelun velvoitteita (esimerkiksi pysäkkien määrän ja aikataulujen suhteen), jotka muuttivat huomattavasti tapaa, jolla kuljetuspalvelua tarjottiin. ZT:lle suoritetut vuotuiset maksut olivat siis korvaus markkinoiden ulkopuolella suoritettavan julkisen palvelun kustannuksista.
(66)
BVerwG katsoo lisäksi, että julkinen laitos saa huolehtia yleisen edun mukaisista tehtävistään itse olematta pakotettu turvautumaan yksityisiin palveluntarjoajiin. BVerwG toteaa julkisia hankintoja koskevaan unionin tuomioistuimen oikeuskäytäntöön viitaten, että julkinen laitos voi vapaasti päättää, hoitaako se tietyn tehtävän omilla resursseillaan vai hankkiiko se palvelun markkinoilta (24).
5. KANTELUN TEKIJÄN HUOMAUTUKSET
5.1 Altmark-kriteeri 1
(67)
Kantelun tekijä toteaa, että epidemiareservin ylläpitäminen ei aiheuttamisperiaatteen vuoksi ole SEUT-sopimuksen 106 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvä palvelu.
(68)
Tuottajat ja teurastamot voidaan ongelmitta määrittää aiheuttajiksi. Tuottajat hyötyvät eläintautien tehokkaasta torjunnasta, koska eläintaudit voivat olla vaaraksi niiden karjalle eli niiden omaisuudelle. Nopean ja tehokkaan eläintautien torjunnan ansiosta teurastamot ovat saattaneet jatkaa toimintaansa tavanomaisessa laajuudessa.
(69)
Aiheuttamisperiaate tunnetaan myös asiaa koskevassa Saksan lainsäädännössä, jossa tuottajia ja teurastamoja kutsutaan säännöllisesti aiheuttajiksi, joiden on vastattava hävittämiskustannuksista (25).
5.2 Altmark-kriteeri 2
(70)
Kantelun tekijä tuo esiin, että ZT on vasta kansallisten tutkimusten ja komission tutkinnan käynnistymisen jälkeen ilmoittanut, että sillä on aina ollut tehtävänään epidemiareservin ylläpitäminen. Ennen kuin yhdistysjärjestystä vuonna 2010 muutettiin, siinä ei ollut mainintaa ZT:n tehtävästä ylläpitää epidemiareserviä eikä parametrejä korvausmaksun laskemiseksi ollut vahvistettu etukäteen.
5.3 Altmark-kriteeri 3
(71)
Kantelun tekijä väittää, että kuolleiden eläinten käsittelylaitoksille ei aiheutunut nettokustannuksia epidemiareservin ylläpitämistehtävästä.
5.3.1 Toiminnallisista syistä vapaa kapasiteetti kattaa epidemiareservin
(72)
Kuolleiden eläinten käsittelylaitokset toimivat Saksassa yleensä kahdessa vuorossa viitenä tai kuutena viikonpäivänä, ja käyttötuntien erot ovat +/- 5 prosenttia. Kausivaihteluista riippuen työskennellään suuremman kysynnän aikana kolmessa vuorossa ja pienemmän kysynnän aikana taas kahdessa vuorossa viitenä päivänä viikossa. Böckenhoffin selvitys (26) osoittaa, että kolmas vuoro viikolla ja viikonlopun lisävuorot mahdollistavat riittävän epidemiareservin ylläpitämisen, jotta epidemiatapauksissa selviydytään lisääntyneestä aineksesta.
(73)
Tarvittava epidemiareservi voitaisiin näin ollen kattaa toiminnallisista syistä vapaalla kapasiteetilla, jota käsittelylaitosten normaalikäytössä jää. Kantelun tekijän mukaan se ei ole koskaan katsonut olevansa pakotettu toteuttamaan lisäinvestointeja riittävän epidemiareservin ylläpitämiseksi.
(74)
Kantelun tekijä toteaa vielä, että käsittelylaitoksen kapasiteettisuunnittelussa oli otettava huomioon naapuriosavaltioiden kapasiteetti. Mittavan tautiepidemian yhteydessä voidaan lyhytaikaisesti lisääntyneen kapasiteettitarpeen tyydyttämiseksi turvautua muiden osavaltioiden kapasiteettiin. Luokkiin 1 ja 2 kuuluvan aineksen kuljettamista ei ole lainsäädännössä kielletty. Asiaa koskevissa Saksan oikeussäännöissä (27) naapurialueiden kapasiteetin käyttöä pidetään epidemiatapauksissa päinvastoin luonnollisena mahdollisuutena kiertää käsittelykapasiteetin kapeikot.
5.3.2 Kustannukset on katettava säännöllisistä maksuista saatavilla tuloilla
(75)
Kantelun tekijän mukaan kaikki kapasiteettikustannukset rahoitetaan yleensä maksuista saatavilla tuloilla, joita luokkiin 1 ja 2 kuuluvan aineksen hävittämisen tehtäväksi saanut yritys tavanomaisessa toiminnassaan saa. Koska toiminnallisista syistä vapaan kapasiteetin kustannukset ovat kiinteä osa laitoksen kustannuksia, ne voidaan sisällyttää perittäviin maksuihin. Kantelun tekijä viittaa muun muassa BVerwG:n tuomioon (28), jossa tehdään selväksi, että asiallisesti perustellut kapasiteettireservikustannukset voitaisiin sisällyttää maksuihin.
(76)
Luokkiin 1 ja 2 kuuluvan aineksen käsittely on 16 osavaltiosta kymmenessä annettu tehtäväksi pelkästään yrityksille, jotka ovat yksityisomistuksessa (Berliini, Brandenburg, Bremen, Hampuri, Mecklenburg-Vorpommern, Niedersachsen, Nordrhein-Westfalen, Sachsen-Anhalt, Schleswig-Holstein ja Thüringen) Joissakin näistä osavaltioista on alueita, joilla karjakanta on erityisen suuri, kuten Niedersachsenissa, Nordrhein-Westfalenissa ja Schleswig-Holsteinissa. Baijerissa ja Hessenissä ruhojen hävittämisestä huolehtivat osittain yritykset, jotka ovat yksityisomistuksessa.
(77)
Niissä osavaltioissa, joissa kantelun tekijä tai sen sidosyritykset ovat saaneet tehtäväkseen eläimistä saatavien sivutuotteiden hävittämisen, eli Mecklenburg-Vorpommernissa, Sachsen-Anhaltissa ja Thüringenissä viranomainen ja toimeksiannon saanut yritys ovat määrittäneet yhdessä vuotuisen enimmäiskapasiteetin, jota käsittelylaitoksen on ylläpidettävä. Tällaista kapasiteettia on pidetty riittävänä vastaamaan epidemiatapauksessa kasvavaan kysyntään. Kantelun tekijän tietojen mukaan joissakin Nordrhein-Westfalenin tarjouskilpailuissa epidemiareservin suuruus on ilmoitettu. Esimerkkinä mainitaan Steinfurtin piirikunnan tarjouskilpailu, jossa epidemiareservin suuruudeksi määritettiin 5 prosenttia edellisen vuoden karjakannasta. Käsittelymaksut on laskettu niin, että käsittelylaitoksen kiinteät kustannukset rahoitetaan kokonaan käsittelymaksuilla, joita tuottajilta ja teurastamoilta peritään.
(78)
Näin ollen muiden osavaltioiden käytäntö osoittaa, että käsittelylaitoksen kokonaiskustannukset - epidemiareservikustannukset mukaan lukien - voidaan rahoittaa kokonaisuudessaan maksuista saatavilla tuloilla eikä viranomaisilta tarvita lisäkorvausta.
5.3.3 Vuotuisen maksun tosiasiallinen käyttö
(79)
Kantelun tekijän mukaan ZT ei käytä vuotuista maksua tavanomaisen toimintansa tappioiden rahoittamiseen vaan myös niiden tappioiden rahoittamiseen, joita aiheutuu sellaisen ylikapasiteetin ylläpitämisestä, jota on myöhemmin käytetty toimeksiantoon kuulumattomiin tarkoituksiin.
5.3.3.1 Väitetyn epidemiareservin käyttö Pohjois- ja Keski-Hessenin kanssa tehdyn sopimuksen täyttämiseen
(80)
Kun verrataan Fraunhofer-selvityksessä (29) esitettyä vapaata kapasiteettia ja sitä vapaata kapasiteettia, jonka ZT ilmoittaa vuonna 2009 Pohjois- ja Keski-Hessenin tarjouskilpailussa, havaitaan ZT:n vapaan kapasiteetin vähentyneen selvästi ajan myötä. Fraunhofer-selvityksen mukaan vuonna 2005 vapaan kapasiteetin eli välttämättömäksi väitetyn epidemiareservin osuus oli noin 50 prosenttia kokonaiskapasiteetista, mutta se laski vuoteen 2009 mennessä vain 35 prosenttiin, kuten ZT:n Pohjois- ja Keski-Hesseniä koskevasta tarjouksesta käy ilmi.
(81)
Jos oletetaan, että ZT:lle oli annettu tehtäväksi ylläpitää epidemiareserviä ja että 50 prosenttia ZT:n keskimääräisestä kapasiteetista oli sopiva epidemiareservi (kuten Fraunhofer-selvityksessä todetaan), ZT ei olisi voinut osallistua Pohjois-Hesseniä koskevaan julkiseen tarjouskilpailuun eikä lisätä käsittelytehtäviään Baden-Württembergissä.
(82)
Koska ZT kuitenkin sai toimeksiannon Pohjois-Hessenin julkisessa tarjouskilpailussa ja otti lisää käsittelytehtäviä hoitaakseen, ZT on väistämättä käyttänyt osan välttämättömäksi väitettyä epidemiareserviä tavanomaiseen toimintaan. Näin on selvää, että vuotuisella maksulla rahoitettiin kustannuksia vapaasta kapasiteetista, jota ei tarvittu epidemiareserviksi.
5.3.3.2 Ei-välttämättömän vapaan kapasiteetin rahoittaminen
(83)
Kantelun tekijä vertaa ZT:n käytettävissä olevaa vapaata kapasiteettia Saksan muissa osavaltioissa käytettävissä olevaan vapaaseen kapasiteettiin ja tulee siihen tulokseen, että erisuuruiset karjakannat huomioon ottaen ZT:n vapaa kapasiteetti oli neljä tai viisi kertaa suurempi kuin muissa osavaltioissa epidemiareservinä käytettävissä oleva vapaa kapasiteetti. Näin ollen vuotuisella maksulla rahoitettiin vapaata kapasiteettia, joka muiden osavaltioiden käytäntöön verrattuna oli selvästi suurempi kuin välttämätön epidemiareservi. Tätä ylimääräistä kapasiteettia oli myöhemmin käytettävissä toimeksiantoon kuulumattomiin tarkoituksiin, kuten Pohjois- ja Keski-Hesseniä koskevaan tarjouskilpailuun osallistumiseen.
5.4 Altmark-kriteeri 4
(84)
Kantelun tekijän mukaan ZT ei saanut toimeksiantoa julkisessa tarjouskilpailussa, kun taas useimmissa muissa osavaltioissa suorituskykyisin tarjoaja valitaan julkisessa tarjouskilpailumenettelyssä. Ei myöskään tehty mitään kustannusarviota, jossa ZT:n kustannuksia olisi verrattu hyvin johdetun keskivertoyrityksen kustannuksiin.
(85)
Kantelun tekijän mielestä ei olisi ollut mitään oikeudellisia esteitä järjestää Rheinland-Pfalzissa julkista tarjouskilpailua.
5.5 Kilpailun vääristyminen toimeksiantoon kuulumattomilla markkinoilla
5.5.1 ZT:n tarjous Pohjois- ja Keski-Hessenin julkisessa tarjouskilpailussa ei kata kustannuksia
(86)
Kantelun tekijän mukaan Pohjois-Hesseniä koskevan julkisen tarjouskilpailun kulku havainnollistaa vuotuisen maksun kilpailua vääristävää vaikutusta.
(87)
Ennen tarjouskilpailua luokkiin 1 ja 2 kuuluvan aineksen hävittämisestä huolehti Tierbeseitigungsanlage Schäfer GmbH, jäljempänä ’TBA Schäfer’, joka on kantelun tekijän sidosyritys. TBA Schäferin ei ollut mahdollista voittaa ZT:tä vuoden 2009 tarjouskilpailussa. TBA Schäferin täytyi tehdä tarjouksensa kokonaiskustannusten perusteella, mutta ZT:n oli mahdollista tarjota hintoja, jotka alittivat kustannukset, sillä osa sen kapasiteettikustannuksista rahoitettiin vuotuisilla maksuilla.
(88)
Lisätodiste siitä, että ZT:n tarjous Pohjois-Hesseniä koskevassa tarjouskilpailussa ei kattanut kustannuksia, saadaan vertaamalla tarjousta maksuihin, joita ZT perii omalla toiminta-alueellaan. Omalla toiminta-alueellaan ZT:n perimä maksu on 328 euroa tonnilta, ja Pohjois-Hesseniä koskevassa tarjouksessa se oli vain 208 euroa tonnilta. Koska keräämiskustannuksissa ei alueiden välillä ollut merkittäviä eroja, vaikuttaa käsittämättömältä, että ZT voi tarjota täsmälleen samaa palvelua Pohjois-Hessenissä hintaan, joka on noin kolmanneksen alhaisempi kuin sen omalla toiminta-alueella perimä hinta.
(89)
Koska TBA Schäferin kustannuspohja oli aikaisempien tarjouskilpailujen vuoksi tiedossa, ZT:n oli helppo asettaa tarjouksensa 208 euroon tonnilta eli vain 4 euroa edullisemmaksi kuin TBA Schäferin tarjous, joka oli 212 euroa tonnilta, ja näin voittaa tarjouskilpailu.
5.5.2 Luokkaan 3 kuuluvan aineksen hävittämisestä perittävät maksut eivät kata kustannuksia
(90)
Kantelun tekijän mukaan ZT:n Rheinland-Pfalzissa noudattama kiinteä hinnoittelu vähentää teurastamoyritysten halukkuutta erottaa luokkaan 3 kuuluva aines luokkiin 1 ja 2 kuuluvasta aineksesta. Tämän vuoksi huomattava määrä luokkaan 3 kuuluvaa ainesta, joka muuten voitaisiin jatkojalostaa lemmikkieläinten ruoaksi, hävitetään yhdessä huonompilaatuisen, luokkiin 1 ja 2 kuuluvan aineksen kanssa (30).
(91)
Lisäksi luokkaan 3 kuuluva aines, joka poistuu markkinoilta ZT:n hinnoittelupolitiikan vuoksi, on määrältään suurempi kuin komissio alustavassa markkina-arviossaan otaksui. Menettelyn aloittamisesta tehdyn päätöksen 33 kohdassa todetaan, että luokkaan 3 kuuluva aines erotetaan Rheinland-Pfalzissa 72 prosentissa teurastuksista. Tieto perustuu kuitenkin pelkästään teurastusten määrään. Jos otettaisiin huomioon, että nautojen teurastuksessa syntyy huomattavasti suurempi määrä luokkaan 3 kuuluvaa ainesta kuin sikojen teurastuksessa, tuloksena olisi, että vain 45 prosenttia luokkaan 3 kuuluvasta aineksesta erotetaan. Näin ollen ZT:n hinnoittelu vääristää markkinoita vielä selvästi enemmän kuin on oletettu.
6. ZT:N HUOMAUTUKSET
(92)
ZT:n huomautukset vastaavat olennaisilta osin Saksan huomautuksia, jotka esitetään seuraavassa luvussa. Tarpeettoman toiston välttämiseksi ZT:n huomautuksia ei näin ollen esitetä erikseen.
7. SAKSAN HUOMAUTUKSET
(93)
Saksa kiistää, että ZT:n yhdistysjärjestyksen mukaisesti peritty vuotuinen maksu olisi sääntöjenvastaista tukea, sillä Saksan mukaan Altmark-tuomion kriteerit täyttyvät. Lisäksi Saksa toteaa, että tuki on sisämarkkinoille soveltuvaa, koska vuotuinen maksu ei ylitä epidemiareservin ylläpitämisestä ja hylättyjen saastuneiden toimipaikkojen kunnostamisesta aiheutuvia kustannuksia.
7.1 Altmark-kriteeri 1
(94)
Saksa toteaa ensinnäkin, että epidemiareservin ylläpitäminen on yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvä palvelu. Saksa perustelee tätä sillä, että luokkiin 1 ja 2 kuuluvan aineksen hävittäminen on kunnan pakollinen tehtävä.
(95)
Paikalliset viranomaiset ovat antaneet ZT:lle oikeustoimikelpoisena julkisoikeudellisena yhteisönä tämän tehtävän. Yleinen taloudellinen tarkoitus on se, että hävittämällä luokkiin 1 ja 2 kuuluva aines suojellaan ihmisten terveyttä. Tämä koskee ennen kaikkea epidemiatapauksia.
(96)
Tässä yhteydessä on Saksan mukaan huomattava, että ei voida lukea ZT:lle haitaksi sitä, että rahoitus olisi ollut mahdollista myös TSE-suuntaviivojen ja vuosien 2007-2013 maataloussuuntaviivojen mukaisesti. Niissä säännellään ainoastaan tosiasiallisesta ruhojen (kuolleiden eläinten) hävittämisestä aiheutuvien kustannusten rahoittamista mutta ei epidemiareservin ylläpitämisestä aiheutuvien kustannusten rahoittamista. Näin ollen vuotuinen maksu ei myöskään kasaannu hyväksyttyjen TSE-tukien kanssa.
(97)
Kuolleiden eläinten hävittämisen yhteydessä tuottajat voidaan määrittää aiheuttajiksi, mutta epidemiareservikustannusten tapauksessa aiheuttajan määrittäminen ei ole ongelmatonta.
7.2 Altmark-kriteeri 2
(98)
Eläimistä saatavien sivutuotteiden hävittäminen on ollut vuodesta 1979 ZT:n tehtävänä TierNebGAG RP:n nojalla.
(99)
Tarvittavan epidemiareservin suuruus ja nettokustannusten laskennassa käytettävät muuttujat esitettiin 1 päivänä helmikuuta 2010 muutetussa Verbandsordnungissa. Ne perustuivat Fraunhofer-selvitykseen.
(100)
Saksa korostaa, että ZT:n jäseniltään perimät vuotuiset maksut oli määritetty objektiivisesti ja läpinäkyvästi myös ennen vuonna 2010 tapahtunutta yhdistysjärjestyksen muuttamista. ZT:n edustajainkokous päättää kunkin vuoden taloussuunnitelmasta julkisessa menettelyssä, valvontaviranomaiset hyväksyvät sen ja se julkaistaan Rheinland-Pfalzin, Hessenin ja Saarlandin virallisissa lehdissä.
7.3 Altmark-kriteeri 3
(101)
Saksan mielestä ylläpidetty epidemiareservi on epidemiatapauksissa välttämätön ihmisten terveyden suojelemiseksi.
7.3.1 Epidemiareservin suuruutta koskeva selvitys
(102)
Saksan mukaan epidemiareservien suuruus määritettiin 2 päivänä helmikuuta 2010 muutetussa yhdistysjärjestyksessä Fraunhofer-selvityksen perusteella. Saksa on menettelyn aloittamisen jälkeen toimittanut myös toisen selvityksen (31), jonka on laatinut Institut für Strukturforschung und Planung in agrarischen Intensivgebieten, jäljempänä ’ISPA-RP-selvitys’.
(103)
Fraunhofer-selvityksessä arvioitiin odotettavissa oleva aineksen määrä erilaisissa skenaarioissa ottaen huomioon skenaarioiden todennäköisyyden. ISPA-RP-selvityksessä noudatetaan metodologisesti yksityiskohtaista lähestymistapaa erilaisten epidemiaskenaarioiden mallintamiseksi suu- ja sorkkataudin tai klassisen sikaruton puhkeamistapauksessa.
(104)
Kummassakin selvityksessä tultiin siihen tulokseen, että ZT:n käytettävissä oleva kokonaiskapasiteetti riittää toimeksiantoon kuuluvan ja siihen kuulumattoman aineksen tavanomaisen keskimäärin 1 700 tonnin viikoittaisen määrän käsittelemisen lisäksi myös lyhytaikaisten ja pidempiaikaisten epidemiatapausten yhteydessä syntyvien määrien käsittelyyn.
7.3.1.1 Lyhytaikaiset epidemiat
(105)
ISPA-RP-selvityksestä käy ilmi, että lyhytaikaisen epidemian yhteydessä käsiteltäväksi tuleva ylimääräinen aines voitaisiin käsitellä ongelmitta tavanomaisen määrän lisäksi käytettävissä olevan viikoittaisen enimmillään 1 523 tonnin suuruisen vapaan kapasiteetin puitteissa kolmessa vuorossa viitenä päivänä viikossa tarvitsematta turvautua ylimääräisiin viikonloppuvuoroihin, jos oletetaan, että ylimääräistä ainesta on enimmillään 200 tonnia päivässä 2-5 päivän ajan.
(106)
Myös epidemioissa, jotka koskevat suurehkoa osaa toiminta-alueesta, voitaisiin kahdeksan viikon ajan käsitellä 1 300-1 800 tonnia ylimääräistä ainesta viikossa, jos turvauduttaisiin myös viikonloppuvuoroihin, jolloin vapaata kapasiteettia olisi lyhytaikaisesti käytettävissä enimmillään 2 819 tonnia viikossa (ks. myös 9.3.1 jaksossa taulukko 3).
7.3.1.2 Pitkäaikaiset epidemiat
(107)
Tässä yhteydessä lähtökohtana on skenaario, jossa puhkeaa toiminta-alueen laajuinen suu- ja sorkkatautiepidemia, jossa eläinten hävittämisaste on 10 prosenttia, kuten Isossa-Britanniassa vuonna 2001. Tällöin oletetaan käsiteltävän keskimäärin 1 300 tonnia viikossa 18 viikon ajan. ISPA-RP-selvitys osoittaa, että ZT:n laitoksissa voitaisiin tavanomaisen määrän lisäksi käsitellä pidemmän aikaa myös tämä määrä kolmessa vuorossa viitenä päivänä viikossa (ks. myös 9.3.1 jaksossa taulukko 3).
7.3.1.3 Esitettyjen selvitysten päätelmät
(108)
Saksan mielestä esitetyt selvitykset osoittavat, että käytettävissä oleva kokonaiskapasiteetti riittää tavanomaisten määrien lisäksi lyhytaikaisista ja myös pidempiaikaisista epidemioista seuraavan ylimääräisen aineksen käsittelyyn. Useimmissa skenaarioissa ei tällöin edes jouduttaisi turvautumaan lisävuoroihin, joita on käytettävissä täydellä teholla toimittaessa viikonloppuisin 6-12 viikon ajan.
(109)
Selvitysten tulos on, että ZT:n kokonaiskapasiteetti riittää tavanomaisten määrien ja pidempikestoisten epidemioiden vuoksi käsiteltäväksi tulevan aineksen käsittelyyn kolmessa vuorossa viitenä päivänä viikossa. Näin ollen tällä hetkellä käytettävissä oleva kokonaiskapasiteetti ei ole ylimitoitettu vaan tarkoituksenmukainen.
7.3.2 Epidemiareservistä aiheutuvat kustannukset
(110)
Saksan esittämät laskelmat epidemiareservin kustannuksista perustuvat Fraunhofer-selvitykseen. Kapasiteettikustannukset on jaettu normaalikäyttöön ja epidemiareserviin viitenä päivänä viikossa kolmessa vuorossa käytettävissä olevan kokonaiskapasiteetin keskimääräisen käytön perusteella. ZT käyttää normaalikäytössä kokonaiskapasiteetistaan, joka on käytettävissä kolmessa vuorossa viitenä päivänä viikossa, keskimäärin noin 50 prosenttia.
(111)
Tämän käyttöasteen perusteella sekä normaalikäytön että epidemiareservin kapasiteettikustannukset ovat keräämisen ja käsittelyn osalta noin 50 prosenttia (32). Epidemiareservin ylläpitämisestä aiheutuu näin ollen seuraavat kustannukset:
Taulukko 2
Saksan esittämät epidemiareservikustannukset vuosina 2000-2009
(euroa)
Epidemiareservikustannukset
2000
2 250 106
2001
2 608 383
2002
3 163 429
2003
3 121 934
2004
3 133 539
2005
2 986 695
2006
2 793 466
2007
2 606 508
2008
2 507 167
2009
1 961 515
Keskiarvo
2 784 282
(112)
On huomattava, että vuosina 2000 ja 2001 epidemiareserviin kohdennettiin vain noin 45 prosenttia kapasiteettikustannuksista ja että vuonna 2009 epidemiareservi pieneni noin viidenneksellä Pohjois- ja Keski-Hesseniltä saadun toimeksiannon seurauksena. Vuosilta 1998 ja 1999 ei ole laskelmaa epidemiareservin kustannuksista.
7.3.3 Epidemiareservikustannusten rahoittaminen vuotuisilla maksuilla
(113)
Vuotta 2009 lukuun ottamatta ZT:n jäsenien sille suorittamat vuotuiset maksut olivat esitettyinä vuosina alhaisemmat kuin taulukossa 2 esitetyt epidemiareservikustannukset. Vuonna 2009 lopullinen vuotuinen maksu oli kustannusten suuruinen.
(114)
Saksan mukaan epidemiareservin ylläpitämiskustannuksia ei laskettu mukaan käytöstä perittävään maksuun, koska se ei ollut lainsäädännön mukaan mahdollista. Rheinland-Pfalzin kunnallisia maksuja koskevan lain, jäljempänä ’KAG RP’, 7 §:n nojalla aluehallintoviranomaiset voivat periä maksuja julkisten laitosten käytöstä kustannusten kattamiseksi, kunhan laitoksen tarjoama palvelu ja siitä perittävä maksu eivät ole ilmeisessä epäsuhteessa. KAG RP:n 8 §:n mukaan kustannukset, joihin käyttömaksut perustuvat, on määritettävä kustannuslaskentaa koskevien liiketaloudellisten periaatteiden mukaisesti. Saksan mukaan kuitenkin ainoastaan luokkiin 1 ja 2 kuuluvan aineksen hävittämisestä peritään maksua, ei epidemiareservin ylläpitämisestä. Viimeksi mainittu ei ole vastasuoritus yksittäiselle maksuvelvolliselle, vaan sitä ylläpidetään yhteisön hyväksi tulevien vaarojen varalta.
7.3.4 Rahoitus muissa Saksan osavaltioissa
(115)
Saksa on komission pyynnöstä tehnyt liittovaltion laajuisen kyselyn epidemiareservin määrittämis- ja rahoituskäytännöistä.
(116)
Epidemiareservi muodostuu kaikissa Saksan osavaltioissa ZT:n toiminta-aluetta lukuun ottamatta toiminnallisista syistä vapaasta kapasiteetista, jota on arkisin ja viikonloppuina käytettävissä. Böckenhoffin selvityksen perusteella kapasiteettiin ei yleensä ole tehty epidemioiden torjuntaa varten lisäinvestointeja. Arkipäivien kolmannen vuoron ja viikonloppuvuorojen käytettävissä oleva vapaa kapasiteetti on epidemiareserviksi riittävä. Sittemmin on otettu käyttöön vaihtoehtoisia laskentamenetelmiä, jotka perustuvat selvityksiin, kuten Niedersachsenin ISPA-selvitys, jäljempänä ’ISPA-NS-selvitys’ (33), tai sidosryhmien suostumukseen. Böckenhoffin selvityksen perusnäkemys kuitenkin pitää eli lisäinvestointeja vapaaseen kapasiteettiin ei tarvita.
(117)
Toiminnallisista syistä vapaan kapasiteetin kustannukset rahoitetaan erilaisilla maksuilla (yrityksen oikeudellisesta muodosta riippuen). Toiminnallisista syistä vapaan kapasiteetin kustannukset jaetaan kuolleiden eläinten ja teurasjätteiden hävittämiseen erilaisiin säännöksiin perustuvien mallien mukaan.
(118)
TSE-suuntaviivojen ja vuosien 2007-2013 maataloussuuntaviivojen mukaisesti tuottajille kuolleiden eläinten hävittämisen yhteydessä annettu tuki on useimmissa Saksan osavaltioissa 67-75 prosenttia kuolleiden eläinten hävittämismaksuista:
a)
Baden-Württemberg ja Nordrhein-Westfalen: Eläinten omistajat maksavat 25 prosenttia käsittelykustannuksista. Julkinen valta (piirikunnat ja osavaltiot) maksaa 100 prosenttia keräämiskustannuksista sekä loput 75 prosenttia käsittelykustannuksista.
b)
Sachsen-Anhalt, Thüringen ja Brandenburg: Eläinten omistajat maksavat 25 tai 33 prosenttia keräämis- ja käsittelykustannuksista. Julkinen valta maksaa jäljelle jäävän osan keräämis- ja käsittelykustannuksista (75 tai 67 prosenttia).
c)
Baijeri, Rheinland-Pfalz ja Saarland: Piirikunnat, eläintautirahasto ja osavaltio maksavat kukin kolmanneksen keräämiskustannuksista. Käsittelykustannusten rahoitus jakaantuu niin, että julkinen valta maksaa 66 prosenttia, eläinten omistajat 25 prosenttia ja eläintautirahasto 8 prosenttia.
d)
Sachsenissa eläinten omistajat maksavat 25 prosenttia, eläintautirahasto 8 prosenttia ja julkinen valta 66 prosenttia keräämis- ja käsittelykustannuksista.
e)
Niedersachsenissa eläintautirahasto maksaa 60 prosenttia ja julkinen valta 40 prosenttia keräämis- ja käsittelykustannuksista. Eläintautirahasto veloittaa 25 prosenttia käsittelykustannuksista eläinten omistajilta.
f)
Schleswig-Holsteinissa eläintautirahaston osuus keräämis- ja käsittelykustannuksista on 100 prosenttia.
g)
Mecklenburg-Vorpommernissa eläinten omistajien osuus keräämis- ja käsittelykustannuksista on 100 prosenttia.
(119)
Saksan mukaan tämä katsaus osoittaa, että sillä ei ole suurta merkitystä, sisällytetäänkö epidemiareservikustannukset perittäviin maksuihin vai rahoitetaanko ne vuotuisella maksulla niin kuin Rheinland-Pfalzissa. Ratkaisevaa on, kuka kustannuksista tosiasiallisesti vastaa. Lopputulos on, että julkinen valta rahoittaa suuren osan epidemiareservikustannuksista TSE-suuntaviivojen tai vuosien 2007-2013 maataloussuuntaviivojen mukaisella tuella.
7.4 Altmark-kriteeri 4
(120)
Saksa katsoo, että unionin oikeus ei velvoita avaamaan luokkiin 1 ja 2 kuuluvan aineksen hävittämismarkkinoita tarjouskilpailuilla. Yhteisöjen tuomioistuin on sen mukaan vahvistanut asian (34).
7.5 Ei kilpailun vääristymistä toimeksiantoon kuulumattomilla markkinoilla
(121)
Saksa katsoo, että kilpailu ei vääristy markkinoilla.
7.5.1 ZT hävittää vapaan aineksen ilman ristiintukemista
(122)
Saksa katsoo, että luokkaan 3 kuuluvan aineksen tapauksessa ZT:n perimä vuotuinen maksu ei ole johtanut kilpailun vääristymiseen, koska ristiintukemista ei ole:
a)
ZT:n tilinpäätöksistä käy selvästi ilmi, että ZT on vuosien ajan saanut luokkaan 3 kuuluvan aineksen erillisestä käsittelystä huomattavat tuotot, mikä sulkee pois ristiintukemisen.
b)
Jos luokkaan 3 kuuluva aines toimitettaisiin yhdessä luokkiin 1 ja 2 kuuluvan aineksen kanssa, seokset olisi jo laskettu mukaan (painon mukaan) perittäviin maksuihin. Tämä tarkoittaa, että etukäteen laskettu kyseisen luokan seka-aineksen määrä olisi maksuja koskevassa päätöksessä otettu huomioon maksun suuruudessa.
(123)
Kantelun tekijän väitteellä, että ZT:n hinnoittelun vuoksi ainoastaan 45 prosenttia luokkaan kuuluvasta aineksesta erotetaan, ei ole pohjaa. ZT ei ole milloinkaan käsitellyt niin suurta määrää luokkaan 3 kuuluvaa ainesta, minkä asiaa koskevat tilastot vahvistavat. Komission menettelyn aloittamista koskevassa päätöksessä esittämä 72 prosentin erotteluosuus vuonna 2009 voidaan vahvistaa.
(124)
Lisäksi todetaan, että 85 prosenttia toiminta-alueen teurastuksista suoritetaan kuudessa laitoksessa, jotka erottelevat aineksen niin pitkälle kuin mahdollista. Kantelun tekijä toimii näissä laitoksissa ja vastaanottaa niiltä luokkaan 3 kuuluvaa erotettua ainesta. Kantelun tekijällä on siis pääsy luokkaan 3 kuuluvan aineksen markkinoille, ja sillä onkin hallussaan erittäin suuri osuus näistä markkinoista.
7.5.2 Pohjois- ja Keski-Hessenin tarjouskilpailu
(125)
Se seikka, että ZT perii Pohjois- ja Keski-Hessenissä eri maksun kuin omalla toiminta-alueellaan, ei todista kilpailun vääristyneen. Rahoituserot selittyvät erilaisilla laskentaa koskevilla lainsäädännön vaatimuksilla. Luokkiin 1 ja 2 kuuluvista eläimistä peräisin olevien sivutuotteiden hävittäminen on Saksassa TierNebG:n 3 §:n 1 momentin mukaan periaatteessa osavaltion oikeuden nojalla toimivaltaisen aluehallintoviranomaisen tehtävä. Näin ollen osavaltioiden ja kuntien tasolla voi olla erilaisia säännöksiä rahoittamisesta.
(126)
Jos hävittämisvelvollinen ei itse suorita eläimistä peräisin olevien sivutuotteiden hävittämistä, vaan siirtää tehtävän kolmannelle - kuten Pohjois- ja Keski-Hessenissä - laskentasäännökset eivät määräydy kunnallisia maksuja koskevan lain perusteella vaan julkisten hankintojen markkinoilla sovellettavien hinnanmääräytymisperiaatteiden (Leitsätzen für die Preisermittlung aufgrund von Selbstkosten), jäljempänä ’LSP’ (35), nojalla.
(127)
KAG RP:n ja LSP:n välillä on huomattavia eroja, jotka liittyvät erityisesti perittäviin maksuihin mahdollisesti sisällytettäviin korkokustannuksiin. Näillä on merkitystä ZT:n kannalta, koska se on rahoittanut investointinsa huomattavassa määrin luotoilla ja maksaa vuosittain huomattavan määrän korkoja.
(128)
KAG RP:n 8 §:n mukaan ZT voi sisällyttää maksulaskelmaansa tosiasiallisesti syntyneet korkokustannukset, mutta LSP:n mukaan Pohjois- ja Keski-Hessenissä maksuihin on mahdollista sisällyttää ainoastaan laskennalliset korot suhteutettuna toiminnan kannalta välttämättömän omaisuuden keskimääräiseen arvoon. Kaikkien aiheutuneiden korkomaksujen laskeminen mukaan ei näin ollen ollut mahdollista.
(129)
Myös se kantelun tekijän väite, että TBA Schäfer hävisi Pohjois- ja Keski-Hessenin tarjousmenettelyn vuotuisen maksun muodossa tapahtuneen ristiintukemisen vuoksi, on vailla pohjaa. TBA Schäferin tarjous oli sen vuoksi korkeampi, että se oli arvioinut tuotetulot vähäisemmiksi ja että sen hallintokustannukset ja konsernimaksut olivat suuremmat. ZT sitä vastoin oli arvioinut tuotetulot oikean suuruisiksi, ja koska se ei ollut osa konsernia, sen ei myöskään tarvinnut maksaa konsernimaksuja.
7.6 Hylättyjen saastuneiden toimipaikkojen kunnostus
(130)
Saksan mukaan osa ZT:n perimästä vuotuisesta maksusta käytetään kahden hylätyn saastuneen toimipaikan, Sprendlingen-Gensingenin ja Sohrschiedin, kunnostamisen rahoittamiseen.
(131)
Maaperä ja pohjavesi oli kummassakin paikassa saastunut aikaisempien omistajien tai toiminnanharjoittajien käyttämän hiilivedyn vuoksi. Molemmat tontit siirtyivät ZT omistukseen vuonna 1979, kun se perustettiin.
(132)
ZT on velvoitettu Koblenzin aluehallituksen 21 päivänä huhtikuuta 1997 ja 31 päivänä maaliskuuta 1998 tekemillä päätöksillä poistamaan vierasaineet. Sprendlingen-Gensingenin toimipaikan kunnostusvelvollisuuteen on lisätty vaatimuksia 13 päivänä heinäkuuta 2001 tehdyllä päätöksellä. Kummankin toimipaikan yhteenlasketut kunnostuskustannukset vuodesta 1998 vuoteen 2010 olivat 2 413 049 euroa.
7.6.1 Sprendlingen-Gensingenin toimipaikka
(133)
Saksa myöntää, että ZT:n on 31 päivänä maaliskuuta 1998 tehdyn kunnostuspäätöksen mukaan vastattava Sprendlingen-Gensingenin toimipaikan kunnostamiskustannuksista. Valtiontukioikeudellisesti ei olisi kuitenkaan perusteltua, että ZT:n täytyisi vastata kunnostuskustannuksista kokonaan itse, koska rajoittamaton vastuu johtaisi uudemman saksalaisen oikeuskäytännön perusteella eriarvoiseen kohteluun suhteessa yksityisiin yrityksiin.
(134)
Saksan perustuslakituomioistuimen 16 päivänä helmikuuta 2000 tekemän päätöksen (36) mukaan yksityinen yritys on kansallisen oikeuden mukaisesti vastuussa vain kohtuullisessa määrin. Perustuslakituomioistuimen mukaan kohtuullisuuden raja voi tulla vastaan, jos vastuu on suurempi kuin tontin arvo. Tämän rajan ylityttyä vastuuta ei voida enää pitää Saksan perustuslain 14 §:n 2 momentin 2 alamomentissa taattua omaisuudensuojaa koskevana oikeasuhteisena aineellisena ja rajoittavana säännöksenä. Koska ZT ei voi julkisoikeudellisena oikeushenkilönä vedota perustuslaissa määrättyihin yksityishenkilön oikeuksiin, tätä vastuun rajoitusta ei voida soveltaa ZT:hen.
(135)
Saksan mukaan Sprendlingen-Gensingenin toimipaikan markkina-arvo on negatiivinen, sillä 31 päivänä joulukuuta 2009 laadittu tase perustuu 128 500 euron arvioituun kirjanpitoarvoon, jonka tällä välin yhteensä 1 542 316 euroon nousseet kunnostuskustannukset ylittävät. Näin ollen edellä kuvattu vastuuraja ylittyy.
(136)
Vastuurajan ylittävien kunnostuskustannusten rahoittamista vuotuisella maksulla olisi ympäristötukisuuntaviivojen 132 kohdan mukaisesti pidettävä sisämarkkinoille soveltuvana tukena, koska yksityisten on vastattava kunnostuskustannuksista ainoastaan tontin markkina-arvoon asti.
7.6.2 Sohrschiedin toimipaikka
(137)
Vaikka ZT on 21 päivänä huhtikuuta 1997 tehdyllä kunnostuspäätöksellä tehty aiheuttajana vastuulliseksi, Saksa epäilee, olisiko ZT Saksan oikeuden mukaan tosiasiallisesti ollut velvollinen vastaamaan kunnostuskustannuksista, jotka johtuvat aikaisempien omistajien tai toiminnanharjoittajien aiheuttamista vahingoista. Koska tapahtumat ovat yli 30 vuoden takaisia, vastuukysymystä ei voida enää ratkaista yksiselitteisesti.
(138)
Saksa katsoo, että vuotuinen maksu on ympäristötukisuuntaviivojen mukaisesti sisämarkkinoille soveltuva tuki siinä määrin kuin sillä korvataan Sohrschiedin toimipaikan kunnostuskustannuksia, koska ZT ei ollut velvollinen kunnostamaan aluetta.
(139)
Lisäksi Saksa toteaa, että myös Sohrschiedin toimipaikan markkina-arvo on negatiivinen ja että näin ollen edellä kuvattu vastuuraja ylittyy myös tässä tapauksessa.
8. SEUT-SOPIMUKSEN 107 ARTIKLAN 1 KOHDASSA TARKOITETUN VALTIONTUEN OLEMASSAOLON YLEISTEN EDELLYTYSTEN ARVIOINTI (OTTAMATTA HUOMIOON ALTMARK-KRITEEREJÄ)
(140)
SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdan mukaan ”jäsenvaltion myöntämä taikka valtion varoista muodossa tai toisessa myönnetty tuki, joka vääristää tai uhkaa vääristää kilpailua suosimalla jotakin yritystä tai tuotannonalaa, ei sovellu sisämarkkinoille, siltä osin kuin se vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan”.
8.1 Vuotuisen maksun rahoittaminen valtion varoista
(141)
Saksa ei kiistä, etteikö ZT:n jäsenten suorittamissa vuotuisissa maksuissa olisi kyse valtion varoista. ZT:n jäsenet ovat Rheinland-Pfalzin, Saarlandin ja Hessenin piirikuntia ja piirikuntiin kuulumattomia kaupunkeja. Koska ZT on vuodesta 1979 perinyt hallintotoimena jäseniltään vuotuisen maksun, toimenpiteessä on kyse valtion varojen suorasta siirrosta. Koska kyseessä on hallintotoimi, vuotuiset maksut katsotaan valtion toimenpiteiksi.
8.2 ZT:lle koituva taloudellinen etu
(142)
Tuensaajan on ensinnäkin oltava yritys. Yrityksen käsitteellä tarkoitetaan jokaista yksikköä, joka harjoittaa taloudellista toimintaa, riippumatta yksikön oikeudellisesta muodosta ja rahoitustavasta. Tämä koskee sekä yksityisiä että julkisia yrityksiä (37). Kaikki toiminta, jossa tarjotaan - yleensä vastikkeellisesti - tuotteita ja palveluita tietyillä markkinoilla, on taloudellista toimintaa (38). Koska ZT tarjoaa vastikkeellisesti tiettyjen eläimistä peräisin olevien sivutuotteiden hävittämispalveluja, se on yritys.
(143)
Vuotuisista maksuista koituu periaatteessa ZT:lle taloudellista etua, koska ne vähentävät sen juoksevia menoja eikä siltä edellytetä asianmukaista vastasuoritusta. Saksa tosin väittää, että vuotuisilla maksuilla on ainoastaan korvattu kustannuksia, joita ZT:lle aiheutuu velvollisuudesta ylläpitää epidemiareserviä, eikä sille näin ollen ole koitunut taloudellista etua.
(144)
Tuomioistuin on Altmark-tuomiossa todennut, että korvaus julkisen palvelun velvoitteiden täyttämisestä ei ole valtiontukea eli siitä ei koidu tuensaajalle etua, kunhan tietyt kriteerit täyttyvät (39).
(145)
Koska Altmark-tuomio on käsiteltävänä olevan tapauksen kannalta merkittävä, Saksan näkemystä, että Altmark-kriteerit täyttyvät, arvioidaan erikseen perusteellisesti 9 luvussa.
8.3 Kilpailun vääristyminen ja vaikutukset jäsenvaltioiden väliseen kauppaan
(146)
Koska luokkiin 1 ja 2 kuuluvan aineksen hävittämismarkkinoita ei ole ZT:n toiminta-alueella avattu kilpailulle, Saksan mukaan sekä kilpailun vääristyminen että vaikutukset jäsenvaltioiden väliseen kauppaan voidaan sulkea pois.
(147)
Komissio toteaa ensinnäkin, että luokkiin 1 ja 2 kuuluvan aineksen hävittämisessä on alueellisia monopoleja. Suurin osa toimivaltaisista aluehallintoviranomaisista kuitenkin myöntää tällaisen monopoliaseman tarjouskilpailussa. Markkinoilla on siis kilpailua. Käsiteltävänä olevassa tapauksessa Pohjois- ja Keski-Hessenin tarjouskilpailu on tästä todiste.
(148)
Komissio katsoo valtiontuesta C 58/06 (ex NN 98/05), jonka Saksa on myöntänyt Verkehrsverbund Rhein Ruhr -yhdistykseen kuuluville yrityksille Bahnen der Stadt Monheim (BSM) ja Rheinische Bahngesellschaft (RBM) 23 päivänä helmikuuta 2011 tekemänsä päätöksen (40) mukaisesti, että luokkiin 1 ja 2 kuuluvan aineksen markkinat ovat avoimet kilpailulle. Unionin oikeudessa ja kansallisessa oikeudessa annetaan luokkiin 1 ja 2 kuuluvan aineksen hävittämisestä vastaaville aluehallintoviranomaisille mahdollisuus valita, etsivätkö ne markkinoilta tarjouskilpailulla tarjoajan, jolle ne antavat tehtävän, vai huolehtivatko ne hävittämisestä itse (41). Riippumatta Saksan väitteestä, että ZT täyttää sidosyksikköhankinnan kriteerit (42), vuotuiset maksut vahvistavat ZT:n taloudellista asemaa suhteessa muihin mahdollisiin tarjoajiin. Koska tarjouskilpailuihin voi osallistua tarjoajia kaikista jäsenvaltioista, vuotuinen maksu todennäköisesti myös vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan.
(149)
Vuotuisista maksuista koituvat taloudelliset edut voivat myös vahvistaa ZT:n asemaa markkinoilla, joilla se kilpailee suoraan muiden tarjoajien kanssa (luokkaan 3 kuuluvan aineksen hävittäminen, tarjouskilpailu luokkiin 1 ja 2 kuuluvan aineksen hävittämisestä Pohjois- ja Keski-Hessenissä).
8.4 Alustava päätelmä tuen olemassaolosta
(150)
Vuotuiset maksut täyttävät SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun valtiontuen olemassaolon edellytykset. Seuraavassa luvussa käsitellään seikkaperäisesti Saksan väitettä, että Altmark-tuomion neljä edellytystä täyttyisivät.
9. ALTMARK-KRITEERIEN ARVIOINTI SEUT-SOPIMUKSEN 107 ARTIKLAN 1 KOHDAN PUITTEISSA
9.1 Altmark-kriteeri 1
(151)
Ensimmäisen Altmark-kriteerin mukaan edunsaajayrityksen tehtäväksi on tosiasiassa annettava julkisen palvelun velvoitteiden täyttäminen ja nämä velvoitteet on määriteltävä selvästi.
(152)
Ensin on huomattava, että ajanjaksot 1979-2008 ja 2009-2011 on arvioitava erikseen.
(153)
Ennen kuin yhdistysjärjestystä 2 päivänä helmikuuta 2010 muutettiin takautuvasti 1 päivästä tammikuuta 2009, ZT:lle oli vain yleisesti annettu tehtäväksi luokkiin 1 ja 2 kuuluvan aineksen hävittäminen. Vanhassa yhdistysjärjestyksessä ei ollut minkäänlaista velvollisuutta ylläpitää epidemiareserviä. Näin ollen ZT:llä ei ollut ensimmäisessä Altmark-kriteerissä tarkoitettua selvästi määriteltyä velvollisuutta ylläpitää epidemiareserviä.
(154)
Muutetussa yhdistysjärjestyksessä ZT velvoitetaan luokkiin 1 ja 2 kuuluvan aineksen hävittämisen lisäksi nimenomaisesti ylläpitämään epidemiareserviä.
(155)
Komissio osoittaa seuraavassa, että ZT:n velvollisuus huolehtia luokkaan 1 ja 2 kuuluvan aineksen hävittämisestä ja sen velvollisuus ylläpitää epidemiareserviä eivät oikeuta pitämään vuotuisia maksuja ensimmäisessä Altmark-kriteerissä tarkoitettuina valtion maksamina korvauksina.
9.1.1 Velvollisuus huolehtia luokkiin 1 ja 2 kuuluvan aineksen hävittämisestä
9.1.1.1 Ei yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvä palvelu
(156)
BVerwG katsoo, että luokkiin 1 ja 2 kuuluvan aineksen hävittäminen asetuksen (EY) N:o 1069/2009 ja TierNebG:n 3 §:n 1 momentin nojalla on julkisen palvelun velvoite eli siis yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvä palvelu. BVerwG korostaa erityisesti sitä, että aineksen hävittäminen on Saksan oikeuden mukaan pakollinen julkinen tehtävä, ja lähtee siitä, että ZT toimii siltä osin viranomaisena. BVerwG katsoo, että julkisen palvelun velvoitteeseen kuuluu myös epidemiareservin ylläpitäminen (43).
(157)
Saksa yhtyy tähän näkemykseen ja katsoo lisäksi, että sekä luokkiin 1 ja 2 kuuluvan aineksen hävittäminen että epidemiareservin ylläpitäminen palvelevat ihmisten terveyden suojelua.
(158)
Koska luokkiin 1 ja 2 kuuluvan aineksen hävittäminen on BVerwG:n ja Saksan mielestä julkisen palvelun velvoite, ne katsovat, että on perusteltua pitää vuotuisia maksuja valtion suorittamina korvauksina kustannuksista, joita ZT:lle aiheutuu tästä velvoitteesta.
(159)
Kuten myös julkisen palvelun velvoitteesta maksettavana korvauksena myönnettävää valtiontukea koskevien Euroopan unionin puitteiden, jäljempänä ’julkisen palvelun korvauspuitteet’ (44), 13 kohdassa selostetaan, jäsenvaltioilla on tuomioistuimen asiaa koskevan vakiintuneen oikeuskäytännön perusteella runsaasti liikkumavaraa sen suhteen, minkälaisia suoritteita voidaan pitää yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvinä palveluina, ellei ole kyse sektoreista, joille on osoitettu erityisesti niitä koskevia unionin säännöksiä.
(160)
Tuomioistuin on korostanut oikeuskäytännössään sitä, että yleinen taloudellinen tarkoitus on kyseessä vain silloin, kun tarkoitus on jollakin tavoin erityinen suhteessa talouselämän muiden toimenpiteiden tarkoituksiin (45).
(161)
Tuomioistuin on käsittelyt asiassa GEMO kysymystä, pitääkö tuottajien ja teurastamojen vastata kaikista kuolleiden eläinten ja teurasjätteiden hävittämiskustannuksista vai saako valtio vastata osasta niitä sillä perusteella, että kyseessä on yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvä palvelu. Tuomioistuin totesi tuomiossaan, että tuottajien ja teurastamojen on vastattava kaikista kustannuksista (46).
(162)
Tuomioistuin totesi, että kuolleiden eläinten ja teurasjätteiden hävittämiseen perustuvan taloudellisen kustannuksen on katsottava olevan tuottajien ja teurastamoiden taloudelliseen toimintaan olennaisesti kuuluva osa. Näiden yritysten harjoittaman toiminnan seurauksena syntyy käyttökelvottomia ja varsinkin ympäristölle haitallisia tuotteita ja jäännöksiä, joiden hävittäminen kuuluu niiden tuotannosta vastuussa oleville tahoille.
(163)
Tästä syystä viranomaisten toimenpiteet, joiden tarkoituksena on vapauttaa tuottajat ja teurastamot tästä taloudellisesta kustannuksesta, on taloudellinen etu, joka saattaa vääristää kilpailua. Vaikka valtiolla olisi terveyspoliittinen tavoite, kun se ottaa vastatakseen hävittämiskustannuksista, tuottajat ja teurastamot saavat joka tapauksessa taloudellista etua, sillä SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa ei vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan tehdä eroa valtioiden toimenpiteiden syiden tai tavoitteiden perusteella vaan niiden vaikutusten perusteella (47).
(164)
Myös TSE-testien, kuolleiden eläinten ja teurasjätteiden vuoksi myönnettäviä valtiontukia koskevien yhteisön suuntaviivojen (2002/C 324/02) (voimassa vuoteen 2006) 27 ja 37 kohdassa ja vuosiksi 2007-2013 annettujen maa- ja metsätalousalan valtiontukea koskevien suuntaviivojen (2006/C 319/01) V.B.4 jaksossa vahvistetaan, että eläimistä peräisin olevien sivutuotteiden omistajan tai valmistajan on huolehdittava asianmukaisesta hävittämisestä ja aiheuttamisperiaatteen mukaisesti vastattava kustannuksista. Näiden asiakirjojen mukaan poikkeukset tästä säännöstä ovat valtiontukea, joka voidaan hyväksyä ainoastaan erityistilanteissa (erityisesti kuolleiden eläinten osalta).
(165)
Aiheuttamisperiaatteen pätevyys vahvistetaan myös Rheinland-Pfalzin osavaltion lainsäädännössä. TierNebGAG:n 4 §:n 1 momentissa säädetään, että omistajat voidaan velvoittaa maksamaan kustannukset hävittämisestä ja siihen liittyvistä menettelyistä.
(166)
Tuomioistuimen oikeuskäytännön, asetuksen (EY) N:o 1069/2009, TSE-suuntaviivojen ja vuosien 2007-2013 maataloussuuntaviivojen perusteella voidaan käsiteltävänä olevasta tapauksesta tehdä seuraavia päätelmiä:
(167)
Ensinnäkin, kun arvioidaan, onko kyseessä yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvä palvelu, ei ole ratkaisevaa, määritteleekö jäsenvaltio kyseisen palvelun kunnalle kuuluvaksi pakolliseksi tehtäväksi. Palvelun määritteleminen kunnan pakolliseksi tehtäväksi merkitsee yksinoikeuden myöntämistä. Jos BVerwG:n tulkinta olisi oikea, jäsenvaltio voisi julistaa minkä tahansa palvelun kunnan pakolliseksi tehtäväksi ja tehdä siitä näin yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvän palvelun. Tällainen tulkinta tekisi kuitenkin SEUT-sopimuksen 106 artiklasta merkityksettömän, sillä tarkoitus on nimenomaan, että korvausten maksaminen voidaan hyväksyä vain, jos kyseessä on yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvä palvelu.
(168)
Komissio katsoo, että on pidettävä erillään toisaalta yksinoikeuden myöntäminen ja toisaalta palvelun hyväksyminen yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyväksi palveluksi.
(169)
Yksinoikeuden myöntäminen luokkiin 1 ja 2 kuuluvan aineksen hävittämiseen voi merkitä SEUT-sopimuksen 56 artiklassa tarkoitetun palvelujen tarjoamisen vapauden rajoittamista. Tällaista rajoittamista voidaan SEUT-sopimuksen 52 artiklan ja 62 artiklan nojalla perustella kansanterveyden suojelemisella. Määrätessään, että tietyllä alueella vain yksi yritys vastaa luokkiin 1 ja 2 kuuluvan aineksen hävittämisestä, Saksa ja Rheinland-Pfalz haluavat varmistaa, että yritystä valvotaan erityisen tarkasti ja näin varmistetaan kansanterveyden suojelu.
(170)
Kansanterveyden suojelemiseksi toteutettava toimenpide ei kuitenkaan automaattisesti ole yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvä palvelu, vaikka Saksa ja BVerwG tätä mieltä ovatkin.
(171)
Komissio ei kiistä, etteikö luokkiin 1 ja 2 kuuluvan aineksen hävittämisessä olisi kyse sellaisten jätteiden hävittämisestä, jotka ominaisuuksiensa vuoksi aiheuttavat terveydelle erityistä vaaraa. Siksi asetuksessa (EY) N:o 1069/2009 säädetään tällaisia jätteitä käsittelevien laitosten tiukasta valvonnasta. Nämä säännökset aiheuttavat käsittely-yrityksille varmasti myös lisäkustannuksia, jotka on kuitenkin sisällytettävä perittäviin maksuihin.
(172)
Luokkiin 1 ja 2 kuuluvan aineksen hävittäminen ei tässä suhteessa poikkea muiden sellaisten jätteiden hävittämisestä, jotka ominaisuuksiensa vuoksi aiheuttavat terveydelle erityistä vaaraa. Tällaisten jätteiden hävittämiskustannuksista vastaavat yleensä niiden aiheuttajat eikä yhteisö.
(173)
Tarkasteltavana olevassa tapauksessa palvelu on luokkiin 1 ja 2 kuuluvan aineksen hävittäminen. Komission on tutkittava, poikkeaako palvelu lähtökohtaisesti muusta taloudellisesta toiminnasta niin, että se on yleisen edun mukaista eikä pelkästään siitä hyötyvän talouden toimijan edun mukaista.
(174)
Komissio katsoo, että luokkiin 1 ja 2 kuuluvan aineksen hävittäminen ei lähtökohtaisesti poikkea muusta taloudellisesta toiminnasta. Tästä syystä sitä ei voida pitää yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvänä palveluna.
(175)
Vastoin BVerwG:n näkemystä asetuksessa (EY) N:o 1069/2009 säädetty tiukka valvonta ei johda siihen, että luokkiin 1 ja 2 kuuluvan aineksen hävittämistä olisi pidettävä yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvänä palveluna.
(176)
Alaa säännellään unionin säännöksillä. Niissä säädetään muun muassa, että tuottajan on vastattava luokkiin 1 ja 2 kuuluvan aineksen hävittämiskustannuksista. Kuten tuomioistuin on GEMO-tuomiossa todennut, tästä seuraa, että yhteisön ei ole lähtökohtaisesti mahdollista ottaa osaa kustannuksista itselleen (48). Näiden unionin lainsäädännössä olevien säännösten vuoksi kansallisissa lainsäädännössä ei voi enää olla säännöksiä, joissa unionin lainsäädännöstä poiketen pidetään luokkiin 1 ja 2 kuuluvan aineksen hävittämistä yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvänä palveluna. Tästä syystä sen luokittelu yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyväksi palveluksi ei ole mahdollista.
(177)
Mitä tulee Saksan väitteeseen, että luokkiin 1 ja 2 kuuluvan aineksen hävittämisellä suojellaan ihmisten terveyttä, voidaan jälleen viitata GEMO-tuomioon, jossa tuomioistuin toteaa, että SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa ei tehdä eroa valtioiden toimenpiteiden syiden tai tavoitteiden perusteella vaan niiden vaikutusten perusteella.
(178)
Tästä seuraa, että talouden toimijoiden on lähtökohtaisesti vastattava kustannuksista, joita niille sääntelyn vuoksi aiheutuu toimintansa harjoittamisesta, kuten tässä tapauksessa luokkiin 1 ja 2 kuuluvan aineksen hävittämistä koskevista tiukoista säännöksistä. Ihmisten terveyden suojelutavoitteella on merkitystä hyväksyttäessä yksinoikeuden myöntäminen, palvelujen tarjoamisen vapaus huomioon ottaen, ja arvioitaessa tuottajien saaman tuen soveltuvuutta sisämarkkinoille.
(179)
Näistä syistä komissio katsoo, että Saksa ei voi pitää luokkiin 1 ja 2 kuuluvan aineksen hävittämistä yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvänä palveluna.
9.1.1.2 Toissijaisesti: Korvauksen maksaminen ei ole missään tapauksessa välttämätöntä
(180)
Toissijaisesti komissio toteaa, että ensimmäiseen Altmark-kriteeriin sisältyy myös sen arviointi, onko korvauksen maksaminen yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvästä palvelusta välttämätöntä. Vaikka luokkiin 1 ja 2 kuuluvan aineksen hävittäminen olisi yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvä palvelu, on tutkittava, onko korvauksen maksaminen välttämätöntä.
(181)
Saksa ja BVerwG eivät ota väitteissään huomioon, että tuomioistuin on GEMO-tuomiossa todennut, että velvoitteet, joita luokkiin 1 ja 2 kuuluvan aineksen hävittämisestä huolehtivat yritykset ovat ottaneet hoitaakseen, eivät oikeuta valtion korvauksiin kustannuksista, joita velvoitteen hoitamisesta aiheutuu. Tuotannosta vastuussa olevien on vastattava kaikista luokkiin 1 ja 2 kuuluvan aineksen hävittämiskustannuksista, koska ne ovat kustannuksia, jotka ovat tuottajien ja teurastamoiden taloudelliseen toimintaan olennaisesti kuuluva osa.
(182)
Tuomioistuimen ratkaisu oli, että ei ole perusteltua, että valtio maksaa korvausta kustannuksista, joita tästä velvoitteesta aiheutuu, koska tuotannosta vastuussa olevien on vastattava kustannuksista.
(183)
Vastoin BVerwG:n näkemystä asetuksessa (EY) N:o 1069/2009 säädetystä tiukasta valvonnasta ei voida johtaa päätelmää, että luokkiin 1 ja 2 kuuluvan aineksen käsittelykustannukset voitaisiin kattaa valtion maksamilla korvauksilla.
(184)
Julkisen palvelun velvoitteen olemassaolo ei toisin sanoen tarkoita, että valtion maksama korvaus tästä velvoitteesta aiheutuvista kustannuksista olisi oikeutettu.
(185)
Komissio katsoo, että Saksa ei voi perustella vuotuisia maksuja valtion korvauksena kustannuksista, joita ZT:lle aiheutuu luokkiin 1 ja 2 kuuluvan aineksen hävittämisvelvoitteesta, koska aiheuttamisperiaatteen mukaan kaikki kustannukset on katettava maksuilla, joita ZT perii tuottajilta.
9.1.2 Epidemiareservin ylläpitäminen
(186)
Siitä, olisiko reservikapasiteettia erikseen tarkasteltuna pidettävä yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvänä palveluna, voidaan todeta seuraavaa: Saksan lainsäädännön mukaan yrityksen, jolla on alueellinen monopoli luokkiin 1 ja 2 kuuluvan aineksen hävittämisessä, on varmistettava, että se selviytyy epidemiatapauksissa myös lisääntyneestä ainesmäärästä. Kuten Saksan esittämästä 16 osavaltion vertailusta käy ilmi, ZT:n aluetta lukuun ottamatta kaikilla alueilla tämä toteutetaan niin, että yritykset käyttävät laitoksiaan kolmessa vuorossa, myös viikonloppuisin, ja tarvittaessa toimittavat ainesta muihin osavaltioihin. Tämä merkitsee, että epidemiareservin ylläpitämisvelvoitteesta ei aiheudu lisäkustannuksia, koska epidemiareservi voidaan kattaa käytettävissä olevalla toiminnallisista syistä vapaalla kapasiteetilla.
(187)
Jos tästä kuitenkin aiheutuisi lisäkustannuksia, olisi tuottajien ja teurastamojen vastattava niistä. Suuremman ainesmäärän käsittely epidemioiden yhteydessä on osa kustannuksia, joita luokkiin 1 ja 2 kuuluvan aineksen käsittelylaitoksen toimintaan tavallisesti kuuluu.
(188)
Sillä ei ole merkitystä, että omistajat eli aluehallintoviranomaiset velvoittavat määräysvallassaan olevan yrityksen viranomaispäätöksellä ylläpitämään epidemiareserviä. Epidemiareservin ylläpitämistä ei kahdesta syystä voida pitää yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvänä palveluna.
(189)
Siinä tapauksessa, että toiminnallisista syistä - ja ilman lisäkustannuksia - käytettävissä oleva vapaa kapasiteetti ei riitä kattamaan säädettyä epidemiareserviä ja epidemiareservin ylläpitovelvoitteesta aiheutuu näin ollen lisäkustannuksia, aiheuttamisperiaatteen nojalla nämä kustannukset on lähtökohtaisesti katettava perittävillä maksuilla. Tilanne ei poikkea mitenkään siitä, mitä on todettu muiden jätteiden hävittämisestä (ks. tarkemmin 156-185 kappale).
(190)
Siinä tapauksessa, että vapaata kapasiteettia ylläpidetään enemmän kuin epidemiatapauksessa tosiasiallisesti tarvitaan, ei ole yhteisön edun mukaista ylläpitää tällaista ylimääräistä kapasiteettia.
(191)
BVerwG katsoo, että reservikapasiteetin ylläpitämisen luokittelussa ei ole merkitystä sillä, ylläpitääkö ZT liian suurta kapasiteettia, jota ei lainkaan tarvita. Sen mukaan on täysin aluehallintoviranomaisten oma asia päättää, rahoittavatko ne ylikapasiteettia vai pyrkivätkö ne purkamaan sitä. Kysymys liittyy aluehallintoviranomaisten poliittiseen vastuuseen mutta ei valtiontukioikeuteen (49). Tätä näkemystä ei voida hyväksyä, koska tarpeettoman kapasiteetin ylläpitäminen ei ole yhteisön edun mukaista.
(192)
Kuten 9.3 jaksossa vielä tarkemmin selostetaan, ZT:n tapauksessa säädetty epidemiareservi voidaan kattaa toiminnallisista syistä käytettävissä olevalla vapaalla kapasiteetilla eikä korvauksen maksamista voida missään tapauksessa perustella.
(193)
Näistä syistä komissio katsoo, että myöskään velvoitetta ylläpitää epidemiareserviä ei voida pitää yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvänä palveluna. Toissijaisesti komissio katsoo, että vuotuisia maksuja ei missään tapauksessa voida perustella valtion korvauksina.
9.1.3 Luokkaan 3 kuuluvan aineksen hävittäminen
(194)
Koska luokkaan 3 kuuluvan aineksen hävittämistä ei ole annettu ZT:lle tehtäväksi, luokittelu yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyväksi palveluksi on jo tästä syystä mahdotonta. Lisäksi tällaiseksi luokittelu ei ole mahdollista 9.1.1 jaksossa esitetyistä syistä.
9.1.4 Yhteenveto
(195)
Ensimmäinen Altmark-kriteeri ei käsiteltävänä olevassa tapauksessa täyty.
(196)
Näin ollen toista, kolmatta ja neljättä Altmark-kriteeriä käsitellään seuraavassa vain toissijaisesti.
9.2 Altmark-kriteeri 2
(197)
Toisessa Altmark-kriteerissä edellytetään, että ne parametrit, joiden perusteella korvaus lasketaan, on etukäteen vahvistettava objektiivisesti ja läpinäkyvästi. Jos siis jäsenvaltio korvaa yrityksen tappioita ilman, että parametrejä on etukäteen vahvistettu, kyseessä on SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu etu.
(198)
Käsiteltävänä olevassa tapauksessa on välttämätöntä pitää erillään vuodet 1979-2008 ja vuodet 2009-2012.
9.2.1 Ajanjakso 1979-2008
(199)
ZT:lle annettiin 28 päivänä lokakuuta 1994 hyväksytyssä yhdistysjärjestyksessä mahdollisuus kattaa kaikki tilivuoden aikana syntyneet tappiot vuotuisella maksulla. Kuten Saksa on todennut, vuotuisilla maksuilla oli kuitenkin määrä rahoittaa kustannukset, joita ZT:lle aiheutui epidemiareservin ylläpitämisestä.
(200)
Vuoden 1994 yhdistysjärjestyksessä ei kuitenkaan ollut tietoa siitä, kuinka suurta epidemiareserviä ZT:n olisi ylläpidettävä, eikä epidemiareservikustannusten laskemiseen tarvittavia parametrejä. Syntyneet tappiot eivät ole objektiivinen mittari epidemiareservin kustannuksille, koska tappion suuruuteen vaikuttavat monet tekijät, jotka eivät ole yhteydessä epidemiareservin kustannuksiin.
(201)
Etukäteen ei siis ollut määritetty objektiivista ja läpinäkyvää menetelmää, jolla epidemiareservin kustannukset olisi voitu laskea. Toinen Altmark-kriteeri ei näin ollen täyty vuosien 1979-2008 osalta.
9.2.2 Ajanjakso 2009-2012
(202)
Yhdistysjärjestystä muutettiin 2 päivänä helmikuuta 2010 takautuvasti 1 päivästä tammikuuta 2009. Ylläpidettävän epidemiareservin suuruus määritetään nyt nimenomaisesti 10 §:n 2 momentissa. Epidemiareservin kustannukset ja sen myötä vuotuisen maksun suuruus on 9 §:n 2 momentin ja 10 §:n 4 momentin mukaan määritettävä talousarviossa ennen tilikauden alkua.
(203)
Uuden yhdistysjärjestyksen 10 §:n 5 momentissa on säännökset epidemiareservin kustannusten laskemisesta. Kapasiteettikustannuksista kohdennetaan säädettyyn epidemiareserviin Fraunhofer-selvityksen mukaisesti suhteellinen osuus. Kustannuslaskennassa tarvittavat parametrit esitetään yhdistysjärjestyksessä ja vuotuisessa talousarviossa. Komissio on todennut, että parametreissa on kyse objektiivisesti havaittavissa olevissa tiedoista, ja laskentatapa esitetään yksiselitteisesti ja läpinäkyvästi. Vuotuiset maksut määritetään näin ollen vuodesta 2010 lukien etukäteen objektiivisten ja läpinäkyvien parametrien perusteella.
(204)
Näin ollen toisen Altmark-kriteerin läpinäkyvyysvaatimukset täyttyvät vuosien 2010-2012 osalta. Samalla on kuitenkin todettava, että vaikka komissio myöntää, että laskelmat suoritetaan etukäteen ja läpinäkyvästi, sovellettavalla laskentakaavalla ei voida estää kolmannessa Altmark-kriteerissä tarkoitettua ylikorvaamista.
(205)
Vuoden 2009 osalta sen sijaan kustannusten laskemista koskevat säännökset, talousarvio ja vuotuisen maksun suuruus määritettiin takautuvasti eikä etukäteen. Näin ollen toinen Altmark-kriteeri ei täyty vuoden 2009 osalta.
9.3 Altmark-kriteeri 3
(206)
Kolmannen Altmark-kriteerin mukaan korvaus ei saa ylittää sitä, mikä on tarpeen, jotta voidaan kattaa kaikki ne kustannukset tai osa niistä kustannuksista, joita julkisen palvelun velvoitteiden täyttäminen aiheuttaa, kun otetaan huomioon kyseisestä toiminnasta saadut tulot ja kyseisten velvoitteiden täyttämisestä saatava kohtuullinen voitto.
(207)
Komissio käyttää julkisen palvelun velvoitteen kustannusten laskemisessa vältettyjen nettokustannusten menetelmää (50). Menetelmässä nettokustannukset, jotka ovat välttämättömiä tai joiden odotetaan olevan välttämättömiä julkisen palvelun velvoitteiden täyttämiseksi, lasketaan niiden nettokustannusten, jotka aiheutuvat palveluntarjoajalle sen harjoittaessa liiketoimintaa julkisen palvelun velvoitteen alaisena, ja samalle palveluntarjoajalle ilman kyseistä velvoitetta aiheutuvien nettokustannusten tai voiton välisenä erotuksena. On kiinnitettävä asianmukaista huomiota siihen, että ne kustannukset, jotka palveluntarjoajan odotetaan välttävän, ja tulot, jotka sen odotetaan menettävän ilman julkisen palvelun velvoitetta, arvioidaan oikein. Nettokustannuksia laskettaessa olisi arvioitava yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvien palvelujen tuottajan saamia hyötyjä, mukaan lukien aineettomat hyödyt, jos mahdollista (51).
(208)
Epidemiareservin suuruudesta säädetään 2 päivänä helmikuuta 2010 muutetun yhdistysjärjestyksen 10 §:n 2 momentissa, että vuodesta 2009 lukien on ylläpidettävä7 110 tonnin epidemiareserviä, joka on oltava käytettävissä kuuden viikon ajanjaksolla. ZT:n on siis huolehdittava, että epidemian yhteydessä voidaan käsitellä tavanomaisten määrien lisäksi 1 185 tonnia viikossa kuuden viikon ajan (52).
(209)
Saksan mukaan vuotuisilla maksuilla korvattiin nettokustannukset, joita ZT:lle aiheutui epidemiareservin ylläpitämisestä. Vaikka yhdistysjärjestykseen sisältyi vasta sen jälkeen, kun sitä 2 päivänä helmikuuta 2010 muutettiin, nimenomainen velvoite ylläpitää epidemiareserviä, ZT oli myös aiemmin ylläpitänyt vastaavaa epidemiareserviä ja sen oli täytynyt vastata siitä aiheutuvista kustannuksista. Rheinland-Pfalzissa ZT:n ei ollut osavaltion maksusäännösten vuoksi ollut mahdollista sisällyttää näitä kustannuksia luokkiin 1 ja 2 kuuluvan aineksen hävittämisestä perittäviin maksuihin.
(210)
Saksa laskee Fraunhofer-selvitykseen tukeutuen, että epidemiareservin nettokustannukset ovat vuosina 2002-2009 noin puolet laitosten kokonaiskustannuksista, koska laitosten teknisesti mahdollisesta kapasiteetista käytetään viikoittain - viitenä päivänä kolmessa vuorossa - vähemmän kuin 50 prosenttia.
(211)
Komissio osoittaa seuraavassa, että vastoin Saksan laskelmia ZT:lle ei aiheutunut säädetyn suuruisen epidemiareservin ylläpitämisestä nettokustannuksia. Saksan esittämät kustannukset ovat toisaalta toiminnallisista syistä käytettävissä olevan vapaan kapasiteetin kustannuksia, jotka on katettava perittävillä maksuilla, ja toisaalta laitosten vajaakäytöstä johtuvan vapaan kapasiteetin kustannuksia.
9.3.1 Säädetyn epidemiareservin kattaminen ZT:n toiminnallisista syistä käytettävissä olevasta vapaasta kapasiteetista
(212)
Böckenhoffin selvityksessä vuodelta 1991 tutkittiin ensimmäisen kerran, onko välttämätöntä rakentaa normaalikäytössä tarvittavaa suurempi käsittelylaitos, jotta epidemiatapauksessa olisi riittävästi kapasiteettia käytettävissä. Vastaus oli kielteinen, sillä käsittelylaitos toimi normaalikäytössä vain viitenä päivänä viikossa kahdessa vuorossa ja toiminnallisista syistä vapaata kolmannen vuoron kapasiteettia pidettiin riittävänä epidemiareservinä.
(213)
Ajan myötä monet käsittelylaitokset ovat siirtyneet myös normaalioloissa toimimaan osittain kolmessa vuorossa tai huippuaikoina myös lauantaisin yhdessä tai kahdessa vuorossa. Tämä merkitsee, että laitosten käyttöaste normaalioloissa kasvaa ja että epidemiatilanteessa on suuremmassa määrin turvauduttava viikonloppuisin käytettävissä olevaan vapaaseen kapasiteettiin.
(214)
Uudemmassa alan kirjallisuudessa (53) vahvistetaan yksityiskohtaisissa skenaariolaskelmissa edelleen Böckenhoffin selvityksen perussisältö eli se, että epidemioiden torjunta ei edellytä lisäinvestointeja vapaaseen kapasiteettiin, vaan arkisin kolmannessa vuorossa ja viikonloppuisin käytettävissä oleva vapaa kapasiteetti riittää epidemiatapauksissa ylimääräisten ruhojen käsittelyyn. Normaaliolojen kasvanut käyttöaste on otettu huomioon. Tutkittavat epidemiatapaukset ovat useimmiten paikallisia ja lyhytaikaisia klassisen sikaruton tai suu- ja sorkkataudin puhkeamisia.
(215)
Myös 2 päivänä helmikuuta 2010 muutetussa yhdistysjärjestyksessä säädetty 1 185 tonnin viikoittainen epidemiareservi, joka ZT:llä täytyy olla epidemioiden yhteydessä kuudeksi viikoksi, perustuu paikallisiin klassisen sikaruton ja suu- ja sorkkataudin puhkeamistapauksiin. Epidemiareservin suuruus perustuu ISPA-RP-selvitykseen, jossa osoitetaan, että ZT:n toiminta-alueella on lyhytaikaisten epidemioiden yhteydessä varauduttava tämän suuruusluokan lisäykseen ruhojen määrässä.
(216)
Kuten seuraavasta taulukosta käy ilmi, säädetty epidemiareservi voidaan ZT:n toiminta-alueella - kuten muissakin osavaltioissa - kattaa lyhytaikaisesti öisin ja viikonloppuisin käytettävissä olevasta, toiminnallisista syistä vapaasta kapasiteetista. Toiminnallisista syistä vapaa 2 376 tonnin viikoittainen kapasiteetti, joka on käytettävissä kolmessa vuorossa seitsemänä päivänä viikossa kuuden viikon ajan, on noin kaksinkertainen suhteessa säädettyyn 1 185 tonnin viikoittaiseen epidemiareserviin.
(217)
Vaikka laitokset eivät olisikaan maksimaalisessa käytössä kolmessa vuorossa seitsemänä päivänä viikossa tai niitä ei käytettäisi yhtäjaksoisesti seitsemänä päivänä, käytettävissä on kuitenkin edelleen riittävästi toiminnallisista syistä vapaata kapasiteettia säädetyn epidemiareservin kattamiseen. Kun verrataan säädettyä 1 185 tonnin viikoittaista epidemiareserviä ISPA-RP-selvityksen mukaan ZT:n laitoksissa käytettävissä olevaan vapaaseen kapasiteettiin (54), voidaan todeta, että ZT:llä on öisin ja viikonloppuisin riittävästi toiminnallisista syistä vapaata kapasiteettia.
Taulukko 3
ZT:n käytettävissä oleva vapaa kapasiteetti verrattuna säädettyyn epidemiareserviin (vuosien 1998-2009 keskimääräisen käyttöasteen perusteella)
Toimintatapa
Kokonais kapasiteetti
Käytettävissä oleva vapaa kapasiteetti
Yhdistysjärjestyksen mukainen epidemia_ reservi
Vapaa kapasiteetti ilman epidemiareserviä
käyttö asteesta riippuvainen
toiminnalli sista syistä vapaa
yhteensä
yhteensä
2 vuorossa 5 päivänä enimmäiskapasiteetti
2 160
443
443
3 vuorossa 5 päivänä enimmäiskapasiteetti
3 240
443
1 080
1 523
1 185
338
3 vuorossa 7 päivänä normaalikapasiteetti
3 864
443
1 704
2 147
962
3 vuorossa 7 päivänä enimmäiskapasiteetti
4 536
443
2 376
2 819
1 634
(218)
Tästä käy siis ilmi, että ZT:llä - kuten muiden osavaltioiden yrityksillä - on riittävästi toiminnallisista syistä vapaata kapasiteettia käytettävissä epidemiareservin kattamiseen. Näin ollen ZT:n ei ole tarvinnut suunnata lisäkapasiteettia epidemiareservin ylläpitämiseen. ZT:lle ei ole myöskään siis aiheutunut nettokustannuksia tästä velvoitteesta.
(219)
Saksan mukaan ZT:n ei ollut oikeudellisesti mahdollista sisällyttää vain epidemioiden yhteydessä käytettävän vapaan kapasiteetin kustannuksia perittäviin maksuihin, koska epidemiareservi hyödyttää yhteisöä.
(220)
Osavaltioissa järjestetyn kyselyn tulokset ja kantelun tekijän toimittamat sopimukset kuitenkin osoittavat, että kaikki kapasiteettikustannukset rahoitetaan perittävillä maksuilla käsittely-yrityksen oikeudellisesta muodosta tai sovellettavista laskentasäännöksistä riippumatta. Tämä käy yksiselitteisesti ilmi myös KAG RP:n 8 §:stä, jonka mukaan kustannukset, joihin käyttömaksut ja toistuvat maksuosuudet perustuvat, on määritettävä kustannuslaskentaa koskevien liiketaloudellisten periaatteiden mukaisesti. Tämä tarkoittaa, että toiminnallisista syistä vapaan kapasiteetin kustannukset on sisällytettävä maksuihin suhteellisin osuuksin, koska ne ovat kausaalisessa yhteydessä toimeksiantoon kuuluvan ja siihen kuulumattoman aineksen käsittelyyn normaalioloissa.
(221)
Myös BVerwG on todennut tuomiossaan aivan oikein, että toiminnallisista syistä vapaan kapasiteetin kustannukset on rahoitettava tuloilla, joita toimeksiantoon kuuluvan ja siihen kuulumattoman aineksen käsittelystä saadaan (55). Näin ollen, kun säädetty epidemiareservi voidaan kattaa toiminnallisista syistä vapaalla kapasiteetilla, kuten ZT:n tapauksessa, vuotuiset maksut eivät ole välttämättömiä.
(222)
Saksa perustelee vuotuisia maksuja myös sillä, että kaikki toiminnallisista syistä vapaan kapasiteetin kustannukset, jotka liittyvät kolmanteen vuoroon arkisin, aiheutuvat velvollisuudesta ylläpitää epidemiareserviä. Ilman tätä velvollisuutta ZT voisi käyttää teknisestä enimmäiskapasiteetistaan viitenä päivänä kolmessa vuorossa 100 prosenttia.
(223)
Saksa ei ole kuitenkaan esittänyt näyttöä siitä, että arkisin ei enää olisi toiminnasta riippuvaista vapaata kapasiteettia ilman epidemiareservin ylläpitovelvollisuutta. Näyttää pikemminkin siltä - esimerkiksi ISPA-NS-selvityksen perusteella - että myös yrityksillä, jotka käsittelevät vain luokkaan 3 kuuluvaa ainesta ja joilla ei ylipäänsä ole mitään velvollisuutta ylläpitää epidemiareserviä, on huomattavasti vapaata kapasiteettia ja että ne rahoittavat kapasiteettikustannukset kokonaisuudessaan perimillään maksuilla.
9.3.2 Käytettävissä oleva vapaa kapasiteetti ylittää säädetyn epidemiareservin
(224)
Kuten taulukosta 3 käy ilmi, ZT:n vapaa kapasiteetti on selvästi suurempi kuin säädetyn epidemiareservin ylläpitämisen vuoksi olisi välttämätöntä. Käytettävissä oleva vapaa kapasiteetti on lyhytaikaisesti yli kaksi kertaa niin suuri kuin epidemiatapauksessa tarvittaisiin. Kuviosta 2 käy ilmi, että monena vuotena jopa normaalikapasiteetista jäi toimittaessa kahdessa vuorossa viitenä päivänä viikossa 25 prosenttia käyttämättä. Nettokustannuksiin ei voida myöskään sisällyttää kustannuksia vapaasta kapasiteetista, jota ei lainkaan tarvita säädetyn epidemiareservin ylläpitämiseksi. Saksan esittämät laskelmat nettokustannuksista on hylättävä myös tästä syystä, sillä niissä epidemiareserviin sisällytetään virheellisesti kustannukset kaikesta vapaasta kapasiteetista.
(225)
ISPA-RP- ja Fraunhofer-selvitys osoittavat, että ZT:n käytettävissä oleva vapaa kapasiteetti riittäisi jopa selviytymään liittovaltion laajuisesta suu- ja sorkkatautiepidemiasta kolmen kuukauden ajan. ZT:lle ei ole kuitenkaan annettu tehtäväksi epidemiareservin ylläpitämistä kuutta viikkoa pidemmäksi ajaksi. Tämä tarkoittaa, että ZT:n jäsenet eivät ole velvoittaneet sitä ylläpitämään yli kuuden viikon pidempiaikaista epidemiareserviä, jonka avulla ZT voisi yksinään selviytyä liittovaltion laajuisesta pidempikestoisesta epidemiasta. Siksi vertailu maanlaajuisen suu- ja sorkkatautiepidemian yhteydessä tarvittavaan kapasiteettiin on merkityksetön (56).
(226)
Myös seuraavista seikoista käy ilmi, että ZT:n käytettävissä oleva laitoskapasiteetti ylitti selvästi yhdistysjärjestyksen vaatimukset: ZT velvoitetaan yhdistysjärjestyksessä käsittelemään luokkiin 1 ja 2 kuuluvaa toimeksiantoainesta keskimäärin noin 900 tonnia viikossa (57). Jos siihen lisätään vielä säädetty 1 185 tonnin viikoittainen epidemiareservi, ZT tarvitsi yhdistysjärjestyksen velvoitteet täyttääkseen laitoksen, jonka kapasiteetti on 2 085 tonnia viikossa toimittaessa kolmessa vuorossa seitsemänä päivänä viikossa.
(227)
Tosiasiassa ZT:llä on kuitenkin käytössään laitokset, joiden enimmäiskapasiteetti on 4 536 tonnia viikossa. ZT:n laitosten kapasiteetti on siis kaksi kertaa niin suuri kuin yhdistysjärjestyksessä annetut tehtävät edellyttävät. Koska ZT:llä on selvästi enemmän kapasiteettia kuin sen julkisten hankintojen sopimusten täyttäminen edellyttäisi, sille ei voi aiheutua nettokustannuksia epidemiareservin ylläpitämisvelvoitteesta.
9.3.3 Yhteenveto
(228)
Lopuksi todettakoon, että Saksa ei ole pystynyt näyttämään toteen, että ZT:lle olisi aiheutunut nettokustannuksia velvollisuudesta ylläpitää epidemiareserviä. Tutkinnassa on käynyt ilmi, että vuotuisilla maksuilla rahoitetaan kustannuksia vapaasta kapasiteetista, joka toisaalta on toiminnallisista syistä normaalikäytössä käytettävissä (ja joka on näin ollen rahoitettava palvelusta perittävillä maksuilla) tai toisaalta johdettavissa siitä, että ZT:n laitosten käyttöaste ei ole riittävä.
9.4 Altmark-kriteeri 4
(229)
Neljännen Altmark-kriteerin mukaan silloin, kun julkisen palvelun velvoitteiden täyttämisestä vastaavaa yritystä ei valita sellaisessa julkisia hankintoja koskevassa menettelyssä, jossa on mahdollista valita se ehdokas, joka kykenee tuottamaan kyseiset palvelut julkisyhteisön kannalta vähäisimmin kustannuksin, tarvittavan korvauksen taso on määritettävä tarkastelemalla sellaisia kustannuksia, joita hyvin johdetulle keskivertoyritykselle aiheutuisi kyseisten velvoitteiden täyttämisestä, kun otetaan huomioon toiminnasta saatavat tulot ja kyseisten velvoitteiden täyttämisestä saatava kohtuullinen voitto.
(230)
Neljässä Altmark-kriteerissä esitetään edellytykset poikkeamiselle periaatteesta, jonka mukaan korvauksista aiheutuu etua. Jäsenvaltiolla on todistustaakka edellytysten täyttymisestä.
(231)
ZT:tä ei ole valittu tarjouskilpailulla eikä Saksa ole esittänyt näyttöä siitä, että ZT olisi hyvin johdettu keskivertoyritys. Näin ollen Saksa ei ole osoittanut neljännen Altmark-kriteerin täyttyneen. Myös Rheinland-Pfalzissa ruhojen hävittämisestä perittävät korkeat maksut ja se, että toiminnan rahoittamiseen tarvitaan vuotuinen maksu, jollaista ei ole missään muussa osavaltiossa, viittaavat siihen, että ZT ei ole hyvin johdettu keskivertoyritys.
(232)
Näin ollen neljäs Altmark-kriteeri ei täyty.
(233)
BVerwG katsoo, että neljättä Altmark-kriteeriä ei pitäisi soveltaa ZT:hen, koska vuotuisella maksulla ei korvata lisäkustannuksia julkisen palvelun velvoitteen hoitamisesta muuten markkinalähtöisen toiminnan puitteissa vaan sillä rahoitetaan julkisen tehtävän hoitamista viranomaisena markkinoiden ulkopuolella. BVerwG:n mukaan tehtävän hoitamisen viranomaisluonne on tulosta Zweckverbandin jäseninä olevien aluehallintoviranomaisten poliittisista päätöksistä hoitaa luokkiin 1 ja 2 kuuluvan aineksen hävittäminen sidosyksikköhankintana. BVerwG tukeutuu tulkinnassaan tuomioistuimen tuomioon asiassa Stadtreinigung Hamburg (58).
(234)
BVerwG:n mukaan neljännessä Altmark-kriteerissä edellytetään, että yksityinen julkisen palvelun velvoitteen täyttää yksityinen yritys. Koska sidosyksikköhankinnassa näin ei ole, neljättä Altmark-kriteeriä ei tulisi soveltaa yrityksiin, jotka ovat saaneet toimeksiantonsa sidosyksikköhankintana (59).
(235)
Komissio ei yhdy BVerwG:n käsitykseen. Ensinnäkään neljännessä Altmark-kriteerissä mikään ei viittaa siihen, etteikö sitä sovellettaisi sidosyksikköhankintaan. Päinvastoin: kahdella vaihtoehdolla (tarjouskilpailu tai hyvin johdetun keskivertoyrityksen kustannusten analysointi) tuomioistuin osoittaa, että neljättä Altmark-kriteeriä sovelletaan myös silloin, kun tarjouskilpailua ei ole järjestetty, erityisesti myös sidosyksikköhankinnan yhteydessä.
(236)
Stadtreinigung Hamburg -tuomio koskee vain sitä, milloin on velvollisuus järjestää hankintamenettely ja milloin ei. Valtiontukioikeudellisia päätelmiä siitä ei voida tehdä. Päinvastoin: neljännen Altmark-kriteerin toinen vaihtoehto koskee tapausta, jossa tarjousmenettelyvelvollisuutta ei ole.
(237)
Lisäksi BVerwG lähtee siitä, että alueellisen monopolin vuoksi ZT ei kilpaile muiden yritysten kanssa ja että on mahdollista, että kilpailu ei vääristy. Kilpailun vääristyminen on kuitenkin valtiontukikäsitteen tunnusmerkki, joka on taloudellisesta edusta (johon neljä Altmark-kriteeriä perustuvat) erillinen. Kilpailun vääristymisen tunnusmerkki täyttyy käsiteltävänä olevassa tapauksessa (ks. 8.3 jakso). Komissio on myös Euroopan unionin valtiontukisääntöjen soveltamisesta yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvien palvelujen tuottamisesta myönnettävään korvaukseen antamansa tiedonannon, jäljempänä ’korvaustiedonanto’ (60), 37 kohdassa todennut, että sidosyksikköhankinta ei sulje pois kilpailun vääristymistä.
(238)
Se, että BVerwG korostaa ZT:n toiminnan viranomaisluonnetta, panee miettimään, kieltääkö BVerwG neljännen Altmark-kriteerin soveltamisen siksi, että sen mielestä ZT ei harjoita taloudellista toimintaa. Tämäkään ei pidä paikkaansa. ZT tarjoaa palvelua vastikkeellisesti, ja harjoittaa näin taloudellista toimintaa (ks. 8.2 jakso). Komissio on todennut tämän myös korvaustiedonannon 13 kohdassa.
9.5 Päätelmä ZT:n saamasta taloudellisesta edusta
(239)
Vastoin BVerwG:n tuomiota ja Saksan näkemystä Altmark-kriteerit eivät täyty. Ensinnäkään vuotuisia maksuja ei voida perustella valtion korvauksina ZT:n tehtäväksi annetuista velvoitteista, koska kaikki näihin velvoitteisiin liittyvät kustannukset on katettava palvelusta perittävillä maksuilla. Toiseksi epidemiareservin ylläpitämisvelvoitteesta ei ole aiheutunut ZT:lle nettokustannuksia, toisin kuin Saksa väittää. Saksan esittämät kustannukset koskevat joko toiminnallisista syistä vapaata kapasiteettia, jolloin ne on katettava perittävillä maksuilla ja toiminnan tuotoilla, tai ne koskevat säädetyn epidemiareservin ylittävää vapaata kapasiteettia. Kolmanneksi vuotuisten maksujen laskentaparametrejä ei ennen vuotta 2010 ollut etukäteen määritetty tarvittavalla läpinäkyvyydellä. Neljänneksi Saksa ei voinut osoittaa, että ZT on hyvin johdettu keskivertoyritys.
(240)
Näin ollen ZT on saanut vuotuisista maksuista taloudellista etua.
(241)
Kun Saksan virheellisesti laskemat epidemiareservin kustannukset kohdistetaan kustannukset aiheuttaneisiin palveluihin - luokkiin 1 ja 2 kuuluvan toimeksiantoaineksen hävittäminen, Baden-Württembergistä ja Hessenistä tulevan, luokkiin 1 ja 2 kuuluvan aineksen hävittäminen sekä luokkaan 3 kuuluvan aineksen hävittäminen - voidaan täsmällisesti osoittaa, mitä taloudellista etua ZT on vuotuisista maksuista eri markkinoilla saanut.
(242)
Jäljempänä 9.5.1-9.5.3 jaksossa osoitetaan, että vuotuisilla maksuilla tosiasiallisesti tasataan tappioita, joita syntyy seuraavista syistä:
a)
luokkaan 3 kuuluvan aineksen heikompilaatuinen käsittely;
b)
käyttämätön kapasiteetti;
c)
Pohjois- ja Keski-Hessenissä perittävät käsittelymaksut eivät kata kustannuksia;
d)
toimeksiantoaineksen käsittelymaksut eivät kata kustannuksia.
9.5.1 Toimeksiantoon kuuluvan ja siihen kuulumattoman aineksen käsittelemisestä aiheutuvat tappiot, kun virheellisesti lasketut epidemiareservikustannukset kohdistetaan aiheuttajan mukaan
(243)
Kaikki väitetyt epidemiareservikustannukset kohdistetaan aiheuttajansa mukaan ZT:n vuosien 2002-2009 tuloslaskelmien perusteella käyttäen lähtökohtana laitosten käyttöä kahdessa vuorossa viitenä päivänä viikossa.
(244)
Ensinnäkin on huomattava, että keskeinen syy korkeisiin vapaan kapasiteetin kustannuksiin on ZT:n laitosten vajaakäyttö. Siksi on aivan ensiksi vähennettävä ne vapaan kapasiteetin kustannukset, jotka johtuvat laitosten vajaakäytöstä normaalioloissa.
(245)
Kuten taulukon 3 käyttöastetilastoista käy ilmi (ks. sarake ”käyttöasteesta riippuvainen vapaa kapasiteetti”), ZT ei ole toimiessaan kahdessa vuorossa viitenä päivänä viikossa koskaan käyttänyt kaikkea teknistä kapasiteettiaan. Käyttöaste on alentunut voimakkaasti erityisesti vuodesta 2002 toimeksiantoaineksen voimakkaan vähentymisen myötä. Seuraavassa käytetään vajaakäytön mittatikkuna vapaata kapasiteettia toimittaessa kahdessa vuorossa viitenä päivänä viikossa. Vajaakäytön laskennassa vertailuarvoksi otetaan suurin kahdessa vuorossa viitenä päivänä viikossa saavutettu käyttö, joka oli 101 855 vuositonnia vuonna 2002. Tästä saadaan tulokseksi keskimäärin 13 prosentin vajaakäyttö.
(246)
Kuten taulukon 4 sarakkeesta ”käyttöasteesta riippuvainen vapaa kapasiteetti” käy ilmi, vajaakäytöstä normaalioloissa aiheutuu keskimäärin 434 304 euron kustannukset. ZT:n on kannettava näistä kustannuksista liiketaloudellinen vastuu, koska ne johtuvat siitä, että sen laitokset ovat normaalioloissa vajaakäytössä.
(247)
Toiminnallisista syistä vapaan kapasiteetin kustannukset kohdistetaan suhteessa käyttöön toimittaessa kahdessa vuorossa viitenä päivänä viikossa. Sekä toimeksiantoon kuuluviin että siihen kuulumattomiin palveluihin kohdistuu näin suhteellinen osuus toiminnallisista syistä vapaan kapasiteetin kustannuksista. Taulukossa 4 erotetaan toisistaan keräämiseen liittyvät ja käsittelyyn liittyvät toiminnallisista syistä vapaan kapasiteetin kustannukset.
(248)
Taulukosta käy ilmi, että ZT ei vuosina 2002-2009 keskimäärin pystynyt liikevaihdollaan kattamaan toiminnallisista syistä vapaan kapasiteetin kustannuksia. Tämä koskee sekä toimeksiantoon kuuluvia että siihen kuulumattomia palveluja. Vastaava ”Katetuotto II” osoittaa toimeksiantoon kuulumattomien palvelujen osalta keskimäärin 1 198 257 euron ja toimeksiantoon kuuluvien palvelujen osalta keskimäärin 1 140 898 euron vuositappiota.
Taulukko 4
Tuloslaskelma
(euroa)
Kuolleet eläime
Teurasjätteet
Toimeksiantoaines
Sarakkeet 1 + 2
Luokkaan 3 kuuluva aines
BW ja Hessen
Vajaakäyttö
Toimeksiantoon kuulumaton aines
Sarakkeet 4 + 5 + 6
Yhteensä
Sarakkeet 3 + 7
(1)
Liikevaihto
3 624 234
5 130 693
8 754 926
[…]
[…]
[…]
(2)
Kustannukset ZT:n mukaan
3 624 234
3 877 155
7 501 388
[…]
[…]
[…]
[…]
(3)
Liikevaihto
3 624 234
5 130 693
8 754 926
[…]
[…]
[…]
[…]
(4)
-
Oikaistut kustannukset
3 624 234
5 077 019
8 701 252
[…]
[…]
[…]
[…]
(5)
Katetuotto I
53 674
53 674
[…]
[…]
[…]
[…]
(6)
-
Käyttöasteesta riipp. vapaa kapasiteetti (vk)
[…]
[…]
[…]
(7)
-
Toiminnallisista syistä vk, kerääminen
70 077
236 780
306 857
[…]
[…]
[…]
[…]
(8)
-
Toiminnallisista syistä vk, käsittely
201 993
685 722
887 715
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
(9)
Katetuotto II
- 272 071
- 868 828
-1 140 898
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
(10)
-
Kohdistamattomat kiinteät kustannukset
[…]
(11)
Katetuotto III
[…]
(12)
+
Vuotuiset maksut
[…]
(13)
Tulos
[…]
Rivit 1-2: ZT:n antamat tiedot
ZT ei kirjaa tuottoja luokkaan 3 kuuluvan aineksen käsittelystä erikseen kustannuslaskelmaansa, vaan vähentää ne, kuten muutkin tuotetulot (esim. rasvoista ja öljystä), kokonaiskustannuksista, jotka kohdistetaan toimeksiantoon kuuluviin teurasjätteisiin, luokkaan 3 kuuluvaan ainekseen sekä Baden-Württembergistä tulevaan ainekseen. Koska jäljempänä kuitenkin tarkastellaan luokkaan 3 kuuluvaa ainesta erikseen, tuotot luokkaan 3 kuuluvan aineksen käsittelystä on vähennettävä kokonaiskustannuksista.
Rivit 3-5: Katetuotto I:n laskeminen
Oikaistujen kustannusten laskemiseksi luokkaan 3 kuuluvan aineksen käsittelystä saadut tuotot, jotka on vähennetty kustannuksista, lisätään osuuksien suhteessa kustannuksiin, joita aiheutuu toimeksiantoon kuuluvista teurasjätteistä, luokkaan 3 kuuluvasta aineksesta sekä Baden-Württembergistä tulevasta aineksesta. Rivillä 2 ja rivillä 4 esitettyjen kokonaiskustannusten ero vastaa siis rivillä 3 esitettyjä, luokkaan 3 kuuluvan aineksen käsittelystä saatavia tuottoja.
Tietojen puuttumisen vuoksi komissio ei ole voinut tutkia, onko ZT kohdistanut kokonaiskustannukset riveillä 2 ja 3 oikein eri palveluihin. Erityisesti on huomattava, että ruhojen hävittämisen osuus kapasiteettikustannuksista on suhteettoman suuri. Näin ollen Katetuotto I saattaa olla toimeksiantoon kuuluvien teurasjätteiden, luokkaan 3 kuuluvan aineksen sekä Baden-Württembergistä tulevan aineksen osalta liian suuri.
Rivit 6-9: Katetuotto II:n laskeminen
Epidemiareservikustannuksista vähennetään ensin vajaakäyttö toimittaessa kahdessa vuorossa viitenä päivänä viikossa (= käyttöasteesta riippuvainen vapaa kapasiteetti). Sen jälkeen muut epidemiareservikustannukset kohdistetaan käsiteltyihin määriin ja laskettuun vajaakäyttöön suhteellisin osuuksin. Koska Baden-Württembergissä ei harjoiteta keräämistä, keräämis- ja käsittelykustannuksia tarkastellaan erikseen. Koska vapaata kapasiteettia koskevat kustannukset on jo lisätty suoraan Pohjois- ja Keski-Hessenin sopimusta varten vuonna 2009, mitään muita kustannuksia ei enää lisätä.
9.5.2 Vuotuisilla maksuilla rahoitetaan toimeksiantoon kuulumattoman aineksen käsittelystä aiheutuvia tappioita
(249)
ZT:n kilpailijoiden on toimeksiantoon kuulumattomilla markkinoilla rahoitettava laitostensa kaikki kustannukset kokonaan liikevaihdollaan. ZT:n kanssa luokkaan 3 kuuluvan aineksen markkinoilla kilpaileva yritys tai Pohjois- ja Keski-Hessenin aiempi toiminnanharjoittaja eivät voi turvautua siihen, että valtio rahoittaisi toiminnallisista syistä vapaata kapasiteettia tai kysynnästä johtuvaa vajaakäyttöä.
9.5.2.1 Tappiot luokkaan 3 kuuluvan aineksen käsittelystä
(250)
Kuten kaikkien muiden yritysten, jotka käsittelevät luokkaan 3 kuuluvaa ainesta ilman julkista hankintaa koskevaa sopimusta, ZT:n on kannettava kaikki siihen liittyvät kustannukset ja riskit itse.
(251)
ZT käsittelee luokkaan 3 kuuluvaa ainesta yhdessä luokkiin 1 ja 2 kuuluvan aineksen kanssa eikä voi näin ollen saada samoja tuotetuloja kuin siinä tapauksessa, että luokkaan 3 kuuluva aines käsitellään erillään luokkiin 1 ja 2 kuuluvasta aineksesta. Puhtaan, luokkaan 3 kuuluvan aineksen kysynnän lisäännyttyä hinta, jonka ZT voi saada teurastamoilta, on laskenut voimakkaasti. Kuten kantelun tekijä esittää, käsittely-yritykset maksavat tietyistä luokkaan 3 kuuluvista aineksista teurastamoille jopa korvauksen.
(252)
Tämä suuntaus ei näy selvästi tuottojen kehityksessä luokkaan 3 kuuluvaa ainestonnia kohti. ZT sai vuonna 2002 vielä […] euron tuoton tonnia kohti, mutta tuotto on jatkuvasti pienentynyt, ja se oli vuonna 2009 enää […] euroa. Tuotto on tonnia kohti pienentynyt seitsemässä vuodessa melkein 70 prosenttia.
Kuvio 1
Katetuoton kehitys luokkaan 3 kuuluvan aineksen osalta vuosina 2000-2009 (euroa)
(…)
(253)
Luokkaan 3 kuuluvan aineksen käsittely on siis viime vuosina muuttunut ZT:n kannalta yhä kannattamattomammaksi. Vuonna 2004 ZT pystyi vielä kattamaan suorat kustannuksensa, mutta seuraavina vuosina luokkiin 3 kuuluvan aineksen käsittely ei enää vaikuttanut positiivisesti vapaan kapasiteetin kustannusten kattamiseen.
(254)
Saksan esittämä laskelma, jonka mukaan tuotot, jotka ZT voi luokkaan 3 kuuluvan aineksen käsittelystä saada, ovat suoria kustannuksia suuremmat, on virheellinen. Saksa sisällyttää laskelmaansa kustannukset, joista tuotot on jo vähennetty (ks. taulukon 4 rivi 2), eikä tosiasiallisesti aiheutuneita kustannuksia, kuten kuuluisi (ks. oikaistut kustannukset taulukon 4 rivillä 4).
(255)
Ilmeisesti Saksa hyväksyy laitostensa käytön ylläpitämiseksi jatkuvat tappiot, joita luokkaan 3 kuuluvan aineksen heikompilaatuisesta käsittelystä aiheutuu.
9.5.2.2 Vajaakäytön aiheuttamat tappiot
(256)
Toinen keskeinen syy ZT:n tappioihin on se, että sen laitosten käyttöaste on useimpina vuosina heikko. Monena vuotena vajaakäyttö lisääntyi toimittaessa kahdessa vuorossa viitenä päivänä viikossa enemmän kuin 25 prosenttia parhaaseen, vuoden 2001 käyttöasteeseen verrattuna. Vain vuosina 2001 ja 2002 voitiin TSE-kriisin ansiosta saavuttaa parempi käyttöaste joutumatta näinäkään vuosina turvautumaan toiminnallisista syistä vapaaseen kapasiteettiin öisin tai viikonloppuisin.
Kuvio 2
ZT:n normaalikapasiteetin vajaakäyttö vuosina 1998-2009 toimittaessa kahdessa vuorossa viitenä päivänä viikossa
(257)
Vajaakäytön selvä lisääntyminen vuoden 2002 jälkeen johtuu eläinkannan pienenemisestä ja sen myötä toimeksiantoaineksen määrän vähenemisestä. Vuosien 2002 ja 2009 välillä määrä väheni yli 35 prosenttia. ZT on yrittänyt ottaa vapautunutta kapasiteettia käyttöön lisäämällä toimeksiantoon kuulumattoman aineksen vastaanottoa. Vasta menestyksekäs osallistuminen Pohjois- ja Keski-Hessenin tarjouskilpailuun mahdollisti käyttöasteen nostamisen lähelle vuosien 2002/2003 tasoa.
9.5.2.3 Pohjois- ja Keski-Hessenin tarjouskilpailusta aiheutuvat tappiot
(258)
Koska ZT on hoitanut Pohjois- ja Keski-Hessenin aineksen käsittelyä vasta vuodesta 2009, toimeksiantoa koskevista tuloksista on vain vähän tietoa. Vuonna 2009 esitetystä kustannuslaskelmasta näyttäisi käyvän ilmi, että uuden sopimuksen katetuotto on positiivinen sen jälkeen, kun noin 200 000 euron suuruiset vapaan kapasiteetin kustannukset on vähennetty.
(259)
Tarjousasiakirjoista voidaan kuitenkin todeta, että ZT:n tarjous ei kata sen tosiasiallisia kustannuksia. Kuten Saksa on itse todennut, korot, joita ZT maksaa pankkilainoistaan, ovat suuremmat kuin laskennallinen korko, jonka ZT laskentasäännösten mukaisesti ilmoitti tarjouksessa. Toisin sanoen ZT ei odota, että se pystyisi kattamaan kaikki vieraan pääoman korkokustannuksensa ja saamaan omalle pääomalleen kohtuullisen tuoton.
(260)
ZT:n korkomenot ovat olleet 1,07 miljoonaa euroa vuodessa. Jos sen perusteella, mikä on Pohjois- ja Keski-Hessenistä tulevan käsiteltävän määrän osuus kokonaiskapasiteetista, lähdetään siitä, että noin neljännes korkokustannuksista voidaan kohdistaa Pohjois- ja Keski-Hesseniltä saatuun toimeksiantoon, saadaan tulokseksi 0,26 miljoonan euron kustannusosuus, kun ZT Pohjois- ja Keski-Hessenin tarjouskilpailua varten tekemässään maksulaskelmassa esitti kustannukset 0,16 miljoonaksi euroksi. Vuosittain kattamatta jäävien 0,10 miljoonan euron korkokustannusten lisäksi tulevat vielä kattamatta jäävät oman pääoman korot.
(261)
Taloudellisesti toimiva yritys ei olisi tehnyt tarjousta, joka ei alun alkaenkaan kata odottavissa olevia pääomakustannuksia. Saksan toistuva viittaaminen siihen, että säännökset eivät antaneet sille mahdollisuutta laskea kustannuksia kokonaisuudessaan hintalaskelmaan, ei muuta tätä asiaa. Yksityistä yritystä ei voida pakottaa eikä se olisi valmis tarjoamaan palveluja hintaan, joka ei antaisi sille mahdollisuutta kattaa kustannuksiaan ja saada kohtuullista voittoa.
(262)
Vaikka lähtökohtana olisi vuonna 2009 esitetty kustannuslaskelma, jonka mukaan katetuotto on noin 200 000 euroa positiivinen, kymmenen vuoden sopimuskauden aikana odotettavissa olevilla katetuotoilla ei voida tasata vajaakäytöstä aiheutuvia tappioita, jotka vuodesta 2002 lukien ovat olleet keskimäärin noin 700 000 euroa vuodessa. Taloudellisesti toimiva yritys ei olisi ylläpitänyt vajaakäytössä olevaa kapasiteettia niin kauan.
(263)
Toimeksiantoon kuulumattoman aineksen osalta on siis niin, että ZT on vuotuisten maksujen ansiosta toisaalta myynyt kapasiteettia kustannuksiaan alhaisempaan hintaan ja toisaalta vuosien ajan ylläpitänyt käyttämätöntä kapasiteettia, jonka tulevat tuotot eivät voi tasata menneiden vuosien vajaakäytöstä aiheutuneita tappioita. ZT on siis ylläpitänyt markkinoilla kapasiteettia, johon taloudellisesti toimivalla käsittely-yrityksellä ei olisi ollut varaa.
9.5.3 Vuotuisilla maksuilla rahoitetaan toimeksiantoon kuuluvan aineksen käsittelystä aiheutuvia tappioita
(264)
Toiminnallisista syistä vapaan kapasiteetin kustannukset, jotka johtuvat toimeksiantoaineksen käsittelystä, on katettava perittävistä maksuista saatavilla tuloilla. ZT:n, kuten kaikkien muidenkin yritysten, joille on annettu tehtäväksi valvotun aineksen käsittely, on omalla vastuullaan huolehdittava siitä, että se asianmukaisella liikkeenjohdolla hoitaa tämän tehtävän taloudellisesti. Ylimääräinen korvausmaksu vapauttaisi sen tästä taloudellisesta vastuusta.
(265)
Toiminnallisista syistä vapaan kapasiteetin kustannukset on näin ollen kohdistettava kuolleiden eläinten ja teurasjätteiden käsittelyyn. Saksan osavaltioissa on käytössä erilaisia malleja, joiden perusteella toiminnallisista syistä vapaan kapasiteetin kustannukset jaetaan teurasjätteiden ja ruhojen käsittelyyn. Monissa osavaltioissa vapaan kapasiteetin kustannuksista kohdistetaan suurempi osuus kuolleisiin eläimiin kuin teurasjätteisiin. Koska maksusäännöksissä ja yhdistysjärjestyksessä ei ole kohdistamiskaavaa, vapaan kapasiteetin kustannukset jaetaan osuuksien mukaan.
9.5.3.1 Teurasjätteiden käsittelyssä hinta ei kata kustannuksia
(266)
Kuten Saksa itse toteaa, ZT kilpailee teurasjätteiden käsittelyssä muiden käsittelylaitosten kanssa. Toimeksiantoon kuuluvien teurasjätteiden käsittelystä perittävien maksujen suuruus vaikuttaa teurastamojen erotteluosuuteen ja siihen, miten paljon luokkaan 3 kuuluvaa erotettua ainesta on muiden käsittelylaitosten käytettävissä.
(267)
Vaikka tuotot keskimäärin hädin tuskin kattavat suorat kustannukset, ajan kuluessa syntyy samanlainen kuva kuin luokkaan 3 kuuluvan aineksen katetuotoista: vuoteen 2004 tuotot ylittivät suorat kustannukset. Kun vuodesta 2005 noudatetun uuden maksutariffin myötä keskimääräinen tuotto tonnia kohti aleni 160 eurosta 116 euroon - eli 27,5 prosenttia - seuraavina vuosina ei pystytty kattamaan edes suoria kustannuksia eikä näin ollen myöskään osallistumaan toiminnallisista syistä vapaan kapasiteetin kustannusten kattamiseen. Katetuotto I oli jälleen positiivinen vasta vuonna 2009 (ks. taulukko 4).
(268)
On ilmeistä, että ilman vuotuista maksua ZT ei olisi voinut ylläpitää tällaista hinnoittelupolitiikkaa. Aivan kuten luokkaan 3 kuuluvien teurasjätteiden tapauksessa, voidakseen edelleen pitää laitoksensa käytössä ZT hyväksyi vuodesta 2005 lukien hinnat, jotka eivät kattaneet edes sen suoria kustannuksia. Kaiken kaikkiaan toimeksiantoaineksen katetuotto II on selvästi negatiivinen - sen jälkeen, kun toiminnallisista syistä vapaan kapasiteetin kustannukset on vähennetty - noin 13 prosenttia liikevaihdosta (ks. taulukko 4).
9.5.3.2 Monopoliaseman vakiinnuttaminen toiminta-alueella suorilla vuotuisilla maksuilla
(269)
Saksa katsoo, että ZT ei saanut vuotuisista maksuista taloudellista etua, koska ei ole merkityksellistä, myöntääkö valtio korvauksen epidemiareservin ylläpitämisestä suoraan käsittely-yritykselle vai rahoitetaanko se epäsuorasti tuottajalle myönnettävällä TSE-tuella. Jälkimmäisessä tapauksessa epidemiareservin kustannukset tosin sisällytettäisiin perittäviin maksuihin, mutta tuottaja saisi samaan aikaan maksuihin helpotusta vastaavasti suuremmalla tuella. Kummassakin tapauksessa julkinen valta kantaa tosiasiallisesti suuren osan taakasta, mihin valtiontukioikeudellinen tutkinta viime kädessä kohdistuu.
(270)
Ensinnäkin on vielä kerran todettava (ks. 2.5.3 jakso), että ZT saa vuotuisen maksun tuottajille maksettavien TSE-tukien lisäksi. Lisäksi ZT:tä tuetaan Rheinland-Pfalzissa TSE-tuilla enemmän kuin esimerkiksi Pohjois- ja Keski-Hessenissä, koska siellä tonnihinta - johon TSE-tuki perustuu - on 212 euroa eli selvästi alempi kuin Rheinland-Pfalzissa, jossa se on 390 euroa. Tuottajat eivät ZT:n toiminta-alueella selvästikään pääse vuotuisten maksujen ansiosta hyötymään alhaisemmista käyttömaksuista.
(271)
Toiseksi TSE-suuntaviivoissa nimenomaisesti edellytetään osoitettavan, että tuki ei tule tuotantoketjussa tuottajan jälkeen olevan tuotantoyrityksen hyväksi (61). Kuten 9.5.2 ja 9.5.3 jaksosta käy ilmi, ZT käyttää vuotuisia maksuja tosiasiallisesti siihen, että se rahoittaa tappioita, joita sille aiheutuu hinnoittelupolitiikastaan, käyttämättömästä kapasiteetista tai muusta liikkeenjohdollisesta tehottomuudesta.
(272)
Saksa ei siis selvästikään pysty osoittamaan, että vuotuiset maksut tulisivat korvauksena kuolleiden eläinten käsittelykustannuksista tuottajien hyväksi. Sen sijaan herää kysymys, olisiko tuottajilta ilman vuotuisia maksuja peritty alempia käyttömaksuja, koska ZT:hen olisi tällöin jo aikaisemmin kohdistunut suurempi taloudellinen paine sopeuttaa kapasiteettinsa ja liikkeenjohtonsa markkinaolosuhteisiin.
9.5.4 Yhteenveto
(273)
Saksa ei pysty osoittamaan, että vuotuiset maksut ZT:lle olisivat perusteltuja valtion korvauksena yhdistysjärjestyksestä johtuvista velvoitteista. Altmark-tuomion kriteerit eivät täyty.
(274)
ZT:n tuotto- ja kustannuslaskelman perusteellinen tutkinta osoittaa myös, että ZT saa toimeksiantoon kuuluvan ja siihen kuulumattoman aineksen käsittelyn yhteydessä vuotuisista maksuista taloudellista etua.
(275)
Näin ollen vuotuiset maksut ovat SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea.
10. SÄÄNTÖJENVASTAISUUDEN ARVIOINTI SEUT-SOPIMUKSEN 108 ARTIKLAN 3 KOHDAN PERUSTEELLA
(276)
Vuotuisista maksuista, joita ZT:lle on suoritettu vuodesta 1979, ei ole annettu komissiolle tietoa SEUT-sopimuksen 108 artiklan 3 kohdan mukaisesti. Vuotuiset maksut ovat näin ollen SEUT-sopimuksen 108 artiklan 3 kohdan perusteella sääntöjenvastaista valtiontukea.
(277)
Tässä tapauksessa ei voida soveltaa EY:n perustamissopimuksen 86 artiklan 2 kohdan määräysten soveltamisesta tietyille yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyviä palveluja tuottaville yrityksille korvauksena julkisista palveluista myönnettävään valtiontukeen 28 päivänä marraskuuta 2005 tehdyn komission päätöksen 2005/842/EY (62), jäljempänä ’vuonna 2005 tehty julkisen palvelun korvauspäätös’, eikä Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 106 artiklan 2 kohdan määräysten soveltamisesta tietyille yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyviä palveluja tuottaville yrityksille korvauksena julkisista palveluista myönnettävään valtiontukeen 20 päivänä joulukuuta 2011 tehdyn komission päätöksen 2012/21/EU (63), jäljempänä ’vuonna 2011 tehty julkisen palvelun korvauspäätös’, mukaista vapautusta ilmoitusvaatimuksesta, koska ZT:lle ei ole annettu tehtäväksi yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvää palvelua, kuten 9 jaksossa on todettu. Luokkiin 1 ja 2 kuuluvan aineksen käsittely, epidemiareservin ylläpitäminen ja luokkaan 3 kuuluvan aineksen käsittely eivät nimittäin ole yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyviä palveluja. Toinen Altmark-kriteeri ei sitä paitsi täyty vuosina 1979-2010 eikä kolmas Altmark-kriteeri koko aikana vuodesta 1979. Näin ollen vuonna 2005 tehdyn julkisen palvelun korvauspäätöksen 4 ja 5 artiklassa ja myös vuonna 2012 tehdyn julkisen palvelun korvauspäätöksen 4 ja 5 artiklassa säädetyt välttämättömät edellytykset sille, että vuotuiset maksut voitaisiin vapauttaa ilmoitusvelvollisuudesta, eivät täyty.
11. SISÄMARKKINOILLE SOVELTUVUUDEN ARVIOINTI SEUT-SOPIMUKSEN 106 ARTIKLAN 2 KOHDAN PERUSTEELLA
(278)
SEUT-sopimuksen 106 artiklan 2 kohdan mukaan yrityksiin, jotka tuottavat yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyviä palveluja, sekä fiskaalisiin monopoleihin sovelletaan SEUT-sopimuksen määräyksiä. SEUT-sopimuksen 106 artiklan 2 kohdassa määrätään kuitenkin sopimuksen sääntöjen soveltamista koskevasta poikkeuksesta siltä osin kuin kilpailusääntöjen soveltaminen estäisi oikeudellisesti tai tosiasiallisesti yrityksiä hoitamasta niille uskottuja tehtäviä. Poikkeusta sovelletaan ainoastaan silloin, kun kaupan kehitykseen ei vaikuteta tavalla, joka olisi ristiriidassa unionin etujen kanssa.
(279)
Julkisen palvelun korvauspuitteiden 69 kohdan mukaan komissio soveltaa kyseisissä puitteissa vahvistettuja periaatteita sääntöjenvastaiseen tukeen, josta se tekee päätöksen 31 päivän tammikuuta 2012 jälkeen, vaikka tuki olisi myönnetty jo ennen kyseistä päivämäärää. Koska vuotuisissa maksuissa on kyse sääntöjenvastaisesta valtiontuesta, on sovellettava julkisen palvelun korvauspuitteita.
(280)
Kuten 8.1 jaksossa on esitetty, ZT:lle ei ole annettu tehtäväksi yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvää palvelua, koska luokkiin 1 ja 2 kuuluvan aineksen käsittely, epidemiareservin ylläpitäminen ja luokkaan 3 kuuluvan aineksen käsittely eivät ole yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyviä palveluja. Jo tästä syystä vuotuisia maksuja ei voida pitää SEUT-sopimuksen 106 artiklan 2 kohdan ja julkisen palvelun korvauspuitteiden nojalla sisämarkkinoille soveltuvina.
(281)
Toista ja kolmatta Altmark-kriteeriä vastaavasti tuen katsotaan olevan julkisen palvelun korvauspuitteiden mukaan sopusoinnussa SEUT-sopimuksen 106 artiklan 2 kohdan kanssa vain, jos on olemassa toimeksianto, jossa määritetään korvauksen laskentamenetelmät (2.3 jakso), eikä korvaus ole suurempi kuin julkisen palvelun velvoitteen nettokustannukset (2.8 jakso).
(282)
Kuten 9.2 jaksossa on selostettu, toinen Altmark-kriteeri ei täyty vuosina 1979-2009 eikä kolmas Altmark-kriteeri koko aikana. Siksi myöskään julkisen palvelun korvauspuitteiden 2.3 jakson (vuosien 1979-2009 osalta) ja 2.8 jakson (koko ajalta) vaatimukset eivät täyty.
(283)
Näin ollen vuotuista maksua ei voida perustella SEUT-sopimuksen 106 artiklan 2 kohdan ja julkisen palvelun korvauspuitteiden mukaisena tukena epidemiareservin ylläpitämiseen.
12. SISÄMARKKINOILLE SOVELTUVUUDEN ARVIOINTI TUKENA KUOLLEIDEN ELÄINTEN JA TEURASJÄTTEIDEN HÄVITTÄMISKUSTANNUSTEN RAHOITTAMISEEN SEUT-SOPIMUKSEN 107 ARTIKLAN 3 KOHDAN NOJALLA
(284)
Vuotuisissa maksuissa on kyse yritystuista, jotka on periaatteessa kielletty (64). Tällaisten tukien soveltuvuutta koskeva todistustaakka on sen vuoksi jäsenvaltiolla.
(285)
TSE-suuntaviivoissa ja vuosien 2007-2013 maataloussuuntaviivoissa kielletään tuet teurasjätteiden hävittämiskustannuksiin ja sallitaan tuet kuolleiden eläinten hävittämiskustannuksiin vain sillä ehdolla, että tuki hyödyttää pelkästään tuottajia. Tuotantoketjussa myöhemmät yritykset - kuten teurastamot tai käsittelylaitokset - eivät saa missään tapauksessa nauttia tuista (65).
(286)
Tuki kuolleiden eläinten hävittämiskustannuksiin voidaan hallinnollisen yksinkertaistamisen vuoksi maksaa suoraan käsittelylaitoksille, mutta on osoitettava, että tuki tulee kokonaisuudessaan tuottajien hyväksi (66).
(287)
Edellä 9 jaksossa on kuitenkin osoitettu, että vuotuisista maksuista koituu ZT:lle taloudellista hyötyä eivätkä ZT:n toiminta-alueen tuottajat hyödy niistä vaan joutuvat jopa maksamaan kuolleiden eläinten hävittämisestä korkeampia maksuja kuin esimerkiksi Pohjois- ja Keski-Hessenissä. Saksa ei siis voi näyttää toteen, että vuotuiset maksut ohjattaisiin kokonaisuudessaan tuottajille.
(288)
Lisäksi 6 päivänä heinäkuuta 2004 tehdyssä komission päätöksessä N 15/04, jolla tukijärjestely korvausten maksamiseksi tuottajille kuolleiden eläinten hävittämiskustannuksista ZT:n toiminta-alueella hyväksyttiin vuosiksi 1998-2013, todetaan, että hyväksytty tuki ei saa kasautua muun tuen kanssa.
(289)
TSE-suuntaviivojen VI jaksossa on ennen 1 päivää tammikuuta 2003 sääntöjenvastaisesti myönnettyjen tukien osalta säädetty poikkeuksia:
a)
Tuki kuolleiden eläinten hävittämiskustannuksiin voidaan hyväksyä 100 prosenttiin asti, vaikka tuki myönnettäisiin eläinten tuotannon, jalostuksen ja kaupan pitämisen tasolla.
b)
Lisäksi myös tuki teurasjätteiden hävittämiseen soveltuu poikkeustapauksissa sisämarkkinoille, kun tukien lyhytkestoisuus ja tarve noudattaa aiheuttamisperiaatetta pitkällä aikavälillä otetaan huomioon.
(290)
Näitä poikkeussäännöksiä ei voida soveltaa: vuotuiset maksut eivät rajoitu kuolleiden eläinten hävittämiskustannuksiin, joista sitä paitsi jo suurin osa rahoitettiin maataloustukijärjestelyn kautta, eikä vuotuisissa maksuissa ole kyse lyhytaikaisesta ja kestoltaan rajoitetusta teurasjätteisiin liittyvästä toimenpiteestä.
(291)
Todettakoon lopuksi vielä, että Saksa ei ole itse tuonut esiin mitään syitä, joiden perusteella vuotuiset maksut TSE-suuntaviivojen ja vuosien 2007-2013 maataloussuuntaviivojen nojalla soveltuisivat sisämarkkinoille.
(292)
Koska vuotuiset maksut hyödyttävät ZT:tä, niitä ei voida pitää SEUT-sopimuksen 107 artiklan 3 kohdan nojalla TSE-suuntaviivoissa ja vuosien 2007-2013 maataloussuuntaviivoissa tarkoitettuna sisämarkkinoille soveltuvana tukena.
13. VUOTUISEN MAKSUN SISÄMARKKINOILLE SOVELTUVUUDEN ARVIOINTI SEUT-SOPIMUKSEN 107 ARTIKLAN 3 KOHDAN C ALAKOHDASSA TARKOITETTUNA YMPÄRISTÖTUKENA
(293)
Vuotuisissa maksuissa on kyse yritystuista, jotka on periaatteessa kielletty (67). Tällaisten tukien soveltuvuutta koskeva todistustaakka on sen vuoksi jäsenvaltiolla. Saksan mukaan vuotuisissa maksuissa on kyse ympäristötuesta.
(294)
Ympäristötukisuuntaviivojen 132 kohdan mukaan investointituki yrityksille, jotka korjaavat ympäristövahinkoja kunnostamalla saastuneita alueita, katsotaan SEUT-sopimuksen 107 artiklan 3 kohdan c alakohdan mukaisesti sisämarkkinoille soveltuvaksi edellyttäen, että sen tuloksena voidaan saavuttaa korkeampi ympäristönsuojelun taso. Tällöin on kuitenkin otettava huomioon myös SEUT-sopimuksen 191 artiklan 2 kohta ja ympäristötukisuuntaviivoihin sisältyvä aiheuttamisperiaate. Ympäristötukisuuntaviivojen 132 artiklan mukaan saastumisen aiheuttajan on rahoitettava alueiden kunnostaminen aiheuttamisperiaatteen mukaisesti ilman valtiontukea. Aiheuttaja määräytyy sen mukaan, kuka jäsenvaltiossa sovellettavan lainsäädännön nojalla on vastuussa.
(295)
Vastuuoikeudellisen tilanteen arviointiajankohta määräytyy viranomaispäätöksen tekohetkellä voimassa olleen lainsäädännön mukaan.
(296)
Saksa ei kiistä, että ZT on aiheuttajana velvoitettu Sohrschiediä koskevalla 21 päivänä huhtikuuta 1997 tehdyllä kunnostuspäätöksellä ja Sprendlingen-Gensingeniä koskevalla 31 päivänä maaliskuuta 1998 tehdyllä päätöksellä silloin voimassa olleen kansallisen lainsäädännön mukaisesti kunnostamaan molemmat toimipaikat. ZT on siis Saksan lainsäädännön mukaan aiheuttajana vastuussa saastuneen maa-alueen kunnostamiskustannuksista kummassakin toimipaikassa. Saksan mukaan maan perustuslakituomioistuimen 16 päivänä helmikuuta 2000 tekemän päätöksen (68) perusteella vastuurajan ylittävien kunnostamiskustannusten rahoittamista vuotuisella maksulla on pidettävä sisämarkkinoille soveltuvana tukea, koska yksityisten vastuu on päätöksessä rajattu tontin markkina-arvoon.
(297)
Saksan päättely on kuitenkin virheellinen. Ensinnäkin perustuslakituomioistuimen päätös koskee pelkästään asianosaisia eli menettelyn osapuolia. Muutos korkeimman oikeusasteen oikeuskäytännössä ei muuta oikeudellista tilannetta eikä se ole hallintomenettelylain 51 §:n 1 momentin 1 alamomentissa tarkoitettu purkamisperuste jo voimaan tulleelle hallintotoimelle.
(298)
Perustuslakituomioistuimen päätös ei saksalaisen oikeuskäytännön mukaan muuta sitä, että kunnostuspäätöstä tehtäessä kaikki aiheuttajat olivat vastuussa kunnostuskustannuksista täysimääräisesti. Aiheuttajat eivät näin ollen olisi voineet perustuslakituomioistuimen 16 päivänä helmikuuta 2000 tekemän päätöksen jälkeen vetäytyä aiemmin tehtyyn ja voimaan tulleeseen päätökseen liittyvästä täysimääräisestä vastuustaan aiheuttajina.
(299)
Näin ollen ZT on vastuussa Sprendlingen-Gensingenin ja Sohrschiedien toimipaikoista myös Saksan esittämä perustuslakituomioistuimen 16 päivänä helmikuuta 2000 tehty päätös huomioon ottaen.
(300)
Koska ZT ei ole hakenut muutosta kunnostuspäätöksiin, päätökset ovat lainvoimaisia eikä niitä voi riitauttaa. Jos Saksa nyt jälkeenpäin kiistää ZT:n vastuun Sohrschiedin toimipaikasta, sitä ei voida hyväksyä. ZT:n olisi pitänyt hakea muutosta 21 päivänä huhtikuuta 1997 tehtyyn kunnostuspäätökseen eikä antaa sen tulla lainvoimaiseksi. Ei ole myöskään komission tehtävä tutkia kansallisen viranomaisen lainvoimaista päätöstä kansallisen vastuuoikeudellisen tilanteen ja aiheuttamisperiaatteen osalta uudelleen.
(301)
Saksa itse myös toteaa, että perustuslakituomioistuimen 16 päivänä helmikuuta 2000 tekemä päätös koskee ainoastaan yksityishenkilöitä, ei julkisoikeudellisia oikeushenkilöitä. Tämä johtuu siitä, että vastuun rajoittamisen oikeusperusta on varallisuusoikeus, johon julkisoikeudelliset oikeushenkilöt eivät voi vedota. Näin ollen on kiistatonta, että ZT on Saksan oikeuden mukaan täydessä vastuussa aikaisemmasta toiminnasta periytyvistä velvoitteista.
(302)
Yksityisoikeudellisten oikeushenkilöiden ja julkisoikeudellisten oikeushenkilöiden mahdolliseen eriarvoiseen kohteluun jäsenvaltion oikeusjärjestyksessä ei voida vedota ympäristötukisuuntaviivojen puitteissa. Niissä viitataan aikaisemmasta toiminnasta periytyviä velvoitteita koskevan vastuun osalta kansalliseen lainsäädäntöön.
(303)
Koska ZT:llä on Saksan oikeuden nojalla täysi vastuu kunnostuskustannuksista molemmissa toimipaikoissa, vuotuisia maksuja ei voida SEUT-sopimuksen 107 artiklan 3 kohdan c alakohdan nojalla pitää ympäristötukisuuntaviivoissa tarkoitettuna sisämarkkinoille soveltuvana tukena.
14. PÄÄTELMÄT
(304)
Vuodesta 1979 ZT:lle suoritetut vuotuiset maksut ovat SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea. Saksa on myöntänyt vuotuiset maksut vastoin SEUT-sopimuksen 108 artiklan 3 kohtaa.
(305)
Niitä ei voida pitää SEUT-sopimuksen 106 artiklan 2 kohdan eikä 107 artiklan 2 ja 3 kohdan nojalla sisämarkkinoille soveltuvina.
(306)
Asetuksen (EY) N:o 659/1999 1 artiklan b kohdan iv alakohdan ja 15 artiklan 3 kohdan mukaan tuki, jonka osalta vanhentumisaika on kulunut umpeen, katsotaan voimassa olevaksi tueksi. Mainitun asetuksen 15 artiklan mukaan komission toimivaltuuksiin periä tuki takaisin sovelletaan kymmenen vuoden vanhentumisaikaa. Vanhentumisaika alkaa päivästä, jona sääntöjenvastainen tuki on myönnetty tuen saajalle, ja sääntöjenvastaista tukea koskevat komission toimet keskeyttävät vanhentumisajan. Vanhentumisaika alkaa uudelleen kunkin keskeytyksen jälkeen.
(307)
Unionin tuomioistuinten päätösten mukaan vanhentumisaika ei keskeydy ainoastaan virallisen menettelyn seurauksena, vaan myös lisätietojen pyytäminen on toimi, joka keskeyttää vanhentumisajan (69).
(308)
Kantelun tekijä riitautti ZT:lle suoritettavan vuotuisen maksun tammikuussa 2008, ja Saksalle esitettiin 26 päivänä toukokuuta 2008 lisätietopyyntö. Tämä lisätietopyyntö keskeytti vanhentumisajan. Näin ollen kaikki vuotuiset maksut, jotka ZT on saanut ennen 26 päivää toukokuuta 1998, katsotaan voimassa olevaksi tueksi. Sen sijaan kaikki vuotuiset maksut, jotka ZT on saanut 26 päivän toukokuuta 1998 jälkeen, katsotaan uudeksi tueksi.
(309)
Asetuksen (EY) N:o 659/1999 14 artiklan 1 kohdan mukaan komissio ei saa vaatia tuen takaisinperimistä, jos tämä olisi unionin lainsäädännön jonkin yleisen periaatteen vastaista. Käsiteltävänä olevassa tapauksessa on vastattava kysymykseen, herättikö BVerwG:n 16 päivänä joulukuuta 2010 antama tuomio ZT:ssä perusteltuja odotuksia, että vuotuiset maksut eivät olisi valtiontukea.
(310)
Komissio toteaa ensin, että BVerwG:n tuomio koski vain vuoden 2010 vuotuisia maksuja. Jos perusteltuja odotuksia ylipäänsä syntyi, saattoivat ne koskea ainoastaan vuoden 2010 vuotuisia maksuja (ja sitä seuraavien vuosien, jos yhdistysjärjestys pysyisi muuttumattomana).
(311)
BVerwG:n tuomio ei kuitenkaan ole voinut synnyttää ZT:ssä perusteltuja odotuksia edes vuoden 2010 osalta (tai sitä seuraavien vuosien osalta). Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan oikeus vedota luottamuksensuojan periaatteeseen on kaikilla henkilöillä, joille unionin toimielimen toiminnan vuoksi on syntynyt perusteltuja odotuksia (70). Tällaisia vakuutteluja ovat riippumatta siitä muodosta, jossa ne on annettu tiedoksi, täsmälliset, ehdottomat ja yhtäpitävät tiedot (71).
(312)
Käsiteltävänä olevassa tapauksessa komissio ei ole kuitenkaan antanut ZT:lle tällaisia vakuutteluja, vaan se on sitä vastoin tehnyt 20 päivänä heinäkuuta 2010 päätöksen menettelyn aloittamisesta.
(313)
BVerwG ei ole unionin toimielin. Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan kansallisilla tuomioistuimilla ja komissiolla on toisiaan täydentävät ja erilliset tehtävät valvoa sitä, noudattavatko jäsenvaltiot niille SEUT-sopimuksen 107 ja 108 artiklassa asetettuja velvoitteita (72). Sen arvioiminen, ovatko valtiontuet yhteensopivia sisämarkkinoiden kanssa, kuuluu komission yksinomaiseen toimivaltaan, jonka käyttämistä unionin tuomioistuin valvoo, kun taas kansalliset tuomioistuimet huolehtivat yksityisten oikeuksien suojaamisesta siinä tapauksessa, että SEUT-sopimuksen 108 artiklan 3 kohdassa määrättyä velvoitetta ilmoittaa valtiontuista etukäteen komissiolle on rikottu (73).
(314)
Käsiteltävänä olevassa asiassa BVerwG on antanut tuomion toimenpiteestä, jota koskevan muodollisen tutkintamenettelyn komissio oli aloittanut. Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan menettelyn aloittamisesta tehdyn päätöksen seurauksena jäsenvaltion on keskeytettävä maksut (74). Lisäksi BVerwG on antanut tuomionsa, joka koski muun muassa neljännen Altmark-kriteerin väitettyä soveltamattomuutta, pyytämättä unionin tuomioistuimelta ennakkoratkaisua.
(315)
Tämän seikan huomioon ottaen komissio katsoo, että BVerwG:n tuomiossa ei ole kyse täsmällisistä, ehdottomista ja yhtäpitävistä tiedoista.
(316)
Näin ollen vuotuisten maksujen takaisinperiminen ei ole luottamuksensuojan osalta vastoin unionin lainsäädännön yleisiä periaatteita,
ON HYVÄKSYNYT TÄMÄN PÄÄTÖKSEN:
1 artikla
Vuotuiset maksut, jotka Saksa on SEUT-sopimuksen 108 artiklan 3 kohtaa rikkoen myöntänyt Rheinland-Pfalzissa, Saarlandissa, Rheingau-Taunuksen piirikunnassa ja Limburg-Weilburgin piirikunnassa yhdistykselle Zweckverband Tierkörperbeseitigung, jäljempänä ’tuensaaja’, 1 päivästä tammikuuta 1979 sääntöjenvastaisesti, ovat valtiontukea, eivätkä ne sovellu sisämarkkinoille.
2 artikla
1. Saksan on perittävä 1 artiklassa mainitut tuet, joita on maksettu 26 päivästä toukokuuta 1998 lukien, tuensaajalta välittömästi takaisin.
2. Takaisinperittävästä tuesta on maksettava korkoa siitä lähtien, kun 1 kohdassa mainitun tuen maksut saatettiin tuensaajan käyttöön, sen tosiasialliseen takaisinperintään asti.
3. Korko lasketaan komission asetuksen (EY) N:o 794/2004 (75) V luvun säännösten mukaisesti.
4. Saksan on lopetettava kaikki 1 kohdassa mainitun tuen suorittamatta olevien maksujen suorittaminen tämän päätöksen tiedoksiantamispäivästä alkaen.
3 artikla
Saksan on varmistettava, että 2 artiklan 1 kohdassa mainitut tuet maksetaan takaisin neljän kuukauden kuluessa tämän päätöksen tiedoksiantamisesta.
4 artikla
1. Saksan on toimitettava kahden kuukauden kuluessa tämän päätöksen tiedoksiantamisesta komissiolle seuraavat tiedot:
a)
tiedot kokonaissummasta (päävaatimus ja korot), joka tuensaajalta on perittävä takaisin;
b)
yksityiskohtainen kuvaus toimenpiteistä, jotka on jo toteutettu tai joita suunnitellaan tämän päätöksen noudattamiseksi;
c)
asiakirjat, jotka osoittavat, että tuensaaja on määrätty maksamaan tuki takaisin.
2. Saksan on ilmoitettava komissiolle tämän päätöksen täytäntöönpanemiseksi toteuttamiensa toimenpiteiden edistymisestä siihen saakka, kunnes 2 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun tuen takaisinperintä on saatettu päätökseen. Saksan on annettava viipymättä komission pyynnöstä tiedot toimenpiteistä, jotka on jo toteutettu tai joita suunnitellaan tämän päätöksen noudattamiseksi. Saksan on myös annettava yksityiskohtaiset tiedot tuensaajalta jo perityistä tukimääristä ja koroista.
5 artikla
Tämä päätös on osoitettu Saksan liittotasavallalle.
Tehty Brysselissä 25 päivänä huhtikuuta 2012.