Nařízení Rady (ES) č. 1251/1999
ze dne 17. května 1999
o režimu podpor pro producenty některých plodin na orné půdě
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na články 36 a 37 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
s ohledem na stanovisko Výboru regionů [4],
s ohledem na stanovisko Účetního dvora [5],
(1) vzhledem k tomu, že je společná zemědělská politika, s přihlédnutím k situaci na trhu, zaměřena na dosažení cílů uvedených v článku 33 Smlouvy;
(2) vzhledem k tomu, že byl nařízením Rady (EHS) č. 1765/92 ze dne 30. června 1992 o režimu podpor pro producenty některých plodin na orné půdě [6] zaveden nový režim podpor, aby se zajistila lepší rovnováha na trhu;
(3) vzhledem k tomu, že po reformě společné zemědělské politiky v roce 1992 došlo k výraznému zlepšení tržní rovnováhy;
(4) vzhledem k tomu, že vynětí půdy z produkce podle režimu podpor pro producenty některých plodin na orné půdě, které bylo zavedeno v roce 1992 společně se snížením intervenční ceny, pomohlo udržet produkci pod kontrolou, zatímco zvýšená konkurenceschopnost cen umožnila použít na domácím trhu dodatečné množství obilovin, především pro výživu zvířat;
(5) vzhledem k tomu, že by podpora na základě režimu zavedeného v roce 1992 měla pokračovat, avšak s přihlédnutím k rozvoji trhu a zkušenostem získaným při používání stávajícího režimu;
(6) vzhledem k tomu, že členské státy mohou za určitých podmínek stanovit, že na silážní píci lze poskytovat platby na plochu podle tohoto režimu;
(7) vzhledem k tomu, že reforma režimu podpor musí přihlédnout k mezinárodním závazkům Společenství;
(8) vzhledem k tomu, že tržní rovnováhy lze nejlépe dosáhnout sblížením cen obilovin ve Společenství a cen na světovém trhu a stanovením neplodinových specifických plateb na plochu;
(9) vzhledem k tomu, že platby na plochu by měly být přepracovány, pokud se tržní podmínky liší od podmínek, jež jsou v současné době předpokládány;
(10) vzhledem k tomu, že plocha, pro niž lze obdržet platby, by měla být omezena na plochu určenou pro plodiny na orné půdě nebo plochu, jež byla v minulosti při vynětí z produkce veřejně financována;
(11) vzhledem k tomu, že je součet ploch, pro něž je podle daného režimu nárok na platbu uplatňován, vyšší než plocha základní, mělo by být stanoveno zmenšení plochy, pro niž lze obdržet platby, pro každý zemědělský podnik, aby se zajistila rovnováha na trhu;
(12) vzhledem k tomu, že členské státy mohou použít jednu nebo více vnitrostátních základních ploch; že se považuje za vhodné, aby členské státy, které si tuto možnost zvolí, byly schopny rozdělit každou vnitrostátní základní plochu na základní podplochy; že byla-li vnitrostátní základní plocha překročena, mělo by být dotčenému členskému státu umožněno, aby soustředil daná opatření zcela nebo částečně na ty plochy, u nichž bylo překročení zaznamenáno;
(13) vzhledem k tomu, že by platby na plochu měly odrážet specifické strukturální vlastnosti, které ovlivňují výnos; že sestavení regionalizačního plánu podle objektivních kritérií by mělo být ponecháno na členských státech; že by měly být prostřednictvím regionalizačních plánů zavedeny jednotné průměrné výnosy; že by tyto plány měly být slučitelné s průměrnými výnosy, jichž bylo v daném období v každém regionu dosaženo, a zohledňovat strukturální rozdíly mezi produkčními regiony; že by měl být stanoven zvláštní postup, aby byly tyto plány zkoumány na úrovni Společenství;
(14) vzhledem k tomu, že diferenciace výnosů může být povolena pro zavlažované a nezavlažované plochy za předpokladu, že je zřízena individuální základní plocha pro zavlažované plodiny a nedojde k rozšíření celkové základní plochy;
(15) vzhledem k tomu, že se výnos kukuřice odlišuje od výnosu ostatních obilovin a že je tedy zvláštní zacházení s kukuřicí oprávněné;
(16) vzhledem k tomu, že se platba na plochu vypočte vynásobením základní částky na tunu "průměrným výnosem obilovin", který je pro příslušný region určen; že by měly být zřízeny individuální základní plochy pro kukuřici, pokud jsou pro ni stanoveny jiné výnosy než pro ostatní obiloviny;
(17) vzhledem k tomu, že by měla být stanovena jednotná základní částka pro plodiny na orné půdě; že základní částky na tunu by měly být zvýšeny s přihlédnutím ke snížení intervenční ceny obilovin, uskutečněnému v několika krocích; že by měla být zavedena zvláštní podpora pro bílkovinné plodiny, aby se zachovala jejich konkurenceschopnost s obilovinami;
(18) vzhledem k tomu, že se při konečném snížení intervenční ceny základní částka zvýší podle stejné vyrovnávací sazby jako v hospodářských letech 2000/01 a 2001/02;
(19) vzhledem k tomu, že by měl být zaveden zvláštní režim pro pšenici tvrdou, aby byla její produkce zajištěna v míře dostatečné pro zásobování uživatelských odvětví a současně udrženy její rozpočtové výdaje pod kontrolou; že tohoto cíle by mělo být dosaženo zavedením příplatku omezeného pro maximální plochu pšenice tvrdé v daném členském státě; že jakékoli překročení těchto ploch by mělo vést ke změně podaných žádostí;
(20) vzhledem k tomu, že pěstování pšenice tvrdé je navíc v některých členských státech dobře zavedeno v regionech mimo tradiční oblasti; že je žádoucí zabezpečit určitou úroveň produkce v těchto regionech poskytnutím zvláštní podpory;
(21) vzhledem k tomu, že by producenti měli vyjmout z produkce předem stanovené procento orné půdy; že by o půdu vyňatou z produkce mělo být pečováno tak, aby vyhovovala určitým minimálním environmentálním normám; že by mělo být rovněž možné využívat plochy vyňaté z produkce k nepotravinářským účelům za předpokladu, že mohou být použity účinné systémy kontrol;
(22) vzhledem k tomu, že za stávající situace na trhu by požadavek na vynětí půdy z produkce měl být pro období 2000-2006 snížen na 10 %; že toto procento by mělo být opětovně přezkoumáno, aby byl zohledněn rozvoj produkce a trhu;
(23) vzhledem k tomu, že by závazek vyjmout půdu z produkce měl být podmíněn řádným vyrovnáním; že by vyrovnání mělo odpovídat platbám na plochu pro obiloviny;
(24) vzhledem k tomu, že by se požadavek na vyjmutí půdy z produkce neměl vztahovat na malovýrobce, jejichž nárok na platby na plochu je pod určitou úrovní; že by tato úroveň měla být stanovena;
(25) vzhledem k tomu, že pro dobrovolné vynětí z produkce by producentům mohla být poskytnuta platba za vynětí půdy z produkce pro půdu dodatečně vyňatou z produkce; že by členské státy měly stanovit maximální plochu;
(26) vzhledem k tomu, že by platby na plochu měly být vypláceny pro uvedenou plochu jednou ročně; že na plochy neobdělávané bezprostředně před vstupem režimu stanoveného nařízením (EHS) č. 1765/92 v platnost by neměly být platby poskytovány; že by se měly zohlednit určité zvláštní situace, při nichž daná opatření vedou k nepřiměřenému omezování, a proto by měly být povoleny určité odchylky, které budou spravovány členskými státy;
(27) vzhledem k tomu, že je nezbytné stanovit určité podmínky pro podávání žádostí o platby na plochu a určit termíny plateb producentům;
(28) vzhledem k tomu, že by měly být stanoveny výplatní dny, aby bylo zajištěno rovnoměrné rozdělení prodeje plodin na orné půdě v průběhu hospodářského roku;
(29) vzhledem k tomu, že by měly být termíny výsevu přizpůsobeny přírodním podmínkám v různých produkčních regionech;
(30) vzhledem k tomu, že je nezbytné stanovit přechodná prováděcí pravidla, aby se zrušily zvláštní podpory pro olejnatá semena počínaje hospodářským rokem 2002/03; že některá ze stávajících ustanovení v tomto odvětví musí být zachována s ohledem na mezinárodní závazky Společenství;
(31) vzhledem k tomu, že by výdaje členských států, které vyplývají ze závazků spojených s uplatňováním tohoto nařízení, měly být financovány Společenstvím v souladu s články 1 a 2 nařízení Rady (ES) č. 1258/99 ze dne 17. května 1999 o financování společné zemědělské politiky [7];
(32) vzhledem k tomu, že je nezbytné stanovit přechodná opatření a umožnit Komisi, aby v případě potřeby přijala dodatečná přechodná opatření;
(33) vzhledem k tomu, že úpravy režimu podpor pro plodiny na orné půdě by měly být zavedeny od hospodářského roku 2000/01;
(34) vzhledem k tomu, že s přihlédnutím k úpravám stávajícího režimu podpor a k předcházejícím změnám je vhodné z důvodů jasnosti nahradit nařízení (EHS) č. 1765/92 nařízením novým,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Tímto nařízením se zavádí režim plateb na plochu pro producenty plodin na orné půdě.
2. Pro účely tohoto nařízení:
- začíná hospodářský rok dne 1. července a končí dne 30. června,
- se "plodinami na orné půdě" rozumějí plodiny uvedené v příloze I.
3. Členské státy, v nichž kukuřice není tradiční plodinou, mohou stanovit, že pro silážní píci lze poskytovat platby na plochu pro plodiny na orné půdě na základě stejných podmínek, jako jsou podmínky použitelné pro plodiny na orné půdě.
KAPITOLA I
Článek 2
1. Producenti plodin na orné půdě ve Společenství mohou žádat o platbu na plochu podle podmínek stanovených v tomto nařízení.
2. Platba na plochu je stanovena na základě platby na hektar a je rozlišována podle regionů.
Platba na plochu se poskytuje pro plochu, která je určena pro plodiny na orné půdě nebo podléhá vynětí z produkce podle článku 6 a která nepřekračuje regionální základní plochu. Stanoví se jako průměrný počet hektarů v rámci regionu určených pro plodiny na orné půdě nebo v případě potřeby na půdě ležící ladem v rámci režimu veřejné podpory v letech 1989, 1990 a 1991. Výrazem "region" se podle volby dotyčného členského státu rozumí členský stát, nebo region členského státu.
3. Producenti, kteří žádají o platbu na plochu, podléhají povinnosti vyjmout z produkce půdu svého podniku, a za tento závazek obdrží vyrovnání.
4. Pokud je součet ploch, pro něž se platba podle režimu pro plodiny na orné půdě žádá, včetně ploch podle tohoto režimu vyňatých z produkce, vyšší než základní plocha, bude plocha připadající na jednoho zemědělce, pro niž lze obdržet platbu, úměrně zmenšena pro všechny platby, které jsou podle tohoto nařízení v dotyčném regionu vypláceny během stejného hospodářského roku.
Při výpočtu ploch, pro něž se žádá platba, se rovněž přihlédne k plochám, které žádosti o platbu podle tohoto nařízení nepodléhají, ale používají se ke zdůvodnění žádosti o podporu podle nařízení Rady (ES) č. 1254/1999 ze dne 17. května 1999 o společné organizaci trhu s hovězím a telecím masem [8].
5. V případech, kdy členský stát stanoví, že na silážní píci lze obdržet platby na plochu pro plodiny na orné půdě, bude stanovena samostatná základní plocha. Pokud není základní plochy pro plodiny na orné půdě nebo pro silážní píci dosaženo v uvedeném hospodářském roce, bude zůstatek hektarů přidělen odpovídající základní ploše pro stejný hospodářský rok.
6. Pokud se členský stát rozhodne, že vytvoří jednu nebo více vnitrostátních základních ploch, může každou vnitrostátní základní plochu dále rozdělit na základní podplochy podle objektivních kritérií, která dotyčný členský stát stanoví.
Pro účely uplatnění tohoto odstavce se základní plochy "Secano" a "Regadío" považují za vnitrostátní základní plochy.
Pokud dojde k překročení vnitrostátní základní plochy, příslušný členský stát může v souladu s objektivními kritérii soustředit použitelné opatření podle odstavce 4 zcela nebo částečně na základní podplochy, u kterých bylo překročení zaznamenáno.
Členské státy, které se rozhodly použít možnosti uvedené v tomto odstavci, oznámí producentům a Komisi nejpozději 15. září svá rozhodnutí a předloží příslušná prováděcí pravidla.
Článek 3
1. Pro účely stanovení průměrných výnosů, které mají být použity pro výpočet platby na plochu, sestaví každý členský stát za účelem dosažení odlišných homogenních oblastí regionalizační plán, kterým se stanoví vhodná objektivní kritéria pro určování samostatných produkčních regionů.
V souvislosti s tím vezmou členské státy při sestavování regionalizačních plánů v úvahu zvláštní situace. Mohou upravit zejména průměrné výnosy v souladu se strukturálními rozdíly mezi produkčními regiony.
2. Členské státy mohou rovněž v regionalizačních plánech použít pro kukuřici jiné hodnoty výnosů než pro ostatní obiloviny.
a) Pokud je výnos pro kukuřici vyšší než výnos pro ostatní obiloviny, vytvoří se podle čl. 2 odst. 2 samostatně pro kukuřici základní plocha, která pokrývá jeden nebo více produkčních regionů podle výběru členského státu.
Členské státy mohou rovněž v příslušných regionech vytvořit samostatné základní plochy pro plodiny na orné půdě s výjimkou kukuřice. Není-li v takových případech dosaženo základní plochy pro kukuřici v daném hospodářském roce, přidělí se zůstatek hektarů pro stejný hospodářský rok odpovídající základní ploše pro plodiny na orné půdě s výjimkou kukuřice.
b) Pokud je výnos pro kukuřici stejný nebo nižší než výnos pro ostatní obiloviny, může být základní plocha rovněž vytvořena samostatně pro kukuřici podle písmene a). V takových případech, a rozhodne-li se členský stát, že vytvoří základní plochu pro plodiny na orné půdě s výjimkou kukuřice:
- pokud není dosaženo základní plochy pro kukuřici v daném hospodářském roce, přidělí se zůstatek hektarů odpovídajícím základním plochám pro ostatní plodiny pro stejný hospodářský rok,
- pokud není dosaženo základní plochy pro plodiny na orné půdě s výjimkou kukuřice v daném hospodářském roce, přidělí se zůstatek hektarů pro stejný hospodářský rok odpovídajícím základním plochám pro kukuřici.
Pokud dojde k překročení těchto ploch, použije se čl. 2 odst. 4.
3. Členské státy mohou v regionalizačních plánech stanovit rozdílné výnosy pro zavlažovanou a nezavlažovanou půdu. V takovém případě členské státy vytvoří samostatné základní plochy pro plochy se zavlažovanými plodinami.
Zavlažovaná základní plocha se rovná průměrné ploše zavlažované v letech 1989, 1990 a 1991 za účelem sklizně plodin na orné půdě včetně zvýšení podle čl. 3 odst. 1 čtvrtého pododstavce poslední věty nařízení (EHS) č. 1765/92. Zavlažovaná základní plocha v Portugalsku se nicméně postupně zvýší až na 60000 ha pro plochy, u nichž bylo stanoveno, že investice do zavlažování začaly po 1. srpnu 1992. Toto zvýšení může být podle čl. 3 odst. 2 částečně nebo úplně připočteno k základní ploše pro zavlažovanou kukuřici.
Vytvoření zavlažované základní plochy nesmí vést k žádnému zvýšení celkové základní plochy příslušného členského státu. Pokud dojde k překročení zavlažované základní plochy, použije se čl. 2 odst. 4.
Pokud není dosaženo zavlažované plochy v daném hospodářském roce, zůstatek hektarů se přidělí odpovídající nezavlažované základní ploše pro příslušný hospodářský rok.
4. Regionalizační plán ve všech případech zaručí, že bude v souladu s kritérii uvedenými v odstavci 5 respektován průměrný výnos dotčeného členského státu stanovený pro dané období.
5. Členský stát uvede pro každý produkční region podrobnosti o plochách a výnosech plodin na orné půdě, které byly vypěstovány v tomto regionu během pětiletého období od roku 1986/87 do roku 1990/91. Průměrné výnosy obilovin se vypočítají zvlášť pro každý region a při výpočtu se vynechá rok s nejvyšší sklizní a rok s nejnižší sklizní za toto období.
Tento závazek však může být splněn:
- v případě portugalských obilovin poskytnutím dat, která byla dodána podle nařízení Rady (EHS) č. 3653/90 ze dne 11. prosince 1990, kterým se zavádějí přechodná opatření pro společnou organizaci trhu s obilovinami a rýží v Portugalsku [9],
- v případě pěti nových německých spolkových zemí poskytnutím průměrného výnosu ze sklizně, který je použitelný v ostatních spolkových zemích,
- v případě Itálie a Španělska stanovením referenčního výnosu na 3,9 tun/hektar a 2,9 tun/hektar.
Pokud se členský stát rozhodne:
- zacházet s kukuřicí odděleně od ostatních obilovin, průměrný výnos ze sklizně, který nesmí být změněn, se rozepíše mezi kukuřici a ostatní obiloviny,
- zacházet se zavlažovanou půdou odděleně od nezavlažované půdy, odpovídající průměrný výnos, který nesmí být změněn, se rozepíše mezi oba typy.
6. Členské státy předloží Komisi své regionalizační plány do 1. srpna 1999 spolu se všemi nezbytnými podpůrnými informacemi. Aby tento závazek splnily, mohou odkazovat na svůj regionalizační plán, který byl Komisi předložen v souladu s nařízením (EHS) č. 1765/92.
Komise posoudí regionalizační plány předložené členskými státy a zajistí, aby byl každý plán založen na vhodných objektivních kritériích a odpovídal dostupným historickým informacím. Komise může vznášet připomínky k plánům, které nejsou slučitelné s výše uvedenými kritérii, zejména s průměrným výnosem členského státu. V tomto případě budou plány příslušným členským státem po konzultaci s Komisí upraveny.
Regionalizační plán může být posouzen příslušným členským státem na žádost Komise nebo z podnětu daného členského státu postupem podle tohoto článku.
7. Pokud se členský stát rozhodne, že podle odstavce 1 vytvoří produkční regiony, jejichž vymezení neodpovídá vymezení regionálních základních ploch, zašle Komisi souhrnný výkaz žádostí o platby a výnosů, které se k nim vztahují. Pokud z těchto informací vyplyne, že je v členském státě překročen průměrný výnos vyplývající z regionalizačního plánu realizovaného v roce 1993 nebo v případě Rakouska, Finska a Švédska průměrný výnos vyplývající z plánu realizovaného v roce 1995 nebo v případě Itálie a Španělska výnos stanovený v čl. 3 odst. 5, sníží se všechny platby, které mají být provedeny v tomto členském státě pro příští hospodářský rok, v poměru k překročení, které bylo zjištěno. Toto ustanovení se však nepoužije, pokud množství, pro které byly žádosti podány, vyjádřené v tunách obilovin, nepřekročí množství vzešlé z produkce celkových základních ploch členského státu o částku odpovídající výše uvedenému průměrnému výnosu.
Členské státy mohou přezkoumat, zda došlo k překročení průměrného výnosu pro každou základní plochu. V takových případech se ustanovení tohoto odstavce použijí pro platby, jež mají být v každé dotyčné základní ploše zaplaceny.
Článek 4
1. Aniž je dotčen článek 10, vypočítají se platby na plochu vynásobením základní částky za tunu průměrným výnosem obilovin, který je stanoven regionalizačním plánem pro příslušný region.
2. Pro výpočet uvedený v odstavci 1 se použije průměrný výnos obilovin. Pokud je však s kukuřicí zacházeno zvlášť, výnos "kukuřice" se použije pro kukuřici a výnos "obilovin s výjimkou kukuřice" se použije pro obiloviny, olejnatá semena a lněné semeno.
3. Základní částka se stanoví takto:
pro bílkovinné plodiny:
- 72,50 EUR/t počínaje hospodářským rokem 2000/01;
pro obiloviny, silážní píci a půdu vyňatou z produkce:
- 58,67 EUR/t pro hospodářský rok 2000/01,
- 63,00 EUR/t počínaje hospodářským rokem 2001/02;
pro lněné semeno:
- 88,26 EUR/t pro hospodářský rok 2000/01,
- 75,63 EUR/t pro hospodářský rok 2001/02,
- 63,00 EUR/t počínaje hospodářským rokem 2002/03;
pro olejnatá semena:
- 63,00 EUR/t počínaje hospodářským rokem 2002/03.
Částka ve výši 63 EUR/t může být zvýšena počínaje hospodářským rokem 2002/03 na základě konečného snížení intervenční ceny obilovin podle čl. 3 odst. 4 nařízení (EHS) č. 1766/92.
Toto zvýšení plateb na plochu bude ve stejném poměru ke snížení intervenční ceny jako v letech 2000/01 a 2001/02.
4. Ve Finsku a ve Švédsku na sever od 62. stupně severní šířky a v určitých přilehlých oblastech se srovnatelnými klimatickými podmínkami, jež mimořádně ztěžují zemědělskou činnost, se k platbě na plochu pro obiloviny a olejnatá semena použije doplňková částka ve výši 19 EUR/t vynásobená výnosem použitým pro platby na plochu.
Článek 5
Příplatek k platbě na plochu ve výši 344,50 EUR na hektar se vyplácí do maximální výše stanovené v příloze III pro plochu určenou pro pšenici tvrdou v tradičních produkčních regionech uvedených v příloze II.
Pokud je celkový součet ploch, pro něž je příplatek k platbě na plochu žádán, v průběhu hospodářského roku vyšší než uvedená maximální výše, sníží se poměrně plocha na producenta, kterému může být příplatek vyplacen.
Členské státy však mohou s ohledem na maximální výše stanovené pro členské státy v příloze III a podle rozsahu produkce pšenice tvrdé v rozmezí let 1993 až 1997 rozdělovat plochy označené v této příloze mezi produkční oblasti nebo v případě potřeby mezi produkční regiony uvedené v článku 3. Pokud je za těchto podmínek celkový součet ploch v regionu, pro nějž je příplatek k platbě na plochu žádán, vyšší než odpovídající regionální strop v průběhu hospodářského roku, sníží se poměrně plocha na producenta v produkčním regionu, pro nějž může být příplatek vyplacen. Snížení se provede, jestliže byly v rámci členského státu plochy z regionů, které nedosáhly regionálních stropů, přerozděleny do regionů, ve kterých byly tyto maximální výše překročeny.
V regionech, kde je produkce pšenice tvrdé dobře zavedena, s výjimkou regionů uvedených v příloze II, se poskytuje zvláštní podpora ve výši 138,90 EUR na hektar v mezích množství hektarů stanoveného v příloze IV.
Článek 6
1. Závazek vyjmout půdu z produkce, který se týká producentů žádajících o platby na plochu, je stanoven jako poměr jeho plochy určené pro plodiny na orné půdě, pro níž je požadavek vznášen, a půdy vyňaté z produkce podle tohoto nařízení.
Základní sazba povinného vynětí půdy z produkce je stanovena ve výši 10 % od hospodářského roku 2000/01 do hospodářského roku 2006/07.
2. Členské státy použijí vhodná opatření na ochranu životního prostředí, která odpovídají zvláštní situaci půdy vyňaté z produkce.
3. Půda vyňatá z produkce může být v rámci Společenství použita pro produkci surovin určených pro zpracování produktů, které nejsou primárně určeny k výživě lidí nebo zvířat, za předpokladu, že se použijí účinné systémy kontrol.
Členské státy jsou oprávněny poskytnout státní podporu až do výše 50 % nákladů spojených se zavedením víceletých plodin určených pro produkci biomasy na půdě vyňaté z produkce.
4. Jsou-li stanoveny rozdílné výnosy pro zavlažovanou a nezavlažovanou půdu, použije se platba pro nezavlažovanou půdu vyňatou z produkce. V případě Portugalska se při platbě přihlédne k podpoře poskytnuté podle nařízení (EHS) č. 3653/90.
5. Producentům může být poskytnuta platba za půdu dobrovolně vyňatou z produkce, která převyšuje jejich závazek. Členské státy umožní zemědělcům, aby vyňali z produkce až 10 % ploch pro plodiny na orné půdě, pro které je žádost o platbu podána a které se vyjímají z produkce podle tohoto nařízení. Členský stát může stanovit vyšší procenta s přihlédnutím ke zvláštním situacím a pokud zajistí dostatečné využití zemědělské půdy.
6. Platba za vynětí půdy z produkce může být poskytována v rámci víceletého plánu po dobu nepřekračující pět let.
7. Producenti, kteří žádají o platbu pro plochu, která není větší než plocha, již by bylo na základě výnosů stanovených pro daný region třeba pro vypěstování 92 tun obilovin, nejsou povinni vyjmout půdu z produkce. Na tyto producenty se vztahují odstavce 5 a 6.
8. Aniž jsou dotčena ustanovení článku 7, plochy:
- vyňaté z produkce podle agroenvironmentálních opatření [články 22, 23 a 24 nařízení Rady (ES) č. 1257/1999 ze dne 17. května 1999 o podpoře pro rozvoj venkova z Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu (EZOZF) a o změně a zrušení některých nařízení [10]], které nejsou využívány pro zemědělské účely, ani pro žádné lukrativní účely s výjimkou těch, které byly schváleny pro ostatní půdu vyňatou z produkce podle tohoto nařízení, nebo
- zalesněné v rámci zalesňování [článek 31 nařízení (ES) č. 1257/1999],
mohou být v důsledku žádosti podané po 28. červnu 1995 považovány pro účely požadavku na vynětí půdy z produkce, stanoveného v odstavci 1, za vyňaté z produkce až do výše limitu pro jedno hospodářství, který může být stanoven příslušným členským státem. Takový limit je stanoven pouze v rozsahu nezbytném pro to, aby nebyla neúměrná částka z dostupného rozpočtu pro příslušný režim soustředěna na malém počtu hospodářství.
Pro tyto plochy se však neposkytuje platba na plochu blíže určená v článku 4 a podpora poskytovaná podle čl. 24 odst. 1 nebo čl. 31 odst. 1 druhé odrážky nařízení (ES) č. 1257/1999 se omezuje na částku rovnající se nejvýše platbě na plochu za vynětí půdy z produkce, blíže určené v čl. 4 odst. 3.
Členské státy se mohou rozhodnout, že režim uvedený v tomto odstavci nepoužijí pro nového žadatele v regionu, v němž existuje trvalé riziko, že bude regionální základní plocha výrazně překročena.
Článek 7
Žádosti o platby se nesmějí podávat pro půdu, která byla k 31. prosinci 1991 stálou pastvinou, byla osázena trvalými kulturami nebo stromy nebo byla využívána pro nezemědělské účely.
Členské státy se rovněž mohou na základě pravidel, která budou stanovena, od prvního pododstavce odchýlit, aby byly vzaty v úvahu určité zvláštní okolnosti týkající se zejména ploch zapojených do restrukturalizačních programů nebo ploch, jež podléhají běžnému střídání víceletých plodin na orné půdě s plodinami uvedenými v příloze I. V takových případech podniknou členské státy kroky, aby zabránily výraznému zvýšení celkové zemědělské plochy, pro niž lze obdržet platby. To může především znamenat, že oblasti, pro něž bylo v uplynulé době možné obdržet platby, budou v rámci vyrovnávacích opatření považovány za plochy, pro něž obdržet platby nelze.
Členské státy se rovněž mohou od prvního pododstavce odchýlit, aby byly vzaty v úvahu určité zvláštní okolnosti týkající se některé z forem veřejné intervence, pokud v důsledku této intervence zemědělec pěstuje plodiny na půdě, která byla dříve považována za plochu, pro niž platbu obdržet nelze, tak, aby mohl pokračovat v obvyklé zemědělské činnosti, a pokud příslušná intervence spočívá v tom, že pro půdu, pro niž původně bylo možné platby obdržet, již toto možné není, v důsledku čehož se celkové množství ploch, pro něž lze platby obdržet, významně nezvýší.
Členské státy se navíc mohou v případech, které nespadají do oblasti působnosti druhého a třetího pododstavce, odchýlit od prvního pododstavce, pokud v plánu předloženém Komisi prokáží, že celkové množství půdy, pro niž lze obdržet platby, zůstává nezměněno.
Článek 8
1. Platby se uskuteční v období mezi 16. listopadem a 31. lednem následujícím po sklizni. Pokud se však použije čl. 6 odst. 3, platby na plochu pro půdu vyňatou z produkce se vyplatí v období mezi 16. listopadem a 31. březnem.
2. Producent provede výsev nejpozději 31. května předcházejícího příslušné sklizni a nejpozději 15. května podá žádost, aby mu mohla být vyplacena platba na plochu.
3. Členské státy učiní nezbytná opatření, aby připomněly žadatelům, že je nutné respektovat právní předpisy v oblasti životního prostředí.
Článek 9
Prováděcí pravidla k této kapitole se stanoví postupem podle článku 23 nařízení Rady (EHS) č. 1766/92 ze dne 30. června 1992 o společné organizaci trhu s obilovinami [11]. Jde o pravidla, která se týkají zejména:
- zřizování a správy základních ploch,
- sestavení produkčních regionalizačních plánů,
- siláže píce,
- poskytování platby na plochu,
- minimální plochy, pro niž lze poskytovat platbu; pravidla zohlední zejména požadavky kontroly a účinnosti zavedeného režimu,
- způsobu, jakým se určí, zda lze pro pšenici tvrdou poskytnout příplatek k platbě na plochu podle článku 5 a podmínek pro poskytnutí zvláštní podpory uvedené v uvedeném článku, a zejména způsobu, jakým se vymezí regiony, jež mají být vzaty v úvahu,
- vynětí půdy z produkce, a zejména čl. 6 odst. 3; tyto podmínky mohou zahrnovat pěstování produktů bez náhrady,
- podmínek pro použití článku 7; tyto podmínky vymezují, za jakých okolností se lze odchýlit od ustanovení článku 7, a členským státům určují povinnost předložit připravované kroky Komisi ke schválení,
- souladu s memorandem o porozumění o některých olejnatých semenech mezi Evropským hospodářským společenstvím a Spojenými státy americkými v rámci GATT, které bylo schváleno rozhodnutím 93/355/EHS [12].
Stejným postupem může Komise:
- podmínit poskytování plateb tím, že bude použito specifické osivo, certifikované osivo pro pšenici tvrdou, některé odrůdy pro olejnatá semena, pšenici tvrdou a lněná semena nebo umožnit členským státům, aby podmínily poskytnutí plateb těmito podmínkami,
- umožnit, aby se termíny uvedené v čl. 8 odst. 2 pro určité oblasti upravily, pokud výjimečné klimatické podmínky znemožňují jejich dodržování,
- s ohledem na danou rozpočtovou situaci umožnit členským státům, aby v určitých regionech schvalovaly odchylně od ustanovení čl. 8 odst. 1 platby poskytované před 16. listopadem až do výše 50 % plateb na plochu a platby za vynětí půdy z produkce v letech, kdy se v důsledku výjimečných klimatických podmínek snížily výnosy natolik, že producentům vznikly vážné finanční obtíže.
KAPITOLA II
Článek 10
1. Pro hospodářské roky 2000/01 a 2001/02 se platby na plochu pro olejnatá semena vypočítají vynásobením těchto částek průměrným výnosem obilovin, který je stanoven v regionalizačním plánu pro příslušný region:
- 81,74 EUR/t pro hospodářský rok 2000/01,
- 72,37 EUR/t pro hospodářský rok 2001/02.
Členské státy však mají možnost pokračovat se stanovováním plateb pro olejnatá semena na základě předchozích regionálních výnosů olejnatých semen. V takovém případě se výnos vynásobí číslem 1,95.
2. Pro hospodářské roky 2000/01 a 2001/02 bude zřízena maximální zaručená plocha (MZP) pro specifické platby na plochu pro olejnatá semena v rozloze 5482000 hektarů, která je snížena podle sazby pro povinné vynětí z produkce použitelné pro tento hospodářský rok, nebo snížena o 10 %, pokud je daná sazba nižší než 10 %. Pokud po použití článku 2 dojde k překročení platby na plochu, Komise sníží částky uvedené v odstavci 1 v souladu s odstavci 3 a 4.
3. Pokud plocha pro olejnatá semena, pro niž lze poskytovat specifické platby pro plochy určené pro olejnatá semena, překročí v některém roce MZP, sníží Komise základní částku pro daný rok o 1 % za každý procentní bod, o který je MZP překročena. Pokud je MZP překročena více než o prahovou procentní sazbu, použijí se zvláštní pravidla. Do výše prahové procentní sazby je snížení částky jednotné ve všech členských státech. Je-li prahová procentní sazba překročena, použije se vhodné dodatečné snížení v členských státech, které překročily vnitrostátní referenční plochy stanovené v příloze V, jež byly sníženy podle sazby uvedené v odstavci 4. Pro Německo však lze dodatečné snížení na jeho vlastní žádost přiměřeně zcela nebo částečně upravit v souladu s regionální základní plochou; pokud dojde k překročení této možnosti, Německo sdělí bez odkladu Komisi údaje potřebné pro výpočet snížení, která mají být použita.
Komise stanoví postupem podle článku 23 nařízení (EHS) č. 1766/92 velikost a rozdělení vhodných snížení, která budou použita, a především zajistí, aby vážené průměrné snížení na úrovni Společenství odpovídalo procentní sazbě, o niž byla MZP překročena.
4. Prahová procentní sazba uvedená v odstavci 3 by měla být stanovena na 0 %.
5. Pokud je platba na plochu za olejnatá semena snížena podle odstavců 3 a 4, sníží Komise příslušné základní částky pro následující hospodářský rok podle stejné procentní sazby v případě, že k překročení nedojde v roce, kdy Komise stanoví, že se dané snížení nepoužije.
6. Pokud je MZP v hospodářském roce 2000/01 překročena, sníží Komise základní částku pro hospodářský rok 2000/01 podle procentní sazby, která byla použita pro regionální srovnávací částky v hospodářském roce 1999/2000.
7. Aniž by byl dotčen tento článek mohou členské státy, v nichž existuje výrazné riziko, stanovit že bude vnitrostátní referenční plocha stanovená v příloze V výrazně překročena, omezit plochu, pro kterou může producent obdržet platby pro olejnatá semena a která je uvedena v tomto článku. Tento limit se vypočte jako procento plochy se zemědělskou půdou členského státu nebo jako procento regionální základní plochy, pro niž lze poskytovat platby na plochu uvedené v tomto nařízení, a použije se pro zemědělskou plochu daného producenta, pro niž lze poskytovat platby. Tento limit lze na základě objektivních kritérií rozdělit mezi regionální základní plochy nebo podplochy. Členské státy oznámí tento limit nejpozději do dne 1. srpna hospodářského roku, který předchází roku, pro nějž je platba na plochu žádána, nebo dříve, pokud je v daném členské státu nebo v regionu v rámci členského státu výsadba pro příslušný hospodářský rok provedena před dnem 1. srpna.
8. Snížení vyplývající z překročení MZP, které je použito podle tohoto článku, nesmí vést k částce nižší než:
- 58,67 EUR/t pro hospodářský rok 2000/01,
- 63,00 EUR/t pro hospodářský rok 2001/02.
9. Na producenty semen slunečnice cukrářského typu, setých pro sklizeň, se režim podpor poskytovaných podle podmínek tohoto článku nevztahuje.
10. Komise předloží Radě do dvou let od použití tohoto článku zprávu o rozvoji trhu s olejnatými semeny. Pokud se výrazně zhorší produkční potenciál, bude tato zpráva v případě potřeby doplněna vhodnými návrhy.
Článek 11
Výše plateb na plochu, plateb za vynětí půdy z produkce a procento plochy, která má být z produkce vyňata, jež jsou stanoveny tímto nařízením, mohou být s ohledem na vývoj produkce, produktivity a trhů postupem pozměněny podle čl. 37 odst. 2 Smlouvy.
Článek 12
Případná nezbytná zvláštní opatření k usnadnění přechodu od stávajícího režimu k režimu vytvořenému tímto nařízením se přijmou postupem podle článku 23 nařízení (EHS) č. 1766/92.
Článek 13
Opatření definovaná v tomto nařízení se považují za intervence zaměřené na stabilizaci zemědělských trhů ve smyslu čl. 1 odst. 2 písm. b) nařízení Rady (ES) č. 1258/1999.
Článek 14
Zrušují se nařízení (EHS) č. 1765/92 a nařízení (EHS) č. 1872/94.
Článek 15
1. Toto nařízení vstupuje v platnost sedmým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.
2. Toto nařízení se použije počínaje hospodářským rokem 2000/01.
3. Nařízení (EHS) č. 1765/92 a nařízení (EHS) č. 1872/94 dále zůstávají v platnosti pro hospodářské roky 1998/99 a 1999/2000.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Bruselu dne 17. května 1999.
NEUVOSTON ASETUS (EY) N:o 1251/1999,
annettu 17 päivänä toukokuuta 1999,
tukijärjestelmästä tiettyjen peltokasvien viljelijöille
EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka
ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 36 ja 37 artiklan,
ottaa huomioon komission ehdotuksen(1),
ottaa huomioon Euroopan parlamentin lausunnon(2),
ottaa huomioon talous- ja sosiaalikomitean lausunnon(3),
ottaa huomioon alueiden komitean lausunnon(4),
ottaa huomioon Euroopan tilintarkastustuomioistuimen lausunnon(5),
sekä katsoo, että
(1) yhteisen maatalouspolitiikan tavoitteena on saavuttaa perustamissopimuksen 33 artiklassa mainitut tavoitteet ottaen huomioon markkinatilanne,
(2) markkinoiden paremman tasapainon turvaamiseksi tukijärjestelmästä tiettyjen peltokasvien viljelijöille 30 päivänä kesäkuuta 1992 annetulla neuvoston asetuksella (ETY) N:o 1765/92(6) otettiin käyttöön uusi tukijärjestelmä,
(3) vuonna 1992 tapahtuneen yhteisen maatalouspolitiikan uudistuksen jälkeen markkinoiden tasapaino on parantunut merkittävästi,
(4) vuonna 1992 tiettyjen peltokasvien viljelijöille käyttöön otetun tukijärjestelmän mukainen kesannointi on interventiohinnan alentamisen ohella auttanut pitämään tuotannon hallinnassa, ja parantunut hintakilpailukyky on mahdollistanut viljan käytön huomattavasti suuremmassa määrin kotimaan markkinoilla pääasiassa eläinten rehuksi,
(5) vuonna 1992 käyttöön otettuun järjestelmään perustuvaa tukea olisi jatkettava, mutta olisi otettava kuitenkin huomioon markkinoiden kehittyminen ja nykyisen järjestelmän soveltamisesta saadut kokemukset,
(6) jäsenvaltiot voivat tietyin edellytyksin saattaa nurmisäilörehun pinta-alatukikelpoiseksi tämän järjestelmän mukaisesti,
(7) tukijärjestelmän uudistamisessa on otettava huomioon yhteisön kansainväliset velvoitteet,
(8) markkinoiden tasapaino voidaan parhaiten saavuttaa lähentämällä yhteisön viljan hintoja maailmanmarkkinahintoihin ja säätämällä yleisistä pinta-alatuista,
(9) pinta-alatukia olisi tarkistettava, jos markkinatilanne muuttuu siitä, mitä nykyisellään arvioidaan,
(10) tukeen olisi oikeutettava vain se ala, joka on varattu peltokasvien viljelyyn tai joka on aikaisemmin saanut julkista rahoitusta kesannointia varten,
(11) jos niiden alojen summa, joille tukea haetaan järjestelmän mukaisesti, ylittää perusalan, olisi säädettävä tilakohtaisen tukikelpoisen alan vähentämisestä markkinoiden tasapainon turvaamiseksi,
(12) jäsenvaltiot voivat soveltaa yhtä tai useampaa kansallista perusalaa; pidetään asianmukaisena, että tämän vaihtoehdon valitsevan jäsenvaltion olisi voitava jakaa kukin kansallinen perusala osaperusaloiksi; jos kansallinen perusala on ylitetty, kyseisen jäsenvaltion olisi voitava keskittää soveltamansa toimenpiteet kokonaan tai osittain niille aloille, joilla ylitys on todettu,
(13) pinta-alatuissa olisi otettava huomioon rakenteelliset erityispiirteet, jotka vaikuttavat satotasoihin; objektiivisiin perusteisiin perustuvan aluejakosuunnitelman laatiminen olisi jätettävä jäsenvaltioille; aluejakosuunnitelmassa olisi vahvistettava yhdenmukaiset keskisadot; suunnitelmien olisi oltava johdonmukaisia kullakin alueella tiettynä aikana saatuun keskisatoon nähden, ja suunnitelmissa olisi otettava huomioon tuotantoalueiden rakenteelliset erot; olisi säädettävä erityisestä menettelystä näiden suunnitelmien arvioimiseksi yhteisön tasolla,
(14) kasteltujen ja kastelemattomien alojen satojen erottelu voidaan hyväksyä edellyttäen, että kasteluviljelmille määritellään eri perusala ja että kokonaisperusala ei kasva,
(15) maissi poikkeaa sadoltaan muista viljakasveista, mistä syystä erilainen kohtelu saattaa olla perusteltua,
(16) pinta-alatuen laskemiseksi peruskorvaus tonnilta olisi kerrottava kyseiselle alueelle vahvistetulla viljojen keskisadolla; jos maissille ja muille viljakasveille vahvistetaan erilaiset satomäärät, olisi maissille vahvistettava erilliset perusalat,
(17) peltokasveille olisi vahvistettava yhtenäinen perusmäärä; perusmääriä tonnia kohti olisi korotettava viljojen interventiohinnan useassa vaiheessa toteutettavan alentamisen vuoksi; valkuaiskasveille olisi otettava käyttöön erityistuki niiden pitämiseksi kilpailukykyisinä viljojen kanssa,
(18) jos interventiohintoja alennetaan lopullisesti, perusmäärää olisi lisättävä soveltamalla samaa korvaustasoa kuin markkinointivuosille 2000/2001 ja 2001/2002,
(19) durumvehnälle olisi otettava käyttöön erityisjärjestelmä durumvehnää käyttävän teollisuuden hankintatarpeita vastaavan tuotantotason säilyttämiseksi, ja talousarviomenoja olisi seurattava; tähän tavoitteeseen päästäneen ottamalla käyttöön kullekin jäsenvaltiolle durumvehnän enimmäisviljelyalaan rajoitettu lisäkorvaus; alojen ylittyessä jätettyjä hakemuksia olisi mukautettava,
(20) durumvehnän tuotanto on joissakin jäsenvaltioissa lisäksi vakiintunut perinteisten tuotantoalueiden ulkopuolelle; tuotannon tietyn tason säilyminen kyseisillä alueilla olisi taattava myöntämällä erityistukea,
(21) pinta-alatukien saamiseksi tuottajien olisi kesannoitava ennakolta määritelty prosenttiosuus peltokasvien viljelyalastaan; kesannoituja aloja olisi hoidettava siten, että tietyt ympäristöä koskevat vähimmäisvaatimukset täyttyvät; kesannoitujen alojen olisi sovelluttava myös non-food-tarkoituksiin edellyttäen, että voidaan soveltaa tehokkaita valvontatoimenpiteitä,
(22) nykyisessä markkinatilanteessa kesantovelvoite olisi alennettava 10 prosenttiin ajanjaksoksi 2000-2006; prosenttimäärää olisi tarkistettava tuotannon ja markkinoiden kehittymisen huomioon ottamiseksi,
(23) kesannointivelvoitteesta olisi maksettava soveltuva korvaus; korvauksen olisi vastattava viljakasvien pinta-alatukia,
(24) pientuottajilta, joiden pinta-alatukia koskeva hakemus jää tietyn tason alle, ei pitäisi edellyttää kesannointivelvoitteen noudattamista; kyseinen taso olisi vahvistettava,
(25) tuottajille voidaan myöntää vapaaehtoisesta kesannoinnista kesannointitukea ylimääräisen kesannon osalta; jäsenvaltioiden olisi vahvistettava alan enimmäismäärä,
(26) pinta-alatuet olisi maksettava kullekin viljelyalalle kerran vuodessa; niiden alojen, joita ei ole otettu viljelykäyttöön välittömästi ennen asetuksessa (ETY) N:o 1765/92 vahvistetun järjestelmän voimaantuloa, ei pitäisi olla tukikelpoisia; tiettyjen sellaisten erityistilanteiden huomioon ottamiseksi, joissa tämä säännös on liian rajoittava, olisi sallittava tiettyjä jäsenvaltioiden hallinnoimia poikkeuksia,
(27) on tarpeen vahvistaa tietyt pinta-alatukien hakemista koskevat edellytykset ja määrätä tukien maksuajankohta,
(28) maksupäivät olisi vahvistettava, jotta peltokasvien myynti jakautuisi tasaisesti markkinointivuoden aikana,
(29) kylvöpäivät olisi mukautettava eri tuotantoalueiden luonnonoloihin,
(30) on tarpeen säätää siirtymäsäännöksistä lajikohtaisten tukien poistamiseksi öljykasveilta markkinointivuodesta 2002/2003 alkaen; jotkut tätä alaa koskevat säännökset on säilytettävä yhteisön kansainvälisten velvoitteiden takia,
(31) yhteisön olisi rahoitettava jäsenvaltioille tämän asetuksen soveltamisesta johtuvista velvoitteista aiheutuvat kustannukset yhteisen maatalouspolitiikan rahoittamisesta 17 päivänä toukokuuta 1999 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1258/1999(7), 1 ja 2 artiklan mukaisesti,
(32) on tarpeen säätää siirtymäkauden toimenpiteistä ja antaa komissiolle mahdollisuus tarvittaessa hyväksyä siirtymäkauden lisätoimenpiteitä,
(33) peltokasvien tukijärjestelmän mukautukset olisi otettava käyttöön markkinointivuodesta 2000/2001, ja
(34) voimassa olevaan tukijärjestelmään ja aiempiin muutoksiin nyt tehtävien mukautusten vuoksi asetus (ETY) N:o 1765/92 olisi selkeyden vuoksi korvattava uudella asetuksella,
ON ANTANUT TÄMÄN ASETUKSEN:
1 artikla
1. Tällä asetuksella otetaan käyttöön peltokasvien viljelijöitä koskeva pinta-alatukien järjestelmä.
2. Tässä asetuksessa:
- markkinointivuosi kestää 1 päivästä heinäkuuta 30 päivään kesäkuuta,
- "peltokasveilla" tarkoitetaan liitteessä I lueteltuja kasveja.
3. Jäsenvaltiot, joissa maissi ei ole perinteinen viljelykasvi, voivat saattaa nurmisäilörehun tukikelpoiseksi peltokasvien pinta-alatukeen samoin edellytyksin mitä peltokasveihin sovelletaan.
I LUKU
2 artikla
1. Yhteisön peltokasvien viljelijät voivat hakea pinta-alatukea tässä luvussa vahvistetuin edellytyksin.
2. Pinta-alatuki vahvistetaan hehtaaria kohti ja eriytetään alueittain.
Pinta-alatukea myönnetään alalle, joka on varattu peltokasvien viljelyyn tai joka kesannoidaan tämän asetuksen 6 artiklan mukaisesti ja joka ei ylitä alueellista perusalaa. Ala määritellään alueen niiden hehtaarien keskiarvona, jotka oli varattu peltokasvien viljelyyn tai tarvittaessa kesannoitu julkisesti rahoitetun tukijärjestelmän mukaisesti vuosina 1989, 1990 ja 1991. Alueella tarkoitetaan tältä osin kyseisen jäsenvaltion valinnan mukaan jäsenvaltiota taikka jäsenvaltiossa olevaa aluetta.
3. Pinta-alatukea hakevat tuottajat ovat velvollisia kesannoimaan osan tilansa viljelyalasta korvausta vastaan.
4. Kun niiden yksittäisten viljelyalojen summa, joille tukea haetaan peltokasvien tukijärjestelmän nojalla, mukaan lukien mainitussa järjestelmässä säädetty kesannoiminen, ylittää perusalan, saman markkinointivuoden aikana viljelijäkohtaista tukikelpoista alaa vähennetään samassa suhteessa kaikkien tämän luvun nojalla kyseisellä alueella myönnettävien tukien osalta.
Myös alat, joille ei haeta tukea tämän asetuksen nojalla mutta joita käytetään tuen hakemisen perusteena naudanliha-alan yhteisestä markkinajärjestelystä 17 päivänä toukokuuta 1999 annetun asetuksen (EY) N:o 1254/1999(8) nojalla, otetaan huomioon laskettaessa niitä aloja, joille tukea on haettu.
5. Jos jäsenvaltio saattaa nurmisäilörehun tukikelpoiseksi peltokasvien pinta-alatukeen, on määriteltävä erillinen perusala. Jos peltokasvien tai nurmisäilörehun perusalaa ei tiettynä markkinointivuotena saavuteta, puuttuvat hehtaarit osoitetaan vastaavalle perusalalle samana markkinointivuotena.
6. Jos jäsenvaltio on päättänyt vahvistaa yhden tai useamman kansallisen perusalan, se voi jakaa kunkin kansallisen perusalan 2 kohdan mukaisesti vahvistettaviin osaperusaloihin.
Tätä kohtaa sovellettaessa "Secano"- ja "Regadío" -perusaloja pidetään kansallisina perusaloina.
Jos kansallinen perusala ylittyy, kyseinen jäsenvaltio voi objektiivisia perusteita noudattaen keskittää 4 kohdan mukaisesti sovellettavat toimenpiteet kokonaan tai osittain niille osaperusviljelyaloille, joilla ylitys on todettu.
Jäsenvaltioiden, jotka ovat päättäneet soveltaa tämän kohdan mukaisia mahdollisuuksia, on ilmoitettava valinnoistaan ja niiden yksityiskohtaisista soveltamissäännöistä tuottajille ja komissiolle 15 päivään syyskuuta mennessä.
3 artikla
1. Pinta-alatuen laskemisessa käytettävien keskisatojen vahvistamiseksi jokaisen jäsenvaltion on laadittava aluejakosuunnitelma, jossa määritellään asiaankuuluvat ja objektiiviset perusteet eri tuotantoalueiden määrittämiseksi, jotta saataisiin erillisiä, yhtenäisiä alueita.
Tässä yhteydessä jäsenvaltioiden on aluejakosuunnitelmia laatiessaan otettava asianmukaisella tavalla huomioon erityistilanteet. Jäsenvaltiot voivat erityisesti mukauttaa keskisatoja, jotta tuotantoalueiden väliset mahdolliset rakenne-erot tulevat huomioon otetuiksi.
2. Jäsenvaltiot voivat aluejakosuunnitelmissaan myös soveltaa maissiin eri satolukemaa kuin muihin viljakasveihin.
a) Jos maissin sato on korkeampi kuin muiden viljakasvien, maissille on erikseen vahvistettava 2 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu perusala, joka kattaa yhden tai useamman maissintuotantoalueen jäsenvaltion valinnan mukaan.
Jäsenvaltiot voivat kyseisillä alueilla vahvistaa erillisiä perusaloja myös muille peltokasveille kuin maissille. Tällöin, jos maissin perusalaa ei tiettynä markkinointivuonna saavuteta, puuttuvat hehtaarit osoitetaan samana markkinointivuonna muiden peltokasvien kuin maissin vastaavaan perusalaan.
b) Jos maissin sato vastaa muiden viljakasvien satoa tai on pienempi kuin se, maissille voidaan myös vahvistaa erillinen perusala a alakohdan mukaisesti. Tällöin ja jos jäsenvaltiot päättävät vahvistaa perusalan "muille peltokasveille kuin maissille":
- jos maissin perusalaa ei tiettynä markkinointivuonna saavuteta, puuttuvat hehtaarit osoitetaan samana markkinointivuonna muiden kasvien vastaaville perusaloille,
- jos muiden peltokasvien kuin maissin perusalaa ei tiettynä markkinointivuonna saavuteta, puuttuvat hehtaarit osoitetaan samana markkinointivuonna kyseiselle maissin perusalalle.
Jos nämä perusalat ylitetään, sovelletaan 2 artiklan 4 kohtaa.
3. Jäsenvaltiot voivat aluejakosuunnitelmissaan määrätä erilaisia satoja kastelluille ja kastelemattomille viljelyaloille. Tässä tapauksessa jäsenvaltiot vahvistavat kasteluviljelmiä käsittäville aloille eri perusalan.
Kastellun perusalan on vastattava vuosina 1989-1991 peltokasvisatoa varten kasteltujen alojen keskiarvoa, mukaan lukien asetuksen (ETY) N:o 1765/92 3 artiklan 1 kohdan neljännen alakohdan viimeisessä virkkeessä säädetyt lisäykset. Portugalissa kasteltua perusalaa kuitenkin lisätään asteittain korkeintaan 60000 hehtaarilla niillä aloilla, joiden osalta kastelujärjestelmiin tehtyjen investointien on vahvistettu alkaneen 1 päivän elokuuta 1992 jälkeen. Tämä lisäys voidaan lisätä osittain tai kokonaan 3 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuun kasteltuun maissin perusalaan.
Kastellun perusalan vahvistaminen ei saa kuitenkaan aiheuttaa kyseisen jäsenvaltion kokonaisperusalan kasvua . Jos kasteltu ala ylitetään, sovelletaan 2 artiklan 4 kohtaa.
Jos kasteltua perusalaa ei saavuteta jonakin markkinointivuotena, puuttumaan jäävät hehtaarit on lisättävä kyseisen markkinointivuoden vastaavaan kastelemattomaan perusalaan.
4. Aluejakosuunnitelmassa on kaikissa tapauksissa varmistettava, että noudatetaan kyseisen jäsenvaltion sitä keskisatoa, joka on vahvistettu 2 kohdassa tarkoitetulle jaksolle ja kyseisessä kohdassa tarkoitetuin perustein.
5. Jäsenvaltion on kunkin tuotantoalueen osalta ilmoitettava yksityiskohtaiset tiedot kyseisellä alueella viisivuotiskautena markkinointivuosien 1986/1987 ja 1990/1991 välillä peltokasvien viljelyyn käytetyistä aloista ja tuotetuista sadoista. Keskimääräinen viljasato on laskettava erikseen kunkin alueen osalta jättämällä pois kyseisestä ajanjaksosta vuosi, jolloin sato on ollut suurin, ja vuosi, jolloin se on ollut pienin.
Tämä velvollisuus voidaan kuitenkin täyttää:
- portugalilaisten viljojen osalta toimittamalla ne tiedot, jotka on annettu Portugalin viljan ja riisin yhteisten markkinajärjestelyjen siirtymäsäännöksistä 11 päivänä joulukuuta 1990 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 3653/90(9) nojalla,
- viiden uuden Saksan osavaltion (Länder) osalta ilmoittamalla muiden Saksan osavaltioiden (Länder) osalta sovellettavat keskimääräiset sadot,
- Italian osalta vahvistamalla viitesato 3,9 tonniin hehtaarilta ja Espanjan osalta 2,9 tonniin hehtaarilta.
Jos jäsenvaltio päättää käsitellä:
- maissia erillään muista viljoista, viljan keskisato, jota ei saa muuttaa, on jaettava maissiin ja muihin viljoihin,
- kastellut viljelyalat erillään kastelemattomista viljelyaloista, vastaava keskisato, jota ei saa muuttaa, on jaettava näihin kahteen viljelyalatyyppiin.
6. Jäsenvaltioiden on toimitettava komissiolle aluejakosuunnitelmansa sekä kaikki sitä tukevat tarvittavat tiedot 1 päivään elokuuta 1999 mennessä. Tämän velvoitteen täyttämiseksi ne voivat viitata asetuksen (ETY) N:o 1765/92 mukaisesti komissiolle toimittamaansa aluejakosuunnitelmaan.
Komissio tarkastelee jäsenvaltioiden toimittamia aluejakosuunnitelmia ja huolehtii siitä, että jokainen suunnitelma perustuu asianmukaisiin ja objektiivisiin perusteisiin ja että se vastaa käytettävissä olevia historiatietoja. Komissio voi jättää hyväksymättä suunnitelmat, jotka eivät vastaa edellä mainittuja asianmukaisia perusteita ja erityisesti kyseisen jäsenvaltion keskisadon ollessa kyseessä. Tässä tapauksessa kyseisen jäsenvaltion on muutettava suunnitelmaansa neuvoteltuaan asiasta komission kanssa.
Jäsenvaltio voi tarkistaa aluejakosuunnitelmaansa komission pyynnöstä tai omasta aloitteestaan tässä artiklassa määriteltyä menettelyä noudattaen.
7. Jos jäsenvaltio 1 kohtaa soveltaessaan päättää vahvistaa tuotantoalueita, joiden rajaus ei vastaa alueellisten perusalojen rajoja, jäsenvaltion on toimitettava komissiolle yhteenveto tukihakemuksista ja niihin liittyvistä sadoista. Jos näistä tiedoista ilmenee, että jäsenvaltion osalta vuonna 1993 sovellettuun aluejakosuunnitelmaan perustuva keskisato ylittyy tai Itävallan, Suomen ja Ruotsin osalta vuonna 1995 sovellettuun suunnitelmaan perustuva keskisato ylittyy taikka Italian ja Espanjan osalta 3 artiklan 5 kohdan mukaisesti vahvistettu keskisato ylittyy, kaikkia kyseisessä jäsenvaltiossa seuraavana markkinointivuonna maksettavia korvauksia alennetaan suhteessa todettuun ylitykseen. Tätä säännöstä ei kuitenkaan sovelleta, jos tukihakemuksissa haettu määrä, ilmaistuna viljatonneina, ei ylitä jäsenvaltion kaikkien perusalojen satojen yhteismäärää edellä mainitun keskisadon mukaan laskettuna.
Jäsenvaltiot voivat valita, että ne toteavat jokaisen perusalan osalta, onko sen keskisato mahdollisesti ylittynyt. Tässä tapauksessa tässä kohdassa tarkoitettuja säännöksiä sovelletaan kullakin kyseisellä perusalalla maksettaviin korvauksiin.
4 artikla
1. Pinta-alatuki lasketaan kertomalla peruskorvaus tonnilta aluejakosuunnitelmassa määritellyllä kyseisen alueen viljan keskisadolla, jollei 10 artiklasta muuta johdu.
2. Edellä 1 kohdassa mainittu laskelma tehdään viljan keskisadon perusteella. Jos kuitenkin maissia käsitellään erikseen, maissisatoa käytetään laskentaperusteena maissille ja muiden viljojen kuin maissin satoa viljoille, öljykasveille ja pellavansiemenille.
3. Perusmäärät vahvistetaan seuraavasti:
valkuaiskasveille:
- 72,50 EUR/t markkinointivuodesta 2000/2001 alkaen;
viljakasveille, nurmisäilörehulle ja kesannolle:
- 58,67 EUR/t markkinointivuodelle 2000/2001,
- 63,00 EUR/t markkinointivuodesta 2001/2002 alkaen;
pellavansiemenille:
- 88,26 EUR/t markkinointivuodelle 2000/2001,
- 75,63 EUR/t markkinointivuodelle 2001/2002,
- 63,00 EUR/t markkinointivuodesta 2002/2003 alkaen;
öljykasveille:
- 63,00 EUR/t markkinointivuodesta 2002/2003 alkaen.
Asetuksen (ETY) N:o 1766/92 3 artiklan 4 kohdassa suunnitellun viljan interventiohinnan lopullisen alennuksen nojalla 63 euron/t määrää voidaan korottaa markkinointivuodesta 2002/2003 alkaen.
Tämä pinta-alatukien korotus on samassa suhteessa interventiohinnan alennukseen kuin vuosina 2000/2001 ja 2001/2002 sovellettava.
4. Viljojen ja öljykasvien pinta-alatukeen sovelletaan Suomessa ja Ruotsin 62. leveyspiirin pohjoispuolisilla alueilla ja eräillä lähialueilla, joilla vallitsevat vastaavanlaiset maatalouden harjoittamisen erityisen vaikeaksi tekevät ilmasto-olosuhteet 19 euron/t lisämäärää kerrottuna pinta-alatuen laskemiseen käytettävällä sadolla.
5 artikla
Pinta-alatukeen myönnetään lisäkorvaus, jonka suuruus on 344,50 euroa hehtaarilta, durumvehnän viljelyyn varatulle viljelyalalle liitteessä II luetelluilla perinteisillä tuotantoalueilla liitteessä III vahvistettujen määrien rajoissa.
Jos niiden viljelyalojen yhteismäärä, joiden osalta pinta-alatuen lisäkorvausta haetaan, on tietyn markkinointivuoden aikana edellä tarkoitettua rajaa suurempi, tuottajakohtaista viljelyalaa, jonka osalta lisäkorvausta voidaan maksaa, vähennetään suhteessa siihen.
Jäsenvaltiot voivat kuitenkin liitteessä III jäsenvaltioittain vahvistettuja määriä noudattaen jakaa mainitussa liitteessä esitetyt viljelyalat liitteessä II määriteltyjen tuotantoalueiden kesken tai tarvittaessa 3 artiklassa tarkoitettujen tuotantoalueiden kesken vuosien 1993-1997 durumvehnätuotannon määrän mukaisesti. Jos niiden viljelyalojen summa, joiden osalta pinta-alatuen lisäkorvausta haetaan tietyllä tuotantoalueella, tietyn markkinointivuoden aikana ylittää vastaavan alueellisen ylärajan, kyseisen tuotantoalueen tuottajakohtaista viljelyalaa, jonka osalta lisäkorvausta voidaan maksaa, vähennetään samassa suhteessa. Tämä vähennys tehdään, kun jäsenvaltion sisällä on toteutettu alojen siirto niiltä alueilta, jotka eivät ole saavuttaneet alueellista ylärajaansa, alueille, joilla tämä yläraja on ylitetty.
Alueille, joilla durumvehnän tuotanto on vakiintunutta ja jotka ovat muita kuin liitteessä II tarkoitettuja alueita, myönnetään erityistukea 138,90 euroa hehtaarilta liitteessä IV mainittuja hehtaarimääriä noudattaen.
6 artikla
1. Kunkin pinta-alatukia hakevan viljelijän kesantovelvoite vahvistetaan hakemuksen kohteena olevan peltokasveille varatun viljelyalan ja kesannoidun alan suhdelukuna tämän asetuksen mukaisesti.
Kesantovelvoite vahvistetaan 10 prosentiksi markkinointivuodesta 2000/2001 markkinointivuoteen 2006/2007 saakka.
2. Jäsenvaltioiden on sovellettava kesannoitujen alojen erityistilannetta vastaavia aiheellisia ympäristötoimenpiteitä.
3. Kesannoitua alaa voidaan käyttää yhteisössä sellaisten tuotteiden raaka-aineiden tuottamiseen, joita ei ole ensisijaisesti tarkoitettu ihmis- tai eläinravinnoksi, edellyttäen että sovelletaan tehokkaita valvontajärjestelmiä.
Jäsenvaltioille annetaan lupa maksaa kansallista tukea enintään 50 prosenttiin saakka niistä kustannuksista, jotka liittyvät siihen, että kesannoiduille alueille perustetaan biomassan tuottamiseen tarkoitettujen monivuotisten kasvien viljelmiä.
4. Jos kastellulle ja kastelemattomalle maalle on vahvistettu eri satotasot, kesantokorvaukseen sovelletaan kastelemattomalle maalle vahvistettuja tasoja. Portugalin osalta korvauksessa otetaan huomioon asetuksen (ETY) N:o 3653/90 nojalla myönnettävä korvaus.
5. Viljelijöille voidaan myöntää kesantokorvausta vapaaehtoisesti kesannoidulta velvoitteen ylittävältä osalta. Jäsenvaltioiden on sallittava viljelijöiden kesannoida vähintään kymmenen prosenttia hakemuksen kohteena olevasta peltokasveille varatusta viljelyalasta ja tämän asetuksen mukaisesti kesannoidusta alasta. Jäsenvaltio voi vahvistaa suurempia prosenttimääriä erityistilanteiden ja viljelymaan riittävän käytön turvaamisen perusteella.
6. Kesantokorvaus voidaan myöntää monivuotisena enintään viiden vuoden ajanjaksolle.
7. Kesantovelvoite ei koske viljelijöitä, jotka hakevat korvausta viljelyalalta, jonka tuotanto ei ylitä 92 viljatonnin tuottamiseen tarvittavaa viljelyalaa kyseiselle alueelle vahvistetun keskisadon mukaan laskettuna. Näihin viljelijöihin sovelletaan 5 ja 6 kohtaa.
8. Alueet, jotka:
- on kesannoitu maatalousympäristöön liittyvistä syistä (Euroopan maatalouden ohjaus- ja tukirahaston (EMOTR) tuesta maaseudun kehittämiseen ja tiettyjen asetusten muuttamisesta ja kumoamisesta 17 päivänä toukokuuta 1999 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1257/1999(10) 22-24 artikla) ja joita ei ole otettu maanviljely- eikä muuhun tuottavaan käyttöön kuin tämän asetuksen mukaisesti kesannoidun maan osalta on hyväksyttyä, tai
- on metsitetty metsitykseen liittyvistä syistä (asetuksen (EY) N:o 1257/1999 31 artikla),
kun toimenpiteet ovat tapahtuneet 28 päivän kesäkuuta 1995 jälkeen, voidaan lukea 1 kohdassa mainittujen kesannointivaatimusten mukaisesti kesannoituihin alueisiin, asianomaisen jäsenvaltion asettamaan tilakohtaiseen rajaan asti, edellä sanotun kuitenkaan rajoittamatta 7 artiklan soveltamista.
Näille alueille ei kuitenkaan myönnetä 4 artiklassa määriteltyä pinta-alatukea ja asetuksen (EY) N:o 1257/1999 24 artiklan 1 kohdan tai 31 artiklan 1 kohdan toisen luetelmakohdan perusteella myönnettävä tuki rajoitetaan korkeintaan yhtä suureksi määräksi kuin 4 artiklan 3 kohdassa määritelty pinta-alatuki kesannoidulle alueelle.
Jäsenvaltiot voivat päättää olla soveltamatta tässä kohdassa tarkoitettua järjestelmää uusiin hakijoihin alueella, jossa on jatkuvasti vaarana, että alueellinen perusala ylitetään merkittävästi.
7 artikla
Korvaushakemuksia ei voida esittää sellaisista alueista, jotka olivat 31 päivänä joulukuuta 1991 pysyvänä laitumena, pysyvässä viljelyksessä, metsinä tai muussa kuin maatalouskäytössä.
Jäsenvaltiot voivat poiketa myöhemmin määritettävin edellytyksin näistä säännöksistä erityistilanteissa erityisesti rakenneuudistusohjelmiin kuuluvien alojen osalta tai sellaisten alojen osalta, joilla tavanomaisessa viljelykierrossa käytetään monivuotisia peltokasveja liitteessä I tarkoitettujen kasvien kanssa. Näissä tapauksissa jäsenvaltioiden on toteutettava toimenpiteet sen välttämiseksi, että soveltaminen johtaisi tukikelpoisen kokonaisviljelyalan merkittävään lisäykseen. Näihin toimenpiteisiin voi kuulua erityisesti aiemmin tukikelpoisten alueiden luokitteleminen alueiksi, jotka eivät oikeuta tukeen.
Jäsenvaltiot voivat poiketa ensimmäisestä kohdasta myös ottaakseen huomioon johonkin julkisen intervention muotoon liittyvät tietyt erityistilanteet, jos tämä interventio johtaa siihen, että viljelijän on tavanomaista viljelytoimintaansa jatkaakseen viljeltävä kasveja aloilla, jotka aiemmin eivät ole oikeuttaneet tukeen, ja jos kyseinen interventio tarkoittaa, että alunperin tukikelpoiset alat eivät enää sitä ole sillä perusteella, että tukeen oikeutettujen alueiden kokonaismäärä ei tällöin nouse merkittävästi.
Jäsenvaltiot voivat lisäksi tietyissä kahteen edeltävään kohtaan kuulumattomissa tapauksissa poiketa ensimmäisestä kohdasta, jos ne osoittavat komissiolle toimitetussa suunnitelmassa, että tukikelpoisten alueiden kokonaislukumäärä ei muutu.
8 artikla
1. Tuet maksetaan sadonkorjuuta seuraavan 16 päivän marraskuuta ja 31 päivän tammikuuta välisenä aikana. Kuitenkin sovellettaessa 6 artiklan 3 kohtaa kesantokorvaukset maksetaan 16 päivän marraskuuta ja 31 päivän maaliskuuta välisenä aikana.
2. Saadakseen pinta-alatukea viljelijän on suoritettava kylvöt viimeistään kyseistä sadonkorjuuta edeltävään 31 päivään toukokuuta mennessä ja jätettävä hakemus viimeistään 15 päivään toukokuuta mennessä.
3. Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet muistuttaakseen hakijoita tarpeesta noudattaa voimassa olevaa ympäristölainsäädäntöä.
9 artikla
Tämän luvun soveltamista koskevat yksityiskohtaiset säännöt annetaan vilja-alan yhteisestä markkinajärjestelystä 30 päivänä kesäkuuta 1992 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1766/92(11) 23 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen ja erityisesti säännöt, jotka koskevat:
- perusalojen vahvistamista ja hallinnointia,
- tuotantoa koskevien aluejakosuunnitelmien laatimista,
- nurmisäilörehua,
- pinta-alatuen myöntämistä,
- tukikelpoisen alan vähimmäiskokoa; näissä säännöissä on erityisesti otettava huomioon valvonnan asettamat vaatimukset ja kyseisessä järjestelmässä tavoiteltu teho,
- edellä 5 artiklassa tarkoitetun durumvehnän osalta myönnettävän pinta-alatuen lisäkorvauksen saamisen määrittelemistä ja kyseisessä artiklassa tarkoitetun erityistuen saamisen edellytyksiä sekä erityisesti huomioon otettavien alueiden määrittämistä,
- kesannointia ja erityisesti 6 artiklan 3 kohtaa; näihin edellytyksiin saattaa kuulua kasvien kasvattaminen ilman korvausta,
- edellä olevan 7 artiklan soveltamista; näissä edellytyksissä määritellään olosuhteet, joissa poikkeamiset 7 artiklan soveltamisesta voidaan hyväksyä ja jäsenvaltioiden velvollisuus esittää suunnitellut toimenpiteet komissiolle hyväksymistä varten,
- päätöksellä 93/355/ETY(12) hyväksytyn GATT-sopimukseen liittyvän Euroopan talousyhteisön ja Amerikan yhdysvaltojen välisen öljysiemeniä koskevan yhteisymmärryspöytäkirjan noudattamista.
Komissio voi samaa menettelyä noudattaen:
- joko edellyttää tuen myöntämiseksi tiettyjen siementen käyttöä, durumvehnän osalta varmennettujen siementen käyttöä sekä öljykasvien, durumvehnän ja pellavansiementen osalta tiettyjen lajikkeiden käyttöä tai säätää jäsenvaltioiden mahdollisuudesta asettaa kyseiset edellytykset tuen myöntämisen edellytykseksi,
- sallia 8 artiklan 2 kohdassa tarkoitettujen määräaikojen muuttamisen tietyillä alueilla, joilla poikkeuksellisten ilmasto-olojen vuoksi ei voida soveltaa tavanomaisia määräaikoja,
- poiketen siitä, mitä 8 artiklan 1 kohdassa säädetään, antaa jäsenvaltioille luvan talousarviotilanteen salliessa maksaa ennen 16 päivää marraskuuta tietyillä alueilla 50 prosenttiin asti pinta-alatuista sekä kesannointikorvauksesta niinä vuosina, joina sadot heikentyvät poikkeuksellisten ilmasto-olojen vuoksi niin paljon, että viljelijöille aiheutuu vakavia taloudellisia vaikeuksia.
II LUKU
10 artikla
1. Öljykasvien pinta-alatuki markkinointivuosille 2000/2001 ja 2001/2002 lasketaan kertomalla seuraavat määrät kyseisen alueen aluejakosuunnitelmassa määritellyllä viljan keskisadolla:
- 81,74 EUR/t markkinointivuodelle 2000/2001,
- 72,37 EUR/t markkinointivuodelle 2001/2002.
Jäsenvaltioilla on kuitenkin mahdollisuus jatkossakin vahvistaa öljykasvien tuki historiallisen öljykasvien alueellisen sadon perusteella. Tässä tapauksessa sato kerrotaan 1,95:llä.
2. Markkinointivuosille 2000/2001 ja 2001/2002 taattu enimmäisala öljykasvien pinta-alakohtaisia erityistukia varten vahvistetaan 5482000 hehtaariksi, jota vähennetään kyseiseen markkinointivuoteen sovellettavan pakollisen kesannon määrällä tai 10 prosentilla, jos kyseinen määrä on alle 10 prosenttia. Jos taattu enimmäismäärä 2 artiklan soveltamisen jälkeen ylittyy, komissio vähentää 1 kohdassa tarkoitettuja määriä 3 ja 4 kohdan säännösten mukaisesti.
3. Jos öljykasveille varattu alue, joka on jo määritelty tukikelpoiseksi öljykasvien pinta-alakohtaista erityistukea varten, jonakin vuonna ylittää taatun enimmäisalan, komissio vähentää kyseisen vuoden perusmäärää 1 prosentilla kutakin taatun enimmäismäärän ylittävää prosenttiyksikköä kohti. Jos taattu enimmäismäärä ylittyy enemmän kuin kynnysprosenttiosuuden verran, sovelletaan erityissääntöjä. Kynnysprosenttiarvoon saakka määrää vähennetään jäsenvaltioissa yhtenäisesti. Kynnysprosenttiarvon ylittymisen jälkeen niissä jäsenvaltioissa, jotka ovat ylittäneet liitteessä V asetetut kansalliset viitealat, sovelletaan asianmukaisia lisävähennyksiä, alennettuna 4 kohdassa tarkoitetulla määrällä. Saksan osalta kuitenkin asianmukaista lisävähennystä voidaan mukauttaa sen pyynnöstä kokonaan tai osittain alueellisen perusalan mukaan; jos tätä vaihtoehtoa käytetään, Saksan on viipymättä lähetettävä komissiolle sovellettavien vähennysten laskemiseen tarvittavat tiedot.
Komissio vahvistaa asetuksen (ETY) N:o 1766/92 23 artiklassa annettua menettelyä noudattaen sovellettavien asianmukaisten vähennysten koon ja jakautumisen ja varmistaa erityisesti, että painotettu keskivähennys koko yhteisössä vastaa prosenttiosuutta, jolla taattu enimmäisala on ylitetty.
4. Edellä 3 kohdan mukaisen kynnysprosenttiarvon olisi oltava 0 prosenttia.
5. Jos öljykasvien pinta-alatukea vähennetään 3 ja 4 kohdan määräysten mukaisesti, komissio vähentää asiaankuuluvaa perusmäärää seuraavan markkinointivuoden osalta samalla prosenttimäärällä, paitsi jos taattua enimmäisalaa ei kyseisenä vuonna ylitetä, jolloin komissio voi päättää, ettei tällaista vähennystä sovelleta.
6. Jos taattu enimmäisala yhteisössä ylittyy markkinointivuonna 2000/2001, komissio soveltaa markkinointivuonna 1999/2000 alueellisiin viitemääriin sovellettua vähennysprosenttia asiaankuuluvaan perusmäärään markkinointivuonna 2000/2001 samalla prosenttimäärällä.
7. Ellei tämän artiklan määräyksistä muuta johdu, jäsenvaltiot, joissa on olemassa merkittävä uhka liitteessä V esitetyn kansallisen viitealan huomattavasta ylittymisestä seuraavana markkinointivuonna, voivat rajoittaa alaa, jolta yksittäinen tuottaja voi saada tässä artiklassa tarkoitettua pinta-alakohtaista öljykasvitukea. Tällainen raja lasketaan prosentteina joko jäsenvaltion tai alueellisen perusalan viljeltävästä peltoalasta, joka on pinta-alatukikelpoista tämän asetuksen mukaisesti, ja sitä sovelletaan tuottajan tukikelpoiseen peltoalaan. Raja voi vaihdella eri alueellisten perusviljelyalojen tai osaperusviljelyalojen mukaan objektiivisten perusteiden pohjalta. Jäsenvaltioiden on ilmoitettava tällaisesta rajasta viimeistään sen markkinointivuoden 1 päivään elokuuta mennessä, joka edeltää markkinointivuotta, jolta pinta-alatukea anotaan, tai aiempana ajankohtana, jos kyseisen markkinointivuoden kylvöt tapahtuvat jäsenvaltiossa tai jäsenvaltion jollakin alueella ennen elokuun 1 päivää.
8. Tämän artiklan mukaisesti sovellettava, taatun enimmäisalan ylittämisestä johtuva vähennys on vähintään:
- 58,67 EUR/t markkinointivuodelle 2000/2001,
- 63,00 EUR/t markkinointivuodelle 2001/2002.
9. Syötäviksi tarkoitettujen auringonkukansiementen, jotka kylvetään satoa varten, tuottajat eivät kuulu tässä artiklassa tarkoitetun tuen piiriin.
10. Komissio antaa kahden vuoden kuluessa tämän artiklan täytäntöönpanosta neuvostolle kertomuksen öljykasvimarkkinoiden kehityksestä. Tarvittaessa kertomukseen liitetään asianmukaisia ehdotuksia, mikäli tuotantokapasiteetti merkittävästi heikkenee.
11 artikla
Tässä asetuksessa vahvistettuja pinta-alatukia ja kesantokorvausta samoin kuin kesantovelvoitteen prosenttiosuutta voidaan muuttaa tuotannossa, tuottavuudessa ja markkinoissa tapahtuvan kehityksen perusteella perustamissopimuksen 37 artiklan 2 kohdassa määrättyä menettelyä noudattaen.
12 artikla
Jos tarvitaan erityistoimenpiteitä helpottamaan siirtymistä voimassa olevasta järjestelmästä tällä asetuksella säädettyyn järjestelmään, toimenpiteet annetaan asetuksen (ETY) N:o 1766/92 23 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen.
13 artikla
Tässä asetuksessa määriteltyjä toimenpiteitä on pidettävä asetuksen (EY) N:o 1258/1999 1 artiklan 2 kohdan b alakohdassa tarkoitettuna interventiotoimenpiteenä, jonka tarkoituksena on tasapainottaa maataloustuotteiden markkinoita.
14 artikla
Kumotaan asetus (ETY) N:o 1765/92 ja asetus (EY) N:o 1872/94.
15 artikla
1. Tämä asetus tulee voimaan seitsemän päivää sen jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä.
2. Tätä asetusta sovelletaan markkinointivuodesta 2000/2001 alkaen.
3. Asetusta (ETY) N:o 1765/92 ja asetusta (EY) N:o 1872/94 sovelletaan edelleen markkinointivuosiin 1998/1999 ja 1999/2000.
Tämä asetus on kaikilta osiltaan velvoittava, ja sitä sovelletaan sellaisenaan kaikissa jäsenvaltioissa.
Tehty Brysselissä 17 päivänä toukokuuta 1999.