NAŘÍZENÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY (EU) č. 651/2012
ze dne 4. července 2012
o vydávání euromincí
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na článek 133 této smlouvy,
s ohledem na návrh Evropské komise,
po postoupení návrhu legislativního aktu vnitrostátním parlamentům,
s ohledem na stanovisko Evropské centrální banky (1),
v souladu s řádným legislativním postupem (2),
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Závěry Rady ze dne 23. listopadu 1998 a ze dne 5. listopadu 2002 o euromincích určených ke sběratelským účelům, doporučení Komise 2009/23/ES ze dne 19. prosince 2008 o společných pokynech pro národní strany a vydávání euromincí určených k peněžnímu oběhu (3), které schválila Rada ve svých závěrech ze dne 10. února 2009, a doporučení Komise 2010/191/EU ze dne 22. března 2010 o rozsahu působnosti a účincích eurobankovek a euromincí jako zákonného platidla (4) stanoví doporučené postupy týkající se vydávání euromincí určených k peněžnímu oběhu, včetně pamětních euromincí, konzultací před zničením vhodných euromincí určených k oběhu a používání sběratelských euromincí.
(2)
Protože dosud neexistují závazná ustanovení pro vydávání euromincí, mohou se postupy mezi jednotlivými členskými státy lišit, a není tak zajištěn dostatečně integrovaný rámec pro jednotnou měnu. V zájmu transparentnosti a právní jistoty je proto nutné zavést závazná pravidla pro vydávání euromincí.
(3)
Podle nařízení Rady (ES) č. 974/98 ze dne 3. května 1998 o zavedení eura (5) mají mince znějící na euro nebo centy a odpovídající nominálním hodnotám a technickým specifikacím stanoveným Radou postavení zákonného platidla ve všech členských státech, jejichž měnou je euro. Nominální hodnoty a technické specifikace euromincí jsou stanoveny v nařízení Rady (ES) č. 975/98 ze dne 3. května 1998 o nominálních hodnotách a technických specifikacích euromincí určených pro peněžní oběh (6).
(4)
Členským státům, jejichž měnou je euro, by mělo být umožněno vydávat rovněž pamětní dvoueurové mince za účelem připomenutí zvláštních příležitostí, přičemž počet emisí takových mincí by měl podléhat omezením stanoveným na každý rok a pro každý vydávající členský stát. Je nezbytné zavést určité množstevní limity pro pamětní euromince, aby tyto mince i nadále představovaly pouze malou část celkového množství dvoueurových mincí v peněžním oběhu. Tyto množstevní limity by však měly umožnit vydání dostatečného množství mincí tak, aby oběh těchto pamětních euromincí byl efektivní.
(5)
Členským státům, jejichž měnou je euro, by rovněž mělo být umožněno vydávat sběratelské euromince, které nejsou určeny k peněžnímu oběhu a které by měly být snadno rozlišitelné od mincí určených k oběhu. Sběratelské euromince by měly mít postavení zákonného platidla pouze ve vydávajícím členském státě a neměly by být vydávány za účelem jejich uvedení do peněžního oběhu.
(6)
Je vhodné, aby emise sběratelských euromincí byly zohledněny v množství mincí, které schvaluje Evropská centrální banka, avšak na souhrnném základě, a nikoli pro jednotlivé emise.
(7)
Používání různých nominálních hodnot euromincí a eurobankovek podle současného návrhu by mělo být pravidelně a důkladně posuzováno příslušnými orgány na základě kritérií nákladovosti a přijatelnosti ze strany veřejnosti. Komise by měla zejména provádět posouzení dopadů dalšího vydávání jednocentových a dvoucentových mincí.
(8)
Aby se zabránilo ničení euromincí vhodných pro oběh v jednom členském státě, které by v jiném členském státě mohly být zapotřebí, měly by se členské státy před zničením takových mincí vzájemně konzultovat,
PŘIJALY TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Definice
Pro účely tohoto nařízení se použijí tyto definice:
1)
„oběžnými mincemi“ se rozumí euromince určené k peněžnímu oběhu, jejichž nominální hodnoty a technické specifikace jsou stanoveny v nařízení (ES) č. 975/98;
2)
„pamětními mincemi“ se rozumí euromince určené k peněžnímu oběhu, které mají připomínat zvláštní příležitost, jak je uvedeno v článku 1h nařízení (ES) č. 975/98;
3)
„sběratelskými mincemi“ se rozumí euromince určené ke sběratelským účelům, které nejsou vydány za účelem jejich uvedení do peněžního oběhu.
Článek 2
Druhy euromincí
1. Členské státy mohou vydávat dva druhy euromincí: oběžné mince a sběratelské mince.
2. Komise provede posouzení dopadů dalšího vydávání jednocentových a dvoucentových mincí. Součástí tohoto posouzení bude analýza nákladů a přínosů, která zohlední skutečné výrobní náklady těchto mincí v porovnání s jejich reálnou hodnotou a přínosy.
Článek 3
Vydávání oběžných mincí
1. Oběžné mince se vydávají a uvádějí do peněžního oběhu v nominální hodnotě.
2. Malá část nepřesahující 5 % kumulované celkové čisté hodnoty a množství oběžných mincí vydaných členským státem, přičemž se berou v úvahu pouze roky s kladnou čistou emisí, může být uvedena na trh v hodnotě vyšší, než je nominální hodnota, je-li odůvodněna vysokou kvalitou mince, speciálním balením nebo jakýmikoli dalšími poskytnutými službami.
Článek 4
Vydávání pamětních mincí
1. Každý členský stát, jehož měnou je euro, smí vydat pouze dvě pamětní mince ročně s výjimkou případů, kdy:
a)
pamětní mince vydají společně všechny členské státy, jejichž měnou je euro, nebo
b)
pamětní mince je vydána u příležitosti dočasného uvolnění či provizorního obsazení funkce hlavy státu.
2. Celkové množství pamětních mincí uvedených do peněžního oběhu v rámci jednotlivých emisí nesmí překročit vyšší z těchto dvou limitů:
a)
0,1 % kumulovaného celkového čistého počtu dvoueurových mincí uvedených do peněžního oběhu všemi členskými státy, jejichž měnou je euro, do začátku roku předcházejícího roku vydání pamětní mince; limit může být zvýšen na 2 % kumulovaného celkového čistého počtu dvoueurových mincí v peněžním oběhu ve všech členských státech, jejichž měnou je euro, pokud se připomíná všeobecně známá a vysoce symbolická příležitost; v takovém případě vydávající členský stát během následujících čtyř let nepoužije zvýšeného stropu pro další vydání pamětní mince a důvody použití zvýšeného stropu vysvětlí, nebo
b)
5,0 % kumulovaného celkového čistého počtu dvoueurových mincí uvedených do peněžního oběhu dotčeným členským státem do začátku roku předcházejícího roku vydání pamětní mince.
3. Rozhodnutí, zda vydat pamětní mince se společným vzorem, jež společně vydají všechny členské státy, jejichž měnou je euro, přijme Rada. Hlasovací práva členských států, jejichž měnou je euro, ohledně účasti na euru, se pro účely přijetí tohoto rozhodnutí pozastavují.
Článek 5
Vydávání sběratelských mincí
1. Sběratelské mince mají postavení zákonného platidla pouze ve vydávajícím členském státě.
Vydávající členský stát musí být na minci uveden jasným a snadno rozpoznatelným způsobem.
2. Aby bylo možno sběratelské mince snadno rozlišit od oběžných mincí, musí splňovat všechna tato kritéria:
a)
jejich nominální hodnota musí být odlišná od nominálních hodnot oběžných mincí;
b)
nesmí být na nich vyobrazení podobná společným stranám oběžných mincí ani žádné národní straně oběžných mincí; pokud na nich jsou vyobrazení podobná některé národní straně oběžných mincí, musí být jejich celkový vzhled stále snadno odlišitelný;
c)
jejich barva, průměr a hmotnost se musí významně lišit od oběžných mincí alespoň ve dvou z těchto tří vlastností; rozdíl se považuje za významný, leží-li hodnoty včetně tolerancí mimo toleranční rozpětí stanovená pro oběžné mince, a
d)
nesmí mít profilovanou hranu s jemnými vroubky ani tvar „španělského květu“.
3. Sběratelské mince lze uvádět na trh v hodnotě stejné nebo vyšší než nominální hodnota.
4. Emise sběratelských mincí se zohlední na souhrnném základě v objemu emise mincí, který schvaluje Evropská centrální banka.
5. Členské státy přijmou všechna příslušná opatření s cílem odradit od používání sběratelských mincí jako platebního prostředku.
Článek 6
Konzultace před zničením oběžných mincí
Před zničením oběžných mincí, u nichž se nejedná o euromince nevhodné pro oběh ve smyslu čl. 2 písm. b) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1210/2010 ze dne 15. prosince 2010 o ověřování pravosti euromincí a o zacházení s euromincemi nevhodnými pro oběh (7), vedou členské státy vzájemné konzultace prostřednictvím příslušného podvýboru Hospodářského a finančního výboru a informují ředitele mincoven členských států, jejichž měnou je euro.
Článek 7
Vstup v platnost
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné v členských státech v souladu se Smlouvami.
Ve Štrasburku dne 4. července 2012.
EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON ASETUS (EU) N:o 651/2012,
annettu 4 päivänä heinäkuuta 2012,
eurometallirahojen liikkeeseenlaskusta
EUROOPAN PARLAMENTTI JA EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jotka
ottavat huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 133 artiklan,
ottavat huomioon Euroopan komission ehdotuksen,
sen jälkeen kun esitys lainsäätämisjärjestyksessä hyväksyttäväksi säädökseksi on toimitettu kansallisille parlamenteille,
ottavat huomioon Euroopan keskuspankin lausunnon (1),
noudattavat tavallista lainsäätämisjärjestystä (2),
sekä katsovat seuraavaa:
(1)
Euromääräisistä juhlametallirahoista 23 päivänä marraskuuta 1998 ja 5 päivänä marraskuuta 2002 annetuissa neuvoston päätelmissä, liikkeeseen tarkoitettujen eurokolikoiden kansallisia puolia ja liikkeeseenlaskua koskevista yhteisistä suuntaviivoista 19 päivänä joulukuuta 2008 annetussa komission suosituksessa 2009/23/EY (3), johon neuvosto suhtautui myönteisesti 10 päivänä helmikuuta 2009 antamissaan päätelmissä, ja euroseteleiden ja -metallirahojen laillisen maksuvälineaseman soveltamisalasta ja vaikutuksista 22 päivänä maaliskuuta 2010 annetussa komission suosituksessa 2010/191/EU (4) suositellaan käytäntöjä, jotka koskevat liikkeeseen tarkoitettujen eurometallirahojen, myös euromääräisten erikoisrahojen, liikkeeseenlaskua sekä kuulemista, joka olisi tehtävä ennen kiertoon kelpaavien eurometallirahojen tuhoamista ja euromääräisten juhlametallirahojen käyttöä.
(2)
Eurometallirahojen liikkeeseenlaskua koskevien pakollisten säännösten puuttuminen voi johtaa erilaisiin käytäntöihin jäsenvaltioissa eikä yhteiselle rahalle muodostu riittävän hyvin integroitua kehystä. Avoimuuden ja oikeusvarmuuden vuoksi on tarpeen ottaa käyttöön eurometallirahojen liikkeeseenlaskua koskevat sitovat säännöt.
(3)
Euron käyttöönotosta 3 päivänä toukokuuta 1998 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 974/98 (5) mukaan neuvoston vahvistamien yksikköarvojen ja teknisten eritelmien mukaisilla euro- ja senttimääräisillä metallirahoilla on laillisen maksuvälineen asema kaikissa jäsenvaltioissa, joiden rahayksikkönä on euro. Eurometallirahojen yksikköarvot ja tekniset eritelmät vahvistetaan liikkeeseen tarkoitettujen eurometallirahojen yksikköarvoista ja teknisistä eritelmistä 3 päivänä toukokuuta 1998 annetussa neuvoston asetuksessa (EY) N:o 975/98 (6).
(4)
Jäsenvaltioiden, joiden rahayksikkönä on euro, olisi myös voitava laskea liikkeeseen erityisen aiheen juhlistamiseksi kahden euron erikoisrahoja; tällaisten metallirahojen liikkeeseenlaskujen lukumäärä on rajoitettu vuotta ja liikkeeseen laskevaa jäsenvaltiota kohti. On tarpeen rajoittaa euromääräisten erikoisrahojen määrää, jotta tällaisten metallirahojen osuus kaikista liikkeessä olevista kahden euron metallirahoista pysyy riittävän pienenä. Euromääräisiä erikoisrahoja olisi kuitenkin voitava laskea liikkeeseen tarvittava määrä, jotta niitä on riittävästi saatavilla.
(5)
Jäsenvaltioiden, joiden rahayksikkönä on euro, olisi myös voitava laskea liikkeeseen euromääräisiä juhlametallirahoja, joita ei ole tarkoitettu liikkeeseen ja jotka on voitava helposti erottaa liikkeeseen tarkoitetuista metallirahoista. Euromääräisillä juhlametallirahoilla olisi oltava laillisen maksuvälineen asema ainoastaan liikkeeseen laskevassa jäsenvaltiossa eikä niiden liikkeeseenlaskun tavoitteena saisi olla kiertoon ottaminen.
(6)
On tarkoituksenmukaista, että euromääräisten juhlametallirahojen liikkeeseenlaskut otetaan huomioon siinä metallirahamäärässä, jonka Euroopan keskuspankki hyväksyy, mutta yhteenlaskettuna eikä kunkin yksittäisen liikkeeseenlaskun perusteella.
(7)
Toimivaltaisten elinten olisi tarkasteltava huolellisesti määräajoin eurometallirahojen ja -seteleiden erilaisten yksikköarvojen nykyistä käyttöä kustannuksia ja yleistä hyväksyntää koskevien perusteiden mukaisesti. Komission olisi erityisesti teetettävä vaikutustenarviointi 1 ja 2 sentin eurokolikoiden liikkeeseenlaskun jatkamisesta.
(8)
Sen välttämiseksi, että jokin jäsenvaltio tuhoaa kiertoon kelpaavia eurometallirahoja vaikka niitä voidaan tarvita jossakin toisessa jäsenvaltiossa, jäsenvaltioiden olisi kuultava toisiaan ennen tällaisten metallirahojen tuhoamista,
OVAT HYVÄKSYNEET TÄMÄN ASETUKSEN:
1 artikla
Määritelmät
Tässä asetuksessa tarkoitetaan
1)
’liikkeeseen tarkoitetuilla metallirahoilla’ eurometallirahoja, jotka on tarkoitettu liikkeeseen ja joiden yksikköarvot ja tekniset eritelmät vahvistetaan asetuksessa (EY) N:o 975/98;
2)
’erikoisrahoilla’ liikkeeseen tarkoitettuja metallirahoja, jotka on tarkoitettu juhlistamaan asetuksen (EY) N:o 975/98 1 h artiklassa tarkoitettua erityistä aihetta;
3)
’juhlametallirahoilla’ kerättäviksi tarkoitettuja eurometallirahoja, joiden liikkeeseenlaskun tavoitteena ei ole niiden kiertoon ottaminen.
2 artikla
Eurometallirahojen tyypit
1. Jäsenvaltiot voivat laskea liikkeeseen kahdentyyppisiä eurometallirahoja: liikkeeseen tarkoitettuja metallirahoja ja juhlametallirahoja.
2. Komissio laatii vaikutustenarvioinnin 1 ja 2 sentin eurokolikoiden liikkeeseenlaskun jatkamisesta. Vaikutustenarviointi sisältää kustannus-hyötyanalyysin, jossa arvioidaan kyseisten eurokolikoiden todellisia lyömiskustannuksia verrattuna kolikoiden arvoon ja niistä saataviin etuihin.
3 artikla
Liikkeeseen tarkoitettujen metallirahojen liikkeeseenlasku
1. Liikkeeseen tarkoitetut metallirahat on laskettava liikkeeseen ja otettava kiertoon nimellisarvoisina.
2. Pieni osa, joka ei ole yli 5:tä prosenttia jäsenvaltion liikkeeseen laskemien liikkeeseen tarkoitettujen metallirahojen kumulatiivisesta kokonaisnettoarvosta ja -määrästä, kun otetaan huomioon vain positiivisen nettomääräisen liikkeeseenlaskun vuodet, voidaan laskea markkinoille nimellisarvoa korkeampaan hintaan, jos se on perusteltua metallirahan erityisen laadun, erityisen pakkauksen tai oheispalvelun vuoksi.
4 artikla
Erikoisrahojen liikkeeseenlasku
1. Kukin jäsenvaltio, jonka rahayksikkönä on euro, voi laskea vuosittain liikkeeseen vain kaksi erikoisrahaa, paitsi milloin
a)
kaikki jäsenvaltiot, joiden rahayksikkönä on euro, laskevat yhdessä liikkeeseen erikoisrahoja; tai
b)
erikoisraha lasketaan liikkeeseen, kun valtionpäämies väliaikaisesti puuttuu tai on nimitetty tilapäisesti.
2. Yksittäisessä liikkeeseenlaskussa kiertoon otettavien erikoisrahojen kokonaismäärä ei saa ylittää korkeampaa seuraavista kahdesta enimmäismäärästä:
a)
0,1 prosenttia kaikkien jäsenvaltioiden, joiden rahayksikkönä on euro, erikoisrahan liikkeeseenlaskuvuotta edeltävän vuoden alkuun mennessä kiertoon ottamien kahden euron metallirahojen kumulatiivisesta kokonaisnettomäärästä; enimmäismäärää voidaan korottaa 2,0 prosenttiin kaikkien jäsenvaltioiden, joiden rahayksikkönä on euro, kahden euron metallirahojen kumulatiivisesta kokonaisnettomäärästä, jos juhlistetaan laajalti tunnustettua ja erittäin symbolista tapahtumaa; tässä tapauksessa liikkeeseen laskeva jäsenvaltio ei saa laskea liikkeeseen toista erikoisrahaa käyttäen korotettua enimmäismäärää neljän seuraavan vuoden aikana ja sen on lisäksi perusteltava korkeamman enimmäismäärän soveltaminen; tai
b)
5,0 prosenttia asianomaisen jäsenvaltion erikoisrahan liikkeeseenlaskuvuotta edeltävän vuoden alkuun mennessä kiertoon ottamien kahden euron metallirahojen kumulatiivisesta kokonaisnettomäärästä.
3. Neuvosto päättää, lasketaanko liikkeeseen erikoisrahoja, joissa on yhteinen kuva-aihe ja jotka kaikki jäsenvaltiot, joiden rahayksikkönä on euro, laskevat yhdessä liikkeeseen. Jäsenvaltioiden, joiden rahayksikkönä ei ole euro, äänioikeus pidätetään, kun tätä päätöstä tehdään.
5 artikla
Juhlametallirahojen liikkeeseenlasku
1. Juhlametallirahoilla on laillisen maksuvälineen asema ainoastaan liikkeeseen laskevassa jäsenvaltiossa.
Metallirahan liikkeeseen laskeneen jäsenvaltion on oltava metallirahassa selkeästi ja helposti tunnistettavissa.
2. Jotta juhlametallirahat olisivat helposti erotettavissa liikkeeseen tarkoitetuista metallirahoista, niiden on täytettävä kaikki seuraavat arviointiperusteet:
a)
niiden yksikköarvon on poikettava liikkeeseen tarkoitettujen metallirahojen yksikköarvoista;
b)
niissä olevat kuvat eivät saa olla samanlaisia kuin liikkeeseen tarkoitettujen metallirahojen yhteisellä puolella, ja jos niiden kuvat ovat samanlaisia kuin liikkeeseen tarkoitetun metallirahan kansallisella puolella olevat kuvat, niiden yleinen ulkoasu on vielä helposti erotettavissa;
c)
niiden värin, halkaisijan ja painon on poikettava selvästi vähintään kahden ominaisuuden osalta liikkeeseen tarkoitetuista metallirahoista; eroa on pidettävä selvänä, jos arvot, sallitut poikkeamat mukaan luettuna, ovat liikkeeseen tarkoitetuille metallirahoille vahvistettujen vaihteluvälien ulkopuolella; ja
d)
niissä ei saa olla tiheästi hammastettua tai ”espanjalaisen kukan” muotoista syrjää.
3. Juhlametallirahat voidaan laskea markkinoille nimellisarvoisina tai nimellisarvon ylittävinä.
4. Juhlametallirahojen liikkeeseenlaskut on otettava yhteenlaskettuna huomioon Euroopan keskuspankin hyväksymässä metallirahamäärässä.
5. Jäsenvaltioiden on toteutettava kaikki aiheelliset toimenpiteet sen ehkäisemiseksi, että juhlametallirahoja käytetään maksuvälineinä.
6 artikla
Kuuleminen ennen liikkeeseen tarkoitettujen metallirahojen tuhoamista
Ennen kuin sellaiset liikkeeseen tarkoitetut metallirahat tuhotaan, jotka eivät ole eurometallirahojen aitouden tarkistamisesta ja kiertoon kelpaamattomien eurometallirahojen käsittelystä 15 päivänä joulukuuta 2010 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1210/2010 (7) 2 artiklan b alakohdassa tarkoitettuja kiertoon kelpaamattomia eurometallirahoja, jäsenvaltioiden on kuultava toisiaan talous- ja rahoituskomitean asiaa käsittelevän alakomitean välityksellä ja ilmoitettava asiasta niiden jäsenvaltioiden rahapajojen johtajille, joiden rahayksikkönä on euro.
7 artikla
Voimaantulo
Tämä asetus tulee voimaan kahdentenakymmenentenä päivänä sen jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä.
Tämä asetus on kaikilta osiltaan velvoittava, ja sitä sovelletaan sellaisenaan jäsenvaltioissa perussopimusten mukaisesti.
Tehty Strasbourgissa 4 päivänä heinäkuuta 2012.