ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 22. června 2006
o financování ad hoc nizozemských provozovatelů veřejnoprávního vysílání Státní podpora C 2/2004 (ex NN 170/2003)
(oznámeno pod číslem dokumentu C(2006) 2084)
(Pouze nizozemské znění je závazné)
(Text s významem pro EHP)
(2008/136/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na první pododstavec odst. 2 čl. 88 této smlouvy,
s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru, a zejména na čl. 62 odst. 1 písm. a) této dohody,
poté, co vyzvala zúčastněné strany, aby v souladu s uvedenými články podaly připomínky (1),
s přihlédnutím k předloženým připomínkám,
vzhledem k těmto důvodům:
I. POSTUP A SOUVISLOSTI
1. POSTUP
(1)
V průběhu let 2002 (2) a 2003 (3) Komise obdržela několik podnětů, v nichž se uvádělo, že systém veřejného financování zavedený pro nizozemské provozovatele veřejnoprávního vysílání představuje protiprávní a neslučitelnou státní podporu ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES.
(2)
V průběhu předběžného šetření podnětů Komise obdržela od žadatelů (4), jakož i od nizozemských orgánů (5) dodatečné informace.
(3)
Po předběžném posouzení údajných opatření podpory Komise Nizozemsko dopisem ze dne 3. února 2004 informovala, že se rozhodla zahájit řízení podle čl. 88 odst. 2 Smlouvy o ES s ohledem na některá opatření, jež by bylo možno považovat za novou podporu.
(4)
Rozhodnutí Komise o zahájení řízení bylo zveřejněno v Úředním věstníku Evropské unie (6). Komise vyzvala zúčastněné strany, aby podaly připomínky k podpoře.
(5)
Nizozemsko na rozhodnutí o zahájení řízení odpovědělo dopisem ze dne 30. dubna 2004. Komise mimoto obdržela připomínky od 11 zúčastněných stran (7). Dopisem ze dne 29. dubna 2004 Komise tyto připomínky postoupila Nizozemsku. Nizozemské orgány zaslaly své vyjádření k těmto připomínkám v dopise ze dne 13. srpna 2004.
(6)
Komise zaslala nizozemským orgánům další dotazy v dopisech ze dne 4. ledna 2005 a 25. května 2005, na něž nizozemské orgány odpověděly dopisy ze dne 27. ledna 2005 a 25. července 2005. Další informace poskytl jeden ze žadatelů (De Telegraaf) dne 25. července 2005 a nizozemské orgány dne 2. září. Komise požádala nizozemské orgány o další vysvětlení elektronickou poštou dne 22. listopadu 2005, na což nizozemské orgány odpověděly dne 25. listopadu 2005. Po schůzce s nizozemskými orgány Komise rozhodla, že je zapotřebí další vysvětlení. Za tímto účelem byla nizozemským orgánům dne 22. prosince 2005 zaslána žádost o informace, na niž nizozemské orgány odpověděly dne 3. února 2006 poté, co jim byla prodloužena lhůta. S ohledem na tuto odpověď došlo mezi nizozemskými orgány a Komisí k další výměně elektronické pošty v únoru a dubnu 2006.
(7)
Schůzka nizozemských orgánů a Komise se uskutečnila dne 24. září 2004. Schůzka s De Telegraaf se konala dne 27. října 2004. Schůzka s Broadcast Partners se uskutečnila dne 5. ledna 2005. Ke schůzce RTL a Komise došlo dne 27. července 2005 a ke schůzce VESTRA a Komise dne 23. září 2005. Dne 1. února a 14. února 2006 se Komise znovu sešla s nizozemskými orgány.
(8)
Kromě tohoto řízení v souvislosti s „novou podporou“ se financování provozovatelů veřejnoprávního vysílání (dále jen „PVV“) prostřednictvím ročních plateb ze strany státu a pobídkového fondu (Stifo, Stichting Stimuleringsfonds Nederlandse Culturele Omroepproducties) (8) posuzuje v samostatném řízení v souvislosti s „existující podporou“ (srov. státní podpora č. E-5/2005). V tomto rozhodnutí Komise odkazuje na opatření, která jsou předmětem „řízení týkajícího se existující podpory“ pouze tehdy, je-li to nutné k poskytnutí celkového obrazu o financování veřejnoprávního vysílání. Nebude se však zabývat otázkou slučitelnosti běžných ročních plateb a plateb z pobídkového fondu s pravidly státních podpor.
(9)
Toto rozhodnutí bude rovněž omezeno na posouzení financování hlavních činností PVV (tzv. hlavních úkolů), nebude se tedy vztahovat na vedlejší činnosti, např. nové mediální služby, poskytování SMS a službu i-mode. Stejně tak se toto rozhodnutí nebude zabývat investicemi NOS pro provozovatele sítě Nozema, jež se podle podnětů nemohly uskutečnit za tržních podmínek. Tyto záležitosti budou řešeny zvlášť.
(10)
Rozhodnutí o zahájení formálního vyšetřovacího řízení zahrnovalo postup od roku 1992. Zdá se však, že první platby ad hoc se uskutečnily teprve v roce 1994. Nyní jsou k dispozici údaje do roku 2005 a je nutno k nim přihlédnout. Období, jehož se rozhodnutí týká, by proto mělo sahat od roku 1994 (kdy se uskutečnila první platba ad hoc) do roku 2005 (což je poslední rok, pro nějž jsou k dispozici konečné údaje). Je nutno poznamenat, že nizozemské orgány Komisi vyzvaly, aby vzala v úvahu i rok 2006. Údaje za rok 2006 jsou však pouze prozatímní, a proto je nelze vzít v úvahu.
2. PODROBNÝ POPIS SYSTÉMU VEŘEJNOPRÁVNÍHO VYSÍLÁNÍ
(11)
V této kapitole budou nejprve v oddíle 2.1 popsáni účastníci v odvětví (veřejnoprávního) rozhlasového a televizního vysílání a poté v oddíle 2.2 různé prvky systému financování nizozemského odvětví rozhlasového a televizního vysílání obecně. V této souvislosti budou popsány právní předpisy, kterými jsou provozovatelé vysílání pověřeni posláním veřejné služby, objasněny různé mechanismy financování (roční platby a platby ad hoc) a závěrem bude vysvětleno, jaké rezervy provozovatelé veřejnoprávního vysílání vytvořili a používají při plnění svého úkolu v oblasti veřejné služby. Následně budou projednány komerční činnosti prováděné nizozemskými provozovateli veřejnoprávního vysílání (oddíl 2.5). V oddíle 2.6 je vysvětleno nabytí fotbalových práv společností NOS a oddíl 2.7 se zabývá vztahem mezi provozovateli vysílání a provozovateli kabelové televize. Oddíl 2.8 pak uvádí, kterých opatření se toto řízení týká.
2.1 Účastníci v odvětví (veřejnoprávního) rozhlasového a televizního vysílání
(12)
Systém veřejnoprávního vysílání se skládá z různých organizací, včetně osmi soukromých sdružení (provozovatelé soukromého vysílání s členy pověřenými posláním veřejné služby) a deseti soukromých nadací (provozovatelé soukromého vysílání bez členů pověřených posláním veřejné služby) (9).
(13)
Kromě provozovatelů vysílání uvedených v odstavci 12 zahrnuje systém veřejnoprávního vysílání dalšího účastníka (společnost NOS), který vykonává dvojí roli. První úlohou je role provozovatele veřejnoprávního vysílání, odpovědného za televizní a rozhlasové programy (pod názvem „NOS RTV“). Druhou úlohou je role koordinátora celého systému veřejnoprávního vysílání, kterou vykonává správní rada společnosti NOS (tzv. „Publieke Omroep“, dále jen „PO“). PO, jíž byly funkce a úkoly svěřeny zákonem o sdělovacích prostředcích, podporuje spolupráci mezi provozovateli veřejnoprávního vysílání, koordinuje tři veřejnoprávní televizní kanály a dvakrát ročně úřadu pro sdělovací prostředky předkládá zprávu o činnosti provozovatelů veřejnoprávního vysílání.
(14)
Společnost NOS dostává finanční prostředky z rozpočtu na sdělovací prostředky, a to jak na úkoly, které plní jako PO, tak i na úkoly, které vykonává jako NOS RTV.
(15)
Veřejnoprávní televizní programy jsou vysílány provozovateli veřejnoprávního vysílání prostřednictvím tří veřejnoprávních kanálů (10).
(16)
Součástí systému veřejnoprávního vysílání je rovněž nizozemská organizace pro produkci vysílání (Nederlands Omroepbedrijf, dále jen „NOB“). Organizace NOB zajišťuje záznam, přípravu přenosu a skutečný přenos zvuku, obrazu a dat do všech možných distribučních kanálů. Organizace NOB poskytuje tyto služby provozovatelům komerčního i veřejnoprávního vysílání. Služby poskytované provozovatelům veřejnoprávního vysílání se považují za veřejné služby poskytované nizozemskou vládou a jsou financovány z veřejných prostředků (11).
(17)
Za prodej reklamního času a vysílání reklam na veřejnoprávních kanálech odpovídá výhradně zvláštní nadace (Stichting Ether Reclame, dále jen „STER“). STER odpovídá za přidělený vysílací čas. Příjmy STER plynou přímo státu.
(18)
Kromě celostátně působících provozovatelů veřejnoprávního vysílání existuje několik provozovatelů komerčního vysílání, kteří rovněž působí na celostátní úrovni. Těmito provozovateli komerčního vysílání jsou např. RTL (RTL 4, 5 a 7 (všechny ze skupiny CLT-UFA)) nebo SBS6, NET5 a Veronica (ze skupiny SBS Broadcasting) nebo Talpa (Talpa Media Holding). Jejich příjmy pocházejí především z televizní reklamy.
2.2 Rámec, který upravuje veřejnoprávní vysílání
(19)
Odvětví rozhlasového a televizního vysílání je v současnosti upraveno zákonem o sdělovacích prostředcích a výnosem o sdělovacích prostředcích. Provozovatelům veřejnoprávního vysílání je ze zákona umožněno vykonávat čtyři kategorie činností, které jsou v současném zákonu o sdělovacích prostředcích definovány jako „hlavní úkol“, „vedlejší úkoly“, „vedlejší činnosti“ a „činnosti sdružení“. Provozovatelům veřejnoprávního vysílání lze poskytnout státní financování s ohledem na „hlavní úkol“ a „vedlejší úkoly“.
2.2.1 Právní definice
(20)
Čl. 13c odst. 1 zákona o sdělovacích prostředcích popisuje „hlavní úkol“ veřejnoprávního vysílání jako:
a)
zajištění pluralitní a vysoce kvalitní nabídky programů pro všeobecné vysílání v oblasti informování, kultury, vzdělávání a zábavy na celostátní, regionální a místní úrovni a jejich přenos či zajištění jejich přenosu na otevřených kanálech;
b)
vykonávání všech činností souvisejících s nabídkou programů a přenosem, které jsou v tomto ohledu zapotřebí;
c)
vysílání programů určených pro země a oblasti mimo Nizozemsko a pro nizozemské občany pobývající v zahraničí.
(21)
Čl. 13c odst. 2 zákona o sdělovacích prostředcích stanoví obecné požadavky na programy, které mají být vysílány provozovateli veřejnoprávního vysílání. Programy musí „vyváženým způsobem poskytovat obraz o společnosti a o zájmech a názorech obyvatelstva na společnost, kulturu a filozofii; a
a)
programy musí být dostupné pro veškeré obyvatelstvo v příslušných oblastech;
b)
přispívají k pluralismu a kulturní rozmanitosti v Nizozemsku (…)“.
(22)
Celkový programový čas, který by měl být přidělen jednotlivým kategoriím, např. kultuře, vzdělávání a zábavě, je mimoto regulován prostřednictvím stanovených procentních podílů (12).
(23)
Článek 16 zákona o sdělovacích prostředcích stanoví, které úkoly vykonává společnost NOS RTV, a obsahuje podrobnosti o těchto úkolech. Zahrnuto je sportovní zpravodajství, včetně mimo jiné ligových a pohárových zápasů a mezinárodních událostí. Procentní podíl celkového vysílacího času, který by měl být vyhrazen na takovéto sportovní události, není zákonem předem stanoven. V praxi společnost NOS RTV usiluje o to, vyhradit na sportovní programy 9-11 % celkového vysílacího času (13).
(24)
Sdružení provozovatelů vysílání mají nárok na vysílací čas pro poskytování celostátních televizních programů a mají právo obdržet státní prostředky na plnění tohoto úkolu (čl. 31 odst. 4 zákona o sdělovacích prostředcích).
(25)
V souladu s čl. 13c odst. 3 zákona o sdělovacích prostředcích, který byl zaveden v roce 2000, systém veřejnoprávního vysílání „může rovněž plnit svůj úkol uvedený v prvním odstavci poskytováním prostředků pro obstarávání a distribuci programových materiálů jiných než uvedených v odst. 1 písm. a)“. Jinými slovy, provozovatelé veřejnoprávního vysílání mohou vysílat obsah veřejné služby uvedený v odstavci 20 v rámci hlavního úkolu na jiných mediálních platformách (např. internet).
(26)
Tyto tzv. „vedlejší úkoly“ musí splňovat řadu podmínek. Nesmí například sloužit k vytváření zisku třetích stran (článek 55 zákona o sdělovacích prostředcích). Příkladem těchto vedlejších úkolů je udržování internetové stránky nebo tématického kanálu.
(27)
Je nutno rovněž zmínit, že využití „hlavního“ úkolu a „vedlejších“ úkolů zajišťuje provozovatelům veřejnoprávního vysílání příjmy, které musejí být vynaloženy na účely veřejné služby (14).
(28)
Nizozemští provozovatelé veřejnoprávního vysílání mohou provádět rovněž činnosti, které jsou definovány jako vedlejší činnosti a činnosti sdružení. Vedlejší činnosti (15) musí splňovat řadu zákonných podmínek. K příkladům těchto vedlejších činností patří prodej programových průvodců, sponzorování, prodej programových práv a materiálů souvisejících s programy, pronájem kancelářských prostor a pořádání tzv. „drive-in show“.
(29)
Dalšími činnostmi jsou tzv. „činnosti sdružení“. Činnosti sdružení jsou činnosti, které vykonávají sdružení provozovatelů vysílání pro své členy. Zahrnují vydávání časopisů a organizování a prodej zájezdů.
2.2.2 Pověření a dohled
(30)
Nezávislý úřad pro sdělovací prostředky (Commissariaat voor de Media) je pověřen úkolem zajistit soulad s programovými a finančními požadavky zákona o sdělovacích prostředcích a prováděcích právních předpisů (článek 9 zákona o sdělovacích prostředcích).
(31)
Úřad pro sdělovací prostředky má právní úkol stanovený článkem 134 zákona o sdělovacích prostředcích, a to zajistit, aby provozovatelé veřejnoprávního vysílání plnili své povinnosti, včetně kvót stanovených pro různé druhy programů. Nejsou-li povinnosti dodržovány, Komise pro sdělovací prostředky může uložit pokuty. Úřad pro sdělovací prostředky dále kontroluje, zda provozovatelé vysílání dodržují zákonná omezení týkající se sponzorování a reklamy.
(32)
Úřad pro sdělovací prostředky každoročně kontroluje, zda účetní závěrky provozovatelů veřejnoprávního vysílání na základě předložených zpráv účetních splňují požadavky zákona o sdělovacích prostředcích, výnosu o sdělovacích prostředcích a finanční příručky. Je-li tomu tak, úřad formálně schválí (rozpočtové) částky na pravidelné poskytování programů (článek 100 a 101 zákona o sdělovacích prostředcích).
2.3 Zdroje financování provozovatelů veřejnoprávního vysílání
(33)
Hlavními finančními zdroji PVV jsou roční platby poskytované státem. Aby bylo možno zmírnit rozpočtové výkyvy, PVV mohou mít určité rezervy. PVV kromě toho od roku 1994 dostávali platby ad hoc.
(34)
Jelikož posouzení slučitelnosti financování ad hoc nelze provést, aniž by se přihlédlo k jiným zdrojům veřejného financování, níže uvedený popis zahrnuje jak roční platby, tak i platby ad hoc (ačkoli roční platby a platby z fondu Stifo nejsou předmětem tohoto rozhodnutí, ale budou posouzeny zvlášť v rámci dosud probíhajícího šetření „existující podpory“ č. E-5/2005).
2.3.1 Roční platby
(35)
Nizozemští provozovatelé veřejnoprávního vysílání dostávají každoročně finanční prostředky ze státního rozpočtu na sdělovací prostředky. V období 1994-2005 tyto platby činily dohromady přibližně 7,1 miliard EUR. Z této částky bylo přibližně 819,6 milionů EUR převedeno na PO za její řídící a koordinační roli, zbývajících 6,3 miliard EUR bylo vyplaceno jednotlivým provozovatelům vysílání. Rozpočet na sdělovací prostředky se plní z několika zdrojů: státního příspěvku na vysílání (vybíraného od daňových poplatníků), příjmů z reklam od STER a výnosů z úroků ze všeobecného vysílacího fondu (Algemene Omroepreserve, dále jen „AOR“) (16). Výše rozpočtu na sdělovací prostředky stanoví strop částky ročního financování, kterou je možno poskytnout provozovatelům veřejnoprávního vysílání (a jiným mediálním organizacím).
2.3.2 Fond Stifo
(36)
Kromě ročních plateb dostávají provozovatelé veřejnoprávního vysílání platby z fondu Stifo (pobídkový fond pro kulturní produkce). Finanční prostředky poskytnuté z fondu Stifo se považují za opatření státní podpory, opatření však bylo schváleno Komisí pod číslem NN 32/91. Opatření podpory z fondu Stifo je tedy nutno považovat za existující státní podporu. Platby z fondu Stifo pro jednotlivé provozovatele veřejnoprávního vysílání (PO nedostávala z fondu Stifo žádné platby) činily v daném období 155 milionů EUR.
2.3.3
Platby ad hoc
(37)
Kromě převodů uvedených v odstavcích 34 a 35, které se považují za běžné zdroje financování PVV, provozovatelé veřejnoprávního vysílání obdrželi několik plateb ad hoc. Tyto platby byly buď poskytnuty přímo provozovatelům vysílání, nebo směrovány prostřednictvím zvláštních fondů a rezerv.
2.3.3.1 Platby z vyrovnávacích fondů (tzv. „matching funds“)
(38)
Vyrovnávací fondy představují vyhrazenou část v rozpočtu na sdělovací prostředky. V období 1996-1998 byla z vyrovnávacích fondů na společnost NOS RTV převedena částka ve výši [...] (17) milionů EUR. Vyrovnávací fondy byly zavedeny v roce 1996 za účelem spolufinancování vyšších cen programových práv. Podmínky, za nichž lze peněžní prostředky poskytovat, byly přijaty vzájemnou dohodou státu a provozovatelů veřejnoprávního vysílání. Pokud provozovatelé veřejnoprávního vysílání nejsou schopni ze svých řádných rozpočtů zakoupit práva, jejichž cena se mimořádně zvýšila, pak stát nabytí těchto práv finančně vyrovnává, tj. spolufinancuje stejnou částkou.
2.3.3.2 Platby z fondu FOR
(39)
V roce 1998 dostal ministr kultury možnost (článek 106a zákona o sdělovacích prostředcích) převést ad hoc peněžní prostředky z AOR (všeobecné vysílací rezervy spravované úřadem pro sdělovací prostředky) do fondu určeného k financování zvláštních záměrů PO. Fond byl zřízen v roce 1999 s názvem „FOR“ a řídí jej PO.
(40)
Zásada je ta, že pokud rezerva AOR překročí částku 90,8 milionů EUR, je možné provést převod do fondu FOR. Nejedná se však o automatický proces. Každý rok ministr vzdělávání, kultury a vědy rozhoduje, zda je převod možný, a pokud ano, jakou částku lze převést. Je-li takovýto převod schválen, pravidla jsou stanovena v protokolu. Takovéto protokoly byly vyhotoveny v roce 1999 a 2001. Na základě zákona o sdělovacích prostředcích (čl. 99 odst. 2 písm. d)) rozpočet musí obsahovat rovněž popis toho, jak správní rada navrhuje finanční prostředky vynaložit. Na základě tohoto návrhu pak může ministr PO poskytnout peněžní prostředky z fondu FOR, které lze použít pro účely stanovené ministrem při uvolnění těchto prostředků (18). Ačkoli fond FOR je vyhrazen pro záměry PO, nejedná se o rezervu, která by byla součástí jmění PO.
(41)
Peněžní prostředky, které jsou k dispozici ve fondu FOR, PO umožňují poskytovat pobídky ke zvýšení kvality, zlepšovat programování a obecně investovat do provozovatelů veřejnoprávního vysílání. Cílem fondu FOR konkrétně je:
-
vyrovnávat nižší příjem STER z reklam;
-
posílit rozmanitost a kvalitu programování, pokud to zahrnuje mimořádné počáteční náklady, a
-
financovat investice, které podporují nizozemské veřejnoprávní vysílání jako celek.
(42)
Do roku 2005 obdržel systém veřejnoprávního vysílání z fondu FOR 191,2 milionů EUR, z toho bylo na jednotlivé provozovatele veřejnoprávního vysílání převedeno 157,4 milionů EUR a na PO 33,8 milionů EUR.
2.3.3.3 Platby z fondu CoBo
(43)
Fond pro koprodukci (Coproductiefonds Binnenlandse Omroep, dále jen „CoBo“) byl zřízen k financování koprodukcí mezi nizozemskými provozovateli veřejnoprávního vysílání a jinými producenty programů. Jeho příjmy plynou z výnosů z plateb za autorská práva hrazených belgickými a německými provozovateli kabelové televize za distribuci tří nizozemských kanálů v Belgii a Německu. Fond byl založen provozovateli veřejnoprávního vysílání a spravuje jej nadace. Správní rada fondu je složena z manažerů provozovatelů veřejnoprávního vysílání.
(44)
V roce 1994 nizozemské orgány rozhodly o platbách do dvou dílčích fondů spravovaných fondem CoBo, a to „Film Fund“, který financuje koprodukce filmů a dokumentárních pořadů, a „Telefilm“projekt, který usiluje o podporu produkce vysoce kvalitních televizních filmů.
(45)
Jednotliví provozovatelé veřejnoprávního vysílání v období od roku 1994 do roku 2005 obdrželi z fondu CoBo částku ve výši 31,7 milionů EUR (PO neobdržela z fondu CoBo žádné platby).
2.4 Rezervy jednotlivých provozovatelů vysílání
(46)
Každý provozovatel veřejnoprávního vysílání udržuje určité rezervy, kterými jsou typicky programová rezerva a rezerva sdružení nebo nadace, podle toho zda je provozovatel veřejnoprávního vysílání nadací nebo sdružením.
2.4.1 Programové rezervy
(47)
Jednotliví provozovatelé veřejnoprávního vysílání mohou své rezervy navýšit, jestliže jsou celkové příjmy vyšší než celkové výdaje. Tyto programové rezervy lze použít na úhradu nákladů souvisejících s programy v příštích letech.
(48)
Podle nizozemských orgánů se do programových rezerv započítává hodnota programů, které již byly vyprodukovány, dosud se však nevysílaly (19). Programové rezervy tedy vyjadřují rovněž hodnotu již vyrobených programů. V roce 2005 činily celkové programové rezervy jednotlivých provozovatelů veřejnoprávního vysílání 78,6 milionů EUR.
(49)
Rovněž v roce 2005 PO rozhodla, že by část programových rezerv měla být převedena na samotnou PO, ale provozovatelé vysílání si mohli ponechat rezervy až do výše 5-10 % svého ročního rozpočtu. Provozovatelé veřejnoprávního vysílání převedli na PO částku ve výši 42,457 milionů EUR.
2.4.2 Rezervy sdružení
(50)
Sdružení provozovatelů veřejnoprávního vysílání vznikly jako subjekty soukromého práva. V průběhu let vytvořily vlastní rezervy sdružení z příspěvků a odkazů svých členů. Rezervy sdružení tedy pocházejí ze soukromých zdrojů. V roce 1993 nizozemská vláda rozhodla o „zmražení“ rezerv sdružení. Od tohoto okamžiku bylo v zásadě (20) nutno použít zisky z činností sdružení a činností, které nejsou veřejnými službami, na činnosti veřejné služby a nebylo nadále možno je převádět do rezerv sdružení. Provozovatelé veřejnoprávního vysílání v Nizozemsku drželi v roce 2005 rezervy sdružení ve výši přibližně 131,1 milionů EUR.
2.4.3 Rezervy nadace NOS RTV a menších provozovatelů vysílání
(51)
Společnost NOS RTV, NPS a jiní menší provozovatelé vysílání, kteří nemají žádné členy (článek 39f zákona o sdělovacích prostředcích), drží „rezervy nadace“ (stichtingsreserve). Celková výše rezerv nadací činila v roce 2005 42,2 milionů EUR (21).
2.5 Reklamní činnost na veřejnoprávních kanálech
(52)
Jak již bylo uvedeno výše, za prodej reklam na veřejnoprávních kanálech odpovídá STER.
(53)
Jinými významnými společnostmi prodávajícími televizní reklamy, které působí na nizozemském trhu, jsou IP a SBS. Společnost IP prodává reklamy jménem provozovatelů komerčního vysílání RTL4, RTL5 a Yorin. Společnost SBS prodává reklamy pro své provozovatele komerčního vysílání SBS6, Net 5 a Veronica. Kromě společností IP a SBS existuje několik dalších provozovatelů komerčního vysílání, kteří rovněž prodávají reklamy (22). Sazby účtované STER se vypočítávají na základě odhadů reklamních agentur, sazeb konkurentů a podle vývoje cen v minulosti.
(54)
Tabulka 1 níže ukazuje vývoj podílu sledovanosti provozovatelů veřejnoprávního vysílání, pro něž STER řídí prodej reklam. Podíl sledovanosti (u diváků starších 13 let) se v posledních letech snížil z 38,8 % v roce 1997 na 35,4 % v roce 2005. U věkové kategorie 20-49 let je podíl sledovanosti ještě nižší, tj. 27,2 %.
Tabulka 1
Podíl diváků starších 13 let a ve věkové kategorii 20-49 let (18:00 h-24:00 h), 1997-2005
1997
1998
1999
2000
2001
2002
2003
2004
2005
13+
38,8
39,9
37,8
39,8
38,8
37,9
36,8
38,9
35,4
20-49
34,6
35,8
31,6
33,3
33,0
32,5
30,1
31,8
27,2
Zdroj
:
dopis nizozemských orgánů ze dne 24.2.2006.
(55)
Od roku 1994 byly hrubé (na základě ceníkových cen) a čisté (s přihlédnutím k poskytnutým slevám) příjmy provozovatelů komerčního vysílání na reklamním trhu vyšší než příjmy provozovatelů veřejnoprávního vysílání.
Tabulka 2
Hrubé příjmy z televizních reklam v období 1994-2005 (částky v milionech EUR)
1994
1995
1996
1997
1998
1999
2000
2001
2002
2003
2004
2005
Ster
327
298
225
234
257
290
348
343
383
489
581
471
Provozovatelé komerčního vysílání
360
438
532
629
715
887
1 028
1 084
1 310
1 623
2 034
2 327
Celkem
687
736
757
863
972
1 177
1 376
1 426
1 693
2 112
2 615
2 798
Zdroj
:
dopis nizozemských orgánů ze dne 24.2.2006.
Tabulka 3
Čisté příjmy z televizních reklam v období 1994-2005 (částky v milionech EUR)
1994
1995
1996
1997
1998
1999
2000
2001
2002
2003
2004
2005
Ster
223
202
153
150
176
187
218
197
197
197
197
169
Provozovatelé komerčního vysílání
239
281
324
378
405
448
508
484
520
537
549
599
Celkem
462
483
477
528
581
635
726
683
717
733
746
768
Zdroj
:
dopis nizozemských orgánů ze dne 24.2.2006.
(56)
Jak lze odvodit z výše uvedených tabulek, existuje rozdíl mezi hrubými příjmy z televizních reklam a čistými příjmy očištěnými o slevy. Podle nizozemských orgánů nejenže jsou vyšší zveřejněné sazby provozovatelů veřejnoprávního vysílání, ale rovněž slevy, které poskytují, jsou v porovnání s provozovateli komerčního vysílání nižší (23).
2.6 Nabytí fotbalových práv společností NOS RTV
(57)
V období, kdy probíhalo šetření, společnost NOS RTV získala vysílací práva na několik významných fotbalových událostí (24). Provozovatel komerčního vysílání Canal+ (placený televizní kanál) získal práva na živé vysílání zápasů nizozemské první ligy. Společnost NOS RTV rovněž částečně postoupila společnosti Canal+ práva na Ligu mistrů. Provozovatel komerčního vysílání SBS získal vysílací práva na dva národní fotbalové poháry. Získal rovněž práva na nizozemské zápasy první divize a kvalifikační utkání nizozemského týmu pro Mistrovství Evropy v roce 2004. Vysílací práva na různé zahraniční fotbalové soutěže drží skupina CLT-UFA, největší evropská audiovizuální skupina (mateřská společnost např. RTL).
2.7 Vztah mezi provozovateli vysílání a provozovateli kabelové televize
(58)
Tradiční kabelový přenos se pro účely autorských práv podle nizozemských právních předpisů považuje za samostatné publikování. V zásadě se vyžaduje povolení od všech držitelů autorských práv a držitel autorského práva může požadovat od provozovatele kabelové televize platbu za publikování. Od roku 1985 existuje dohoda mezi sdružením VECAI (zastupujícím provozovatele kabelové televize) a společností NOS RTV (zastupující provozovatele veřejnoprávního vysílání), podle níž jsou provozovatelé kabelové televize osvobozeni od plateb za autorská práva pro provozovatele veřejnoprávního vysílání (držitele autorských práv), jsou-li jejich programy přenášeny prostřednictvím kabelové televize (25). Tato dohoda byla uzavřena na žádost nizozemské vlády na základě toho, že občané již platí příspěvek na veřejnoprávní vysílání. Usuzovalo se, že platba za autorská práva od provozovatelů kabelové televize, která by mohla mít za následek vyšší poplatky za kabelovou televizi, by byla nežádoucí. Provozovatele komerčního vysílání od provozovatelů kabelové televize platby rovněž nepožadují. To však nesouvisí s výše zmíněnou dohodou s provozovateli veřejnoprávního vysílání.
(59)
Je nutno poznamenat, že provozovatelé kabelové televize mají právní povinnost přenášet veškeré rozhlasové a televizní programy provozovatelů veřejnoprávního vysílání (povinnost „must carry“) a nemohou provozovatelům vysílání účtovat náklady na přenos.
2.8 Opatření, jichž se toto rozhodnutí týká
(60)
Jak bylo stanoveno v rozhodnutí o zahájení formálního vyšetřovacího řízení (26), toto rozhodnutí se týká níže uvedených opatření:
(1)
Platby uvedené v článcích 106a a 170c zákona o sdělovacích prostředcích provozovatelům vysílání, které jsou Komisí považovány za platby ad hoc.
a)
Platby provozovatelům veřejnoprávního vysílání se provádějí buď z vyrovnávacích fondů nebo z rezervy AOR prostřednictvím fondu FOR. Tyto platby se uskutečnily v období 1994-2005 a činily celkem [...] milionů EUR. Jak bylo uvedeno výše, tuto částku lze rozdělit na platby z tzv. vyrovnávacích fondů ([...] milionů EUR) a platby z rezervy AOR pro fond FOR a poté z fondu FOR pro provozovatele veřejnoprávního vysílání (191,2 milionů EUR).
b)
Platby z fondu na koprodukci (CoBo). Fond CoBo sestává ze dvou zvláštních dílčích fondů Film Fund a Telefilm projekt. Prostřednictvím fondu CoBo stát poskytl provozovatelům veřejnoprávního vysílání v období 1994-2005 částku 31,7 milionů EUR.
(2)
Zajištěný přístup ke kabelové televizi nebo tzv. „must-carry“ (jak je uvedeno v článku 82i zákona o sdělovacích prostředcích).
(3)
Poskytování technického zařízení organizací NOB zdarma (jak je uvedeno v článcích 89 a 90 zákona o sdělovacích prostředcích).
II. DŮVODY PRO ZAHÁJENÍ ŘÍZENÍ A PŘIPOMÍNKY ZÚČASTNĚNÝCH STRAN
3. SHRNUTÍ DŮVODŮ PRO ZAHÁJENÍ ŘÍZENÍ
(61)
Po počátečním šetření Komise usoudila, že některá opatření s možnou výjimkou povinnosti „must carry“ představují státní podporu ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES. Komise kromě toho vyjádřila obavy týkající se slučitelnosti této státní podpory podle čl. 86 odst. 2 Smlouvy o ES.
(62)
Pokud jde o přiměřenost financování, Komise pochybovala, zda se přiřazování výdajů a příjmů uskutečňovalo podle jasně definovaných zásad nákladového účetnictví. Komise pochybovala, zda při výpočtu nutnosti státního financování byly plně zohledněny příjmy plynoucí z činností, které nejsou veřejnými službami, čímž vzniklo riziko, že poskytnuté finanční prostředky převyšují čisté náklady veřejné služby.
(63)
Komise dále měla za to, že výše finančních prostředků ve fondu FOR a výše programových rezerv naznačuje nadměrnou strukturální kompenzaci. Komise zjistila, že z celkových plateb ad hoc nebyla využita částka ve výši 110 milionů EUR (podle údajů z roku 2001).
(64)
Komise mimoto vyjádřila svůj záměr dále prošetřit, zda nebyla nepatřičně narušena hospodářská soutěž na komerčních trzích. Komise zdůraznila, že takovéto narušení hospodářské soutěže by mohlo nastat na reklamním trhu, na trhu s právy k duševnímu vlastnictví u kabelového přenosu a s právy na přenos fotbalových utkání.
(65)
Organizace NOB nemůže provozovatelům veřejnoprávního vysílání účtovat poskytování služeb, ale dostává za tento úkol platby přímo od státu. Komise zjistila, že by poskytování technického zařízení zdarma mohlo představovat podporu pro provozovatele veřejnoprávního vysílání.
4. PŘIPOMÍNKY ZÚČASTNĚNÝCH STRAN
(66)
Byly předloženy níže uvedené připomínky, které mají význam pro toto rozhodnutí.
(67)
Nizozemští provozovatelé veřejnoprávního vysílání uvedli, že by se dotyčná opatření měla považovat za existující podporu, jelikož představují součást obecného systému financování veřejnoprávního vysílání. Mimoto poznamenali, že Komise by měla financování veřejnoprávního vysílání posoudit pouze podle Amsterodamského protokolu a neměla by uplatňovat kritéria rozsudku v případu Altmark (27) nebo čl. 87 odst. 1 či čl. 86 odst. 2 Smlouvy o ES.
(68)
Skupina CLT-UFA uvedla, že až do roku 2002 nebylo možno účetní závěrky systému veřejnoprávního vysílání ověřovat a schvalovat nezávislým účetním.
(69)
Provozovatelé veřejnoprávního vysílání uvedli, že neexistuje nadměrná náhrada ve výši 110 milionů EUR, jak uvádí Komise. Za prvé, provozovatelé veřejnoprávního vysílání a vláda pracují s odlišnými účetními systémy. Vláda používá účetnictví založené na peněžních příjmech a provozovatelé veřejnoprávního vysílání účetnictví založené na výdajích a příjmech, které jsou účtovány v okamžiku operace. To způsobuje rozdíly. Kromě toho jsou příjmy fondu FOR podle provozovatelů veřejnoprávního vysílání vyhrazeny na zvláštní budoucí cíle. Mimoto uvedli, že nadměrné financování nemohlo vést k narušení hospodářské soutěže na jiných trzích, jelikož finanční prostředky lze použít pouze na činnosti veřejné služby.
(70)
Sdružení ACT uvedlo, že se STER chová protisoutěžně v důsledku cenového podbízení na reklamním trhu. Tvrdí, že jelikož je celkový roční reklamní čas provozovatelů veřejnoprávního vysílání omezenější než u provozovatelů komerčního vysílání, STER by měla účtovat vyšší ceny než provozovatelé komerčního vysílání.
(71)
Skupina SBS Broadcasting potvrdila, že ceny na nizozemském trhu televizní reklamy jsou stanoveny pro GRP (Gross Rating Point, ukazatel mediálního tlaku) věkové kategorie 20-49. Jelikož však provozovatelé veřejnoprávního vysílání přilákají více diváků mimo tuto skupinu diváků než provozovatelé komerčního vysílání, zadavatelé reklamy by byli ochotni zaplatit u GRP 20-49 příplatek. Proto porovnání GRP 20-49 neodráží u tohoto produktu hospodářskou skutečnost. Skupina SBS kromě toho poznamenala, že u GRP 13+ provozovatelé veřejnoprávního vysílání stanoví nižší ceny než provozovatelé komerčního vysílání. K doložení svých připomínek předložila skupina SBS přehledy průměrných cen brutto za GRP 13+ u různých kanálů během hlavního vysílacího času v období 1995-2004 a podle měsíců v roce 2003 a 2004. Tyto přehledy ukazují, že ceny provozovatelů veřejnoprávního vysílání byly nižší než ceny většiny provozovatelů komerčního vysílání.
(72)
Podle skupiny CLT-UFA zaplatila společnost NOS RTV za fotbalová práva nepřiměřeně vysoké ceny. Tyto ceny značně převyšovaly tržní ceny. Skupina CLT-UFA předložila výpočetní modely (28), aby ukázala, jak počítají ceny za fotbalová práva, na základě nichž CLT-UFA dospěla k závěru, že nabídka předložená NOS RTV s ohledem na práva na utkání Ligy mistrů v roce 2002 byla značně vyšší než nabídka předložená skupinou CLT-UFA. Sdružení ACT a skupina CLT-UFA se mimoto domnívaly, že Komise by neměla vyvodit závěr, že neexistují dostatečné důkazy o přeplacení fotbalových práv, a to na základě jednoho příkladu, kdy provozovatel komerčního vysílání mohl být přeplacen.
(73)
VECAI (sdružení provozovatelů kabelové televize) předložilo dvě záležitosti. Za prvé se domnívá, že provozovatelé kabelové televize, kteří podléhají povinnosti „must carry“, by měli mít možnost žádat platby od příslušných provozovatelů vysílání. Vzhledem k povinnosti „must carry“ provozovatelé veřejnoprávního vysílání nehradí poplatek za přenos signálu prostřednictvím kabelových sítí.
(74)
Sdružení VECAI za druhé uvedlo, že provozovatelé kabelových televizí ve skutečnosti hradí poplatek organizacím spravujícím práva jménem společnosti NOS RTV, ale společnost NOS RTV a nizozemská vláda se domnívají, že to je provize za správu. Podle sdružení VECAI to je skrytý poplatek za práva k duševnímu vlastnictví.
5. PŘIPOMÍNKY NIZOZEMSKÝCH ORGÁNŮ (29)
(75)
Nizozemské orgány uvedly, že předpoklad Komise, že příslušná opatření nejsou součástí běžného ročního financování provozovatelů veřejnoprávního vysílání jako součást státního financování, je mylný. Financování, jehož se šetření týká, pramení z běžného mechanismu financování a bylo nedílnou součástí rozpočtového plánování, které vedlo k platbám pro provozovatele veřejnoprávního vysílání. Podle nizozemských orgánů jsou fond FOR, vyrovnávací fondy, fond CoBo a platby organizaci NOB součástí mechanismu běžného ročního financování.
(76)
Nizozemské orgány upozornily Komisi na to, že posouzení by mělo vzít v úvahu zvláštní kontext, v němž provozovatelé veřejnoprávního vysílání působí. Nizozemské orgány požádaly Komisi, aby vzala v úvahu použití Amsterodamského protokolu. V případě nutnosti by se v rámci zásad stanovených v Amsterodamském protokolu předmět tohoto řízení měl považovat za slučitelnou podporu ve smyslu čl. 86 odst. 2 Smlouvy o ES.
(77)
Částka, kterou Komise předběžně uvedla jako možnou nadměrnou náhradu, je chybná. Byla odvozena ze zdrojů financování, které byly nesprávně považovány za rezervy. Jelikož využití těchto finančních prostředků je předem dané a podléhá kontrole, nemůže se jednat o nadměrnou náhradu. Nizozemské orgány mimoto tvrdí, že pokud by se dotčená opatření považovala za státní podporu, měla by se podpora považovat za existující státní podporu ve smyslu článku 88 Smlouvy o ES.
(78)
Nizozemské orgány poukazují na to, že účetní závěrky jednotlivých sdružení provozovatelů veřejnoprávního vysílání vždy podléhaly schválení nezávislým účetním.
(79)
Nizozemské orgány se domnívají, že vysílání sportovních přenosů oblíbených i méně oblíbených sportů patří do definice hlavního úkolu provozovatelů veřejnoprávního vysílání. Nizozemské orgány mají za to, že při určování nabídky za práva na přenos provozovatelé veřejnoprávního vysílání nezaplatili víc než to, co bylo nezbytné, aby bylo zajištěno nabytí důležitých práv v souvislosti s jejich úkolem v oblasti veřejné služby a celkovým programováním.
(80)
Orgány znovu zopakovaly, že poslání veřejné služby organizace NOB je nedílnou součásti systému veřejné služby. Skutečnost, že provozovatelům veřejnoprávního vysílání nejsou účtovány služby poskytované organizací NOB, neznamená, že jim je poskytována podpora.
(81)
Nizozemské orgány uvádějí, že vzhledem k tomu, že provozovatelé komerčního vysílání od provozovatelů kabelové televize rovněž nepožadují platby za autorská práva, lze říci, že společnost NOS RTV jedná jako běžný tržní subjekt v podmínkách tohoto konkrétního trhu.
III. POSOUZENÍ OPATŘENÍ PODLE PRAVIDEL STÁTNÍ PODPORY
6. EXISTENCE PODPORY VE SMYSLU ČL. 87 ODST. 1 SMLOUVY O ES
(82)
Čl. 87 odst. 1 Smlouvy stanoví pro existenci státní podpory tyto podmínky. Za prvé, musí existovat zásah státu nebo prostřednictvím státních prostředků. Za druhé, příjemci musí být poskytnuta výhoda. Za třetí, podpora musí narušovat nebo hrozit narušením hospodářské soutěže. Za čtvrté, zásah musí být schopen ovlivnit obchod mezi členskými státy.
6.1 Přítomnost státních prostředků
6.1.1
Platby ad hoc
(83)
Platby uvedené v článcích 106a a 170c zákona o sdělovacích prostředcích, které Komise považovala za platby ad hoc, lze rozdělit na platby z tzv. vyrovnávacích fondů, platby z fondu FOR a platby z fondu CoBo.
(84)
Pokud jde o vyrovnávací fondy, peněžní prostředky jsou nejprve odloženy do rezervy AOR (což je fond, jehož prostředky vlastní stát a který je spravován úřadem pro sdělovací prostředky) za účelem vyrovnání některých oproti předpokladům vyšších výdajů provozovatelů veřejnoprávního vysílání. Ve druhé fázi jsou státní prostředky představované vyrovnávacími fondy v rezervě AOR převedeny na společnost NOS RTV.
(85)
Platby z fondu FOR se považují za státní prostředky. Ačkoli fond FOR je fondem, který spravuje a řídí PO, jeho prostředky pocházejí z rezervy AOR, která je součástí rozpočtu na sdělovací prostředky.
(86)
Co je důležitější, jak je popsáno v odstavci 2.3.3.2, PO rozděluje peněžní prostředky na základě předem uzavřených dohod o použití prostředků z fondu FOR. Ačkoli je to PO, kdo navrhuje, jak by se měly prostředky využít, „návrh schvaluje“ ministerstvo vzdělávání, kultury a vědy a stanoví, k jakým účelům lze peněžní prostředky použít. PO může vydat rozhodnutí o vynaložení peněžních prostředků až poté, co ministr stanovil kritéria pro jejich rozdělení. PO musí vzít v úvahu pravidla stanovená ministrem. Proto lze mít za to, že při uskutečňování plateb z fondu FOR pro jednotlivé provozovatele vysílání dochází k převodu státních prostředků. Jedná se o převod státních prostředků, který lze navíc přičíst státu (30).
(87)
V období, v němž probíhalo šetření, obdrželi provozovatelé veřejnoprávního vysílání z fondu FOR částku ve výši 191,2 milionů EUR a z vyrovnávacích fondů částku ve výši [...] milionů EUR.
(88)
Platby uskutečněné z fondu CoBo jsou považovány za státní prostředky. Jak je popsáno v odstavcích 43-44, fond CoBo získává prostředky z přímých příspěvků z rozpočtu na sdělovací prostředky a z výnosů z plateb za autorská práva hrazených belgickými a německými provozovateli kabelové televize za distribuci tří nizozemských kanálů v Belgii a Německu. Komise zastává názor, že za státní prostředky lze považovat nejen přímé příspěvky z rozpočtu na sdělovací prostředky, ale rovněž platby za autorská práva. Ve skutečnosti by se platby za autorská práva měly použít k financování výdajů provozovatelů vysílání souvisejících s veřejnou službou. Tím, že se odkládají do fondu CoBo, se odpovídajícím způsobem zvýšila potřeba veřejného financování. Platby za autorská práva jsou proto rovnocenné prostředkům, jichž se stát zřekl.
(89)
Ačkoli fond Cobo vlastní a spravuje nadace (jejíž správní rada je řízena provozovateli veřejnoprávního vysílání), převody z fondu CoBo pro provozovatele veřejnoprávního vysílání lze provést pouze za podmínek, jež určuje stát.
(90)
Provozovatelé veřejnoprávního vysílání obdrželi v období, kdy probíhalo šetření, z fondu CoBo částku ve výši 31,7 milionů EUR. Tato částka představuje převod státních prostředků pro jednotlivé provozovatele vysílání.
6.1.2 Volný přístup ke kabelové televizi
(91)
Povinnost „must carry“, která je uložena provozovatelům kabelové televize, nezahrnuje převod státních prostředků, a za převod státních prostředků nelze považovat rovněž příjmy provozovatelů kabelových televizí, jichž se zřekli (31). Komise nenašla žádné důkazy, které by prokazovaly opak. V souladu s tím lze potvrdit předběžný názor, že opatření nepředstavuje státní podporu ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES.
6.1.3 Technické zařízení poskytované zdarma organizací NOB
(92)
Veřejná společnost NOB dostává od státu platby za služby, které je povinna poskytovat provozovatelům veřejnoprávního vysílání. Tyto platby zahrnují přímý převod státních prostředků. V konečném důsledku přinášejí prospěch provozovatelům veřejnoprávního vysílání, kteří dostávají služby zdarma (32). Samotné nizozemské orgány uvedly, že organizace NOB působí pouze jako „prostředek“ státního financování provozovatelů veřejnoprávního vysílání, jimž organizace NOB poskytuje služby.
6.2 Hospodářská výhoda
(93)
Financování ad hoc (platby do fondu FOR a prostřednictvím vyrovnávacích fondů), převody do fondu Cobo a poskytování technického zařízení zdarma poskytují nizozemským provozovatelům veřejnoprávního vysílání hospodářskou výhodu v tom smyslu, že je tato opatření zprošťují provozních nákladů, jež by jinak museli hradit.
6.2.1 Použitelnost rozsudku v případu Altmark
(94)
Nizozemská vláda a provozovatelé veřejnoprávního vysílání uvedli, že opatření, jichž se šetření týká, hradí nizozemským provozovatelům veřejnoprávního vysílání čisté náklady spojené s vykonáváním úlohy v oblasti veřejné služby, kterou byli pověřeni. To by znamenalo, že v souladu s rozsudkem v případu Altmark (33) opatření neposkytla provozovatelům veřejnoprávního vysílání výhodu a nepředstavují podporu.
(95)
Státní opatření, jež hradí čisté zvýšené náklady při poskytování služeb obecného hospodářského zájmu, nelze považovat za státní podporu podle čl. 87 odst. 1, jestliže je náhrada stanovena takovým způsobem, který nemůže podniku přinést žádný faktický prospěch. V rozsudku týkajícím se případu Altmark Soudní dvůr uvedl podmínky, které musí být splněny, aby bylo možno uniknout takovéto klasifikaci. Zmíněné podmínky jsou tyto:
-
za prvé, podnik, který je příjemcem podpory, musí být skutečně pověřen závazky veřejné služby a tyto závazky musí být jasně vymezeny;
-
za druhé, parametry pro výpočet náhrady musí být stanoveny předem objektivním a transparentním způsobem;
-
za třetí, výše náhrady je omezena rozsahem nezbytným k pokrytí veškerých nákladů vynaložených při plnění závazků veřejné služby nebo jejich části, přičemž je třeba zohlednit příslušné příjmy a přiměřený zisk dosažený při plnění takových závazků;
-
za čtvrté, pokud nebyl podnik pověřený plněním závazků veřejné služby vybrán v rámci řízení pro přidělování veřejných zakázek, je třeba, aby výše nutné náhrady byla stanovena na základě analýzy nákladů, které by při plnění takových závazků měl běžný, řádně řízený podnik, jenž je dostatečně vybaven výrobními prostředky umožňujícími plnit zadané požadavky na poskytování služeb ve veřejném zájmu, přičemž je třeba vzít v úvahu příslušné příjmy a přiměřený zisk dosažený při plnění takových závazků.
(96)
Komise zastává názor, že v daném případě nebyly splněny poslední tři výše uvedené podmínky. Za prvé, převody finančních prostředků z fondu FOR, vyrovnávacích fondů a finančního příspěvku z fondu Cobo pro PVV nebyly založeny na objektivních a transparentních parametrech, které byly stanoveny předem.
(97)
Opatření týkající se financování ad hoc, jakož i platby z fondu CoBo neberou v úvahu všechny příslušné příjmy PVV a neobsahují nezbytné záruky, aby byla vyloučena nadměrná náhrada. Ve skutečnosti (jak bude podrobně posouzeno níže) vedlo financování ad hoc ke značné nadměrné kompenzaci.
(98)
Nizozemští provozovatelé veřejnoprávního vysílání nebyli vybráni jako poskytovatelé služeb obecného hospodářského zájmu na základě nabídkového řízení, ani nebyla provedena analýza nákladů, které by při plnění takových závazků měl běžný, řádně řízený podnik, jenž je dostatečně vybaven výrobními prostředky umožňujícími plnit zadané požadavky na poskytování služeb ve veřejném zájmu. Totéž platí pro financování technického zařízení, které PVV poskytovala organizace NOB.
(99)
Komise se proto domnívá, že v tomto případě nebyly splněny všechny podmínky stanovené v rozsudku týkajícím se případu Altmark.
6.3 Narušení hospodářské soutěže
(100)
Výhodu, kterou poskytlo financování ad hoc, převody do fondu CoBo a poskytování technického zařízení nizozemským provozovatelům veřejnoprávního vysílání zdarma, nemá k dispozici žádný jiný podnik ve srovnatelné situaci. Vzhledem k tomu, že k narušení hospodářské soutěže dojde vždy, když státní podpora posílí postavení podniku, který je příjemcem podpory, vůči jeho konkurentům, může tato výhoda narušit hospodářskou soutěž mezi PVV a ostatními podniky (34).
6.4 Ovlivnění obchodu mezi členskými státy
(101)
Pokud státní podpora posílí postavení jednoho podniku vůči ostatním podnikům, které s ním soutěží při obchodování v rámci Společenství, je nutno považovat tyto podniky za podniky postižené takovou podporou (35), i když se samotný podnik, který je příjemcem podpory, na vývozu nepodílí (36). Obdobně, pokud členský stát poskytne podporu podnikům působícím v odvětví služeb a distribuce, podniky, kterým je podpora poskytnuta, nemusí samy obchodovat mimo členský stát, aby měla podpora vliv na obchod ve Společenství (37).
(102)
V souladu s judikaturou uvedla Komise ve sdělení o použití pravidel státní podpory na veřejnoprávní vysílání (dále jen „sdělení o veřejnoprávním vysílání“) (38), že:
„Státní financování veřejnoprávní rozhlasové a televizní činnosti obvykle ovlivní obchodní vztahy mezi členskými státy. Uvádí se případ, kdy se jedná o získání a prodej programových práv, což se často uskutečňuje na mezinárodní úrovni. Pro organizace poskytující služby ve veřejném zájmu, které mají právo prodávat reklamní čas, mají i reklamy mezinárodní účinek, a to zejména v homogenních jazykových oblastech, které překračují hranice jednotlivých států. A také struktura vlastnických vztahů rozhlasových a televizních společností může sahat za hranice určitého členského státu (39)“.
(103)
V daném případě nizozemští provozovatelé veřejnoprávního vysílání působí na mezinárodním trhu: prostřednictvím European Broadcasting Union si vyměňují televizní programy a jsou účastníky systému Eurovize. Jejich programy se mimoto vysílají v Belgii a Německu. Nizozemští provozovatelé veřejnoprávního vysílání kromě toho přímo soutěží s provozovateli komerčního vysílání, kteří působí na mezinárodním televizním trhu a kteří mají mezinárodní strukturu vlastnických vztahů.
(104)
Komise proto vyvozuje závěr, že financování ad hoc, finanční prostředky poskytnuté fondu CoBo a poskytování technického zařízení zdarma může ovlivnit obchod mezi členskými státy ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES.
6.5 Závěr
(105)
Jelikož jsou splněny všechny podmínky stanovené v čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES a vzhledem k tomu, že nebyly splněny všechny podmínky stanovené Soudním dvorem v rozsudku týkajícím se případu Altmark, Komise vyvozuje závěr, že financování ad hoc (financování z fondu FOR a vyrovnávacích fondů), finanční prostředky poskytované prostřednictvím fondu CoBo a poskytování technických služeb a technického zařízení nizozemským provozovatelům veřejnoprávního vysílání zdarma se považuje za státní podporu ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES. Na druhou stranu, výhoda odvozená z volného přístupu ke kabelové síti nezahrnuje převod státních prostředků a nepředstavuje státní podporu.
7. VYMEZENÍ OPATŘENÍ JAKO „NOVÉ“ PODPORY
(106)
Podle čl. 1 písm. b) nařízení Rady č. 659/99, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES (40), se „existující podporou“ rozumí mimo jiné:
„i)
…, všechny podpory existující v příslušných členských státech před vstupem Smlouvy v platnost, to znamená režimy podpor a jednotlivé podpory, které byly zavedeny před vstupem Smlouvy v platnost a zůstávají použitelné i po něm“.
(107)
Jak bylo uvedeno výše, je možno rozlišit roční platby, jež nejsou předmětem tohoto rozhodnutí, a platby ad hoc.
7.1 Roční platby
(108)
Roční platby se uskutečňují na základě článku 110 zákona o sdělovacích prostředcích, v němž se uvádí, že „subjekty, jimž byl přidělen vysílací čas, mají nárok (…) na finanční prostředky ze souhrnného rozpočtu“. Výše finančních prostředků a jejich dostupnost je rovněž stanovena v zákoně o sdělovacích prostředcích. Tento systém financování existoval před vstupem Smlouvy v platnost a považuje se za existující podporu, jak Komise potvrdila v řízení v případu č. E-5/2005 (41).
7.2 Platby ad hoc
(109)
Tzv. platby ad hoc mají řadu rysů, které je odlišují od běžných ročních plateb a hovoří proti jejich vymezení jako existující podpory:
-
Právní základ těchto plateb byl zaveden po vstupu Smlouvy v platnost. Teprve v roce 1996 stát prostřednictvím vyrovnávacích fondů zavedl možnost vyrovnávat výdaje provozovatelů veřejnoprávního vysílání v případě nadměrného zvýšení cen za programová práva. Do roku 1996 neexistovala možnost vyrovnávat platby provozovatelů veřejnoprávního vysílání. Stejně tak novela zákona o sdělovacích prostředcích, která umožňuje provádět platby ad hoc z fondu FOR pro jednotlivé provozovatele vysílání, byla zavedena teprve v roce 1998. Co se týká státního příspěvku pro fond CoBo, stát se rozhodl přispívat do tohoto fondu až v roce 1994.
-
Vlastní platby se uskutečňovaly teprve od roku 1994. Konkrétněji, platby z fondu CoBo se prováděly od roku 1994, platby z vyrovnávacích fondů od roku 1996 a z fondu FOR od roku 1999.
-
Na rozdíl od běžného ročního financování nelze platby ad hoc považovat za platby, na něž mají provozovatelé veřejnoprávního vysílání nárok. Vyplacení finančních prostředků ad hoc není automatickým procesem (42). Tyto platby se uskutečňují na žádost jednotlivých poskytovatelů veřejnoprávních služeb a jsou prováděny po přijetí konkrétního individuálního rozhodnutí ministra kultury podle článku 106a zákona o sdělovacích prostředcích. V případě fondu FOR např. ministr rozhoduje, zda by měly být z rezervy AOR převedeny peněžní prostředky do fondu FOR, přičemž bere v úvahu výši prostředků ve fondu FOR. PO pak peněžní prostředky rozděluje dále podle pravidel stanovených v protokolech.
-
Podmínky, za nichž lze převod uskutečnit, byly stanoveny v tzv. „protokolech o převodu“ vyhotovených v roce 1999 a v roce 2002. Co se týká fondu CoBo, stát stanoví určité podmínky pro platby do a z fondu, které sahají pouze do roku 1994.
-
Finanční prostředky jsou poskytovány na konkrétní účely, jak je uvedeno v odstavci 2.3.3. Slouží např. k poskytnutí pobídky pro provozovatele vysílání, aby produkovali lepší programy, k tlumení výkyvů v příjmech z reklamy, k vyrovnání nárůstu cen práv na vysílání sportovních událostí a k podpoře koprodukcí s belgickými a německými provozovateli vysílání.
7.3 Technické zařízení poskytované zdarma
(110)
Provozovatelé veřejnoprávního vysílání dostávají od organizace NBO technické zařízení zdarma od vstupu „zákona o sdělovacích prostředcích z roku 1987“ v platnost. Od tohoto roku začala provozovatelům veřejnoprávního vysílání poskytovat zařízení organizace NOB, zatímco původně toto zařízení poskytovala společnost NOS. Organizace NOB byla pověřena službou obecného hospodářského zájmu a poskytuje zařízení jednotlivým provozovatelům veřejnoprávního vysílání zdarma a dostává platby přímo od státu. Toto opatření tudíž lze považovat za novou podporu.
7.4 Závěr k vymezení „nové“ podpory
(111)
Financování ad hoc (platby z fondu FOR pro jednotlivé provozovatele veřejnoprávního vysílání a platby z vyrovnávacích fondů), převody z fondu CoBo a poskytování technického zařízení zdarma by se měly považovat spíše za novou než za existující podporu.
8. SLUČITELNOST PODPORY PODLE ČL. 86 ODST. 2 SMLOUVY O ES
(112)
Na základě vlastností opatření je jediným možným důvodem pro slučitelnost čl. 86 odst. 2 Smlouvy o ES, v němž se uvádí, že: „podniky, jimž je svěřeno poskytování služeb obecného hospodářského zájmu (…), podléhají ustanovením této smlouvy a zejména pravidlům soutěže, pokud uplatnění těchto ustanovení neznemožňuje právně nebo fakticky plnění zvláštních úkolů, které jim byly přiděleny. Rozvoj obchodu nesmí být dotčen v míře, která by byla v rozporu se zájmem Společenství“.
(113)
Podle ustálené judikatury Soudního dvora může čl. 86 odst. 2 Smlouvy o ES opravňovat k poskytnutí výjimky ze zákazu státní podpory tam, kde se jedná o podniky, jež byly pověřeny poskytováním služeb obecného hospodářského zájmu. Rozsudek Soudního dvora týkající se případu Altmark nepřímo potvrdil, že státní podporu, která kompenzuje náklady, které podniku vznikly v souvislosti s poskytováním služby obecného hospodářského zájmu, lze považovat za slučitelnou se společným trhem, pokud splňuje podmínky čl. 86 odst. 2 Smlouvy o ES (43).
(114)
V souladu s ustálenou judikaturou Soudního dvora (44) čl. 86 odst. 2 Smlouvy o ES představuje výjimku, kterou je třeba vykládat restriktivně. Soudní dvůr upřesnil, že pokud by nějaké opatření mělo spadat pod tuto výjimku, musejí být splněny všechny následující podmínky:
-
příslušná poskytovaná služba má být službou obecného hospodářského zájmu a jako taková musí být členským státem jasně vymezena;
-
příslušný podnik musí být členským státem výslovně pověřen vykonáváním takové služby;
-
použití pravidel o hospodářské soutěži uvedených ve Smlouvě musí bránit plnění speciálních úkolů, jimiž byl podnik pověřen, a zproštění povinnosti respektovat tato pravidla nesmí ovlivnit rozvoj obchodních vztahů v míře, která by byla v rozporu se zájmy Společenství.
(115)
Sdělení o veřejnoprávním vysílání stanoví zásady a postupy, které Komise hodlá uplatňovat, aby zajistila dodržování výše uvedených podmínek. Musí proto přezkoumat, zda v daném případě:
-
činnosti nizozemských provozovatelů veřejnoprávního vysílání jsou jednoznačně a přesně vymezeny nizozemskými orgány jako služba obecného hospodářského zájmu (definice);
-
nizozemští provozovatelé veřejnoprávního vysílání jsou oficiálně pověřeni nizozemskými orgány poskytováním takovéto služby (pověření);
-
státní financování nepřekračuje čisté náklady na tuto veřejnou službu s přihlédnutím k ostatním přímým či nepřímým příjmům plynoucím z poskytování veřejné služby (přiměřenost).
8.1 Definice
(116)
V této souvislosti je nutno zmínit, že financování ad hoc a poskytování technického zařízení zdarma bylo určeno na podporu činností, které jsou součásti poslání veřejné služby v obecném zájmu. Je tedy nezbytné posoudit celkovou výši financování provozovatelů veřejnoprávního vysílání, toto rozhodnutí se však nebude zabývat posouzením mechanismu a podmínek, za nichž je státní financování poskytováno, mimo zvláštní výše uvedená opatření. Toto rozhodnutí se rovněž netýká organizace systému veřejnoprávního vysílání jako celku.
(117)
Jak je uvedeno v bodu 33 sdělení o veřejnoprávním vysílání, je na členských státech, aby definovaly poslání veřejné služby provozovatele veřejnoprávního vysílání. Vzhledem k zvláštní povaze odvětví rozhlasového a televizního vysílání Komise považuje „‚širokou‘ definici, podle níž jde o pověření dané vysílací organizace úkolem poskytovat vyvážený a rozmanitý program v souladu s pověřením, a přitom zajistit určitou úroveň sledovanosti, z hlediska výkladových ustanovení protokolu za legitimní podle čl. 86 odst. 2. Taková definice by měla být v souladu s cílem uspokojovat demokratické, sociální a kulturní potřeby společnosti a zaručovat pluralismus, včetně kulturní a jazykové rozmanitosti“.
(118)
I když definice může být široká, měla by být dostatečně jasná a přesná, aby neponechávala pochybnost o tom, zda určitou činnost vykonávanou pověřeným provozovatelem zamýšlí členský stát zahrnout do poslání veřejné služby, či nikoli. Jak se uvádí v bodu 36 sdělení o veřejnoprávním vysílání, úloha Komise je omezena na ověření, zda definice veřejné služby neobsahuje zřejmé omyly.
(119)
Hlavním úkolem nizozemských provozovatelů veřejnoprávního vysílání je poskytovat vysoce kvalitní a rozmanité programy pro všeobecné vysílání na veřejnoprávních kanálech, a to v obecném zájmu, jak stanoví článek 13c zákona o sdělovacích prostředcích. V právních předpisech jsou rovněž obsaženy zvláštní požadavky na programování týkající se kategorií obsahu, jež mají být pokryty, a délky vysílacího času, jenž má být každé kategorii vyhrazen.
(120)
Skupina CLT-UFA uvedla, že nizozemští provozovatelé veřejnoprávního vysílání vysílají obecně příliš mnoho sportovních pořadů, a zejména fotbalových utkání. Žadatelé upřesnili, že společnost NOS RTV vysílá většinu všech sportovních událostí v Nizozemsku. Jak je uvedeno výše, financování ad hoc bylo určeno na financování činností, jež jsou součástí poslání veřejné služby v obecném zájmu, a byly tedy myšleny rovněž na nabytí práv na vysílání sportovních přenosů.
(121)
Komise zastává názor, že vysílání sportovních programů, v rámci omezení na přibližně 10 % celkového vysílacího času, nepředstavuje zřejmý omyl. Sport může být součástí poslání provozovatelů veřejnoprávního vysílání a podíl 10 % vysílacího času vyhrazeného sportovním událostem není v rozporu s úkolem nabízet v rámci veřejné služby vyvážený a rozmanitý programový mix.
(122)
Komise zastává názor, že hlavní úkol stanovený v čl. 13c odst. 1 je definován dosti široce, lze však mít za to, že v souladu s Amsterodamským protokolem splňuje „demokratické, společenské a kulturní potřeby“ nizozemské společnosti. Definice hlavního úkolu v právních předpisech je tudíž dostatečně jasná a přesná a neobsahuje zřejmé omyly.
8.2 Pověření
(123)
Bod 40 sdělení o veřejnoprávním vysílání uvádí, že aby bylo možné využít výjimky podle čl. 86 odst. 2, mělo by být poslání veřejné služby svěřeno nizozemským provozovatelům veřejnoprávního vysílání správním aktem. Komise zjistila, že zákon o sdělovacích prostředcích formálně pověřuje společnost NOS úkolem poskytovat veřejnou službu definovaným v článku 13c a prováděcích právních předpisech. Provozovatelé veřejnoprávní služby mají podle článku 31 zákona o sdělovacích prostředcích právo vysílat programy na veřejnoprávních kanálech a Komise je názoru, že provozovatelé veřejnoprávního vysílání jsou dostatečně pověřeni hlavním úkolem, tj. vysíláním programů.
8.3 Přiměřenost
(124)
V kapitole 6.3 sdělení o veřejnoprávním vysílání je vysvětleno, že posouzení přiměřenosti, které Komise provádí, je dvojí (45).
(125)
Komise musí na straně jedné vypočítat čisté náklady poslání veřejné služby svěřeného nizozemským provozovatelům veřejnoprávního vysílání a ověřit, zda tyto náklady byly nahrazeny nepřiměřeně, či nikoli. Při kompenzaci podniku nesmí státní podpora překročit čisté náklady poslání veřejné služby. Pro výpočet čistých nákladů je nutno vzít v úvahu rovněž ostatní přímé a nepřímé příjmy vyplývající z poslání veřejné služby. Z toho důvodu se při posuzování přiměřenosti podpory bere v úvahu čistý zisk z využití činnosti veřejné služby.
(126)
Na straně druhé Komise musí prověřit veškeré informace, která má k dispozici a které naznačují, že provozovatelé veřejnoprávního vysílání narušili hospodářskou soutěž na komerčních trzích více, než je nutné pro naplnění poslání veřejné služby. Například provozovatel veřejnoprávního vysílání by do té míry, v níž jsou nižší příjmy pokryty státní podporou, mohl být sváděn k tomu, aby stlačoval ceny za reklamu nebo jiné činnosti, které nejsou veřejnými službami na trhu, aby snížil příjem konkurentů. Takový postup by vyžadoval dodatečné státní financování k náhradě ušlých příjmů z komerčních činností a znamenal by proto nadměrnou kompenzaci za povinnosti vyplývající z veřejné služby.
8.3.1 Průhlednost a rozvržení nákladů
(127)
Komise musí nejprve určit náklady na službu obecného hospodářského zájmu. Jelikož nizozemští provozovatelé veřejnoprávního vysílání provádějí rovněž činnosti, které nejsou veřejnou službou, vyžaduje od nich směrnice Komise 80/723/EHS o zprůhlednění finančních vztahů mezi členskými státy a veřejnými podniky (46), ve znění směrnice Komise 2000/52/ES (47), aby pro různé druhy prováděných činností vedli oddělené účty. Náklady a příjmy musí být správně přiřazeny na základě jasně definovaných, objektivních zásad nákladového účetnictví. Pouze náklady, které lze v plné výši připsat činnostem veřejné služby, ačkoli prospívají také obchodním činnostem, se nemusejí rozdělovat mezi tyto dva druhy činností a mohou být zcela přiřazeny k veřejné službě (48).
(128)
Směrnice o průhlednosti byla v Nizozemsku provedena novelou zákona o hospodářské soutěži („Mededingingswet“) (49). Zvláštní výnos (50) mimoto provozovatele veřejnoprávního vysílání zavazuje, aby vedli oddělené účty pro veškeré vedlejší činnosti a činnosti sdružení. Na základě toho nizozemské orgány poskytly informace o nákladech a příjmech provozovatelů veřejnoprávního vysílání v období 1994-2005.
(129)
Podle požadavků směrnice o průhlednosti by členské státy měly zajistit nejen to, aby byly vedeny oddělené účty pro činnost veřejné služby a činnosti, které veřejnou službou nejsou, ale rovněž to, že veškeré náklady a výnosy jsou správně rozděleny na základě důsledně uplatňovaných a objektivně zdůvodnitelných zásad analytického účetnictví a že byly jasně stanoveny zásady analytického účetnictví, podle kterých se jednotlivé účty vedou.
(130)
V daném případě však Komise zjistila, že výnos nestanoví, jak mají provozovatelé veřejnoprávního vysílání rozdělovat náklady, které jsou společné pro činnosti veřejné služby a činnosti, které veřejnou službou nejsou. Informace poskytnuté nizozemskými orgány mimoto potvrzují, že provozovatelé veřejnoprávního vysílání používají k rozdělení nákladů různé postupy. Nizozemské orgány uvedly, že na úrovni jednotlivých provozovatelů je rozdělení správné, ale že vzhledem k možnému výběru, který provozovatelé vysílání mají s ohledem na rozdělování nákladů, se může toto rozdělení mezi jednotlivými provozovateli vysílání lišit. Komise však zjistila, že skutečnost, že u jednotlivých provozovatelů vysílání neexistuje jednotnost, naznačuje, že výnos nestanoví dostatečně, jak by se mělo rozdělování nákladů provádět.
(131)
Podle informací předložených nizozemskými orgány proto nelze učinit závěr, že náklady jsou správně rozdělovány na základě uznaných metod pro rozdělování nákladů. Komise se proto domnívá, že při posuzování toho, zda bylo státní financování přiměřené nákladům veřejné služby, by se měly vzít v úvahu všechny čisté příjmy z komerčních činností provozovatelů veřejnoprávního vysílání. To je rovněž v souladu s nizozemským právním rámcem, který se vztahuje na systém veřejnoprávního vysílání a který provozovatele vysílání zavazuje, aby pro účely veřejné služby použili veškerý svůj zisk, včetně zisku z komerčních činností (51).
8.3.2 Přiměřenost veřejného financování
(132)
Podle bodu 57 sdělení o veřejnoprávním vysílání je nutné, aby státní podpora nepřekročila čisté náklady poslání veřejné služby, které provozovateli vysílání vznikly. Po stanovení čistých nákladů veřejné služby je proto nutné zjistit, zda celková částka státního financování nepřekračuje stanovenou částku.
(133)
Jak bylo uvedeno výše, pokud nedošlo k úplnému nebo smysluplnému rozdělení nákladů, je nutno při výpočtu čistých nákladů veřejné služby vzít v úvahu čisté příjmy ze všech činností, které měly přímo či nepřímo prospěch z veřejného financování (52). Při stanovování čistých nákladů poslání veřejné služby není nutno brát v úvahu pouze výnosy ze „samostatných“ komerčních činností. To jsou činnosti, které neměly přímo či nepřímo (např. v podobě levnějších vstupů) prospěch ze státního financování nebo které uhradily plnou hodnotu vstupů, které mají společné s činností veřejné služby nebo které z této činnosti vyplývají.
(134)
Jak již bylo poznamenáno, v nizozemském systému veřejnoprávního vysílání neexistuje pojem „samostatných“ činností, ani smysluplné a úplné rozdělení prostředků mezi různé činnosti provozovatelů vysílání. Zákon o sdělovacích prostředcích kromě toho stanoví, že veškeré čisté výnosy z hlavního úkolu a vedlejších úkolů (53), vedlejších činností a činnosti sdružení (54) musejí být použity na plnění poslání veřejné služby (55).
(135)
Čisté náklady činnosti veřejné služby jsou proto určeny s přihlédnutím k příjmům ze všech činností provozovatelů veřejnoprávního vysílání. V souladu s tím:
-
za prvé, čisté náklady veřejné služby jsou určeny tak, že se od celkových nákladů na poskytování veřejné služby odečtou čisté výnosy odvozené z využití veřejné služby (hlavní a vedlejší úkoly) (56);
-
za druhé, vezmou se v úvahu všechny ostatní čisté příjmy z komerčních činností (vedlejší činnosti a činnosti sdružení);
-
za třetí, připočítají se všechny formy veřejného financování. Za prvé, roční státní financování a platby z fondu Stifo, které se považují za opatření „existující podpory“. Za druhé, financování ad hoc (platby z fondu FOR a z vyrovnávacích fondů) a platby z fondu CoBo, které se považují za „novou podporu“.
(136)
Součet všech výše uvedených položek určuje, zda celkové státní financování překračuje celkové čisté náklady veřejné služby či nikoli nebo (jinými slovy) zda existuje či neexistuje nadměrná kompenzace za úkoly v oblasti veřejné služby.
(137)
Pokud jde o poskytování technických služeb a zařízení organizací NOB zdarma, opatření by se v zásadě mělo vzít v úvahu při posuzování nadměrné náhrady. Není však nutné toto opatření výslovně zahrnout do výpočtů, jelikož přínosy z poskytování technických služeb zdarma lze považovat za náhradu nákladů, které by jinak musely být financovány. Tedy nutnost hradit dotyčné náklady by o stejnou částku zvýšila náklady veřejné služby, kterou byli nizozemští provozovatelé veřejnoprávního vysílání pověřeni. Zahrnutí těchto nákladů by proto nezměnilo konečný čistý výsledek (57).
8.4 Rozhodnutí o zahájení řízení a období, kdy probíhalo šetření
(138)
V rozhodnutí o zahájení řízení Komise stanovila prozatímně nadměrnou náhradu ve výši 110 milionů EUR. Výpočet byl založen na neúplných údajích o skutečné výši převodů do rezerv a o výši rezerv systému veřejnoprávního vysílání jako celku v průběhu let 1992-2002. Nizozemské orgány v té době neposkytly úplné údaje o jednotlivých provozovatelích vysílání.
(139)
Po zahájení řízení Komise obdržela údaje o výdajích a příjmech jednotlivých provozovatelů vysílání, které jsou podrobnější než celkové údaje poskytnuté v době zahájení řízení. Nové informace kromě toho obsahují aktuální údaje až do roku 2005 a rovněž odhad na rok 2006.
(140)
Toto rozhodnutí se týká plateb ad hoc, které byly placeny od roku 1994 a zahrnují období až do roku 2005. Pokud jde o konečné datum, nizozemské orgány vyzvaly Komisi, aby vzala v úvahu rovněž údaje z roku 2006. Komise to však nepovažuje za vhodné, jelikož údaje z roku 2006 představují pouze odhady pro probíhající rozpočtový rok.
8.4.1 Posouzení kompenzace jednotlivých provozovatelů veřejnoprávního vysílání
(141)
Zdá se, že v období 1994-2005 obdrželo nadměrnou náhradu nákladů 14 z 19 provozovatelů veřejnoprávního vysílání. Nadměrná kompenzace vytvořila zisk ve výši 32 milionů EUR, který byl většinou převeden do jejich programových rezerv.
(142)
Část nadměrné náhrady však v některých případech byla použita k vyrovnání nedostatečné kompenzace v období před rokem 1994. Někteří provozovatelé vysílání měli na počátku roku 1994 zápornou programovou rezervu (58). Provozovatelé vysílání mohli evidovat záporné programové rezervy pouze tehdy, pokud náklady veřejné služby překročily různé zdroje financování veřejné služby. Jinými slovy, záporné programové rezervy mohly být pouze důsledkem nedostatečné náhrady nákladů veřejné služby.
(143)
Na druhou stranu, případné ztráty z komerčních činností musely být financovány z rezerv sdružení a nemohly se projevit v programových rezervách. Podle nizozemských orgánů byly rezervy sdružení vytvořeny ze soukromých zdrojů.
(144)
Existují rovněž případy, kdy nedostatečná náhrada nákladů veřejné služby byla dočasně financována rezervami sdružení. V roce 1993 byly rezervy sdružení nizozemskými orgány „zmraženy“; od tohoto okamžiku nebylo možné přidávat do rezerv sdružení příjmy z veřejné služby a komerčních činností. Výjimka však byla učiněna v případě úhrad plateb uskutečněných z rezerv sdružení před rokem 1994 ke krytí nefinancovaných nákladů veřejné služby. Podle nizozemských orgánů to je jediný případ, kdy byly po roce 1994 do těchto rezerv přidány finanční prostředky (59).
(145)
Komise se domnívá, že záporné částky zaznamenané v programových rezervách a kladné přírůstky rezerv sdružení po roce 1994 vznikly pouze v důsledku předchozí „nedostatečné náhrady“ nákladů veřejné služby. Následné vyrovnání těchto částek se proto považuje za způsobilé náklady na úkol v oblasti veřejné služby. Odpovídající částky proto nelze vzít v úvahu při určování nadměrné náhrady.
(146)
Jak bylo uvedeno výše, nadměrná náhrada většinou plynula do programových rezerv. V roce 2005 PO poprvé na základě článku 109a a čl. 19a odst. 1 písm. h) zákona o sdělovacích prostředcích rozhodla, že by rezervy jednotlivých provozovatelů vysílání, které převyšují 5 až 10 % jejich ročního rozpočtu, měly být převedeny na PO (60). Tento převod se rovněž považuje za součást opatření ad hoc a přihlíží se k němu při určování přiměřenosti náhrady. Tento převod v důsledku snížil celkovou náhradu pro jednotlivé provozovatele veřejnoprávního vysílání a zároveň zvýšil nadměrnou kompenzaci PO.
(147)
Odečtením (za každý rok od roku 1994 do roku 2005) čistých nákladů veřejné služby od celkových finančních prostředků získaných od státu způsobem popsaným v odstavci 135 Komise dospěla k závěru, že žádný z jednotlivých provozovatelů vysílání neobdržel veřejné finanční prostředky převyšující 10 % jeho ročního rozpočtu. Jelikož náklady na veřejnoprávní vysílání se v jednotlivých letech mohou lišit, stát může z rozpočtových důvodů chtít udržet výkyvy ve státním financování na nejnižší možné míře a povolit převedení určitého procentního podílu roční nadměrné náhrady do příštího roku. Komise tuto zásadu uznala v případu dánského veřejnoprávního vysílání (61).
(148)
Komise v tomto případu uvedla, že taková rezerva má být zřízena za určitým účelem, a kromě toho je třeba ji uvést do souladu s pravidly a blíže určit termín, kdy se má zjištěné nadbytečné kompenzování vrátit, tj. odečíst od náhrady pro příští rok, pokud bylo zjištěno nadměrné kompenzování. Pokud tedy nadměrná náhrada nepřekročí 10 % částky roční kompenzace, tato nadměrná náhrada je v souladu se Smlouvou o ES a lze ji převést do příštího roku a odečíst z částky kompenzace splatné s ohledem na toto období.
(149)
Jak již bylo uvedeno, nizozemské orgány rozhodly, že jednotliví provozovatelé veřejnoprávního vysílání mohou udržovat vyhrazenou rezervu představující nejvýše 5 až 10 % jejich ročního rozpočtu (62). S ohledem na toto omezení PO v roce 2005 nařídila převod částky ve výši 42,457 milionů EUR z rezerv jednotlivých provozovatelů vysílání na PO. Orgány se rovněž zavázaly, že od roku 2006 budou rezervy pravidelně sledovat a nařizovat navrácení nadměrných částek nad 10 % roční kompenzace (63). Usuzuje se proto, že jsou splněny podmínky, aby částka nadměrné náhrady, která nepřekračuje 10 % ročního rozpočtu provozovatelů veřejnoprávního vysílání, byla uznána za slučitelnou (64).
(150)
Jelikož nadměrná náhrada nepřekračuje 10 % hranici ročního rozpočtu, lze ji považovat za oprávněnou s ohledem na poskytování veřejné služby, a podpora se tudíž považuje za slučitelnou s čl. 86 odst. 2 Smlouvy o ES.
8.4.2 Nadměrná náhrada pro PO
(151)
PO rovněž obdržela kompenzaci za svou řídící a koordinační roli v systému veřejnoprávního vysílání. Tuto úlohu vykonává samostatná organizace, tzv. PO, která vede oddělené účty. Nizozemské orgány uvedly, že ačkoli jsou NOS RTV a PO součástí jednoho právního subjektu a předkládají rovněž konsolidovanou účetní závěrku, nemají v žádném případě přístup k prostředkům druhé strany.
(152)
Na základě oddělených účtů PO a podle postupu popsaného v odstavci 135 Komise dospěla k závěru, že PO obdržela celkovou nadměrnou kompenzaci ve výši 55,908 milionů EUR, a to bez rezerv, které byly v roce 2005 převedeny od jednotlivých provozovatelů vysílání. Převod rezerv činil 42,457 milionů EUR. Pokud se vezme v úvahu tento převod, celková částka nadměrné náhrady pro PO činí 98,365 (55,908+42,457) milionů EUR.
Tabulka 4
Přehled ročního financování PO (1994-2005) částky v milionech EUR (65)
1994
1995
1996
1997
1998
1999
2000
2001
2002
2003
2004
2005
Celkem
Náklady na činnost veřejné služby
53,1
60,5
61,8
64,6
69,3
77,3
89,0
94,7
100,4
91,2
91,9
95,2
948,9
Výnosy z činnosti veřejné služby
0
0
0
0,7
3,3
3,5
2,5
2,6
3,4
0,2
0
0
16,2
Čisté náklady veřejné služby
53,1
60,5
61,8
63,9
66,0
73,8
86,4
92,0
97,0
90,9
91,9
95,2
932,7
Čistý výsledek komerčních činností
5,7
5,9
6,5
7,3
10,7
16,0
13,7
12,0
10,8
13,1
22,3
9,7
133,7
Potřeba veřejného financování
47,5
54,6
55,3
56,5
55,4
57,8
72,7
80,0
86,2
77,8
69,6
85,5
799,0
Roční platby
49,4
55,6
58,3
58,9
62,3
70,7
68,7
74,6
78,6
85,4
78,0
79,3
819,6
Roční platby z fondu Stifo
0
0
0
0
0
0
0
0
0
0
0
0
0
Celková roční náhrada
49,4
55,6
58,3
58,9
62,3
70,7
68,7
74,6
78,6
85,4
78,0
79,3
819,6
Výsledek před platbami ad hoc
1,9
1,0
3,0
2,3
6,9
12,8
-4,0
-5,4
-7,6
7,6
8,4
-6,2
20,7
Platby z fondu FOR
0
0
0
0
0
0
7,1
6,1
5,2
7,0
5,6
2,8
33,9
Platby z vyrovnávacích fondů
0
0
0
0
0
0
0
0
0
0
0
0
0
Platby z fondu CoBo
0
0
0
0
0
0
0
0
0
0
0
0
0
Převod nadměrných rezerv
0
0
0
0
0
0
0
0
0
0
0
42,5
42,5
Platby ad hoc celkem
0
0
0
0
0
0
7,1
6,1
5,2
7,0
5,6
45,3
76,3
Mimořádné položky
0
0
0
0
0
0,9
0
0,2
0,2
0
0
0
1,4
Celková nadměrná/nedostatečná náhrada
1,9
1,0
3,0
2,3
6,9
13,7
3,1
0,9
-2,1
14,5
14,0
39,1
98,4
(153)
Usuzuje se, že nadměrná náhrada ve výši 98,365 milionů EUR není pro poskytování veřejné služby nezbytná, a nemůže proto využít odchylky v čl. 86 odst. 2 o zákazu státní podpory. Nadměrná náhrada se proto nepovažuje za slučitelnou podporu a měla by být PO v zásadě navrácena.
(154)
Zdá se však, že nadměrná náhrada překračuje celkové platby ad hoc, které připadly PO. PO obdržela částku ve výši 33,870 milionů EUR jako platby ad hoc ze státního rozpočtu na sdělovací prostředky a převod ad hoc částky ve výši 42,457 milionů EUR od ostatních provozovatelů vysílání. To dohromady znamená celkovou částku ve výši 76,327 milionů EUR plateb obdržených z opatření ad hoc. Platby ad hoc přinesly rovněž úroky, které by se měly vzít v úvahu při určování výše finančních prostředků, které nebyly obdrženy v rámci „existující podpory“. Částka, kterou je nutno navrátit, by tedy činila 76,327 milionů EUR včetně úroků, jelikož „zbývající“ nadměrná náhrada byla poskytnuta prostřednictvím existující podpory a nemusí být navrácena.
8.5 Protisoutěžní chování na komerčních trzích
(155)
Jak bylo vysvětleno ve sdělení o veřejnoprávním vysílání, Komise zastává názor, že protisoutěžní chování provozovatelů veřejnoprávního vysílání nelze považovat za nezbytné pro naplnění poslání veřejné služby. V rozhodnutí o zahájení formálního vyšetřovacího řízení Komise zmínila níže uvedena možná narušení na trzích.
8.5.1 Kabelový přenos
(156)
Ve vzorové smlouvě uzavřené v roce 1985 mezi provozovateli vysílání a provozovateli kabelové televize se na žádost nizozemské vlády stanoví, že provozovatelé kabelové televize neplatí za práva k duševnímu vlastnictví za přenos nizozemských veřejnoprávních televizních programů. S ohledem na zřeknutí se platby za práva k duševnímu vlastnictví od provozovatelů kabelové televize je možno se ptát, zda PO jednala jako běžný tržní subjekt, jelikož se vzdala komerčního příjmu.
(157)
Nizozemské orgány však tvrdí, že skutečnost, že PO nepožadovala poplatek za práva k duševnímu vlastnictví, není nutně v rozporu s tržním chováním. Provozovatelé komerčního vysílání ostatně od provozovatelů kabelové televize rovněž nepožadují poplatek za přenos svých programů (66).
(158)
Komerční dohody mezi provozovateli vysílání a provozovateli kabelové televize mají ve skutečnosti různou podobu, zejména s ohledem na skutečnost, že transakce zahrnuje výměnu přenosových služeb proti dostupnosti obsahu, což je cenné pro obě strany. Komise v souladu s tím zjistila, že neexistují žádné jednoznačné náznaky, že PO jednala v rozporu s tržním chováním a že tím, že se vzdala komerčních výnosů, vzrostla potřeba státního financování.
8.5.2 Reklamní trh
8.5.2.1 Údajné cenové podbízení u GRP 20-49
(159)
Při zahájení formálního vyšetřovacího řízení Komise neměla dostatek důkazů o cenovém podbízení ze strany STER. Je však nutno posoudit informace, které po zahájení řízení poskytli žadatelé a nizozemské orgány.
(160)
Bod 58 sdělení uvádí, že veřejnoprávní vysílací organizace by mohla být sváděna k tomu, aby stlačovala ceny za reklamu, aby snížila příjem konkurentů. Je však třeba mít na paměti, že provozovatelé veřejnoprávního vysílání v Nizozemsku neprovádějí přímo reklamní činnost, ale tato činnost je vykonávána zvláštní organizací s názvem STER. Posláním STER je využít dobu, která je k dispozici pro reklamy, tak, aby zajistila optimální příspěvek k centrálnímu financování provozovatelů veřejnoprávního vysílání. Funguje jako zprostředkovatel, jehož posláním je maximalizovat zisky z prodeje reklamního času provozovatelů veřejnoprávního vysílání. Jak již bylo zmíněno v odstavci 17, STER převádí příjmy z reklamy přímo do rozpočtu na sdělovací prostředky.
(161)
Možné cenové podbízení na straně STER by se mělo projevit v některých či ve všech těchto okolnostech: nižší ceny STER oproti jejím konkurentům, nárůst podílu na trhu a ztráta výnosů STER.
(162)
Za prvé, jak Komise uvedla rovněž v rozhodnutí o zahájení formálního vyšetřovacího řízení, za smysluplnou náhradu kritérií uvedených v bodě 58 sdělení o veřejnoprávním vysílání by se mohlo považovat porovnání cen veřejných a soukromých společností prodávajících reklamy.
(163)
Za účelem porovnání cen je nejdůležitější cílová skupina diváků ve věku 20-49 let. Jak lze vyvodit z Tabulka 5, existují různé podskupiny, přičemž mnoho z nich se zaměřuje na diváky ve věkové kategorii 20-49 let:
Tabulka 5
Procentní podíl cílových GRP získaných STER (důvěrné údaje, rok 2004)
Cíl. skup.
13+
20-34
35-49
50-64
20-49
Kupující 20-49
Kupující 20-49 + dítě
Muži 20-34
Ženy 20-34
Získáno
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
Zdroj
:
dopis nizozemských orgánů ze dne 27.1.2005.
(164)
Tabulka 5 naznačuje, že STER prodává reklamu převážně pro kategorii diváků ve věku 20-49 let. Od roku 1999 se podíl STER na reklamním trhu a sledovanost dosažená provozovateli veřejnoprávního vysílání u cílové skupiny 20-49 snížily. V této cílové skupině 20-49 let byly ceny brutto účtované zadavatelům reklamy tyto:
Tabulka 6
Ceny brutto pro GRP 20-49 let (18:00 h-24:00 h), 1995-2005 v EUR
1995
1996
1997
1998
1999
2000
2001
2002
2003
2004
2005
STER
1 470
1 496
1 499
1 315
1 485
1 541
1 562
1 624
1 816
1 932
1 890
Provozovatelé komerčního vysílání
1 337
1 314
1 366
1 399
1 438
1 637
1 667
1 675
1 753
2 055
2 087
Zdroj
:
dopis nizozemských orgánů ze dne 23.2.2006.
(165)
Podle výše uvedených údajů byly ceníkové ceny STER u GRP 20-49 pouze mírně nižší než ceníkové ceny provozovatelů veřejnoprávního vysílání. Podle nizozemských orgánů mohou provozovatelé vysílání a STER poskytovat značné slevy. Zdá se, že provozovatelé komerčního vysílání poskytovali mnohem vyšší slevy, zejména od roku 1998. Tyto slevy jsou uvedeny níže:
Tabulka 7
Skutečné slevy poskytnuté v období 1994-2005 v %
1994
1995
1996
1997
1998
1999
2000
2001
2002
2003
2004
2005
STER
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
Provozovatelé komerčního vysílání
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
Zdroj
:
dopis nizozemských orgánů ze dne 24.2.2006.
(166)
Ačkoli STER má méně atraktivní diváctvo než provozovatelé komerčního vysílání (má nízkou selektivnost, proto je méně schopna nabídnout velmi specifickou cílovou skupinu) a nižší sledovanost a podíl na reklamním trhu (viz tabulka 9), její ceny netto jsou vyšší než ceny účtované provozovateli komerčního vysílání.
Tabulka 8
Ceny netto pro GRP 20-49 let (18:00 h-24:00 h), 1995-2005 v EUR
1995
1996
1997
1998
1999
2000
2001
2002
2003
2004
2005
STER
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
Provozovatelé komerčního vysílání
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
(167)
Z Tabulka 9 lze kromě toho odvodit, že u veřejnoprávního vysílání existuje jednoznačný vzájemný vztah mezi poklesem sledovanosti a podílem reklamy. Neexistuje žádný důkaz, že kvůli možnému cenovému dumpingu STER zvyšuje svůj podíl na trhu či si jej přinejmenším udržuje, a to i přes pokles sledovanosti provozovatelů vysílání, kteří jsou jejími klienty. Naopak, STER ztrácí podíl na reklamním trhu obdobným tempem, jakým provozovatelé veřejnoprávního vysílání přicházejí o diváky.
Tabulka 9
Sledovanost a podíly na reklamním trhu
1998
1999
2000
2001
2002
2003
Sledovanost provozovatelů komerčního vysílání
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
Reklama provozovatelů komerčního vysílání
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
Sledovanost PVV
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
Reklama PVV
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
Zdroj
:
dopis nizozemských orgánů ze dne 3.2.2006.
(168)
Neexistují žádné důkazy, že STER přichází o výnosy z reklamy, aby zvýšila svůj podíl na trhu.
Obr. 1
Vývoj hrubých a čistých příjmů
(169)
Z Tabulka 7 a Obr. 1 lze odvodit, že STER nabízela značné slevy. Nicméně z grafu 1 lze vyvodit rovněž to, že navzdory těmto slevám byly čisté příjmy z reklam poměrné stálé. Využití slev nevedlo k významné změně příjmů.
(170)
Zdá se, že na nizozemském reklamním trhu nenastala ani jedna z okolností, které cenové podbízení obvykle doprovázejí, tj. nižší ceny, nárůst podílu na trhu a dočasná ztráta příjmů. Opět je nutno zdůraznit, že STER je společností, která je nezávislá na provozovatelích veřejnoprávního vysílání a jejíž příjmy plynou přímo do rozpočtu na sdělovací prostředky. V souladu s tím Komise učinila závěr, že neexistují žádné náznaky, že STER prodávala za nižší ceny v míře, která by vedla k nepatřičné ztrátě příjmů, což by zvýšilo potřebu dalšího státního financování systému veřejnoprávního vysílání.
8.5.2.2 Kritérium pro ceny za reklamu
(171)
Skupina SBS Broadcasting BV uvedla, že „pouhé porovnání cen za GRP 20-49 placených STER nebo IP a/nebo SBS nemůže být výlučným kritériem pro určení, zda se STER dopouští cenového podbízení, či nikoli“.
(172)
Skupina SBS dále uvádí, že zadavatelé reklam jsou ochotni zaplatit dodatečný příplatek za GRP 20-49, jež STER nabízí, a to s ohledem na skutečnost, že oslovuje diváky mimo cílovou skupinu. Mimoto ceny STER pro GRP 13+ (kategorie mladistvých) za skutečnou dodávku jsou ve skutečnosti mnohem nižší než ceny komerčních konkurentů u GRP 13+. Tyto záležitosti Komise předložila nizozemským orgánům (67).
(173)
Co se týká první otázky, hned na počátku je nutno objasnit, že marketingové společnosti při propagaci svých výrobků hodlají oslovit určitou cílovou skupinu. Diváci mimo tuto cílovou skupinu nejsou důležití. Jedním z kritérií pro získání reklamního času je selektivnost cílových diváků. Není-li reklamní spot selektivní, tj. pokud existuje značné množství tzv. „odpadu“ (reklama oslovující diváky mimo cílovou skupinu), pak je reklamní spot méně zajímavý. Vzhledem ke skutečnosti, že reklama prodávaná STER má nízkou selektivnost (přitahuje široké spektrum diváků), je podle nizozemských orgánů pro STER v současnosti obtížné udržet své sazby za reklamu. Za druhé, GRP 13+ má menší význam než GRP 20-49. Informace v Tabulka 5 ukazují poměrně malý význam GRP 13+ (důvěrné informace) a jasně naznačují, že GRP 13+ není pro porovnání cen rozhodující. Jak nizozemské orgány uvedly, mnohem důležitější je GRP 20-49. Skutečnost, že cena GRP 13+ je u STER nižší, jako taková neprokazuje, že ze strany provozovatelů veřejnoprávního vysílání obecně dochází k cenovému podbízení.
8.5.2.3 Závěr k reklamě
(174)
I přesto, že STER nabízela značné slevy, celkové příjmy pocházející z reklamy se nesnížily, ale byly stálé. Po posouzení ostatních tvrzení a odpovědí nizozemských orgánů Komise vyvozuje závěr, že v současnosti neexistují důkazy, že se STER nepokoušela maximalizovat své příjmy z reklamy a že její chování vedlo k potřebě většího státního financování.
8.5.3 Fotbalová práva
(175)
V době zahájení řízení Komise uvedla, že neexistují žádné zřejmé důkazy, jež by umožnily vyvodit závěr, že provozovatelé vysílání zaplatili za práva na přenos fotbalových utkání cenu, která by strukturálně převyšovala tržní hodnotu. Jedním z důvodů bylo to, že provozovatelé veřejnoprávního vysílání nabídli během jednání vyšší částky, než byli ochotni nabídnout provozovatelé komerčního vysílání. Skupina CLT-UFA si stěžovala, že nizozemští provozovatelé veřejnoprávního vysílání platí za fotbalová práva nepřiměřeně vysoké ceny. Komise uvedla, že tuto situaci dále posoudí.
(176)
Následné šetření neprokázalo, že provozovatelé veřejnoprávního vysílání přeplatili provozovatele komerčního vysílání, ani že provozovatelé veřejnoprávního vysílání nabyli práva na přenos fotbalových událostí v míře, která může vyloučit z trhu konkurenty. Byly zjištěny příklady, kdy v období, v němž probíhalo šetření, měli důležitá fotbalová práva provozovatelé komerčního vysílání (viz odstavec 55).
(177)
Ačkoli v tomto řízení nebylo možno zjistit konkrétní protisoutěžní postupy, otázka, zda systém jako takový nabízí dostatečné záruky s ohledem na možnost protisoutěžního jednání, bude předmětem řízení v případu č. E-5/2005 o existující podpoře.
9. ZÁVĚR
(178)
Z výše uvedených důvodů Komise dospěla k závěru, že došlo k nadměrné náhradě ve výši 98,365 milionů EUR poskytnuté prostřednictvím opatření státní podpory, kterou nelze považovat za slučitelnou se společným trhem podle čl. 86 odst. 2 Smlouvy o ES, a proto by ji měla společnost NOS vrátit s ohledem na funkce, které vykonává jako PO.
(179)
Nicméně vzhledem k tomu, že nadměrná náhrada překračuje celkové platby ad hoc, které připadly PO a činí celkem 76,3 milionů EUR, navrácení by se mělo omezit na částku 76,327 milionů EUR včetně úroků, jelikož „zbývající“ nadměrná náhrada byla poskytnuta prostřednictvím existující podpory a nemusí být navrácena,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
1. Státní podpora ad hoc, kterou Nizozemsko poskytlo společnosti NOS za její působení jako PO, je neslučitelná se společným trhem.
2. Neslučitelná státní podpora ad hoc musí být od společnosti NOS získána zpět. Částka, která má být navrácena, činí 76,327 milionů EUR včetně úroků.
3. Státní podpora ad hoc udělená jednotlivým provozovatelům veřejnoprávního vysílání je slučitelná se společným trhem pod podmínkou, že pokud tato podpora vedla k nadměrné náhradě nákladů na úkoly v oblasti veřejné služby, přebytek je uložen ve zvláštní účelové rezervě, jejíž výše nepřekračuje 10 % ročního rozpočtu provozovatele vysílání, a za předpokladu, že Nizozemsko pravidelně sleduje dodržování tohoto omezení.
Článek 2
1. Nizozemsko učiní veškerá nezbytná opatření, aby podporu uvedenou v odstavci 1 protiprávně vyplacenou příjemci vyžádalo od PO zpět.
2. Požadavek na navrácení musí být proveden bezodkladně a podle postupů vnitrostátního práva, pokud dovolují bezodkladné a účinné provedení tohoto rozhodnutí. Podpora požadovaná k navrácení zahrnuje úroky od data jejího poskytnutí příjemci do okamžiku jejího navrácení.
3. Úroky, které je třeba podle odstavce 2 požadovat, se vypočítávají podle postupů stanovených v článcích 9 a 11 nařízení Komise (ES) č. 794/2004 (68).
4. Ve lhůtě dvou měsíců od oznámení tohoto rozhodnutí Nizozemsko uloží příjemci uvedenému v článku 1, aby navrátil protiprávní a neslučitelnou podporu včetně splatných úroků.
Článek 3
Nizozemsko do dvou měsíců ode dne oznámení tohoto rozhodnutí Komisi sdělí opatření, která jsou stanovena nebo která byla přijata k dosažení souladu s tímto rozhodnutím. Tyto informace budou sděleny prostřednictvím dotazníku uvedeného v příloze 1 tohoto rozhodnutí. Nizozemsko ve stejné lhůtě předloží všechny doklady potvrzující, že vůči příjemci protiprávní a neslučitelné podpory bylo zahájeno řízení o navrácení podpory.
Článek 4
Toto rozhodnutí je určeno Nizozemskému království.
V Bruselu dne 22. června 2006
KOMISSION PÄÄTÖS,
tehty 22 päivänä kesäkuuta 2006,
Alankomaiden julkisen palvelun yleisradioyhtiöiden tapauskohtaisesta rahoituksesta C 2/2004 (ex NN 170/2003)
(tiedoksiannettu numerolla C(2006) 2084)
(Ainoastaan hollanninkielinen teksti on todistusvoimainen)
(ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)
(2008/136/EY)
EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO, joka
ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 88 artiklan 2 kohdan ensimmäisen alakohdan,
ottaa huomioon Euroopan talousalueesta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 62 artiklan 1 kohdan a alakohdan,
on kehottanut edellä mainittujen määräysten mukaisesti asianomaisia esittämään huomautuksensa (1),
on ottanut huomautukset huomioon,
sekä katsoo seuraavaa:
I. MENETTELY JA TAUSTAA
1. MENETTELY
(1)
Komissiolle tehtiin vuosien 2002 (2) ja 2003 (3) aikana useita kanteluja, joissa väitettiin Alankomaiden yleisradioyhtiöihin sovellettavan julkista rahoitusta koskevan järjestelmän olevan EY:n perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua sääntöjenvastaista ja yhteismarkkinoille soveltumatonta tukea.
(2)
Kantelujen alustavan tutkinnan aikana komissio sai kantelijoilta (4) ja Alankomaiden viranomaisilta (5) lisätietoja.
(3)
Väitettyjä tukitoimia koskevan alustavan arvioinnin perusteella komissio ilmoitti Alankomaille 3 päivänä helmikuuta 2004 päivätyllä kirjeellä, että se oli päättänyt aloittaa EY:n perustamissopimuksen 88 artiklan 2 kohdassa määrätyn menettelyn tiettyjen sellaisten toimenpiteiden osalta, joiden voitaisiin katsoa olevan uutta tukea.
(4)
Komission päätös menettelyn aloittamisesta julkaistiin Euroopan unionin virallisessa lehdessä (6). Komissio kehotti asianomaisia esittämään huomautuksensa kyseisestä tuesta.
(5)
Alankomaat vastasi menettelyn aloittamista koskevaan päätökseen 30 päivänä huhtikuuta 2004 päivätyllä kirjeellä. Lisäksi komissiolle esitti huomautuksensa 11 asianomaista (7). Komissio toimitti huomautukset edelleen Alankomaille 29 päivänä huhtikuuta 2004 päivätyllä kirjeellä. Alankomaiden viranomaisten vastaukset saatiin 13 päivänä elokuuta 2004 päivätyllä kirjeellä.
(6)
Komissio esitti Alankomaiden viranomaisille 4 päivänä tammikuuta 2005 ja 25 päivänä toukokuuta 2005 päivätyillä kirjeillä lisäkysymyksiä, joihin viranomaiset vastasivat 27 päivänä tammikuuta 2005 ja 25 päivänä heinäkuuta 2005 päivätyillä kirjeillä. Lisätietoja saatiin yhdeltä kantelijalta (De Telegraaf) 25 päivänä heinäkuuta 2005 ja Alankomaiden viranomaisilta 2 päivänä syyskuuta. Komissio pyysi 22 päivänä marraskuuta 2005 sähköpostitse Alankomaiden viranomaisilta lisäselvennyksiä, ja nämä vastasivat 25 päivänä marraskuuta 2005. Komissio päätti viranomaisten kanssa pidetyn kokouksen jälkeen, että selvennyksiä tarvittiin vielä lisää. Tästä syystä Alankomaiden viranomaisille lähetettiin 22 päivänä joulukuuta 2005 tietopyyntö, johon viranomaiset lisäaikaa saatuaan vastasivat 3 päivänä helmikuuta 2006. Komissio ja Alankomaiden viranomaiset lähettivät tämän vastauksen johdosta toisilleen vielä sähköpostia helmikuussa ja huhtikuussa 2006.
(7)
Asiasta järjestettiin Alankomaiden viranomaisten ja komission yhteinen kokous 24 päivänä syyskuuta 2004. De Telegraafin kanssa järjestettiin kokous 27 päivänä lokakuuta 2004. Broadcast Partnersin kanssa järjestettiin kokous 5 päivänä tammikuuta 2005. Komission ja RTL:n kokous pidettiin 27 päivänä heinäkuuta 2005 ja komission ja VESTRAn kokous 23 päivänä syyskuuta 2005. Komissio piti kokouksen Alankomaiden viranomaisten kanssa vielä 1 päivänä helmikuuta ja 14 päivänä helmikuuta 2006.
(8)
Tämän ”uutta tukea” koskevan menettelyn lisäksi julkisen palvelun yleisradioyhtiöiden rahoitusta valtion vuosittain maksamilla korvauksilla ja kulttuurituotannon edistämisrahaston (Stichting Stimuleringsfonds Nederlandse Culturele Omroepproducties, Stifo) (8) varoilla arvioidaan parhaillaan erillisessä voimassa olevaa tukea koskevassa menettelyssä (vrt. valtiontukiasia nro E-5/2005). Nyt kyseessä olevassa komission päätöksessä viitataan voimassa olevaa tukea koskevan menettelyn kohteena oleviin toimenpiteisiin vain niiltä osin kuin on tarpeen saada kokonaiskuva yleisradiotoiminnan rahoituksesta. Päätöksessä ei kuitenkaan käsitellä kysymystä siitä, ovatko säännölliset vuotuiset maksut ja edistämisrahastosta maksettavat maksut valtiontukisääntöjen mukaisia.
(9)
Lisäksi tässä päätöksessä arvioidaan vain julkisen palvelun yleisradioyhtiöiden perustoimintoja (niin kutsutut pääasialliset tehtävät), ei uusien mediapalvelujen tai SMS (tekstiviesti)- tai i-mode-palvelujen tarjonnan kaltaisia oheistoimintoja. Päätös ei myöskään käsittele NOS:n verkko-operaattori Nozemaan tekemiä investointeja, jotka kantelujen mukaan olisivat saattaneet jäädä tekemättä markkinaolosuhteissa. Näitä kysymyksiä käsitellään erillään.
(10)
Päätös muodollisen tutkintamenettelyn aloittamisesta kattoi menettelyn vuodesta 1992. Näyttää kuitenkin siltä, että ensimmäiset tapauskohtaiset korvaukset maksettiin vasta vuonna 1994. Nyt ovat lisäksi saatavilla numerotiedot vuoteen 2005 asti, ja ne olisi otettava huomioon. Tämän päätöksen kattama ajanjakso ulottuisi näin ollen vuodesta 1994, jolloin maksettiin ensimmäiset tapauskohtaiset korvaukset, vuoteen 2005 eli viimeisimpään vuoteen, jolta lopulliset numerotiedot ovat saatavilla. On paikallaan todeta, että Alankomaiden viranomaiset kehottivat komissiota ottamaan huomioon myös vuoden 2006 tiedot. Ne ovat kuitenkin vasta alustavia, eikä niitä sen vuoksi voida ottaa huomioon.
2. YLEISRADIOTOIMINNAN JÄRJESTELMÄN YKSITYISKOHTAINEN KUVAUS
(11)
Tämän luvun 2.1 jaksossa esitellään yleisradiotoiminnan toimijat ja 2.2 jaksossa Alankomaiden yleisradiotoiminnan rahoitusjärjestelmän eri osat. Tässä yhteydessä kuvataan oikeudelliset säännökset, joilla yleisradioyhtiöille osoitetaan julkisen palvelun tehtävä, selitetään eri rahoitusmuodot (vuotuiset maksut ja tapauskohtaiset maksut) ja lopuksi selitetään, mitä varantoja yleisradioyhtiöt ovat luoneet ja käyttävät täyttääkseen julkisen tehtävänsä. Sen jälkeen tarkastellaan Alankomaiden yleisradioyhtiöiden liiketoimintaa (2.5 jakso). Seuraavassa 2.6 jaksossa selvitetään, kuinka NOS hankki jalkapallo-ottelujen lähetysoikeudet, ja 2.7 jaksossa tarkastellaan yleisradioyhtiöiden ja kaapelioperaattorien välisiä suhteita. Lopuksi 2.8 jaksossa tarkastellaan tämän päätöksen aiheena olevia toimenpiteitä.
2.1. Yleisradioalan toimijat
(12)
Julkisen palvelun yleisradiotoiminnan järjestelmä koostuu eri organisaatioista, joihin kuuluu kahdeksan yksityistä yhdistystä (yksityisiä radio- ja televisioyhtiöitä, joilla on julkisen palvelun tehtävää hoitavia jäseniä) ja kymmenen yksityistä säätiötä (yksityisiä radio- ja televisioyhtiöitä, joilla ei ole julkisen palvelun tehtävää hoitavia jäseniä) (9).
(13)
Johdanto-osan 12 kappaleessa mainittujen radio- ja televisioyhtiöiden lisäksi julkisen palvelun yleisradiotoiminnan järjestelmään kuuluu vielä yksi toimija, NOS, jolla on kaksitahoinen rooli. Ensinnäkin se on julkisen palvelun yleisradioyhtiö, joka vastaa televisio- ja radio-ohjelmista (nimellä NOS RTV). Toiseksi se koordinoi koko julkisen palvelun yleisradiotoiminnan järjestelmää. Tätä tehtävää hoitaa NOS:in hallintoneuvosto (Publieke Omroep, jäljempänä ’PO’). PO, jonka tehtävistä säädetään viestintälaissa, tukee yleisradioyhtiöiden välistä yhteistyötä, koordinoi kolmea julkista televisiokanavaa ja raportoi yleisradioyhtiöiden toiminnasta kahdesti vuodessa viestintäviranomaiselle.
(14)
NOS saa rahoitusta viestintäbudjetista sekä PO:n että NOS RTV:n tehtäviä varten.
(15)
Julkisen palvelun yleisradioyhtiöt lähettävät julkisen palvelun televisio-ohjelmia kolmella julkisella kanavalla (10).
(16)
Yleisradiotoiminnan järjestelmään kuuluu myös Alankomaiden yleisradiotoiminnan ohjelmatuotannosta vastaava järjestö (Nederlands Omroepbedrijf, jäljempänä ’NOB’). NOB tallentaa ääntä, liikkuvaa kuvaa ja tietoa, valmistelee niiden siirron ja siirtää ne kaikille mahdollisille jakelukanaville. Näitä palveluja NOB tarjoaa kaupallisille radio- ja televisioyhtiöille ja julkisen palvelun yleisradioyhtiöille. Alankomaiden hallitus pitää julkisen palvelun yleisradioyhtiöille tarjottuja palveluja julkisina palveluina, ja niitä rahoitetaan julkisin varoin (11).
(17)
Mainosajan myynnistä ja mainosten lähettämisestä julkisilla kanavilla vastaa yksinään erillinen säätiö (Stichting Ether Reclame, jäljempänä ’STER’). Se vastaa lähetysajasta, joka sille on myönnetty. STER:n saamat tulot siirretään suoraan valtiolle.
(18)
Kansallisten julkisen palvelun yleisradioyhtiöiden lisäksi kansallisella tasolla toimii useita kaupallisia radio- ja televisioyhtiöitä. Niitä ovat esimerkiksi RTL (RTL 4, 5 ja 7 (kaikki kuuluvat CLT-UFA -yhtymään), SBS6, NET5 ja Veronica (SBS Broadcasting group) ja Talpa (Talpa Media Holding). Ne saavat tulonsa pääasiassa televisiomainonnalla.
2.2. Julkisen palvelun yleisradiotoimintaa säätelevä lainsäädäntö
(19)
Yleisradiotoimintaa säätelevät nykyään 21 päivänä huhtikuuta 1987 annettu viestintälaki (Stb. 1987, 249) ja viestintäasetus. Laki sallii yleisradioyhtiöiden harjoittavan neljänlaisia toimintoja. Ne määritellään nykyisessä viestintälaissa pääasiallisiksi tehtäviksi, oheistehtäviksi, oheistoiminnoiksi ja liitännäistoiminnoiksi. Yleisradioyhtiöt voivat saada valtiolta rahoitusta pääasiallisten tehtävien ja oheistehtävien suorittamista varten.
2.2.1. Oikeudelliset määritelmät
(20)
Viestintälain 13c §:n 1 momentin mukaan julkisen palvelun yleisradiotoiminnan pääasiallisina tehtävinä on
a)
turvata yleistä lähetystoimintaa varten moniarvoinen ja korkeatasoinen ohjelmatarjonta uutisvälityksen, kulttuurin, koulutuksen ja viihteen aloilla kansallisella, alueellisella ja paikallisella tasolla ja lähettää ohjelmat tai antaa ne lähetettäviksi avoimilla kanavilla,
b)
toteuttaa kaikki ohjelmien tarjonnan ja lähettämisen kannalta tarpeelliset toimet,
c)
lähettää Alankomaiden ulkopuolisille maille ja alueille ja ulkomailla oleskeleville Alankomaiden kansalaisille kohdennettuja ohjelmia.
(21)
Viestintälain 13c §:n 2 momentissa säädetään yleisradioyhtiöiden lähettämiin ohjelmiin sovellettavista yleisistä vaatimuksista. Ohjelmien on välitettävä kuva yhteiskunnasta tasapainoisella tavalla ja niiden on kuvattava väestölle tärkeitä asioita ja sen näkemyksiä yhteiskunnasta, kulttuurista ja filosofiasta, ja
a.
asianomaisilla alueilla koko väestöllä on oltava mahdollisuus ohjelmien näkemiseen; ja
b.
ohjelmien on edistettävä moniarvoisuutta ja kulttuurista monimuotoisuutta Alankomaissa (…)
(22)
Eri ohjelma-aloille, kuten kulttuurille, koulutukselle ja viihteelle myönnettävän kokonaisohjelma-ajan prosenttiosuus on ennalta määrätty (12).
(23)
Viestintälain 16 §:ssä säädetään, että tietyt tehtävät hoitaa NOS-RTV, ja vahvistetaan kyseiset tehtävät yksityiskohtaisesti. Niihin kuuluu myös urheiluohjelmien tarjonta, kilpailut, cup-ottelut ja kansainväliset urheilutapahtumat mukaan luettuina mutta kuitenkin niihin rajoittumatta. Säännöt eivät määrää ennalta sitä, kuinka suuri prosenttiosuus ohjelma-ajasta käytetään tällaisiin urheiluohjelmiin. Käytännössä NOS-RTV pyrkii käyttämään urheiluohjelmiin 9-11 prosenttia koko ohjelma-ajasta (13).
(24)
Yleisradiotoimintaa harjoittavat yhdistykset ovat oikeutettuja ohjelma-aikaan kansallisten televisio-ohjelmien lähetystä varten, ja tämän tehtävän suorittamiseen niillä on oikeus saada valtiolta rahoitusta (viestintälain 31 §:n 4 momentti).
(25)
Vuonna 2000 voimaan tulleen viestintälain 13c §:n 3 momentin mukaan yleisradiotoiminnan järjestelmä voi myös täyttää 1 momentissa mainitut tehtävänsä tarjoamalla ja jakamalla ohjelma-aineistoa muulla tavoin kuin 1 momentin a kohdassa tarkoitetulla tavalla. Toisin sanoen, julkisen palvelun yleisradioyhtiöt voivat lähettää 20 kappaleessa mainittujen pääasiallisten tehtävien yhteydessä julkisen palvelun ohjelmasisältöjä myös muiden viestintäkanavien (esim. Internet) kautta.
(26)
Näiden niin kutsuttujen oheistehtävien on täytettävä tietyt ehdot. Niitä ei esimerkiksi saa käyttää voiton hankkimiseksi kolmansille osapuolille (viestintälain 55 §). Verkkosivuston tai teemakanavan ylläpito ovat esimerkkejä oheistehtävistä.
(27)
On myös paikallaan mainita, että pääasiallisen tehtävän ja oheistehtävien hyödyntäminen tuo julkisen palvelun yleisradioyhtiöille tuloja käytettäväksi julkisen palvelun tarkoituksiin (14).
(28)
Alankomaiden julkisen palvelun yleisradioyhtiöt voivat myös harjoittaa toimintaa, joka voidaan määritellä oheis- ja liitännäistoiminnoiksi. Oheistoimintojen (15) on täytettävä tietyt lakisääteiset ehdot. Esimerkkejä oheistoiminnoista ovat ohjelmaoppaiden myynti, sponsorointi, ohjelmaoikeuksien ja ohjelmiin liittyvän aineiston myynti, toimistotilan vuokraus ja drive in -näytökset.
(29)
Muita toimintoja ovat niin kutsutut liitännäistoiminnot. Ne ovat toimintoja, joita yleisradiotoimintaa harjoittavat yhdistykset tarjoavat jäsenilleen. Niihin kuuluu muun muassa lehtien julkaisu ja matkojen järjestäminen ja myynti.
2.2.2. Toimeksianto ja valvonta
(30)
Riippumattoman viestintäviranomaisen (Commissariaat voor de Media) tehtävänä on varmistaa, että ohjelmasuunnittelun ja rahoituksen yhteydessä noudatetaan viestintälain ja täytäntöönpanolainsäädännön (viestintälain 9 §) vaatimuksia.
(31)
Viestintälain 134 §:n mukaan viestintäviranomaisen tehtävänä on varmistaa, että yleisradioyhtiöt täyttävät velvollisuutensa ja esimerkiksi noudattavat eri ohjelmatyypeille vahvistettuja kiintiöitä. Viestintäkomissio voi määrätä sakkoja, jos velvollisuuksia ei täytetä. Lisäksi viestintäviranomainen valvoo, että yleisradioyhtiöt noudattavat sponsorointia ja mainontaa koskevia oikeudellisia rajoituksia.
(32)
Viestintäviranomainen tarkastaa vuosittain toimitettujen tilintarkastuskertomusten perusteella, vastaavatko yleisradioyhtiöiden tilit viestintälain, viestintäasetuksen ja rahoituskäsikirjan vaatimuksia. Jos näin on, viranomainen vahvistaa (budjetoidut) määrät säännöllistä ohjelmatarjontaa varten (viestintälain 100 ja 101 §).
2.3. Julkisen palvelun yleisradioyhtiöiden rahoituslähteet
(33)
Yleisradioyhtiöiden pääasiallinen rahoituslähde on valtiolta vuosittain saatava korvaus. Määrärahavaihtelujen tasoittamiseksi yleisradioyhtiöt saavat pitää tiettyjä varantoja. Lisäksi yleisradioyhtiöt ovat saaneet vuodesta 1994 lähtien tapauskohtaisia maksuja.
(34)
Koska tapauskohtaisen rahoituksen soveltuvuutta yhteismarkkinoille ei voida arvioida ottamatta huomioon muita julkisen rahoituksen lähteitä, seuraava kuvaus kattaa sekä vuotuiset että tapauskohtaiset maksut, vaikka tämä päätös ei koskekaan vuotuisia maksuja eikä Stifosta maksettuja maksuja (ks. 8 kappale).
2.3.1. Vuotuiset maksut
(35)
Alankomaiden yleisradioyhtiöt saavat vuosittain määrärahan valtion viestintäbudjetista. Vuosina 1994-2005 nämä maksut olivat yhteensä noin 7,1 miljardia euroa. Siitä noin 819,6 miljoonaa euroa siirrettiin PO:lle hallinto- ja koordinointitehtäviä varten, ja loput 6,3 miljardia euroa maksettiin yksittäisille yleisradioyhtiöille. Viestintäbudjetin varat tulevat monesta lähteestä: valtion yleisradiomaksu (kerätään veronmaksajilta), STER:ltä saatavat mainostulot sekä yleisradiotoiminnan yleisen rahaston (Algemene Omroepreserve, jäljempänä ’AOR’) (16) korkotuloista. Viestintäbudjetin kokonaismäärä ratkaisee, kuinka paljon vuotuista rahoitusta voidaan asettaa yleisradioyhtiöiden (ja muiden media-alan organisaatioiden) käyttöön.
2.3.2. Stifo
(36)
Saamiensa vuotuisten maksujen lisäksi yleisradioyhtiöt saivat maksuja Stifosta (kulttuurituotannon edistämisrahasto). Stifosta myönnetyt varat ovat valtiontukitoimenpide, jonka komissio on kuitenkin hyväksynyt (valtiontukiasia N:o NN 32/91). Stifo-tukitoimenpidettä on näin ollen pidettävä voimassa olevana tukena. Yksittäisille julkisen palvelun yleisradioyhtiöille maksetut Stifo-maksut (PO ei saanut Stifosta maksuja) olivat kyseisellä ajanjaksolla yhteensä 155 miljoonaa euroa.
2.3.3. Tapauskohtaiset maksut
(37)
Edellä 34 ja 35 kappaleessa mainittujen, yleisradioyhtiöiden rahoituksen säännöllisiksi lähteiksi katsottavien varainsiirtojen lisäksi yleisradioyhtiöille myönnettiin useita tapauskohtaisia maksuja. Ne joko maksettiin suoraan yleisradioyhtiöille tai kanavoitiin erityisrahastojen ja varantojen kautta.
2.3.3.1. Maksut vastikevaroista
(38)
Vastikevarat ovat tiettyyn tarkoitukseen varattu osa viestintäbudjetista. Vuosina 1996-1998 NOS RTV:lle siirrettiin vastikevaroista [...] (17) miljoonaa euroa. Vastikevarat otettiin käyttöön vuonna 1996 ohjelmaoikeuksien hintojen nousun yhteisrahoitusta varten. Varojen jakoa koskevat ehdot on hyväksytty valtion ja yleisradioyhtiöiden molemminpuolisella sopimuksella. Jos yleisradioyhtiöt eivät kykene yleisen talousarvionsa puitteissa ostamaan oikeuksia, joiden hinta on noussut kohtuuttomasti, valtio yhteisrahoittaa tarvittavalla määrällä kyseisten oikeuksien hankinnan.
2.3.3.2. FOR-maksut
(39)
Kulttuuriministerille myönnettiin vuonna 1998 mahdollisuus (viestintälain 106a §) siirtää varoja tapauskohtaisesti AOR:stä (viestintäviranomaisen hallinnoima yleisradiotoiminnan yleinen rahasto) PO:n yksittäisten hankkeiden rahoittamista varten perustettuun rahastoon. Rahasto perustettiin vuonna 1999, ja sen nimeksi tuli ”FOR”. Se toimii PO:n valvonnassa.
(40)
Periaatteena on, että jos AOR:n varat kasvavat yli 90,8 miljoonan euron, on aiheellista siirtää niitä FOR:iin. Tämä ei kuitenkaan tapahdu automaattisesti. Joka vuosi opetus-, kulttuuri- ja tiedeministeri päättää, onko siirto mahdollinen, ja myönteisessä tapauksessa siirrettävän määrän. Jos siirto hyväksytään, asianomaiset säännöt vahvistetaan pöytäkirjassa. Tällaiset pöytäkirjat on laadittu vuosina 1999 ja 2001. Viestintälain 99 §:n 2 momentin d kohdan mukaan talousarviossa on myös esitettävä hallintoneuvoston ehdotus varojen käytölle. Tämän ehdotuksen perusteella ministeri voi saattaa FOR:stä PO:n käyttöön varoja käytettäväksi tarkoituksiin, jotka hän samassa yhteydessä vahvistaa (18). Vaikka FOR on PO:n hankkeita varten perustettu rahasto, sen varat eivät ole PO:n varallisuudeksi katsottavia varoja.
(41)
FOR:stä käytettävissä olevien varojen ansiosta PO voi tukea laadun parantamista, parantaa ohjelmasuunnittelua ja investoida yleisradioyhtiöihin yleisesti. Täsmällisemmin sanottuna FOR:n tavoitteina on
-
tasapainottaa STER:n vähentyneitä mainostuloja,
-
laajentaa ohjelmistoa ja parantaa sen laatua, milloin tästä aiheutuu alussa ylimääräisiä kustannuksia, ja
-
rahoittaa investointeja, jotka tukevat Alankomaiden julkisen palvelun yleisradiotoimintaa kokonaisuudessaan.
(42)
Vuoteen 2005 mennessä yleisradiotoiminnan järjestelmä oli saanut FOR:stä 191,2 miljoonaa euroa, josta 157,4 miljoonaa euroa siirrettiin yksittäisille julkisen palvelun yleisradioyhtiöille ja 33,8 miljoonaa euroa PO:lle.
2.3.3.3. Yhteistuotantomaksut
(43)
Yhteistuotantorahasto (Coproductiefonds Binnenlandse Omroep) perustettiin rahoittamaan Alankomaiden yleisradioyhtiöiden ja muiden ohjelmantuottajien yhteistuotantoja. Sen tulot muodostuvat tekijänoikeusmaksuista, joita Belgian ja Saksan kaapelioperaattorit maksavat kolmen Alankomaiden kanavan lähettämisestä Belgiassa ja Saksassa. Rahaston ovat perustaneet yleisradioyhtiöt, ja sitä hallinnoi säätiö. Rahaston johtokunta muodostuu yleisradioyhtiöiden johtajista.
(44)
Vuonna 1994 Alankomaiden viranomaiset päättivät maksaa varoja kahdelle yhteistuotantorahaston hallinnoimalle alarahastolle eli Filmfonds-rahastolle, joka rahoittaa elokuvien ja dokumenttiohjelmien yhteistuotantoja, ja Telefilm-hankkeelle, jolla pyritään edistämään korkeatasoisten tv-elokuvien tuotantoa.
(45)
Yksittäiset julkisen palvelun yleisradioyhtiöt saivat vuosina 1994-2005 yhteistuotantorahastosta julkisia varoja 31,7 miljoonaa euroa (PO ei saanut varoja yhteistuotantorahastosta).
2.4. Yksittäisten yleisradioyhtiöiden hallussa olevat varannot
(46)
Kullakin julkisen palvelun yleisradioyhtiöllä on joitakin varantoja, tyypillisesti ohjelmatoimintaan liittyviä varantoja sekä joko yhdistys- tai säätiövarantoja sen mukaan, onko asianomainen yleisradioyhtiö yhdistys vai säätiö.
2.4.1. Ohjelmatoiminnan varannot
(47)
Yksittäisillä julkisen palvelun yleisradioyhtiöillä on lupa kasvattaa varantojaan, jos kokonaistulot ovat menoja suuremmat. Nämä varat voidaan käyttää ohjelmakuluihin tulevina vuosina.
(48)
Alankomaiden viranomaisten mukaan ohjelmatoiminnan varantoon lisätään tuotettujen mutta vielä lähettämättä olevien ohjelmien arvoa vastaava määrä (19). Varantoon sisältyy siten myös jo tuotettujen ohjelmien arvo. Vuonna 2005 yksittäisten yleisradioyhtiöiden hallussa olevien ohjelmatoiminnan varantojen määrä oli yhteensä 78,6 miljoonaa euroa.
(49)
Vuonna 2005 PO lisäksi päätti, että osa ohjelmatoiminnan varannosta olisi siirrettävä PO:lle, ja yleisradioyhtiöiden sallittiin pitää itsellään enimmillään määrä, joka vastasi 5-10 prosenttia vuotuisesta talousarviosta. Yleisradioyhtiöt siirsivät PO:lle 42,457 miljoonaa euroa.
2.4.2. Yhdistysvarannot
(50)
Julkisen palvelun yleisradiotoimintaa harjoittavat yhdistykset olivat aluksi yksityisoikeudellisia yhteisöjä. Vuosien myötä ne ovat koonneet omat yhdistysvarantonsa jäseniltä saamistaan avustuksista ja lahjoituksista. Yhdistysvarannot olivat siten peräisin yksityisistä varoista. Vuonna 1993 Alankomaiden hallitus päätti jäädyttää yhdistysvarannot. Siitä alkaen liitännäistoiminnoilla ja muulla ei-julkisella toiminnalla saatu voitto on periaatteessa (20) ollut käytettävä julkiseen palvelutoimintaan eikä sitä ole enää voitu siirtää yhdistysvarantoon. Alankomaissa julkisen palvelun yleisradioyhtiöiden hallussa olevat yhdistysvarat olivat vuonna 2005 yhteensä noin 131,1 miljoonaa euroa.
2.4.3. NOS RTV:n ja pienempien yleisradioyhtiöiden säätiövarannot
(51)
NOS RTV:llä sekä NPS:llä ja muilla pienemmillä yleisradioyhtiöillä, joilla ei ole jäseniä (viestintälain 39f §), on ”säätiövarantoja” (stichtingsreserve). Vuonna 2005 säätiövarantoja oli yhteensä 42,2 miljoonaa euroa (21).
2.5. Mainonta julkisen palvelun kanavilla
(52)
Kuten edellä 17 kappaleessa todettiin, STER vastaa julkisen palvelun kanavilla harjoitetusta mainonnasta.
(53)
Muita tärkeitä tv-mainosaikaa myyviä yhtiöitä Alankomaissa ovat IP ja SBS. IP myy mainosaikaa kaupallisten televisioyhtiöiden RTL4:n, RTL5:n ja Yorinin puolesta, ja SBS myy mainosaikaa kaupallisten televisioyhtiöiden SBS6:n, Net 5:n ja Veronican puolesta. IP:n ja SBS:n lisäksi mainosaikaa myyvät myös muutamat muut kaupalliset televisioyhtiöt (22). STER:n veloittamat hinnat lasketaan mainostoimistojen ennusteiden, kilpailijoiden soveltamien hintojen ja aikaisemman hintakehityksen perusteella.
(54)
Taulukossa 1 esitetään, kuinka niiden julkisen palvelun yleisradioyhtiöiden, joiden mainosajan myyntiä STER hoitaa, katsojaosuus on muuttunut. Ikäryhmässä 13+ katsojaosuus on vähentynyt vuosien 1997 ja 2005 välillä 38,8 prosentista 35,4 prosenttiin. Ikäryhmässä 20-49-vuotiaat katsojaosuus on vielä pienempi, 27,2 prosenttia.
Taulukko 1.
Katsojaosuus ikäryhmissä 13+ ja 20-49 (klo 18.00-24.00), 1997-2005
1997
1998
1999
2000
2001
2002
2003
2004
2005
13+
38,8
39,9
37,8
39,8
38,8
37,9
36,8
38,9
35,4
20-49
34,6
35,8
31,6
33,3
33,0
32,5
30,1
31,8
27,2
Lähde
:
Alankomaiden viranomaisten kirje, 24.2.2006.
(55)
Vuodesta 1994 kaupallisten televisioyhtiöiden saamat mainostulot, sekä listahintoihin perustuvat bruttotulot että myönnetyt alennukset huomioon ottaen saadut nettotulot, ovat olleet suuremmat kuin yleisradioyhtiöiden saamat tulot.
Taulukko 2.
Televisiomainonnasta saadut bruttotulot vuosina 1994-2005 (miljoonaa euroa)
1994
1995
1996
1997
1998
1999
2000
2001
2002
2003
2004
2005
STER
327
298
225
234
257
290
348
343
383
489
581
471
Kaupalliset televisioyhtiöt
360
438
532
629
715
887
1 028
1 084
1 310
1 623
2 034
2 327
Yhteensä
687
736
757
863
972
1 177
1 376
1 426
1 693
2 112
2 615
2 798
Lähde
:
Alankomaiden viranomaisten kirje, 24.2.2006.
Taulukko 3.
Televisiomainonnasta saadut nettotulot vuosina 1994-2005 (miljoonaa euroa)
1994
1995
1996
1997
1998
1999
2000
2001
2002
2003
2004
2005
STER
223
202
153
150
176
187
218
197
197
197
197
169
Kaupalliset televisioyhtiöt
239
281
324
378
405
448
508
484
520
537
549
599
Yhteensä
462
483
477
528
581
635
726
683
717
733
746
768
Lähde
:
Alankomaiden viranomaisten kirje, 24.2.2006.
(56)
Kuten edellä olevista taulukoista voi päätellä, televisiomainonnasta saadut bruttotulot ja nettotulot ovat muuttuneet eri tavalla. Alankomaiden viranomaisten mukaan sen lisäksi, että julkisen palvelun yleisradioyhtiöillä on korkeammat listahinnat kuin kaupallisilla televisioyhtiöillä, ne myös myöntävät näitä vähemmän alennuksia (23).
2.6. NOS RTV:n hankkimat jalkapallo-ottelujen lähetysoikeudet
(57)
Tutkinta-ajanjakson aikana NOS RTV sai useiden tärkeiden jalkapallotapahtumien lähetysoikeudet (24). Kaupallinen televisioyhtiö Canal+ (maksu-tv) sai oikeudet Alankomaiden ykkösliigan ottelujen suoriin lähetyksiin. Lisäksi NOS RTV siirsi osittain Mestarien liigan ottelujen lähetysoikeudet Canal+:lle. Kaupallinen televisioyhtiö SBS sai lähetysoikeudet kahteen kansalliseen cup-otteluun. Se sai lähetysoikeudet myös Alankomaiden ykkösdivisioonan otteluihin ja Alankomaiden joukkueen karsintaotteluihin vuoden 2004 Euroopan mestaruuskilpailuja varten. Eri ulkomaisten jalkapallosarjojen lähetysoikeudet ovat CLT-UFA:lla, joka on Euroopan suurin televisioyhtymä (esim. RTL:n emoyhtiö).
2.7. Yleisradioyhtiöiden ja kaapelioperaattorien väliset suhteet
(58)
Alankomaiden laissa perinteistä kaapelilähetystä pidetään tekijänoikeuskysymysten kannalta erillisenä julkaisemisena. Periaatteessa kaikilta tekijänoikeuksien haltijoilta tarvitaan lupa, ja oikeuksien haltija voi vaatia kaapelioperaattorilta julkaisemisesta maksun. Vuodesta 1985 on VECAIn (kaapelioperaattorien edustaja) ja NOS RTV:n (yleisradioyhtiöiden edustaja) välillä ollut voimassa sopimus, jonka mukaan kaapelioperaattorit vapautetaan julkisen palvelun yleisradioyhtiöille (tekijänoikeuksien haltijoita) maksettavista tekijänoikeusmaksuista, kun näiden ohjelmia lähetetään kaapelin välityksellä (25). Sopimus tehtiin Alankomaiden hallituksen pyynnöstä sillä perusteella, että kansalaiset maksavat jo osuuden yleisradiotoiminnasta. Tekijänoikeusmaksujen perimistä kaapelioperaattoreilta ei pidetty toivottavana, sillä se saattaisi johtaa korkeampiin kaapelimaksuihin. Kaupalliset radio- ja televisioyhtiöt eivät myöskään ole pyytäneet kaapelioperaattoreilta tekijänoikeusmaksuja, mikä ei kuitenkaan liity edellä mainittuun julkisen palvelun yleisradioyhtiöiden kanssa tehtyyn sopimukseen.
(59)
On syytä muistaa, että lain mukaan kaapelioperaattorit ovat velvollisia lähettämään kaikki yleisradioyhtiöiden radio- ja televisio-ohjelmat (jakeluvelvoite) mutta eivät voi veloittaa niiltä siirtokuluja.
2.8. Tämän päätöksen aiheena olevat toimenpiteet
(60)
Muodollisen tutkintamenettelyn aloittamista koskevassa päätöksessä (26) vahvistetun mukaisesti tämän päätöksen aiheena ovat seuraavat toimenpiteet:
(1)
Viestintälain 106a §:ssä ja 170c §:ssä tarkoitetut yleisradioyhtiöille maksettavat maksut, jotka komissio luokittelee tapauskohtaisiksi.
(a)
Maksut suoritetaan joko vastikevaroista julkisen palvelun yleisradioyhtiöille tai AOR:stä FOR:n kautta yleisradioyhtiöille. Vuosina 1994-2005 näiden maksujen kokonaismäärä oli [...] miljoonaa euroa. Kuten edellä todettiin, määrä voidaan jakaa niin kutsutuista vastikevaroista maksettuihin maksuihin ([...] miljoonaa euroa) ja AOR:stä FOR:iin ja sen jälkeen FOR:stä yleisradioyhtiöille maksettuihin maksuihin (191,2 miljoonaa euroa).
(b)
Yhteistuotantorahastosta maksetut maksut. Yhteistuotantorahastoon kuuluu kaksi erillistä alarahastoa, Filmfonds ja Telefilm-hanke. Valtio myönsi vuosina 1994-2005 yleisradioyhtiöille yhteistuotantorahaston kautta 31,7 miljoonaa euroa.
(2)
Varmistettu pääsy kaapeliverkkoon eli niin kutsuttu jakeluvelvoite (johon viitataan viestintälain 82i §:ssä).
(3)
NOB:n maksutta toimittamat tekniset laitteet (viestintälain 89 ja 90 §).
II. SYYT MENETTELYN ALOITTAMISEEN JA OSAPUOLTEN ESITTÄMÄT VÄITTEET
3. YHTEENVETO MENETTELYN ALOITTAMISEN SYISTÄ
(61)
Alustavan tutkintansa jälkeen komissio katsoi, että tietyt toimenpiteet, jakeluvelvoitetta mahdollisesti lukuun ottamatta, ovat EY:n perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea. Komissio ilmaisi vielä epäilyksensä siitä, onko kyseinen valtiontuki EY:n perustamissopimuksen 86 artiklan 2 kohdan nojalla yhteismarkkinoille soveltuvaa tukea.
(62)
Rahoituksen oikeasuhteisuuden osalta komissio katsoi, ettei ollut varmuutta siitä, että kustannukset ja tulot jaettiin selvästi määriteltyjen kustannuslaskennan periaatteiden mukaisesti. Komissiolle ei ollut selvää, olivatko muun kuin julkisen palvelun tuottamat tulot otettu kokonaisuudessaan huomioon laskettaessa julkisen rahoituksen tarvetta, ja näin oli olemassa riski, että rahoitus oli noussut julkisen palvelun kustannuksia suuremmaksi.
(63)
Komissio katsoi myös, että FOR:n sekä ohjelmatoiminnan varantojen määrä viittasi rakenteelliseen ylikompensaatioon. Komissio pani merkille, että tapauskohtaisten maksujen kokonaismäärästä oli käyttämättä 110 miljoonaa euroa (vuoden 2001 lukujen perusteella).
(64)
Komissio ilmoitti vielä aikovansa tutkia, oliko kilpailu markkinoilla vääristynyt kohtuuttomasti. Komissio painotti, että kilpailu markkinoilla saattoi olla vääristynyt mainonnan, kaapelilähetyksiin liittyvien tekijänoikeuksien ja jalkapallo-ohjelmien lähetysoikeuksien osalta.
(65)
NOB:llä ei ole lupaa veloittaa yleisradioyhtiöiltä niille tarjoamistaan palveluista, vaan se saa tämän tehtävän korvauksen suoraan valtiolta. Komissio totesi, että teknisten palvelujen tarjoaminen maksutta saattaisi olla yleisradioyhtiöille annettua tukea.
4. ASIANOMAISTEN HUOMAUTUKSET
(66)
Tähän päätökseen liittyen esitettiin seuraavat huomautukset.
(67)
Alankomaiden yleisradioyhtiöt väittivät, että kyseessä olevia toimenpiteitä olisi pidettävä voimassa olevana tukena, sillä ne ovat osa yleisradiotoiminnan yleistä rahoitusjärjestelmää. Lisäksi ne huomauttivat, että komission olisi arvioitava yleisradiotoiminnan rahoitusta ainoastaan EY:n perustamissopimukseen liitetyn, jäsenvaltioiden julkisesta yleisradiotoiminnasta tehdyn pöytäkirjan, jäljempänä ’Amsterdamin pöytäkirja’, perusteella eikä sen tulisi soveltaa Altmark-tuomion (27) perusteita tai EY:n perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohtaa tai 86 artiklan 2 kohtaa.
(68)
CLT-UFA huomautti, että riippumaton tilintarkastaja saattoi tarkastaa ja hyväksyä julkisen palvelun yleisradiotoiminnan järjestelmän tilit vasta vuodesta 2002 alkaen.
(69)
Yleisradioyhtiöt huomauttivat, että kyseessä ei ole 110 miljoonan euron ylikompensaatio, kuten komissio esittää. Ensinnäkin yleisradioyhtiöt ja viranomaiset käyttävät eri kirjanpitojärjestelmää. Viranomaiset käyttävät käteiskuitteihin perustuvaa järjestelmää ja yleisradioyhtiöt merkitsevät tulot ja menot tileihin tilitapahtuman mukaan. Tästä aiheutuu eroja. Yleisradioyhtiöiden mukaan FOR:n tulot on sitä paitsi varattu tiettyihin tuleviin kohteisiin. Ne huomauttivat lisäksi, ettei liian suuri rahoitus voi johtaa vääristymiin muilla markkinoilla, koska se voidaan käyttää vain julkisen palvelun toimintoihin.
(70)
ACT totesi, että STER toimii kilpailunvastaisesti alittaessaan hintoja mainonnan markkinoilla. Se väittää, että koska yleisradioyhtiöillä ei ole vuodessa yhtä paljon mainosaikaa kuin kaupallisilla televisioyhtiöillä, STER:n olisi sovellettava korkeampia hintoja kuin kaupallisten toimijoiden.
(71)
SBS Broadcasting vahvisti, että hinnat Alankomaiden televisiomainonnan markkinoilla on vahvistettu GRP (Gross Rating Point) 20-49 -luokalle. Koska yleisradioyhtiöillä on kuitenkin kaupallisia televisioyhtiöitä enemmän asianomaiseen katsojaryhmään kuulumattomia katsojia, mainostajat olisivat halukkaita maksamaan korkeampia hintoja GRP 20-49 -luokalle kohdennetusta mainosajasta. Sen vuoksi GRP 20-49 -hintojen vertailu ei kuvasta tuotteen taloudellista todellisuutta. SBS huomautti vielä, että yleisradioyhtiöt asettivat GRP 13+ -katsojaryhmälle alhaisemmat hinnat kuin kaupalliset televisioyhtiöt. Huomautustensa tueksi SBS toimitti katsauksia GRP 13+ -hinnoista, joita oli sovellettu parhaaseen katseluaikaan eri kanavilla vuosina 1995-2004, vuosien 2003 ja 2004 osalta kuukausittain eriteltynä. Ne osoittavat yleisradioyhtiöiden hintojen olleen alhaisemmat kuin useimmilla kaupallisilla toimijoilla.
(72)
CLT-UFA:n mukaan NOS RTV on maksanut liian korkeita hintoja jalkapallo-ottelujen lähetysoikeuksista. Hinnat olisivat olleet selvästi markkinahintoja korkeammat. CLT-UFA toimitti laskentamallin (28) osoittaakseen, kuinka se oli laskenut jalkapallo-ottelujen lähetysoikeuksien hinnat. Laskelman pohjalta CLT-UFA päätteli, että NOS RTV:n tekemä tarjous vuoden 2002 Mestarien liigan ottelujen lähetysoikeuksista oli merkittävästi korkeampi kuin CLT-UFA:n tarjous. ACT ja CLT-UFA katsoivat lisäksi, ettei komission tulisi pitää näyttöä siitä, että jalkapallo-ottelujen lähetysoikeuksista on maksettu ylihintaa, riittämättömänä sen vuoksi, että yhdessä esimerkkitapauksessa kaupallinen toimija on ehkä tehnyt suuremman tarjouksen.
(73)
VECAI (kaapelioperaattorien järjestö) otti esille kaksi asiaa. Ensinnäkin se katsoo, että kaapelioperaattorien, joihin sovelletaan jakeluvelvoitetta, olisi voitava pyytää maksu asianomaisilta yleisradioyhtiöiltä. Jakeluvelvoitteen johdosta yleisradioyhtiöt eivät ole maksaneet signaalin siirtämisestä kaapeliverkossa.
(74)
Toiseksi VECAI väitti, että kaapelioperaattorit tosiasiassa maksavat NOS RTV:n puolesta maksun oikeuksia hallinnoivalle organisaatiolle mutta että NOS RTV ja Alankomaiden viranomaiset pitävät sitä hallinnointimaksuna. VECAIn mukaan kyse on peitellystä tekijänoikeusmaksusta.
5. ALANKOMAIDEN VIRANOMAISTEN HUOMAUTUKSET (29)
(75)
Alankomaiden viranomaisten mukaan komission oletus, etteivät kyseiset toimenpiteet olisi osa yleisradioyhtiöiden valtiolta saamaa säännöllistä vuotuista rahoitusta, on virheellinen. Tutkinnan kohteena oleva rahoitus perustuu tavanomaiseen rahoitusjärjestelyyn, ja se sisältyi erottamattomasti yleisradioyhtiöille maksettujen maksujen perustana olleeseen budjettisuunnitelmaan. Viranomaisten mukaan FOR, vastikevarat, yhteistuotantorahaston varat ja NOB:lle maksetut maksut ovat osa tavanomaista vuotuista rahoitusjärjestelyä.
(76)
Alankomaiden viranomaiset kiinnittivät komission huomiota vielä siihen, että arvioinnissa olisi otettava huomioon julkisen palvelun yleisradioyhtiöiden erityinen toimintaympäristö. Viranomaiset pyytävät komissiota ottamaan huomioon Amsterdamin pöytäkirjan soveltamisen. Tarvittaessa nyt menettelyn kohteena olevat toimenpiteet olisi luokiteltava EY:n perustamissopimuksen 86 artiklan 2 kohdan nojalla yhteismarkkinoille soveltuvaksi tueksi, joka vastaa Amsterdamin pöytäkirjassa vahvistettuja periaatteita.
(77)
Komission alustavasti ilmoittama mahdollisen ylikompensaation määrä on virheellinen. Laskelman perustana käytettiin varoja, jotka luokiteltiin virheellisesti varannoksi. Niiden käyttö on kuitenkin ennalta määrätty ja sitä valvotaan, joten ylikompensaatio ei ole mahdollinen. Viranomaiset väittävät vielä, että jos kyseiset toimenpiteet luokiteltaisiin valtiontueksi, tuki olisi katsottava EY:n perustamissopimuksen 88 artiklan 1 kohdassa tarkoitetuksi voimassa olevaksi valtiontueksi.
(78)
Alankomaiden viranomaiset korostavat, että yleisradiotoimintaa harjoittavien yhdistysten tilit on aina hyväksynyt riippumaton tilintarkastaja.
(79)
Alankomaiden viranomaiset katsovat, että enemmän tai vähemmän suosittuja urheilulajeja koskevien ohjelmien lähettäminen sisältyy yleisradioyhtiöiden pääasialliseen tehtävään. Viranomaisten mukaan yleisradioyhtiöt eivät päättäessään tarjouksesta lähetysoikeuksien saamiseksi maksaneet liikaa verrattuna siihen, mikä oli tarpeen tärkeiden oikeuksien saamiseksi, kun otetaan huomioon niiden julkisen palvelun tehtävä ja ohjelmatoiminta kokonaisuudessaan.
(80)
Viranomaiset toistavat, että NOB:n julkisen palvelun tehtävä on erottamaton osa julkisen palvelun järjestelmää. Se, ettei yleisradioyhtiöiltä veloiteta NOB:n tarjoamista palveluista, ei merkitse, että julkisen palvelun yleisradioyhtiöille myönnettäisiin tukea.
(81)
Alankomaiden viranomaiset toteavat, että koska kaupalliset televisioyhtiöt eivät myöskään vaadi kaapelioperaattoreilta tekijänoikeusmaksuja, NOS RTV:n voitaisiin katsoa toimivan kyseisillä markkinoilla tavallisena markkinatoimijana.
III. TOIMENPITEIDEN ARVIOINTI VALTIONTUKISÄÄNTÖJEN PERUSTEELLA
6. ONKO KYSEESSÄ EY:N PERUSTAMISSOPIMUKSEN 87 ARTIKLAN 1 KOHDASSA TARKOITETTU TUKI?
(82)
Perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa määrätään seuraavat edellytykset sille, että kyseessä on valtiontuki. Ensinnäkin toimenpiteen on oltava valtion toteuttama tai valtion varoista myönnetty. Toiseksi siitä on oltava etua vastaanottajalle. Kolmanneksi sen täytyy vääristää tai uhata vääristää kilpailua. Neljänneksi on oltava todennäköistä, että toimenpide vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan.
6.1. Valtion varojen käyttö
6.1.1. Tapauskohtaiset maksut
(83)
Viestintälain 106a §:ssä ja 170c §:ssä tarkoitetut maksut, jotka komissio luokittelee tapauskohtaisiksi maksuiksi, voidaan jakaa niin kutsuttujen vastikevarojen maksuiksi, FOR-maksuiksi ja yhteistuotantomaksuiksi.
(84)
Vastikevarat siirretään ensin sivuun AOR:n sisällä (AOR on rahasto, jonka varat ovat viestintäviranomaisen hallinnoimia valtion varoja) julkisen palvelun yleisradioyhtiöiden tietyntyyppisiä ennakoimattoman korkeita menoja varten. Toisessa vaiheessa varat siirretään AOR:stä NOS RTV:lle.
(85)
FOR-rahastosta maksetut maksut katsotaan valtion varoiksi. Vaikka FOR on PO:n hallinnoima ja johtama rahasto, sen varat tulevat AOR:stä, joka sisältyy viestintäbudjettiin.
(86)
Vielä tärkeämpää on, että kuten 2.3.3.2 jaksossa kuvataan, PO jakaa varat FOR-varojen käytöstä edeltä käsin tehtyjen sopimusten perusteella. Vaikka PO ehdottaakin, kuinka varat olisi käytettävä, opetus-, tiede- ja kulttuuriministeri hyväksyy ehdotuksen ja vahvistaa, mihin tarkoituksiin varoja voidaan käyttää. PO voi ainoastaan päättää rahojen käyttämisestä sen jälkeen, kun ministeri on vahvistanut perusteet varojen jakamiselle. PO:n on otettava huomioon ministerin vahvistamat säännöt. Tämän vuoksi voidaan katsoa, että maksujen suoritus FOR:stä yksittäisille yleisradioyhtiöille merkitsee valtion varojen siirtoa. Kyseessä on valtion varojen siirto, jonka valtio suorittaa (30).
(87)
Yleisradioyhtiöt saivat tutkinta-ajanjakson aikana FOR:stä 191,2 miljoonaa euroa ja vastikevaroja [...] miljoonaa euroa.
(88)
Yhteistuotantorahastosta maksetut maksut katsotaan valtion varoiksi. Kuten 43 kappaleessa kuvataan, yhteistuotantorahaston varat tulevat suorina rahoitusosuuksina viestintäbudjetista ja lisäksi tekijänoikeusmaksuista, joita belgialaiset ja saksalaiset kaapelioperaattorit maksavat kolmen Alankomaiden kanavan lähettämisestä Belgiassa ja Saksassa. Komissio katsoo, että viestintäbudjetista maksettavien suorien rahoitusosuuksien lisäksi myös tekijänoikeusmaksuja voidaan pitää valtion varoina. Tekijänoikeusmaksuilla olisikin pitänyt rahoittaa yleisradioyhtiöiden julkisen palvelun kuluja. Kun ne on siirretty yhteistuotantorahastoon, julkisen rahoituksen tarve on kasvanut. Tekijänoikeusmaksut ovat siten valtion menettämiä varoja.
(89)
Vaikka yhteistuotantorahaston omistaa ja sitä hallinnoi säätiö (jonka hallintoneuvostoa johtavat julkisen palvelun yleisradioyhtiöt), varojen siirto rahastosta julkisen palvelun yleisradioyhtiöille voi tapahtua vain valtion määräämin edellytyksin.
(90)
Julkisen palvelun yleisradioyhtiöt saivat yhteistuotantorahastosta tutkinta-ajanjakson aikana 31,7 miljoonaa euroa. Tämä määrä valtion varoja siirrettiin yksittäisille yleisradioyhtiöille.
6.1.2. Vapaa pääsy kaapeliverkkoon
(91)
Kaapelioperaattorien jakeluvelvoite ei käsitä valtion varojen siirtoa eikä myöskään kaapelioperaattorien menetettyjä tuloja voida pitää valtion varojen siirtona (31). Komissio ei havainnut merkkejä päinvastaisesta. Sen vuoksi voidaan vahvistaa alustava näkemys, jonka mukaan toimenpide ei ole perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea.
6.1.3. NOB:ltä maksutta saadut tekniset palvelut
(92)
Valtio maksaa julkiselle yritykselle NOB:lle palveluista, jotka se on velvollinen suorittamaan yleisradioyhtiöille. Maksuissa on kyse valtion varojen suorista siirroista. Viime kädessä ne hyödyttävät yleisradioyhtiöitä, jotka saavat palvelut ilmaiseksi (32). Alankomaiden viranomaiset ovat itsekin todenneet, että NOB pelkästään välittää valtiolta tulevan rahoituksen NOB:ltä palvelut saaville julkisen palvelun yleisradioyhtiöille.
6.2. Taloudellinen etu
(93)
Tapauskohtainen rahoitus (maksut FOR:ään ja vastikevarojen kautta), siirrot yhteistuotantorahastoon ja teknisten palvelujen tarjoaminen maksutta merkitsevät Alankomaiden julkisen palvelun yleisradioyhtiöille taloudellista etua, sillä toimenpiteet vähentävät niiden toimintakuluja, joista ne joutuisivat muussa tapauksessa vastaamaan.
6.2.1. Altmark-tuomion sovellettavuus
(94)
Alankomaiden viranomaiset ja yleisradioyhtiöt ovat väittäneet, että tutkimuksen kohteena olevat toimenpiteet korvaavat Alankomaiden julkisille yleisradioyhtiöille näiden yleisen palvelun tehtävän suorittamisesta aiheutuneet nettokustannukset. Tämä tarkoittaisi, ettei toimenpiteistä koidu etua julkisen palvelun yleisradioyhtiöille ja etteivät ne ole samanlaista tukea kuin mistä oli kyse Altmark-tuomiossa (33).
(95)
Valtion toimenpiteitä, joilla korvataan yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvistä palveluista aiheutuvat nettolisäkustannukset, ei pidetä perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuna valtiontukena, jos korvaus on määritelty siten, ettei sen voida katsoa tuovan yritykselle todellista etua. Altmark-tuomiossa Euroopan yhteisöjen tuomioistuin ilmoitti edellytykset, jotka on täytettävä välttyäkseen tällaiselta luokittelulta. Kyseiset edellytykset ovat:
-
ensinnäkin tukea vastaanottavan yrityksen edellytetään tosiasiallisesti täyttävän julkisen palvelun velvoitteita ja nämä velvoitteet on määritelty selvästi,
-
toiseksi ne muuttujat, joiden perusteella korvaus lasketaan, on vahvistettava etukäteen puolueettomasti ja avoimesti,
-
kolmanneksi korvaus ei ylitä sitä, mikä on tarpeen, jotta voidaan kattaa kaikki julkisen palvelun velvoitteiden täyttämisestä aiheutuvat kustannukset tai osa niistä, kun otetaan huomioon kyseisestä toiminnasta saadut tulot ja velvoitteiden täyttämisestä saatava kohtuullinen voitto,
-
neljänneksi silloin, kun yritystä ei valita täyttämään julkisen palvelun velvoitetta julkisia hankintoja koskevassa menettelyssä, tarvittavan korvauksen taso on määritettävä tarkastelemalla sellaisia kustannuksia, joita hyvin johdetulle ja riittävillä välineillä varustetulle keskivertoyritykselle aiheutuisi kyseisten velvoitteiden täyttämisestä, kun otetaan huomioon toiminnasta saadut tulot ja velvoitteiden täyttämisestä saatava kohtuullinen voitto.
(96)
Komissio katsoo, että kolme viimeistä edellä mainituista edellytyksistä eivät täyty nyt kyseessä olevassa tapauksessa. Ensinnäkin varojen siirto FOR:stä ja vastikevaroista sekä rahoitusosuuksien maksu yhteistuotantorahastosta julkisen palvelun yleisradioyhtiöille ei tapahtunut edeltä käsin puolueettomasti ja avoimesti vahvistettujen muuttujien perusteella.
(97)
Lisäksi sekä tapauskohtaisissa rahoitustoimenpiteissä että yhteistuotantorahastosta suoritetuissa maksuissa ei ole otettu huomioon kaikkia asiaan vaikuttavia julkisen palvelun yleisradioyhtiöiden tuloja eikä niihin sisälly tarvittavia suojatoimia ylikompensaation poissulkemiseksi. Tosiasiassa tapauskohtainen rahoitus johtikin huomattavan suureen ylikompensaatioon, mistä esitetään yksityiskohtaisempi arvio jäljempänä.
(98)
Alankomaiden yleisradioyhtiöitä ei ole valittu yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvien palvelujen suorittajiksi tarjouskilpailulla eikä millään tavalla ole pyritty varmistamaan, että korvauksen määrä määritetään arvioimalla kustannuksia, joita hyvin johdetulle ja riittävillä tuotantovälineillä julkisen palvelun velvoitteiden täyttämiseksi varustetulle keskivertoyritykselle aiheutuisi kyseisten velvoitteiden täyttämisestä. Sama koskee NOB:n julkisen palvelun yleisradioyhtiöille tarjoamien teknisten palvelujen rahoitusta.
(99)
Tämän vuoksi komissio katsoo, että tässä tapauksessa eivät täyty kaikki Altmark-tuomiossa vahvistetut edellytykset.
6.3. Kilpailun vääristyminen
(100)
Tapauskohtainen rahoitus, varojen siirto yhteistuotantorahastosta ja Alankomaiden julkisen palvelun yleisradioyhtiöille toimitettavat maksuttomat tekniset laitteet merkitsevät etua, joka ei ole yhdenkään muun vastaavassa tilanteessa olevan yrityksen ulottuvilla. Ottaen huomioon, että kilpailu vääristyy aina, kun valtiontuki vahvistaa tuensaajayrityksen kilpailuasemaa suhteessa kilpailijoihin, on mahdollista, että etu vääristää julkisen palvelun yleisradioyhtiöiden ja muiden yritysten välistä kilpailua (34).
6.4. Vaikutetaanko jäsenvaltioiden väliseen kauppaan?
(101)
Jos valtiontuki vahvistaa yrityksen asemaa muihin jäsenvaltioiden välisessä kaupassa kilpaileviin yrityksiin verrattuna, tuen on katsottava vaikuttavan jäsenvaltioiden väliseen kauppaan (35), vaikka tukea saava yritys ei itse harjoittaisi vientiä (36). Vastaavasti jos jokin jäsenvaltio myöntää tukea palvelu- ja jakeluteollisuudessa toimiville yrityksille, tukea saavien yritysten ei tarvitse itse harjoittaa toimintaansa kyseisen jäsenvaltion ulkopuolella, jotta tuki vaikuttaisi yhteisökauppaan (37).
(102)
Tätä oikeuskäytäntöä vastaa valtiontukisääntöjen soveltamisesta julkiseen yleisradiotoimintaan annettu komission tiedonanto (38), jonka mukaan:
”Julkiseen yleisradiotoimintaan myönnetyn julkisen rahoituksen voidaan yleensä katsoa vaikuttavan jäsenvaltioiden väliseen kauppaan. Tämä koskee erityisesti ohjelmaoikeuksien ostoa ja myyntiä, mikä tapahtuu usein kansainvälisellä tasolla. Niiden yleisradioyhtiöiden osalta, jotka saavat myydä mainosaikaa, myös mainostamisella on rajatylittäviä vaikutuksia varsinkin kansalliset rajat ylittävillä yhtenäisillä kielialueilla. Lisäksi omistajana voi olla useampi kuin yksi jäsenvaltio.” (39)
(103)
Nyt kyseessä olevassa tapauksessa Alankomaiden yleisradioyhtiöt toimivat itse kansainvälisillä markkinoilla. Ne osallistuvat televisio-ohjelmien vaihtoon Euroopan yleisradioliiton välityksellä ja kuuluvat Eurovisio-järjestelmään. Lisäksi niiden ohjelmia lähetetään Belgiassa ja Saksassa. Tämän lisäksi Alankomaiden yleisradioyhtiöt kilpailevat suoraan kaupallisten radio- ja televisioyhtiöiden kanssa, jotka toimivat kansainvälisillä yleisradiolähetysten markkinoilla ja joilla on kansainvälinen omistusrakenne.
(104)
Tämän vuoksi komissio katsoo, että tapauskohtainen rahoitus, varojen siirtäminen yhteistuotantorahastoon ja teknisten palvelujen tarjoaminen maksutta voivat vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan EY:n perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitetulla tavalla.
6.5. Päätelmät
(105)
Koska kaikki EY:n perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa säädetyt edellytykset täyttyvät eivätkä Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen Altmark-tuomiossa vahvistamat edellytykset täyty kokonaisuudessaan, komissio katsoo, että tapauskohtainen rahoitus (rahoitus FOR:stä ja vastikevaroista), yhteistuotantorahaston kautta myönnetyt varat sekä teknisten palvelujen tarjoaminen maksutta Alankomaiden yleisradioyhtiöille on 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea. Toisaalta etu, jonka vapaa pääsy kaapeliverkkoon tarjoaa, ei käsitä valtion varojen siirtoa eikä se ole valtiontukea.
7. TOIMENPITEIDEN MÄÄRITTELY ”UUDEKSI” TUEKSI
(106)
Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 93 artiklan soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä 22 päivänä maaliskuuta 1999 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 659/99 (40) 1 artiklan b kohdan mukaan ”voimassa olevalla tuella” tarkoitetaan muun muassa
”i)
… tukia, jotka olivat olemassa ennen perustamissopimuksen voimaantuloa kyseisessä jäsenvaltiossa, eli tukiohjelmia ja yksittäisiä tukia, jotka on otettu käyttöön ennen perustamissopimuksen voimaantuloa ja joita voidaan soveltaa edelleen perustamissopimuksen voimaantulon jälkeen”.
(107)
Edellä todetun mukaisesti voidaan erottaa toisistaan vuotuiset maksut, joita tämä päätös ei koske, sekä tapauskohtaiset maksut.
7.1. Vuotuiset maksut
(108)
Vuotuiset maksut perustuvat viestintälain 110 §:ään. Siinä todetaan, että yhteisöt, joille on myönnetty ohjelma-aikaa, ovat oikeutettuja saamaan rahoitusta yleisestä talousarviosta. Viestintälaissa säädetään myös rahoituksen tasosta ja saatavuudesta. Tämä rahoitusjärjestelmä oli olemassa jo ennen EY:n perustamissopimuksen voimaantuloa, ja se on voimassa olevaa tukea, minkä komissio on tunnustanut valtiontukipäätökseen E-5/2005 liittyvässä menettelyssä (41).
7.2. Tapauskohtaiset maksut
(109)
Niin kutsuttuihin tapauskohtaisiin maksuihin liittyy erityispiirteitä, jotka erottavat ne säännöllisistä vuotuisista maksuista ja joiden vuoksi niitä ei pitäisi määritellä voimassa olevaksi tueksi:
-
Kyseisten maksujen oikeusperusta vahvistettiin EY:n perustamissopimuksen voimaantulon jälkeen. Valtio otti vasta vuonna 1996 käyttöön mahdollisuuden rahoittaa vastikevarojen kautta sellaisia yleisradioyhtiöiden menoja, jotka aiheutuvat ohjelmaoikeuksien liiallisesta hintojen noususta. Ennen vuotta 1996 ei ollut mahdollista sovittaa rahoitusta yleisradioyhtiöiden kulujen mukaan. Vastaavasti vuonna 1998 muutettiin viestintälakia niin, että tapauskohtaiset maksut FOR:stä yksittäisille yleisradioyhtiöille tulivat mahdollisiksi. Yhteistuotantorahastoon maksettavasta rahoitusosuudesta valtio päätti vasta vuonna 1994.
-
Maksuja on tosiasiallisesti suoritettu vasta vuodesta 1994. Tarkemmin sanoen maksuja on suoritettu yhteistuotantorahastosta vuodesta 1994, vastikevaroista vuodesta 1996 ja FOR:stä vuodesta 1999.
-
Toisin kuin säännöllinen vuotuinen rahoitus, tapauskohtaisia maksuja ei voida määritellä maksuiksi, joihin julkisen palvelun yleisradioyhtiöt ovat oikeutettuja. Tapauskohtaista rahoitusta ei näin ollen makseta automaattisesti (42). Maksuja suoritetaan yksittäisten julkisen palvelun yleisradioyhtiöiden pyynnöstä, ja ne myönnetään kulttuuriministerin viestintälain 106a §:n nojalla tekemän yksittäisen päätöksen jälkeen. FOR:n tapauksessa ministeri esimerkiksi päättää FOR:n varat huomioon ottaen, siirretäänkö siihen varoja AOR:stä. Sen jälkeen PO jakaa varat edelleen pöytäkirjoissa vahvistettujen sääntöjen mukaisesti.
-
Edellytykset, joiden mukaan varojen siirto on mahdollinen, on vahvistettu niin kutsutuissa varojensiirtopöytäkirjoissa, jotka on laadittu vuosina 1999 ja 2002. Yhteistuotantorahaston osalta valtio vahvisti vasta vuonna 1994 edellytykset rahastoon ja rahastosta maksettaville maksuille.
-
Rahoitus myönnetään erityistarkoituksiin, kuten 2.3.3 jaksossa todetaan. Sillä esimerkiksi kannustetaan yleisradioyhtiöitä tuottamaan parempia ohjelmia, autetaan niitä selviämään mainostulojen vaihtelevuudesta ja urheiluohjelmien lähetysoikeuksien hintojen nousuista ja tuetaan Belgian ja Saksan yleisradioyhtiöiden kanssa toteutettavia yhteistuotantohankkeita.
7.3. Maksuttomat tekniset palvelut
(110)
Julkisen palvelun yleisradioyhtiöt ovat saaneet NOB:ltä maksutta teknisiä palveluja siitä asti, kun vuoden 1987 viestintälaki tuli voimaan. Tuosta vuodesta lähtien NOB on tarjonnut palveluja julkisen palvelun yleisradioyhtiöille, vaikka alun perin niistä vastasi NOS. NOB:n tehtäväksi on annettu yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvä palvelu, ja se tarjoaa palvelut yksittäisille julkisen palvelun yleisradioyhtiöille maksutta ja saa maksun suoraan valtiolta. Siten myös tätä toimenpidettä voidaan pitää uutena tukitoimena.
7.4. Uudeksi tueksi määrittelyä koskevat päätelmät
(111)
Tapauskohtainen rahoitus (maksut FOR:stä ja vastikevaroista yksittäisille yleisradioyhtiöille), siirrot yhteistuotantorahastosta ja teknisten palvelujen tarjoaminen maksutta olisi katsottava ennemmin uudeksi tueksi kuin voimassa olevaksi tueksi.
8. TUEN SOVELTUVUUS YHTEISMARKKINOILLE EY:N PERUSTAMISSOPIMUKSEN 86 ARTIKLAN 2 KOHDAN NOJALLA
(112)
Tukitoimien erityispiirteiden johdosta ainoa mahdollinen peruste niiden soveltuvuudelle yhteismarkkinoille on EY:n perustamissopimuksen 86 artiklan 2 kohta, jossa todetaan, että ”yrityksiin, jotka tuottavat yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyviä palveluja (…) sovelletaan tämän sopimuksen määräyksiä ja varsinkin kilpailusääntöjä siltä osin kuin ne eivät oikeudellisesti tai tosiasiallisesti estä yrityksiä hoitamasta niille uskottuja erityistehtäviä. Kaupan kehitykseen ei saa vaikuttaa tavalla, joka olisi ristiriidassa yhteisön etujen kanssa.”
(113)
Yhteisöjen tuomioistuimen on katsonut johdonmukaisesti, että EY:n perustamissopimuksen 86 artiklan 2 kohta saattaa oikeuttaa poikkeamaan säännöstä, joka kieltää valtiontuen yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyviä palveluja suorittavilta yrityksiltä. Altmark-tuomiossa tuomioistuin vahvistaa implisiittisesti, että valtiontuki, jolla hyvitetään yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvien palvelujen tuottamisesta yritykselle aiheutuneet kustannukset, voidaan katsoa yhteismarkkinoille soveltuvaksi, jos tuki täyttää perustamissopimuksen 86 artiklan 2 kohdassa asetetut edellytykset (43).
(114)
Yhteisöjen tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön (44) mukaan perustamissopimuksen 86 artiklan 2 kohta sisältää poikkeuksen, jota on tulkittava suppeasti. Tuomioistuin on selventänyt, että toimenpiteeseen voidaan soveltaa kyseistä poikkeusta, jos se täyttää seuraavat ehdot:
-
kyseessä on yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvä palvelu ja jäsenvaltio on määritellyt sen selvästi sellaiseksi,
-
jäsenvaltio on osoittanut kyseisen palvelun tuottamisen nimenomaan kyseessä olevan yrityksen tehtäväksi,
-
perustamissopimukseen sisältyvien kilpailusääntöjen soveltaminen estäisi yritykselle osoitetun tehtävän täyttämisen ja säännöistä poikkeaminen ei vaikuta kaupan kehitykseen yhteisön etujen vastaisesti.
(115)
Yleisradiotoiminnasta annetussa tiedonannossa vahvistetaan menetelmät ja periaatteet, joilla komissio valvoo edellä mainittujen edellytysten täyttämistä. Sen vuoksi komission on nyt kyseessä olevassa tapauksessa otettava kantaa seuraaviin kysymyksiin:
-
ovatko Alankomaiden viranomaiset selkeästi ja täsmällisesti määritelleet Alankomaiden yleisradioyhtiöiden yleisradiotoiminnan yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyväksi palveluksi (määritelmä),
-
ovatko Alankomaiden viranomaiset virallisesti antaneet kyseisen palvelun tuottamisen Alankomaiden yleisradioyhtiöiden tehtäväksi (tehtävänanto),
-
ylittääkö julkinen rahoitus tästä julkisen palvelun tehtävästä aiheutuvat nettokustannukset ottaen huomioon myös muut julkisen palvelun suoraan tai välillisesti tuottamat tulot (suhteellisuusperiaate).
8.1. Määritelmä
(116)
Tässä yhteydessä on syytä mainita, että tapauskohtainen rahoitus ja teknisten palvelujen tarjoaminen maksutta on tarkoitettu tukemaan toimintaa, joka sisältyy yleisen julkisen palvelun tehtäväkenttään. Sen vuoksi on tarpeen arvioida julkisen palvelun yleisradioyhtiöiden rahoituksen tasoa kokonaisuudessaan, mutta tässä päätöksessä ei edellä mainittuja toimenpiteitä lukuun ottamatta pyritä arvioimaan julkisen rahoituksen järjestelmää ja edellytyksiä. Päätöksessä ei myöskään käsitellä sitä, kuinka julkisen palvelun yleisradiotoiminnan järjestelmä on kokonaisuudessaan organisoitu.
(117)
Kuten yleisradiotoiminnasta annetun tiedonannon 33 kohdassa todetaan, jäsenvaltioiden tehtävänä on määritellä yleisradioyhtiön julkisen palvelun tehtävä. Ottaen huomioon yleisradiotoiminnan erityisluonteen komissio katsoo, että ”laaja-alainen määritelmä, jonka mukaan tietyn yleisradioyhtiön tehtäväksi uskotaan tasapainoisen ja vaihtelevan ohjelmiston tarjoaminen julkisen palvelun tehtävän mukaisesti, voidaan katsoa pöytäkirjan tulkitsevien määräysten mukaan 86 artiklan 2 kohdan nojalla oikeutetuksi. Tällainen määritelmä olisi yhdenmukainen yhteiskunnan demokraattisten, yhteiskunnallisten ja kulttuuristen tarpeiden täyttämistä koskevan tavoitteen kanssa ja varmistaisi moniarvoisuuden, mukaan lukien kulttuurinen ja kielellinen moninaisuus.”
(118)
Vaikka määritelmä voikin olla laaja, sen olisi kuitenkin oltava riittävän selkeä ja tarkka, jotta olisi selvää, tarkoittaako jäsenvaltio tietyn toiminnan, jota julkisen palvelun tehtävän saanut yritys harjoittaa, sisältyvän julkisen palvelun tehtäväkenttään. Kuten yleisradiotoiminnasta annetun tiedonannon 36 kohdassa todetaan, komission tehtävänä on vain varmistaa, ettei julkisen palvelun määritelmään sisälly selviä virheitä.
(119)
Alankomaiden yleisradioyhtiöiden pääasiallisena tehtävänä on tuottaa laadukkaita ja vaihtelevia ohjelmia yleiseen lähetykseen julkisilla kanavilla yleisen edun mukaisesti, kuten säädetään viestintälain 13c §:ssä. Laissa säädetään myös ohjelmasuunnitteluun sovellettavista erityisvaatimuksista, jotka koskevat sisältöluokkia ja kullekin luokalle varattavaa ohjelma-aikaa.
(120)
CLT-UFA totesi Alankomaiden yleisradioyhtiöiden lähettävän liian paljon urheiluohjelmia, erityisesti liikaa jalkapalloa. Kantelijat ovat täsmentäneet, että NOS RTV lähettää Alankomaissa suurimman osan kaikista urheilutapahtumista. Kuten edellä todettiin, tapauskohtaisella rahoituksella oli tarkoitus rahoittaa toimintaa, joka sisältyy yleisen julkisen palvelun tehtäväkenttään, ja näin ollen se oli tarkoitettu myös urheilutapahtumien lähetysoikeuksien hankintaa varten.
(121)
Komissio ei kuitenkaan pidä selvänä virheenä sitä, että urheiluohjelmien lähetykseen käytetään noin 10 prosenttia koko ohjelma-ajasta. Urheilu voi sisältyä yleisradioyhtiöiden julkisen palvelun tehtäväkenttään ja urheiluohjelmille varattu 10 prosentin osuus ohjelma-ajasta sopii julkisen palvelun tehtävään tarjota tasapainoista ja vaihtelevaa ohjelmistoa.
(122)
Komissio katsoo, että pääasiallinen tehtävä, sellaisena kuin se määritellään viestintälain 13c §:n 1 momentissa, määritellään melko laveasti mutta että sen voidaan katsoa täyttävän Alankomaiden yhteiskunnan demokraattiset, yhteiskunnalliset ja kulttuuriset tarpeet, kuten Amsterdamin pöytäkirjassa edellytetään. Näin ollen lainsäädännössä oleva pääasiallisen tehtävän määritelmä on riittävän selkeä ja tarkka eikä siihen sisälly selviä virheitä.
8.2. Tehtävänanto
(123)
Yleisradiotoiminnasta annetun tiedonannon 40 kohdan mukaan poikkeuksen soveltaminen 86 artiklan 2 kohdan nojalla edellyttää, että julkisen palvelun tehtävä on osoitettu Alankomaiden yleisradioyhtiöille virallisella asiakirjalla. Komissio huomauttaa, että viestintälain 13c §:ssä ja sitä tukevassa lainsäädännössä määritelty julkisen palvelun tehtävä osoitetaan viestintälailla NOS:lle. Lain 31 §:ssä annetaan yleisradioyhtiöille oikeus lähettää ohjelmia julkisilla kanavilla, ja komissio katsoo, että pääasiallinen tehtävä lähettää ohjelmia on osoitettu riittävällä tavalla yleisradioyhtiöille.
8.3. Oikeasuhteisuus
(124)
Yleisradiotoiminnasta annetun tiedonannon 6.3 luvussa selvitetään, että komission on arvioitava oikeasuhteisuutta kahdelta kannalta (45).
(125)
Sen on ensinnäkin laskettava Alankomaiden yleisradioyhtiöille osoitetun julkisen palvelun tehtävän nettokustannukset ja tarkistettava, onko tehtävästä maksettu liian suurta korvausta. Julkisen palvelun velvoitteesta maksettava valtiontuki ei saa ylittää tehtävästä aiheutuvia nettokustannuksia. Nettokustannuksia laskettaessa on otettava huomioon myös muut julkisen palvelun tehtävästä suoraan tai välillisesti saadut tulot. Sen vuoksi julkisen palvelun toiminnoista saatava nettohyöty otetaan huomioon tuen oikeasuhteisuutta arvioitaessa.
(126)
Toisaalta komission on tutkittava kaikki käytettävissään olevat tiedot, jotka viittaavat siihen, että yleisradioyhtiöt ovat vääristäneet kilpailua markkinoilla enemmän kuin on tarpeen julkisen palvelun tehtävän hoitamiseksi. Esimerkiksi jos julkisen palvelun yleisradioyhtiön alhaisemmat tulot katetaan valtiontuella, se saattaa alentaa mainoshintoja tai ryhtyä markkinoilla muihin julkisen palvelun tehtävään kuulumattomiin toimiin kilpailijoiden tuloja vähentääkseen. Tällainen toiminta edellyttäisi lisää julkista rahoitusta, jolla korvattaisiin liiketoiminnan menetetyt tulot ja joka sen vuoksi merkitsisi sitä, että julkisen palvelun velvoitteiden täyttämisestä maksetaan liian suurta korvausta.
8.3.1. Avoimuus ja kustannusten jakaminen
(127)
Komission on ensinnäkin määritettävä yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvien palvelujen kustannukset. Koska Alankomaiden yleisradioyhtiöt harjoittavat myös julkiseen palveluun kuulumatonta toimintaa, niillä on jäsenvaltioiden ja julkisten yritysten välisten taloudellisten suhteiden avoimuudesta 25 päivänä kesäkuuta 1980 annetun komission direktiivin 80/723/ETY (46), sellaisena kuin se on muutettuna komission direktiivillä 2000/52/EY (47), mukaisesti oltava erilliset kirjanpidot erilaisia toimintoja varten. Kustannukset ja tulot on kirjattava asianmukaisesti eri toimintoihin selkeästi määriteltyjen ja puolueettomien kustannuslaskennan periaatteiden mukaisesti. Ainoastaan kokonaisuudessaan julkisen palvelun toiminnoista johtuvia kustannuksia ei tarvitse jakaa suhteellisesti kummallekin palvelumuodolle, vaan ne voidaan kirjata kokonaan julkiselle palvelulle, vaikka niistä koituu etua myös liiketoiminnalle (48).
(128)
Direktiivi 80/723/ETY on pantu Alankomaissa täytäntöön kilpailulain (Mededingingswet) muutoksella (49). Lisäksi erityinen asetus (50) velvoittaa yleisradioyhtiöt pitämään erillistä kirjanpitoa kaikista oheis- ja liitännäistoiminnoista. Tämän pohjalta Alankomaiden viranomaiset ovat toimittaneet yleisradioyhtiöiden kustannus- ja tulotietoja vuosilta 1994-2005.
(129)
Direktiivin 80/723/ETY vaatimusten mukaan sen lisäksi, että jäsenvaltioiden on pidettävä erillistä kirjanpitoa julkisen palvelun toiminnoille ja niihin kuulumattomille toiminnoille, myös kaikki kustannukset ja tulot on jaettava oikein soveltamalla johdonmukaisesti objektiivisesti perusteltuja kustannuslaskennan periaatteita, ja että kustannusten jakoon on sovellettava selkeästi määriteltyjä periaatteita, joiden mukaan erillisiä kirjanpitoja pidetään.
(130)
Kyseessä olevassa asiassa komissio kuitenkin huomauttaa, ettei asetuksessa määritellä, miten yleisradioyhtiöiden olisi jaettava julkiselle palvelulle ja muille toiminnoille yhteiset kustannukset. Alankomaiden viranomaisilta saadut tiedot vahvistavat vielä, että yleisradioyhtiöt käyttävät kustannusten jaossa erilaisia menetelmiä. Viranomaiset vahvistavat, että yksittäisten yleisradioyhtiöiden kustannukset on jaettu oikein, mutta koska kukin yleisradioyhtiö päättää kustannusten jaosta itse, eri yleisradioyhtiöt saattavat jakaa ne eri tavoin. Komissio kuitenkin katsoo, että se, etteivät yleisradioyhtiöt toimi yhtenäisellä tavalla, merkitsee, ettei asetuksessa säädetä riittävän tarkasti kustannusten jakamisesta.
(131)
Sen vuoksi Alankomaiden viranomaisten toimittamien tietojen perusteella ei voida päätellä, että kustannukset on jaettu asianmukaisesti hyväksyttyjä kustannusten kohdentamismenetelmiä käyttäen. Näin ollen komissio katsoo, että kaikki yleisradioyhtiöiden liiketoiminnan nettotulot olisi otettava huomioon ratkaistaessa, onko julkinen rahoitus ollut oikeasuhteista julkisen palvelun kustannuksiin nähden. Tämä vastaa myös julkisen palvelun yleisradiotoiminnan järjestelmään sovellettavaa Alankomaiden lainsäädäntöä, joka velvoittaa yleisradioyhtiöt käyttämään julkisen palvelun tarkoituksiin kaiken saamansa voiton, myös sen, joka on peräisin liiketoiminnasta (51).
8.3.2. Julkisen rahoituksen oikeasuhteisuus
(132)
Yleisradiotoiminnasta annetun tiedonannon 57 kohdan mukaan valtiontuki ei saa ylittää yleisradioyhtiölle julkisen palvelun tehtävien täyttämisestä aiheutuvia nettokustannuksia. Siis sen jälkeen, kun julkisen palvelun nettokustannukset on määritetty, on laskettava, onko julkisen rahoituksen kokonaismäärä kustannuksia suurempi.
(133)
Kuten edellä todettiin, silloin kun kustannuksia ei ole jaettu kattavasti tai tarkoituksenmukaisesti, on julkisen palvelun nettokustannuksia laskettaessa otettava huomioon nettotulot kaikesta sellaisesta toiminnasta, jota on tuettu suoraan tai välillisesti julkisella rahoituksella (52). Ainoastaan täysin erillisestä liiketoiminnasta saatuja tuloja ei tarvitse ottaa huomioon julkisen palvelun tehtävän suorittamisesta aiheutuneita nettokustannuksia laskettaessa. Se on toimintaa, joka ei ole hyötynyt julkisesta rahoituksesta suoraan tai välillisesti - esimerkiksi halvempien tuotantopanosten muodossa - tai jonka osalta kyseinen osuus julkisen palvelun toiminnan kanssa yhteisistä tai sen tuloksena saaduista tuotantopanoksista on kokonaan maksettu.
(134)
Kuten aikaisemmin jo huomautettiin, Alankomaiden julkisen palvelun yleisradiotoiminnan järjestelmässä ei määritellä ”erillisiä” toimintoja eikä varoja jaeta kattavalla ja tarkoituksenmukaisella tavalla yleisradioyhtiöiden eri toimintamuotojen kesken. Viestintälaissa säädetään lisäksi, että kaikki pääasiallisesta tehtävästä ja oheistehtävistä (53) sekä oheis- ja liitännäistoiminnoista (54) saatavat nettotulot on käytettävä julkisen palvelun tehtävän täyttämiseen (55).
(135)
Tämän vuoksi julkisen palvelun toiminnasta aiheutuneet nettokustannukset lasketaan ottaen huomioon julkisen palvelun yleisradioyhtiöiden kaikesta toiminnasta kertyneet tulot. Näin ollen:
-
ensinnäkin julkisen palvelun nettokustannukset lasketaan vähentämällä julkisen palvelun tuottamisesta aiheutuneista kokonaiskustannuksista julkiseen palveluun (pääasiallinen tehtävä ja oheistehtävät) liittyviin toimintoihin perustuvat nettotulot (56),
-
toiseksi otetaan huomioon kaikki muut liiketoiminnan nettotulot (oheis- ja liitännäistoiminnot),
-
kolmanneksi lisätään kaikki julkinen rahoitus, sen muodosta riippumatta. Ensiksi lisätään vuotuinen julkinen rahoitus sekä Stifo-maksut, jotka katsotaan voimassa olevaksi tueksi. Toiseksi lisätään uudeksi tueksi katsottavat tapauskohtaiset maksut (FOR:stä ja vastikevaroista maksetut maksut) ja yhteistuotantorahastosta maksetut maksut.
(136)
Edellä mainittujen kohtien summa ratkaisee, ylittääkö julkinen rahoitus kokonaisuudessaan julkisen palvelun kokonaisnettokustannukset, toisin sanoen, onko julkisen palvelun tehtävän täyttämisestä maksettu liian suuri korvaus.
(137)
NOB:n maksutta tarjoamat tekniset palvelut olisi periaatteessa otettava huomioon ylikompensaatiota arvioitaessa. Toimenpidettä ei kuitenkaan ole tarpeen sisällyttää selvästi laskelmaan, koska maksuttomaan tekniseen palveluun liittyviä etuja voidaan pitää korvaavina kustannuksina, jotka muussa tapauksessa olisi pitänyt rahoittaa. Kyseisten kustannusten maksaminen olisi siten lisännyt samalla määrällä Alankomaiden yleisradioyhtiöille osoitetun julkisen palvelun tehtävän kustannuksia. Kyseisten kustannusten sisällyttäminen laskelmaan ei näin ollen muuttaisi nettokustannuksia koskevaa lopullista tulosta (57).
8.4. Menettelyn aloittamista koskeva päätös ja tutkinta-ajanjakso
(138)
Menettelyn aloittamista koskevassa päätöksessä komissio määritteli ylikompensaation alustavasti 110 miljoonaksi euroksi. Laskelma perustui puutteellisiin lukuihin varantoihin tehdyistä tosiasiallisista siirroista ja koko julkisen palvelun yleisradiotoiminnan järjestelmän hallinnassa vuosina 1992-2002 olleiden varantojen määrästä. Viranomaiset eivät toimittaneet tuolloin kattavasti tietoja yksittäisistä yleisradioyhtiöistä.
(139)
Menettelyn aloittamisen jälkeen komissio sai yksittäisten yleisradioyhtiöiden kustannus- ja tulotiedot, jotka ovat yksityiskohtaisemmat kuin menettelyn aloittamisen aikaan toimitetut koko järjestelmää koskevat luvut. Uusiin tietoihin sisältyi tosiasialliset tiedot vuoteen 2005 asti ja myös vuotta 2006 koskeva arvio.
(140)
Tämä päätös koskee tapauskohtaisia maksuja, jotka maksettiin vuosina 1994-2005. Ajanjakson päättymispäivän osalta Alankomaiden viranomaiset kehottivat komissiota ottamaan huomioon myös vuoden 2006 luvut. Komissio ei kuitenkaan pidä tätä tarkoituksenmukaisena, sillä vuoden 2006 luvut ovat vasta arvioita meneillään olevasta tilivuodesta.
8.4.1. Yksittäisten julkisen palvelun yleisradioyhtiöiden saamia korvauksia koskeva arvio
(141)
Nähtävästi 14:lle kaikkiaan 19:stä julkisen palvelun yleisradioyhtiöstä on maksettu liian suuria korvauksia vuosina 1994-2005. Tästä on kertynyt 32 miljoonan euron voitot, jotka yhtiöt ovat yleensä siirtäneet ohjelmatoiminnan varantoonsa.
(142)
Joissakin tapauksissa osa liian suurista korvauksista on kuitenkin käytetty tasapainottamaan vuotta 1994 edeltävän ajan liian pieniä korvauksia. Joidenkin yleisradioyhtiöiden ohjelmatoiminnan varanto oli vuoden 1994 alussa miinusmerkkinen (58). Yleisradioyhtiöt saivat kirjata miinusmerkkisen ohjelmatoiminnan varannon vain siinä tapauksessa, että julkisen palvelun kustannukset olivat suuremmat kuin eri lähteistä saatu julkisen palvelun rahoitus. Toisin sanoen ohjelmatoiminnan varanto saattoi olla miinusmerkkinen ainoastaan silloin, kun julkisen palvelun kustannusten korvaus oli liian pieni.
(143)
Toisaalta liiketoiminnan mahdolliset tappiot oli rahoitettava yhdistysvarannoista eikä niihin voitu käyttää ohjelmatoiminnan varantoja. Alankomaiden viranomaisten mukaan yhdistysvarannot on muodostettu yksityisin varoin.
(144)
Joissakin tapauksissa julkisen palvelun kustannusten korvausten puutteet rahoitettiin tilapäisesti yhdistysvarannosta. Vuonna 1993 Alankomaiden viranomaiset ”jäädyttivät” yhdistysvarannot, minkä jälkeen julkisen palvelun toiminnan ja liiketoiminnan tuloja ei enää voinut lisätä niihin. Poikkeuksellisesti korvattiin kuitenkin ennen vuotta 1994 yhdistysvarannoista suoritetut maksut, jotta vielä korvaamatta olevat julkisen palvelun kustannukset saatiin katettua. Alankomaiden viranomaisten mukaan tämä oli ainoa tilanne, jossa kyseisiä varantoja lisättiin vielä vuoden 1994 jälkeen (59).
(145)
Komissio katsoo, että syynä negatiivisiin ohjelmatoiminnan varantoihin ja positiivisiin yhdistysvarantoihin olivat yksinomaan aiemmat julkisen palvelun kustannusten liian pienet korvaukset. Niiden tasapainottamiseen myöhemmin käytetyt varat katsotaan sen vuoksi julkisen palvelun tehtävän tukikelpoisiksi kustannuksiksi. Vastaavia määriä ei sen vuoksi tarvitse ottaa huomioon ylikompensaatiota vahvistettaessa.
(146)
Kuten edellä 141 kappaleessa todettiin, liian suuret korvaukset ovat yleensä päätyneet ohjelmatoiminnan varantoihin. Vuonna 2005 PO päätti ensimmäisen kerran viestintälain 109a §:n ja 19a §:n 1 momentin h kohdan nojalla, että yksittäisen yleisradioyhtiön vuotuisen talousarvion 5-10 prosentilla ylittävät varannot on siirrettävä PO:lle (60). Tämän siirron katsotaan kuuluvan tapauskohtaisiin toimenpiteisiin, ja se otetaan huomioon määritettäessä korvausten oikeasuhteisuutta. Siirrot ovat johtaneet siihen, että yksittäisten julkisen palvelun yleisradioyhtiöiden saamat korvaukset ovat pienentyneet ja PO:n saamat liian suuret korvaukset kasvaneet.
(147)
Kun julkisen palvelun nettokustannukset on vähennetty 8.3.2 jaksossa selostetulla tavalla kultakin vuodelta vuodesta 1994 vuoteen 2005 valtiolta saadun rahoituksen kokonaismäärästä, komission päätelmä on, ettei yksikään yleisradioyhtiö ole saanut julkista rahoitusta niin paljon, että se olisi yli 10 prosenttia sen vuotuisesta talousarviosta. Koska julkisen yleisradiotoiminnan kustannukset saattavat vaihdella vuosittain, valtio voi varainhoidollisista syistä toivoa voivansa pitää julkisen rahoituksen vaihtelut mahdollisimman pieninä ja sallia sen, että tietty prosenttiosuus vuotuisesta ylikompensaatiosta siirretään seuraavalle vuodelle. Komissio on hyväksynyt tämän periaatteen Tanskan yleisradiotoimintaan liittyvässä tapauksessa (61).
(148)
Edellä mainitussa tapauksessa komissio totesi, että kyseisten varantojen käyttö mainittuun tarkoitukseen on vahvistettava ja, jos korvaukset on määritetty liian suuriksi, ne on maksettava takaisin tiettyinä aikoina vähentämällä ne seuraavan vuoden korvauksista. Jos siis ylikompensaatio on enintään 10 prosenttia korvauksen vuotuisesta kokonaismäärästä, se on EY:n perustamissopimuksen mukainen ja voidaan siirtää seuraavalle vuoden mittaiselle kaudelle ja vähentää kyseiseltä kaudelta maksettavan korvauksen määrästä.
(149)
Kuten jo mainittiin, Alankomaiden viranomaiset ovat päättäneet, että kukin julkisen palvelun yleisradioyhtiö voi pitää vain yhtä varantoa, joka saa olla enintään 5-10 prosenttia sen vuotuisesta talousarviosta (62). Tämän rajoituksen huomioon ottaen PO määräsi vuonna 2005, että 42,457 miljoonaa euroa yksittäisten yleisradioyhtiöiden varantoja oli siirrettävä PO:lle. Myös viranomaiset ovat sitoutuneet valvomaan varantoja säännöllisesti ja määräämään yli 10 prosenttia vuotuista korvausta suuremman määrän maksettavaksi takaisin vuodesta 2006 alkaen (63). Tämän vuoksi katsotaan edellytysten täyttyvän sille, että ylikompensaatio, joka ei ylitä 10 prosenttia julkisen palvelun yleisradioyhtiön vuotuisesta talousarviosta, voidaan hyväksyä yhteismarkkinoille soveltuvana (64).
(150)
Koska ylikompensaatio ei ylitä 10 prosenttia vuotuisesta talousarviosta, sitä voidaan pitää julkisen palvelun tehtävän täyttämisen kannalta perusteltuna ja sen vuoksi tuen katsotaan olevan EY:n perustamissopimuksen 86 artiklan 2 kohdan nojalla yhteismarkkinoille soveltuvaa tukea.
8.4.2. PO:n saamat liian suuret korvaukset
(151)
Myös PO on saanut korvauksia yleisradiotoiminnan järjestelmän hallinnointi- ja koordinointitehtävästä. PO on tätä tehtävää hoitava erillinen organisaatio, jolla on sisäiset erilliset kirjanpidot. Alankomaiden viranomaiset ovat todenneet, että vaikka NOS RTV ja PO ovat saman oikeussubjektin osia ja niillä on myös konsolidoitu tilinpäätös, niillä ei missään olosuhteissa ole mahdollisuutta käyttää toistensa varoja.
(152)
PO:n erillisten kirjanpitojen perusteella ja edellä selostetun menettelyn tuloksena komissio katsoo, että PO on saanut ylikompensaatiota yhteensä 55,908 miljoonaa euroa, johon eivät sisälly yksittäisiltä yleisradioyhtiöiltä vuonna 2005 siirretyt varannot. Niiden määrä oli 42,457 miljoonaa euroa. Kun kyseiset siirrot otetaan huomioon, PO:n saama ylikompensaatio on 98,365 (55,908 + 42,457) miljoonaa euroa.
Taulukko 4.
Yleisesitys PO:n vuotuisesta rahoituksesta (1994-2005), miljoonaa euroa (65)
1994
1995
1996
1997
1998
1999
2000
2001
2002
2003
2004
2005
Yht.
Julkisen toiminnan kustannukset
53,1
60,5
61,8
64,6
69,3
77,3
89,0
94,7
100,4
91,2
91,9
95,2
948,9
Julkisen toiminnan tulot
0
0
0
0,7
3,3
3,5
2,5
2,6
3,4
0,2
0
0
16,2
Julkisen toiminnan nettokustannukset
53,1
60,5
61,8
63,9
66,0
73,8
86,4
92,0
97,0
90,9
91,9
95,2
932,7
Liiketoiminnan nettotulos
5,7
5,9
6,5
7,3
10,7
16,0
13,7
12,0
10,8
13,1
22,3
9,7
133,7
Julkisen rahoituksen tarve
47,5
54,6
55,3
56,5
55,4
57,8
72,7
80,0
86,2
77,8
69,6
85,5
799,0
Vuotuiset maksut
49,4
55,6
58,3
58,9
62,3
70,7
68,7
74,6
78,6
85,4
78,0
79,3
819,6
Vuotuiset maksut Stifosta
0
0
0
0
0
0
0
0
0
0
0
0
0
Vuotuiset korvaukset yhteensä
49,4
55,6
58,3
58,9
62,3
70,7
68,7
74,6
78,6
85,4
78,0
79,3
819,6
Tulos ennen tapauskohtaisia maksuja
1,9
1,0
3,0
2,3
6,9
12,8
-4,0
-5,4
-7,6
7,6
8,4
-6,2
20,7
Maksut FOR:stä
0
0
0
0
0
0
7,1
6,1
5,2
7,0
5,6
2,8
33,9
Maksut vastikerahastosta
0
0
0
0
0
0
0
0
0
0
0
0
0
Maksut yhteistuotantorahastosta
0
0
0
0
0
0
0
0
0
0
0
0
0
Varantojen ylijäämän siirto
0
0
0
0
0
0
0
0
0
0
0
42,5
42,5
Tapauskohtaiset maksut yhteensä
0
0
0
0
0
0
7,1
6,1
5,2
7,0
5,6
45,3
76,3
Satunnaiset erät
0
0
0
0
0
0,9
0
0,2
0,2
0
0
0
1,4
Yli-/alikompensaatio yhteensä
1,9
1,0
3,0
2,3
6,9
13,7
3,1
0,9
-2,1
14,5
14,0
39,1
98,4
(153)
Katsotaan, ettei 98,365 miljoonan euron ylikompensaatio ole tarpeen julkisen palvelun tehtävän suorittamiselle ja ettei siihen näin ollen voida soveltaa 86 artiklan 2 kohdan nojalla poikkeusta valtiontukikiellosta. Tämän vuoksi ylikompensaatiota ei pidetä yhteismarkkinoille soveltuvana tukena ja se olisi periaatteessa perittävä PO:lta takaisin.
(154)
Ylikompensaatio näkyy kuitenkin ylittävän PO:n saamien tapauskohtaisten maksujen kokonaismäärän. PO on saanut valtion viestintäbudjetista tapauskohtaisina maksuina 33,870 miljoonaa euroa sekä muilta yleisradioyhtiöiltä tapauskohtaisina siirtoina 42,457 miljoonaa euroa. Se on siis saanut tapauskohtaisten toimenpiteiden muodossa yhteensä 76,327 miljoonaa euroa. Tapauskohtaiset maksut ovat lisäksi kasvaneet korkoa, mikä olisi otettava huomioon määritettäessä varojen määrää, jota ei saatu voimassa olevien tukitoimien puitteissa. Tämän vuoksi takaisin olisi perittävä 76,327 miljoonaa euroa ja korot, koska ylikompensaation loppuosa on myönnetty voimassa olevan tuen puitteissa eikä sitä voida periä takaisin.
8.5. Kilpailunvastainen toiminta markkinoilla
(155)
Kuten yleisradiotoiminnasta annetussa tiedonannossa todetaan, komissio katsoo, ettei yleisradioyhtiöiden tarvitse toimia kilpailunvastaisella tavalla täyttääkseen julkisen palvelun tehtävänsä. Muodollisen tutkintamenettelyn aloittamista koskevassa päätöksessä komissio mainitsi seuraavat mahdolliset markkinoiden vääristymät.
8.5.1. Kaapelilähetykset
(156)
Vuonna 1985 tehdyssä yleisradioyhtiöiden ja kaapelioperaattorien välisessä vakiosopimuksessa määrätään Alankomaiden hallituksen pyynnöstä, ettei kaapelioperaattorien tarvitse maksaa tekijänoikeusmaksuja alankomaalaisten julkisten televisio-ohjelmien lähettämisestä. PO ei siis vaatinut kaapelioperaattoreilta tekijänoikeusmaksuja, ja voidaan kysyä, toimiko se tavanomaisen markkinatoimijan tavoin luopuessaan liiketulosta.
(157)
Alankomaiden viranomaiset kuitenkin väittävät, ettei markkinakäyttäytyminen ja se, ettei PO vaadi tekijänoikeusmaksuja, ole välttämättä ristiriidassa keskenään. Myöskään kaupalliset radio- ja televisioyhtiöt eivät vaadi kaapelioperaattoreilta maksua ohjelmiensa lähettämisestä (66).
(158)
Yleisradioyhtiöiden ja kaapelioperaattorien väliset kaupalliset sopimukset voivatkin olla erilaisia etenkin siltä osin kuin liiketoimeen sisältyy lähetyspalvelujen vaihtoa sisällön saatavuuteen, mistä on etua kummallekin osapuolelle. Tämän mukaisesti komissio päättelee, ettei ole selviä merkkejä siitä, että PO toimisi markkinakäyttäytymiseen nähden ristiriitaisella tavalla ja että se liiketuloista luopumalla lisäisi julkisen rahoituksen tarvetta.
8.5.2. Mainonnan markkinat
8.5.2.1. Väitetty alihinnoittelu GRP 20-49 -luokan osalta
(159)
Muodollista tutkintamenettelyä aloitettaessa komissiolla ei ollut riittävästi viitteitä siitä, että STER on todella harjoittanut alihinnoittelua. Kantelijoiden ja Alankomaiden viranomaisten tutkinnan aloittamisen jälkeen toimittamat tiedot on kuitenkin arvioitava.
(160)
Tiedonannon 58 kohdan mukaan julkisen palvelun yleisradioyhtiöt saattavat alentaa mainoshintoja kilpailijoiden tuloja vähentääkseen. Olisi kuitenkin muistettava, että Alankomaissa yleisradioyhtiöt eivät suoranaisesti harjoita mainostoimintaa, vaan siitä vastaa erillinen organisaatio, STER. STER:n tehtävänmäärittelyn mukaan sen on hallinnoitava käytettävissä olevaa mainosaikaa siten, että julkisen palvelun yleisradioyhtiöiden keskitettyyn rahoitukseen kohdistuu mahdollisimman edullinen vaikutus. Se toimii välittäjänä, jonka tehtävänä on maksimoida yleisradioyhtiöiden mainosajan myynnistä saatava tuotto. Kuten 17 kappaleessa jo mainittiin, STER siirtää mainostulot suoraan viestintäbudjettiin.
(161)
Jos STER harjoittaisi alihinnoittelua, sen pitäisi ilmetä jollakin tai kaikilla seuraavista tavoista: STER:llä olisi kilpailijoihin verrattuna alhaisemmat hinnat, STER:n markkinaosuus kasvaisi ja sen tulot vähenisivät.
(162)
Ensinnäkin, kuten komissiokin totesi muodollisen tutkintamenettelyn aloittamista koskevassa päätöksessä, mainosaikaa myyvien julkisten ja yksityisten yritysten hintojen vertailun voitaisiin katsoa olevan lähellä yleisradiotoiminnasta annetun tiedonannon 58 kohdassa mainittuja kriteerejä.
(163)
Hintojen vertailua varten sopivin kohderyhmä on 20-49-vuotiaat. Kuten taulukosta 5 ilmenee, on erilaisia alaryhmiä, joista useimmissa on kohderyhmänä 20-49-vuotiaat katsojat.
Taulukko 5.
STER:n kohderyhminä olevien GRP-luokkien prosenttiosuudet (2004)
Kohderyhmä
13+
20-34
35-49
50-64
20-49
Ostajat 20-49
Ostajat 20-49 + lapsi
Miehet 20-34
Naiset 20-34
Toteutunut prosenttiosuus
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
Lähde
:
Alankomaiden viranomaisten kirje, päivätty 27.1.2005.
(164)
Taulukosta 5 ilmenee, että STER myy mainosaikaa, joka on kohdennettu pääasiassa 20-49-vuotiaille katsojille. Vuodesta 1999 alkaen STER:n osuus mainonnan markkinoista sekä julkisen palvelun yleisradioyhtiöiden tavoittama osuus 20-49-vuotiaista katsojista ovat vähentyneet. Kyseisen 20-49-vuotiaiden kohderyhmän osalta mainostajilta veloitetut bruttohinnat olivat seuraavat:
Taulukko 6.
Bruttohinnat GRP 20-49 -luokassa (klo 18.00-24.00), 1995-2005, euroa
1995
1996
1997
1998
1999
2000
2001
2002
2003
2004
2005
STER
1 470
1 496
1 499
1 315
1 485
1 541
1 562
1 624
1 816
1 932
1 890
Kaupalliset radio- ja televisioyhtiöt
1 337
1 314
1 366
1 399
1 438
1 637
1 667
1 675
1 753
2 055
2 087
Lähde
:
Alankomaiden viranomaisten kirje, päivätty 23.2.2006.
(165)
Edellä ilmoitettujen lukujen perusteella STER:n listahinnat GRP 20-49 -luokassa ovat olleet ainoastaan hieman alhaisemmat kuin kaupallisten radio- ja televisioyhtiöiden listahinnat. Alankomaiden viranomaisten mukaan sekä STER että kaupalliset radio- ja televisioyhtiöt myöntävät melko huomattavia alennuksia. Radio- ja televisioyhtiöt näyttävät myöntäneen paljon suurempia alennuksia, etenkin vuodesta 1998 alkaen. Alennukset esitetään seuraavassa:
Taulukko 7.
Tosiasialliset alennukset prosentteina vuosina 1994-2005
1994
1995
1996
1997
1998
1999
2000
2001
2002
2003
2004
2005
STER
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
Kaupalliset radio- ja televisioyhtiöt
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
Lähde
:
Alankomaiden viranomaisten kirje, päivätty 24.2.2006.
(166)
Vaikka STER:llä ei ole yhtä paljon vastaanottavaista katsojakuntaa kuin kaupallisilla radio- ja televisioyhtiöillä - sen valikoivuus on vähäinen, minkä vuoksi se ei pysty yhtä hyvin tarjoamaan tarkoin rajattua kohderyhmää - ja sillä on kokonaisuudessaan pienempi katsojakunta ja pienempi osuus mainonnan markkinoista (ks. taulukko 9), sillä on korkeammat nettohinnat kuin mitä kaupalliset radio- ja televisioyhtiöt ovat veloittaneet.
Taulukko 8.
Nettohinnat GRP 20-49 -luokassa (klo 18.00-24.00), 1995-2005, euroa
1995
1996
1997
1998
1999
2000
2001
2002
2003
2004
2005
STER
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
Kaupalliset radio- ja televisioyhtiöt
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
(167)
Taulukosta 9 voidaan lisäksi päätellä, että yleisradiotoiminnan katsojaosuuden väheneminen ja sen markkinaosuuden väheneminen korreloivat selvästi keskenään. Ei ole näyttöä siitä, että STER olisi mahdollisen alihinnoittelun vuoksi lisäämässä markkinaosuuttaan tai edes säilyttämässä sen ennallaan huolimatta sen asiakkaina olevien yleisradioyhtiöiden katsojaosuuden pienenemisestä. STER päinvastoin menettää osuuttaan mainonnan markkinoista samaan tahtiin kuin julkisen palvelun yleisradioyhtiöt menettävät katsojia.
Taulukko 9.
Katsojakunta ja osuus mainonnan markkinoista
1998
1999
2000
2001
2002
2003
Kaupallisten radio- ja tv-yhtiöiden katsojakunta
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
Kaupallisten radio- ja tv-yhtiöiden mainonta
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
Yleisradioyhtiöiden katsojakunta
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
Yleisradioyhtiöiden mainonta
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
Lähde
:
Alankomaiden viranomaisten kirje, päivätty 3.2.2006.
(168)
Ei myöskään ole näyttöä siitä, että STER menettäisi mainostuloja markkinaosuuttaan kasvattaakseen.
Kuvio 1.
Brutto- ja nettotulojen kehitys
(169)
Taulukosta 7 ja kuviosta 1 voidaan päätellä, että STER on tarjonnut huomattavia alennuksia. Kuviosta 1 voidaan kuitenkin myös päätellä, että alennuksista huolimatta nettomainostulot ovat pysyneet jokseenkin ennallaan. Alennusten myöntäminen ei ole johtanut merkittäviin tulojen muutoksiin.
(170)
Tämän perusteella näyttää siltä, ettei mikään niistä seikoista, jotka tavallisesti liittyvät alihinnoitteluun - alhaisemmat hinnat, markkinaosuuden kasvu ja tilapäinen tulojen menetys - ole toteutunut Alankomaiden mainonnan markkinoilla. Jälleen on korostettava, että STER ei ole riippuvainen julkisen palvelun yleisradioyhtiöistä ja että sen tulot menevät suoraan viestintäbudjettiin. Tämän mukaisesti komissio päättelee, ettei ole merkkejä siitä, että STER olisi harjoittanut alihinnoittelua siinä määrin, että se johtaisi kohtuuttomaan tulojen menetykseen, joka puolestaan lisäisi julkisen palvelun yleisradiotoiminnan järjestelmän julkisen rahoituksen tarvetta.
8.5.2.2. Mainosajan hintojen vertailu
(171)
SBS Broadcasting BV väitti, että pelkkä GRP 20-49 -luokalle kohdennetusta mainosajasta STER:lle maksettujen hintojen ja IP:lle ja/tai SBS:lle maksettujen hintojen vertailu ei voi olla ainoa peruste määritettäessä, onko STER harjoittanut alihinnoittelua.
(172)
SBS toteaa vielä, että mainostajat ovat halukkaita maksamaan lisähintaa STER:n tarjoamasta GRP 20-49 -luokalle kohdennetusta mainosajasta, koska se saavuttaa myös kohderyhmän ulkopuolisia ihmisiä. Lisäksi STER on soveltanut GRP 13+ -luokalle (teini-ikäiset) tarkoitettuun mainosaikaan hintoja, jotka ovat paljon alhaisemmat kuin kaupallisten kilpailijoiden hinnat. Komissio toimitti edellä esitetyt huomautukset Alankomaiden viranomaisille (67).
(173)
Ensimmäisen huomautuksen osalta olisi tehtävä heti selväksi, että tuotteitaan mainostaessaan markkinointiyhtiöt pyrkivät tavoittamaan jonkin kohderyhmän. Tähän ryhmään kuulumattomat katsojat eivät ole tärkeitä. Yksi kriteereistä mainosaikaa ostettaessa on mahdollisuus valita kohderyhmä. Jos mainospaikka ei ole valikoiva, toisin sanoen ”jätettä” on runsaasti (mainonta tavoittaa ihmisiä kohderyhmän ulkopuolelta), se ei ole edullinen. Koska STER:n myymä mainosaika on vain vähän valikoivaa - se tavoittaa monenlaiset katsojat - STER:n on Alankomaiden viranomaisten mukaan todellisuudessa vaikea pitää mainosajan hintojaan entisellä tasolla. Toiseksi GRP 13+ -luokka ei ole yhtä tärkeä kuin GRP 20-49 -luokka. Taulukossa 5 esitetyt tiedot osoittavat GRP 13+ -luokan suhteellisen vähäisen merkityksen, ja niistä ilmenee selvästi, ettei GRP 13+ -luokka ole ratkaiseva hintavertailua tehtäessä. Kuten Alankomaiden viranomaiset totesivat, GRP 20-49 -luokka on paljon tärkeämpi. Se, että STER:llä on GRP 13+ -luokan osalta alhaisemmat hinnat, ei sinänsä todista, että julkisen palvelun yleisradioyhtiöt harjoittaisivat alihinnoittelua.
8.5.2.3. Mainontaa koskevat päätelmät
(174)
Vaikka STER on tarjonnut huomattavia alennuksia, mainostulot eivät ole kokonaisuudessaan vähentyneet vaan pysyneet ennallaan. Komissio on arvioinut muut väitteet ja Alankomaiden viranomaisten vastaukset ja katsoo, ettei nykyisellään ole näyttöä siitä, etteikö STER olisi pyrkinyt maksimoimaan mainostulojaan ja että sen toiminta olisi lisännyt julkisen rahoituksen tarvetta.
8.5.3. Jalkapallotapahtumien lähetysoikeudet
(175)
Tutkintamenettelyn aloittamisen ajankohtana komissio totesi, ettei ollut selvää näyttöä, jonka perusteella olisi pitänyt päätellä yleisradioyhtiöiden maksaneen jalkapallotapahtumien lähetysoikeuksista rakenteellisesti markkinahintaa korkeampaa hintaa. Yhtenä perusteluna oli se, että julkisen palvelun yleisradioyhtiöt tekivät neuvotteluissa korkeamman tarjouksen kuin mitä kaupalliset radio- ja televisioyhtiöt olivat halukkaita maksamaan. CLT-UFA valitti Alankomaiden yleisradioyhtiöiden maksaneen jalkapallotapahtumien lähetysoikeuksista liian korkeita hintoja. Komissio ilmoitti tarkastelevansa vielä tilannetta.
(176)
Seuraava tutkinta ei tuonut esille näyttöä siitä, että yleisradioyhtiöt olisivat tarjonneet enemmän kuin kaupalliset radio- ja televisioyhtiöt tai että ne olisivat hankkineet jalkapallotapahtumien lähetysoikeudet tavalla, joka todennäköisesti sulkisi markkinat kilpailijoilta. Tutkinta-ajalta havaittiin sitä paitsi esimerkkejä tärkeistä jalkapallotapahtumista, joiden lähetysoikeudet olivat kaupallisilla radio- ja televisioyhtiöillä (ks. 55 kappale).
(177)
Vaikka siis tässä menettelyssä ei voitu määritellä kilpailunvastaisia toimintatapoja, kysymystä siitä, tarjoaako järjestelmä sinänsä riittävän suojan mahdollista kilpailunvastaista toimintaa vastaan, tarkastellaan kuitenkin voimassa olevaa tukea koskevassa menettelyssä E-5/2005.
9. PÄÄTELMÄT
(178)
Edellä esitetyistä syistä komissio katsoo, että korvauksia on maksettu liikaa 98,365 miljoonaa euroa valtion tukitoimenpiteillä, joita ei voida pitää EY:n perustamissopimuksen 86 artiklan 2 kohdan nojalla yhteismarkkinoille soveltuvana tukena ja jotka sen vuoksi olisi perittävä NOS:ltä takaisin sen PO:na suorittamista tehtävistä.
(179)
Koska ylikompensaation määrä kuitenkin ylittää PO:n saamien tapauskohtaisten korvausten kokonaismäärän, 76,3 miljoonaa euroa, takaisin olisi perittävä 76,327 miljoonaa euroa korkoineen, koska ylikompensaation loppuosa on myönnetty voimassa olevan tuen puitteissa eikä sitä voida periä takaisin,
ON TEHNYT TÄMÄN PÄÄTÖKSEN:
1 artikla
1. Tapauskohtainen valtiontuki, jonka Alankomaat on myöntänyt NOS:lle sen PO:na suorittamia tehtäviä varten, ei sovellu yhteismarkkinoille.
2. Yhteismarkkinoille soveltumaton tuki on perittävä takaisin NOS:ltä. Perittävä määrä on 76,327 miljoonaa euroa, johon lisätään korot.
3. Yksittäisille julkisen palvelun yleisradioyhtiöille myönnetty tapauskohtainen valtiontuki soveltuu yhteismarkkinoille edellyttäen, että jos kyseinen tuki johtaa siihen, että julkisen palvelun tehtävistä maksetaan liian suuri korvaus, ylimäärä säilytetään erityiseen tarkoitukseen varattuna varantona, jonka määrä ei saa ylittää 10 prosenttia kyseisen yleisradioyhtiön vuotuisesta talousarviosta, ja edellyttäen, että Alankomaat valvoo rajoituksen noudattamista säännöllisesti.
2 artikla
1. Alankomaiden on toteutettava kaikki tarvittavat toimenpiteet 1 artiklassa tarkoitetun sääntöjenvastaisesti maksetun tuen perimiseksi takaisin PO:lta.
2. Tuki on perittävä takaisin viipymättä kansallisen oikeuden mukaisten menettelyjen mukaisesti, jos niissä mahdollistetaan päätöksen välitön täytäntöönpano. Takaisinperittävään tukeen sisällytetään korko alkaen siitä, kun tuki asetettiin tuensaajien käyttöön, tuen todelliseen takaisinperintään asti.
3. Edellä 2 kohdan mukaisesti perittävät korot lasketaan komission asetuksen (EY) N:o 794/2004 (68) 9 ja 11 artiklassa vahvistetun menetelmän mukaisesti.
4. Alankomaiden on kahden kuukauden kuluessa tämän päätöksen tiedoksi antamisesta kehotettava 1 artiklassa tarkoitettua tuensaajaa maksamaan takaisin sääntöjenvastainen ja yhteismarkkinoille soveltumaton tuki korkoineen.
3 artikla
Alankomaiden on ilmoitettava komissiolle kahden kuukauden kuluessa tämän päätöksen tiedoksi antamisesta sen noudattamiseksi jo toteuttamansa ja suunnittelemansa toimenpiteet. Sen on toimitettava nämä tiedot tämän päätöksen liitteessä I olevaa lomaketta käyttäen. Alankomaiden on toimitettava saman määräajan kuluessa kaikki asiakirjat, jotka vahvistavat, että sääntöjenvastaisen ja yhteismarkkinoille soveltumattoman tuen saajaa koskeva takaisinmaksumenettely on aloitettu.
4 artikla
Tämä päätös on osoitettu Alankomaiden kuningaskunnalle.
Tehty Brysselissä 22 päivänä kesäkuuta 2006.