Rozhodnutí Komise
ze dne 17. března 1999
o brazilském neautomatickém systému dovozních oprávnění a jeho fungování podle ustanovení nařízení Rady (ES) č. 3286/94
(oznámeno pod číslem K(1999) 607)
(1999/234/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 3286/94 ze dne 22. prosince 1994, kterým se stanoví postupy Společenství v oblasti společné obchodní politiky za účelem zajištění výkonu práv Společenství podle mezinárodních obchodních pravidel, zejména těch, která byla zřízena pod záštitou Světové obchodní organizace (WTO) [1], ve znění nařízení (ES) č. 356/95 [2], a zejména na články 13 a 14 uvedeného nařízení,
po konzultaci s Poradním výborem,
vzhledem k těmto důvodům:
A. POSTUP
(1) dne 12. ledna 1998 Komise obdržela stížnost podle článku 4 nařízení Rady (ES) č. 3286/94 (dále jen "nařízení"). Stížnost podala federace Febeltex (Fédération belge du textile - Belgická textilní federace);
(2) stěžovatel tvrdil, že brazilský neautomatický systém dovozních oprávnění, a zejména jeho uplatňování zavedením povinných platebních podmínek a povinných minimálních cen, je v rozporu s několika ustanoveními Dohody o založení Světové obchodní organizace (dále jen "Dohoda o WTO") a jejími přílohami. Na tomto základě navrhovatel žádá Komisi, aby přijala nezbytná opatření, která by přinutila Brazílii tato opatření zrušit;
(3) stížnost obsahovala dostatečně jasné důkazy, které opravňovaly Společenství k zahájení šetření podle článku 8 nařízení. Tento postup byl tudíž dne 27. února 1998 zahájen [3];
(4) po zahájení šetření Komise provedla hloubkové právní a faktické šetření brazilského systému dovozních oprávnění, jak je uplatňován na textilní výrobky. Na základě výsledků tohoto šetření Komise dospěla k níže uvedeným závěrům;
B. ZJIŠTĚNÍ EXISTENCE PŘEKÁŽEK OBCHODU
(5) šetřením bylo zjištěno, že brazilský systém je systém licencí ve smyslu čl. 3 odst. 1 Dohody o WTO o postupech udělování dovozních oprávnění, a měl by tedy odpovídat pravidlům stanoveným touto dohodou i dohodou GATT z roku 1994;
(6) příslušná brazilská legislativa týkající se neautomatického systému dovozních oprávnění sestává z:
- Decreto 660, ze dne 25. prosince 1992 (kterým se zřizuje Sistema Integrado de Comércio Exterior, Siscomex),
- Portaria Interministerial 291 (Ministerstvo financí/Ministerstvo průmyslu a obchodu), ze dne 12. prosince 1996 (týkající se zpracování dovozních operací prostřednictvím Siscomexu),
- Portaria Secex 21, ze dne 12. prosince 1996 (týkající se provádění dovozních operací prostřednictvím Siscomexu, včetně cenové kontroly) a
- Comunicados Decex, v němž je uveden seznam zboží, na které se vztahuje neautomatický systém dovozních oprávnění, konsolidovaný Comunicado Decex 37 ze dne 17. prosince 1997.
Nicméně brazilský systém je velmi flexibilní: do seznamu výrobků, na které se vztahuje neautomatický systém dovozních oprávnění, lze zařadit nové výrobky prostým rozhodnutím Ministerstva průmyslu, obchodu a turizmu;
(7) brazilský systém oprávnění je provozován prostřednictvím počítačového systému zvaného Siscomex. Udělení dovozních oprávnění na dovozy textilních výrobků pocházejících ze Společenství je přímo spojené se souborem povinných minimálních cen a povinných platebních podmínek. Nejsou-li údaje na dovozním prohlášení v souladu s údaji, které brazilské úřady schválily a zahrnuly do Siscomexu, žádosti o dovozní oprávnění nejsou zpracovány a dovozce je vyzván, aby se spojil s místní agenturou oddělení zahraničního obchodu ministerstva průmyslu, obchodu a turizmu (Decex);
(8) brazilská legislativa zavádějící tento systém neobsahuje žádné zmínky o tom, k provedení kterého opatření tento systém slouží. Služby Komise zjistily existenci interních administrativních pravidel nebo hlavních směrů týkajících se povinných platebních podmínek a minimálních dovozních cen, které se používají ve správě brazilského systému dovozních licencí. Tato pravidla nejsou zveřejněna. Tudíž se s nimi vlády a obchodníci nemohou seznámit. Dále není možné podat proti těmto neoficiálním nařízením žádné opravné prostředky;
(9) jestliže Siscomex nezpracuje žádost o dovozní oprávnění, která neodpovídá platebním podmínkám a minimálním cenám, tato žádost dovozce se nestane předmětem formálního rozhodnutí. Zůstává na dobu neurčitou nerozhodnuta;
(10) zdá se, že brazilský systém neslouží k provádění žádného opatření srovnatelného s opatřeními GATT, neboť jeho jedinou funkcí je uplatnění a správa dovozních režimů jako nástroje obchodní politiky za účelem omezení toků dovozu textilních výrobků do Brazílie. Průzkum rovněž odhalil, že tento systém umožňuje brazilským úřadům rozhodovat podle volného uvážení a svévolně na základě neoficiálních a nezveřejněných důvodů neudělit dovozníoprávnění. Zavedením povinných platebních podmínek a minimálních cen jako podmínek pro vydání licencí Brazílie výrazně omezila dovoz některých textilních výrobků pocházejících ze Společenství a odradila velké množství možných klientů výrobců ze Společenství;
(11) Brazílie dosud neoznámila část příslušné legislativy (Comunicado Decex 37, ze dne 17. prosince 1997); zbývající část byla oznámena se zpožděním delším než rok teprve po zahájení tohoto průzkumu Komisí na základě nařízení a v tomto oznámení byly některé důležité informace vynechány (například: seznam výrobků, na které se vztahují postupy udělování oprávnění.
(12) za těchto okolností se Komise domnívá, že tvrzení stěžovatele jsou opodstatněná a že brazilské postupy tvoří překážku obchodu ve smyslu čl. 2 odst. 1 nařízení, neboť jsou v rozporu s následujícími ustanoveními:
- čl. X odst. 1 a čl. XI odst. 1 GATT,
- čl. 1 odst. 3, čl. 3 odst. 2, čl. 3 odst. 5 písm. f) a článek 5 Dohody o WTO o postupech udělování dovozních oprávnění;
(13) Komise se nicméně domnívá, že odkaz na výše uvedený právní základ nevylučuje možnost odvolání se na kterékoliv jiné příslušné ustanovení Dohody o WTO a dohod k ní připojených, které lze použít v řízeních před WTO.
C. ZJIŠTĚNÍ NEPŘÍZNIVÝCH ÚČINKŮ NA OBCHOD
(14) šetření Komise zdůraznilo ohromný potenciál brazilského trhu s vysoce konkurenceschopnými výrobky vyváženými vývozci ze Společenství. V tomto ohledu hlavní zjištění o nepříznivých účincích na obchod způsobených napadenými praktikami naznačují, že brazilský neautomatický systém dovozních oprávnění představuje výrazné omezení přístupu několika textilních výrobků Společenství na brazilský trh;
(15) šetření zahrnovala výrobky obsažené v kapitolách 50 až 63 kombinované nomenklatury a objevila, že účinky brazilského systému se liší od jednoho sektoru výrobků k druhému. Obecně lze říci, že bez ohledu na velký potenciál brazilského trhu nezaznamenal vývoz textilních výrobků ze Společenství do Brazílie v letech 1996 a 1997 výraznější zvýšení, zvláště ve srovnání s vývozem na podobné jihoamerické trhy;
(16) zavedení neautomatického systému dovozních oprávnění a způsob jeho uplatňování prostřednictvím povinných platebních podmínek a minimálních cen způsobil již v roce 1997 (a v některých případech i v roce 1996) snížení vývozu některých textilních výrobků, jako jsou matracové potahy (kódy KN: 55162310; 52104900), popruhy (kód KN: 58063210), přehozy na postel (a podobné výrobky) (kódy KN: 63023290), pletené syntetické tkaniny na záclony (kód KN: 60024311), technické tkaniny pro běžné nošení (např. lyocell, elastan) (kód KN: 55161300) z Evropské unie do Brazílie;
(17) napadené brazilské postupy způsobily vývozcům určitých druhů textilních výrobků ze Společenství na brazilském trhu významnou ztrátu konkurenceschopnosti. Takováto ztráta konkurenceschopnosti byla drastická zejména v oblastech, jako jsou potahy matrací, záclonoviny nebo popruhy, které podléhají minimálním dovozním cenám;
(18) zavedení napadených opatření vedlo v mnoha případech k výrazné ztrátě počtu a důležitosti brazilských klientů a počtu a důležitosti přijatých nebo potvrzených objednávek;
(19) požadavek minimálních cen rovněž vedl k výraznému snížení rozsahu výrobků, které lze do Brazílie vyvážet. Jinými slovy výrobky, jejichž vývozní cena je ve srovnání s požadovanou povinnou minimální cenou příliš nízká, nelze vyvážet, protože by za vyšší cenu nebyly konkurenceschopné. Tato skutečnost často hraje roli ve vztahu k výrobkům s nízkou cenou, pro které je hospodářská soutěž v místních podmínkách silnější. Z toho plyne, že brazilský dovozce sáhne k brazilskému výrobku, který, kdyby nebylo povinných minimálních cen, by byl dražší než srovnatelný textilní výrobek ze Společenství;
(20) dalším nepříznivým účinkem na obchod, který se dotýká výrobců/vývozců textilních výrobků ze Společenství, je nutnost změnit technickou specifikaci nebo složení výrobku. Tuto změnu si vyžádala potřeba dodržet požadované minimální ceny. Změny technických vlastností výrobku jsou v některých případech jediným způsobem, jak získat výrobky, jejichž cena splňuje požadovanou minimální cenu a které jsou stále ekonomicky životaschopné. V tomto ohledu byly službám Komise poskytnuty příklady, kdy v případě potahů matrací musela být změněna procenta bavlny, umělého hedvábí, polyesteru atd. ve výrobku, např. použitím nové suroviny (jako umělé hedvábí), což má za následek odlišnou hmotnost na jeden čtvereční metr (jako polypropylen);
(21) použití brazilského neautomatického systému dovozních licencí jako nástroje obchodní politiky ke kontrole obchodních toků mělo v některých textilních odvětvích za následek úplnou změnu tržních podmínek, což v některých případech vedlo téměř k uzavření brazilského trhu vůči vývozcům textilních výrobků ze Společenství. Například minimální dovozní cena 20 USD/kg, stanovená brazilskými úřady na dovoz žakárových potahů matrací s KN kódem 55162310, je více než dvojnásobně vyšší oproti normální prodejní ceně tohoto výrobku (tj. 8 až 11 USD/kg). Takové zvýšení ceny způsobilo výraznou ztrátu konkurenceschopnosti vývozců domácích textilních výrobků ze Společenství na brazilském trhu;
(22) proto Komise dospěla k závěru, že výše uvedené účinky skutečně představují nepříznivé účinky na obchod ve smyslu čl. 2 odst. 4 nařízení;
D. ZÁJEM SPOLEČENSTVÍ
(23) v posledních několika letech podali evropští vývozci a výrobci tři námitky vůči brazilským postupům, které měly restriktivní účinky na vývoz různých výrobků ze Společenství (ocelových plechů, textilních výrobků a sorbitolu). Zdá se, že tato opatření jsou zavedena pro zvláště citlivá odvětví neprůhledným způsobem a prostřednictvím velmi pružného rozhodovacího procesu. Z tohoto důvodu je pro Společenství nadmíru důležité pojmout brazilský systém komplexním způsobem;
(24) kromě toho je pro Společenství, které se zavázalo k dodržování stejných závazků, nanejvýš důležité, aby tyto závazky plnili i WTO partneři. Pro správné fungování mnohostranného obchodního systému je důležité, aby se důsledně postupovalo proti veškerým domnělým praktikám neslučitelným s WTO;
(25) co se týče případu Febeltex, vezmeme-li v úvahu důležitost textilního průmyslu jako celku pro Společenství a potřeby zajistit spravedlivý přístup textilních výrobků Společenství k trhům třetích zemí, Společenství by mělo okamžitě napadnout brazilský neautomatický systém dovozních oprávnění podle příslušných ustanovení Dohody o postupech udělování dovozníchoprávnění, GATT z roku 1994 a Ujednání GATT pro řešení sporů;
E. ZÁVĚRY A OPATŘENÍ, JEŽ MAJÍ BÝT PŘIJATA
(26) s cílem nalézt pokojné řešení se uskutečnila setkání s příslušnými brazilskými úřady a došlo k výměně dopisů týkajících se této věci, ale brazilské úřady nepodaly žádné návrhy na takové řešení;
(27) za těchto okolností se zdá, že je v zájmu Společenství zahájit řízení k řešení sporů,
ROZHODLA:
Článek 1
1. Brazilský neautomatický systém dovozních oprávnění, povinné minimální ceny a povinné platební podmínky nejsou zjevně slučitelné se závazky dané země v rámci Marrakešské dohody, kterou se zakládá Světová obchodní organizace, a představují "překážku obchodu" ve smyslu čl. 2 odst. 1 nařízení (ES) č. 3286/94.
2. Společenství v rámci Ujednání o pravidlech a postupech řešení sporů a dalších důležitých ustanovení WTO zahájí proti Brazílii řízení s cílem odstranit překážku obchodu.
Článek 2
Toto rozhodnutí se použije ode dne zveřejnění v Úředním věstníku Evropských Společenství.
V Bruselu dne 17. března 1999.
KOMISSION PÄÄTÖS,
tehty 17 päivänä maaliskuuta 1999,
neuvoston asetuksen (EY) N:o 3286/94 säännösten mukaisesti Brasilian ei-automaattisesta tuontilisenssijärjestelmästä ja sen toiminnasta (tiedoksiannettu numerolla K(1999) 607) (1999/234/EY)
EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO, joka
ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen,
ottaa huomioon yhteisön menettelyistä yhteisessä kauppapolitiikassa kansainvälisen kaupan säännöistä yhteisölle annettujen, erityisesti Maailman kauppajärjestössä (WTO) käyttöön otettujen oikeuksien käyttämisen varmistamiseksi 22 päivänä joulukuuta 1994 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 3286/94 (1), sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella (EY) N:o 356/95 (2), ja erityisesti sen 13 ja 14 artiklan,
kuultuaan asiasta neuvoa-antavaa komiteaa,
sekä katsoo seuraavaa:
A. MENETTELY
(1) Komissio vastaanotti 12 päivänä tammikuuta 1998 neuvoston asetuksen (EY) N:o 3286/94, jäljempänä `asetus`, 4 artiklan mukaisen valituksen. Sen teki Febeltex (Fédération Belge du Textile-Belgian tekstiililiitto).
(2) Valituksen tekijä väitti, että Brasilian ei-automaattinen tuontilisenssijärjestelmä ja erityisesti sen täytäntöönpano pakollisten maksuehtojen ja vähimmäishintojen käyttöönoton avulla on ristiriidassa Maailman kauppajärjestön perustamissopimuksen, `jäljempänä WTO-sopimus`, ja sen liitteiden usean määräyksen kanssa. Tämän perusteella valituksen tekijä pyysi komissiota toteuttamaan tarpeelliset toimet, jotta Brasilia kumoaisi kyseiset toimenpiteet.
(3) Valitus sisälsi riittävät alustavat todisteet yhteisön tutkimusmenettelyn aloittamisen oikeuttamiseksi asetuksen 8 artiklan nojalla. Kyseinen menettely pantiin vireille 27 päivänä helmikuuta 1998 (3).
(4) Aloitettuaan tutkimusmenettelyn komissio toteutti perusteellisen oikeudellisen ja tosiasioihin perustuvan tutkimuksen Brasilian tuontilisenssijärjestelmästä sellaisena kuin sitä sovelletaan tekstiilituotteisiin. Komissio teki tutkimustulosten perusteella seuraavat päätelmät.
B. KAUPAN ESTEEN OLEMASSAOLOA KOSKEVAT PÄÄTELMÄT
(5) Tutkimuksessa kävi ilmi, että Brasilian järjestelmä on tuontilisenssimenettelyistä tehdyn WTO-sopimuksen 3 artiklan 1 kohdan mukainen lisenssijärjestelmä ja tämän vuoksi sen olisi noudatettava kyseisen sopimuksen ja vuoden 1994 GATT-sopimuksen sääntöjä.
(6) Ei-automaattista tuontilisenssijärjestelmää koskeva Brasilian lainsäädäntö koostuu seuraavista säädöksistä:
- Decreto 660, annettu 25 päivänä syyskuuta 1992 (jolla perustettiin Sistema Integrado de Comércio Exterior, Siscomex);
- Portaria Interministerial 291 (valtionvarainministeriö/kauppa- ja teollisuusministeriö), annettu 12 päivänä joulukuuta 1996 (koskee tuontitapahtumien käsittelemistä Siscomexilla);
- Portaria Secex 21, annettu 12 päivänä joulukuuta 1996 (koskee tuontitapahtumien täytäntöönpanoa Siscomexin avulla, mm. hintavalvontaa), ja
- Communicados Decex, jossa luetellaan ei-automaattista tuontilisenssiä edellyttävät tavarat, jotka on vahvistettu 17 päivänä joulukuuta 1997 annetulla asiakirjalla Communicado Decex 37.
Brasilian järjestelmä on kuitenkin hyvin joustava: uusia tuotteita voidaan lisätä ei-automaattisen tuontilisenssin edellyttävien tuotteiden luetteloon pelkällä kauppa-, teollisuus- ja matkailuministeriön päätöksellä.
(7) Brasilian lisenssijärjestelmä käyttää Siscomex-tietokonejärjestelmää. Tuontilisenssien myöntäminen yhteisöstä peräisin oleville tekstiilituotteille on suorassa yhteydessä tiettyihin pakollisiin vähimmäishintoihin ja maksuehtoihin. Jos kyseiset tuonti-ilmoituksessa olevat tiedot eivät ole Brasilian viranomaisten tekemien ja Siscomexiin sisällytettyjen päätösten mukaisia, tuontilisenssihakemuksia ei käsitellä ja tuojaa pyydetään ottamaan yhteyttä kauppa-, teollisuus- ja matkailuministeriön (Decex) ulkomaankauppaosaston paikallistoimistoon.
(8) Brasilian lainsäädäntö, jolla kyseinen järjestelmä on otettu käyttöön, ei sisällä mainintaa lisenssimenettelyllä täytäntöönpantavasta toimenpiteestä. komission yksiköt ovat päässeet selville siitä, että Brasilian tuontilisenssijärjestelmän hallinnoinnissa käytetään pakollisia maksuehtoja ja vähimmäistuontihintoja koskevia sisäisiä hallinnollisia sääntöjä ja suuntaviivoja. Kyseisiä sääntöjä ei julkaista. Tämän vuoksi hallitukset ja toimijat eivät voi tuntea niitä. Kaiken lisäksi kyseisiin epävirallisiin menettelyihin ei ole mahdollista hakea muutosta.
(9) Koska Siscomexissä ei käsitellä niitä tuontilisenssihakemuksia, jotka eivät täytä maksuehtoja ja vähimmäishintoja koskevia vaatimuksia, tuojan hakemuksesta ei niiden osalta tehdä virallista päätöstä. Sen käsittely jää määräämättömäksi ajaksi kesken.
(10) Brasiliassa käytössä olevassa järjestelmässä ei toteuteta mitään GATTin mukaisia toimenpiteitä. Sen ainoa tarkoitus on tuontimenettelyjen soveltaminen ja hallinnoiminen kauppapoliittisena välineenä tekstiilituotteiden tuontivirtojen rajoittamiseksi Brasiliassa. Tutkimuksessa kävi ilmi myös, että järjestelmä antaa Brasilian viranomaisille mahdollisuuden päättää vapaasti ja mielivaltaisesti epävirallisilla ja julkaisemattomilla perusteilla tuontilisenssien eväämisestä. Ottaessaan käyttöön pakolliset maksuehdot ja vähimmäishinnat lisenssin myöntämisen edellytyksenä Brasilia on olennaisesti rajoittanut eräiden yhteisöstä peräisin olevien tekstiilituotteiden tuontia ja estänyt yhteisön tuottajia hankkimasta suuren määrän mahdollisia asiakkaita.
(11) Brasilia ei ole vielä antanut täysimääräisesti tiedoksi asianomaista lainsäädäntöä (17 päivänä joulukuuta 1997 annettu Communicado Decex 37). Osasta annettiin tieto yli vuoden viiveellä vasta, kun komissio oli pannut vireille tämän asetuksen mukaisen tutkimuksen. Kyseisestä ilmoituksesta puuttui joitakin oleellisia tietoja (esimerkiksi luettelo tuotteista, joihin sovelletaan lisenssimenettelyjä).
(12) Näissä olosuhteissa komissio katsoo, että valituksen tekijän väitteet ovat hyvin perusteltuja ja että Brasilian kauppatavat muodostavat asetuksen 2 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun kaupan esteen, koska ne ovat seuraavien määräysten vastaisia:
- GATT-sopimuksen X artiklan 1 kohta ja XI artiklan 1 kohta,
- tuontilisenssimenettelyistä tehdyn WTO-sopimuksen 1 artiklan 3 kohta, 3 artiklan 2 kohta, 3 artiklan 5 kohdan f alakohta ja 5 artikla.
(13) Komissio katsoo kuitenkin, ettei viittaus edellä mainittuihin oikeusperusteisiin estä tukeutumasta mihin tahansa muuhun asiaa koskevaan WTO-sopimuksen tai sen liitteenä olevien sopimusten määräykseen, jota voidaan soveltaa WTO:n riitojenratkaisumenettelyissä.
C. EPÄSUOTUISIA KAUPALLISIA VAIKUTUKSIA KOSKEVAT PÄÄTELMÄT
(14) Komission tutkimuksessa korostettiin Brasilian markkinoiden tarjoamia suunnattomia mahdollisuuksia yhteisön tuottajien hyvin kilpailukykyisille vientituotteille. Valituksen kohteena olevien kauppatapojen aiheuttamia epäsuotuisia kaupallisia vaikutuksia koskevat tärkeimmät päätelmät osoittavat, että Brasilian ei-automaattinen tuontilisenssijärjestelmä rajoittaa merkittävästi useiden yhteisön tekstiilituotteiden pääsyä Brasilian markkinoille.
(15) Tutkimus koski CN-koodin 50-63 ryhmään kuuluvia tuotteita, ja siitä kävi ilmi, että Brasilian järjestelmän vaikutukset vaihtelevat tuotealoittain. Yleisesti voidaan todeta, että Brasilian markkinoiden tarjoamista suurista mahdollisuuksista huolimatta yhteisön tekstiilien viennissä Brasiliaan ei tapahtunut merkittävää kasvua vuosina 1996-1997 verrattuna erityisesti vientiin muille samankaltaisille Etelä-Amerikan markkinoille.
(16) Ei-automaattisen tuontilisenssijärjestelmän käyttöönotto ja sen täytäntöönpano pakollisilla maksuehdoilla ja vähimmäishinnoilla vähensivät jo vuonna 1997 (ja joissakin tapauksissa vuonna 1996) tiettyjen yhteisön tekstiilituotteiden vientiä Brasiliaan. Kyseisiä tuotteita ovat patjakangas (CN-koodit 5516 23 10 ja 5210 49 00), verkko (CN-koodi 5806 32 10), päiväpeitteet (ja niihin liittyvät tuotteet) (CN-koodi 6302 32 90), synteettistä kuituneulosta olevat verhokankaat (CN-koodi 6002 43 11) ja vapaa-ajan asusteissa käytettävät tekokuitukankaat (esim. lyocell, elastaani) (CN-koodi 5516 13 00).
(17) Valituksen kohteena olevat Brasilian kauppatavarat ovat heikentäneet merkittävästi tiettyjen tekstiilituotteiden yhteisön viejien kilpailukykyä Brasilian markkinoilla. Kilpailukyky on heikentynyt erityisen voimakkaasti aloilla, joilla sovelletaan vähimmäistuontihintoja (esim. patjakangas, verhokankaat ja verkot).
(18) Valituksen kohteena olevien toimenpiteiden käyttöönotto on johtanut monissa tapauksissa brasilialaisten asiakkaiden sekä saatujen tai vahvistettujen tilausten määrän ja osuuden merkittävään laskuun.
(19) Vähittäishintoja koskeva vaatimus on johtanut myös Brasiliaan vietävien tuotteiden valikoiman merkittävään supistumiseen. Toisin sanoen niitä tuotteita, joiden vientihinta on liian alhainen verrattuna pakolliseen vähimmäishintaan, ei voida enää viedä, koska ne eivät enää olisi kilpailukykyisiä korkeampihintaisina. Merkittävää on, että näin tapahtuu usein huokeahintaisten tuotteiden kohdalla, joiden osalta on enemmän paikallista kilpailua. Brasilialainen tuoja ostaa lopulta brasilialaisen tuotteen, joka ilman pakollisia vähimmäishintoja olisi kalliimpi kuin vastaava yhteisön tekstiilituote.
(20) Tekstiilituotteiden yhteisön tuottajille/viejille aiheutettuihin epäsuotuisiin kaupallisiin vaikutuksiin kuuluu myös tarve muuttaa tuotteen teknistä eritelmää tai koostumusta. Muutos on välttämätön, jos halutaan noudattaa vaadittuja vähimmäishintoja. Tuotteen teknisen erittelyn muuttaminen on joissakin tapauksissa ainoa tapa saada aikaan tuote, jonka hinta täyttää vähimmäishintavaatimuksen ja joka on silti taloudellisesti elinkelpoinen. Komission yksiköille on annettu esimerkkejä, joissa patjakankaan osalta puuvillan, viskoosin, polyesterin tms. prosenttimäärää tuotteessa oli muutettava esimerkiksi käyttämällä uutta raaka-ainetta (kuten viskoosi) tai käyttämällä uutta raaka-ainetta, joka muuttaa tuotteen neliömetripainoa (kuten polypropyleeni).
(21) Ei-automaattisen tuontilisenssijärjestelmän käyttäminen Brasiliassa kauppapolitiikan välineenä kauppavirtojen valvomiseksi on johtanut joillakin tekstiilialoilla markkinaolosuhteiden täydelliseen muuttumiseen. Se puolestaan on joissakin tapauksissa lähes estänyt yhteisön tekstiiliviejien pääsyn Brasilian markkinoille. Esimerkkinä mainittakoon, että Brasilian viranomaisten CN-koodin 5516 23 10 kuuluvan jacquardneuloksesta valmistetun patjakankaan tuonnissa käyttöön ottama vähimmäistuontihinta (20 Yhdysvaltain dollaria kilolta) on enemmän kuin kaksinkertainen kyseisen tuotteen tavanomaiseen myyntihintaan ( 8-11 Yhdysvaltain dollaria kilolta) nähden. Hinnannousu on aiheuttanut kyseisen kodintekstiilituotteen yhteisön viejien kilpailukyvyn merkittävän laskun Brasilian markkinoilla.
(22) Tämän vuoksi komissio katsoi, että edellä mainitut vaikutukset ovat asetuksen 2 artiklan 4 kohdassa tarkoitettuja epäsuotuisia kaupallisia vaikutuksia.
D. YHTEISÖN ETU
(23) Eurooppalaiset viejät ja tuottajat ovat tehneet parin viime vuoden aikana kolme valitusta Brasilian kauppatavoista, jotka vaikuttavat rajoittavasti joidenkin tuotteiden (teräslevyt, tekstiilit ja sorbitoli) vientiin yhteisöstä. Kyseiset toimenpiteet on suunnattu tietyille aroille aloille muulla kuin avoimella tavalla erittäin joustavan päätöksentekoprosessin kautta. Tämän vuoksi yhteisölle on erittäin tärkeätä puuttua Brasilian järjestelmään kokonaisvaltaisesti.
(24) Sen varmistaminen, että WTO:n sopimuspuolet täyttävät kaikki velvoitteensa, on äärimmäisen tärkeätä yhteisölle, joka itsekin on sitoutunut samoihin velvoitteisiin. Monenvälisen kauppajärjestelmän moitteettoman toiminnan kannalta on olennaista puuttua johdonmukaisesti kaikkiin kauppatapoihin, joiden väitetään olevan ristiriidassa WTO:n sääntöjen kanssa.
(25) Ottaen huomioon tekstiiliteollisuuden merkityksen yhteisölle kokonaisuudessaan ja tarpeen varmistaa yhteisön tekstiilituotteiden oikeudenmukaisuuden pääsy kolmannen maan markkinoille, yhteisön olisi Febeltex-tapauksen osalta viipymättä riitautettava Brasilian ei-automaattinen lisenssijärjestelmä tuontilisenssimenettelyistä tehdyn sopimuksen, vuoden 1994 GATT-sopimuksen ja WTO:n riitojenratkaisusopimuksen asianomaisten määräysten nojalla.
E. PÄÄTELMÄT JA TOTEUTETTAVAT TOIMENPITEET
(26) Asianomaisten Brasilian viranomaisten kanssa on pidetty kokouksia ja käyty kirjeenvaihtoa asian käsittelemiseksi ja sovintoratkaisuun pääsemiseksi, mutta Brasilian viranomaiset eivät ole esittäneet ehdotuksia asian ratkaisemiseksi.
(27) Näissä olosuhteissa yhteisön etu edellyttää WTO:n riitojenratkaisumenettelyn aloittamista.
ON PÄÄTTÄNYT SEURAAVAA:
1 artikla
1. Brasilian ei-automaattinen lisenssijärjestelmä, pakolliset vähimmäishinnat ja pakolliset maksuehdot ovat ristiriidassa Maailman kauppajärjestön perustamisesta tehdystä Marrakechin sopimuksesta kyseiselle maalle johtuvien velvoitteiden kanssa, ja ne muodostavat asetuksen (EY) N:o 3286/94 2 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun kaupan esteen.
2. Yhteisö aloittaa toimenpiteet Brasiliaa vastaan riitojen ratkaisusta annettuja sääntöjä ja menettelyjä koskevan sopimuksen ja muiden asiaa koskevien WTO:n määräysten nojalla kaupan esteen poistamisen varmistamiseksi.
2 artikla
Tätä päätöstä sovelletaan siitä päivästä, kun se julkaistaan Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä.
Tehty Brysselissä 17 päivänä maaliskuuta 1999.