Směrnice Rady
ze dne 14. června 1966
o uvádění osiva pícnin na trh
(66/401/EHS)
RADA EVROPSKÉHO HOSPODÁŘSKÉHO SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 43 a 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Shromáždění [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru,
vzhledem k tomu, že produkce pícnin zaujímá v zemědělství Evropského hospodářského společenství významné místo;
vzhledem k tomu, že uspokojivé výsledky při pěstování pícnin do značné míry závisejí na použití vhodného osiva; že proto některé členské státy již po nějakou dobu omezují uvádění osiva pícnin na trh na vysoce jakostní osivo; že tyto členské státy využívají výsledků systematického šlechtění probíhajícího již po několik desetiletí, jímž byly získány dostatečně stálé a uniformní odrůdy pícnin, od nichž lze s ohledem na jejich vlastnosti očekávat značné výhody pro zamýšlené použití;
vzhledem k tomu, že vyšší výnosnosti při pěstování pícnin ve Společenství bude dosaženo tím, že členské státy budou při výběru odrůd povolených pro uvádění na trh uplatňovat jednotná a co nejpřísnější pravidla;
vzhledem k tomu, že omezení uvádění na trh na určité odrůdy je však důvodné jen tehdy, je-li současně zajištěno, že uživatelé mohou osivo těchto odrůd také skutečně získat;
vzhledem k tomu, že některé členské státy uplatňují k tomuto účelu systémy uznávání, jehož účelem je prostřednictvím úředních zkoušek zajišťovat odrůdovou pravost a odrůdovou čistotu;
vzhledem k tomu, že takové systémy již existují na mezinárodní úrovni; že Organizace pro hospodářskou spolupráci a rozvoj vytvořila systém pro odrůdové uznávání osiva pícnin, které je určeno pro mezinárodní obchod;
vzhledem k tomu, že je žádoucí vytvořit na základě zkušeností s tímto systémem a s odpovídajícími vnitrostátními systémy jednotný systém uznávání pro Společenství;
vzhledem k tomu, že tento systém by se měl vztahovat jak na obchod mezi členskými státy, tak na uvádění na domácí trhy;
vzhledem k tomu, že obecně by mělo být možné uvádět osivo pícnin pro jakékoliv použití na trh pouze tehdy, pokud bylo v souladu s pravidly pro uznávání úředně přezkoušeno a uznáno jako základní osivo nebo jako certifikované osivo anebo, v případě některých rodů a druhů, úředně přezkoušeno a připuštěno jako obchodní osivo; že volba termínů "základní osivo" a "certifikované osivo" vychází ze stávající mezinárodní terminologie;
vzhledem k tomu, že je třeba připustit obchodní osivo z toho důvodu, že ne všechny rody a druhy pícnin se šlechtitelským významem již poskytly žádoucí odrůdy nebo dostatečné množství osiva stávajících odrůd k pokrytí potřeb Společenství; že je proto v případě určitých rodů a druhů nezbytné připustit osivo pícnin, které nepatří k určité odrůdě, ale splňuje všechny ostatní požadavky;
vzhledem k tomu, že osivo pícnin, které není uváděno na trh, by mělo být pro malý hospodářský význam vyloučeno z oblasti působnosti pravidel Společenství; že právo členských států přijmout pro toto osivo zvláštní předpisy nesmí být dotčeno;
vzhledem k tomu, že by se pravidla Společenství neměla vztahovat na osivo, které je prokazatelně určeno k vývozu do třetích zemí;
vzhledem k tomu, že ke zlepšení genetické hodnoty i vnější jakosti osiva pícnin ve Společenství by měly být stanoveny některé podmínky týkající se technické čistoty a klíčivosti;
vzhledem k tomu, že k zajištění pravosti osiva musí být stanovena pravidla Společenství pro balení, odběry vzorků, uzavírání a označovaní; že k tomuto účelu musí návěsky uvádět údaje nezbytné pro výkon úřední kontroly a pro informování spotřebitele a musí odkazovat na uznání uznaného osiva různých kategorií na úrovni Společenství;
vzhledem k tomu, že některé členské státy potřebují pro zvláštní výsevní účely směsi osiva pícnin několika rodů a druhů; že je třeba k této potřebě přihlédnout a povolit členským státům připouštět takové směsi za určitých podmínek;
vzhledem k tomu, že členské státy by měly přijmout vhodná kontrolní opatření, aby bylo při uvádění osiva na trh zajištěno dodržování požadavků na jakost a předpisů o zachování pravosti;
vzhledem k tomu, že uvádění na trh osiva, které tyto podmínky splňuje, by mělo podléhat pouze těm omezením, která stanoví pravidla Společenství, aniž je dotčen článek 36 Smlouvy;
vzhledem k tomu, že v první etapě, až do vytvoření společného katalogu odrůd, by měla tato omezení zahrnovat zejména právo členských států omezit uvádění na trh uznaného osiva různých kategorií pouze na osivo odrůd, které mají krajinnou a užitnou hodnotu pro jejich území;
vzhledem k tomu, že je nezbytné uznat za určitých podmínek osivo, které bylo v jiných zemích získáno množením základního osiva uznaného v některém členském státě, za rovnocenné s osivem množeným v uvedeném členském státě;
vzhledem k tomu, že je na druhé straně žádoucí stanovit, že osivo pícnin sklizené ve třetích zemích může být uváděno na trh ve Společenství pouze tehdy, pokud poskytuje stejnou záruku jako osivo, které bylo úředně uznáno nebo úředně připuštěno jako obchodní osivo ve Společenství a které je v souladu s pravidly Společenství;
vzhledem k tomu, že v obdobích, kdy dochází k obtížím v zásobování uznaným osivem různých kategorií nebo obchodním osivem, je třeba přechodně připustit osivo vyhovující méně přísným požadavkům;
vzhledem k tomu, že za účelem harmonizace technických metod uznávání v jednotlivých členských státech a z toho důvodu, aby bylo v budoucnu možné porovnávat osiva uznaná ve Společenství a osiva pocházející ze třetích zemí, by měla být v členských státech zřízena zkušební pole Společenství pro každoroční následné kontroly certifikovaného osiva různých kategorií;
vzhledem k tomu, že by Komisi mělo být svěřeno přijímání některých prováděcích opatření; že pro snazší provádění zamýšlených opatření je třeba stanovit postup úzké spolupráce mezi členskými státy a Komisí v rámci Stálého výboru pro osivo a sadbu v zemědělství, zahradnictví a lesnictví,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Tato směrnice se vztahuje na osivo pícnin uváděné na trh ve Společenství bez ohledu na jeho využití.
Článek 2
Pro účely této směrnice se rozumí:
A. "pícninami"
rostliny těchto rodů a druhů:
a)Gramineae | trávy |
Agrostis spp. | psineček |
Alopecurus pratensis L. | psárka luční |
Arrhenatherum elatius (L.) J. et C. Presl. | ovsík vyvýšený |
Dactylis glomerata L. | srha laločnatá |
Festuca arundinacea Schreb. | kostřava rákosovitá |
Festuca ovina L. | kostřava ovčí |
Festuca pratensis Huds. | kostřava luční |
Festuca rubra L. | kostřava červená |
Lolium spp. | jílek |
Phleum pratense L. | bojínek luční |
Poa spp. | lipnice |
Trisetum flavescens (L.) Pal. Beauv. | trojštět žlutavý |
b)Leguminosae | luskoviny |
Lotus corniculatus L. | štírovník růžkatý |
Lupinus spp., mimo | lupina, mimo |
Lupinus perennis L. | lupinu vytrvalou |
Medicago lupulina L. | tolice dětelová |
Medicago sativa L. | tolice vojtěška (vojtěška setá) |
Medicago varia Martyn | vojtěška proměnlivá |
Onobrychis sativa L. | vičenec setý |
Pisum arvense L. | hrášek polní |
Trifolium hybridum L. | jetel zvrhlý |
Trifolium incarnatum L. | jetel nachový |
Trifolium pratense L. | jetel luční |
Trifolium repens L. | jetel plazivý |
Vicia spp., mimo Vicia faba major L. | vikve a boby, mimo bob větší |
B. "základním osivem":
1. "osivem šlechtěných odrůd" osivo,
a) které bylo vypěstováno na odpovědnost pěstitele podle zásad udržovacího šlechtění odrůdy;
b) které je určeno k produkci osiva kategorie "certifikované osivo";
c) které, s výhradou článku 4, vyhovuje požadavkům na základní osivo stanoveným v přílohách I a II; a
d) u kterého bylo úřední zkouškou ověřeno splnění výše uvedených požadavků;
2. "osivem místních odrůd" osivo,
a) které bylo vypěstováno pod úředním dohledem z materiálu úředně připuštěného jako místní odrůda na jednom nebo více hospodářstvích v rámci přesně ohraničené oblasti původu;
b) které je určeno k produkci osiva kategorie "certifikované osivo";
c) které, s výhradou článku 4, vyhovuje požadavkům na základní osivo stanoveným v přílohách I a II; a
d) u kterého bylo úřední zkouškou ověřeno splnění výše uvedených požadavků;
C. "certifikovaným osivem" osivo,
a) které pochází ze základního osiva nebo certifikovaného osiva určité odrůdy;
b) které je určeno k produkci osiva kategorie "certifikované osivo" nebo rostlin;
c) které, s výhradou čl. 4 písm. b), vyhovuje požadavkům na certifikované osivo stanoveným v přílohách I a II; a
d) u kterého bylo úřední zkouškou ověřeno splnění výše uvedených požadavků;
D. "obchodním osivem" osivo,
a) které vykazuje druhovou pravost;
b) které, s výhradou čl. 4 písm. b), vyhovuje požadavkům na obchodní osivo stanoveným v příloze II; a
c) u kterého bylo úřední zkouškou ověřeno splnění výše uvedených požadavků;
E. "úředními opatřeními" opatření, která provádějí
a) státní orgány nebo
b) veřejnoprávní nebo soukromoprávní právnické osoby jednající jménem státu nebo
c) v případě pomocných činností, které rovněž podléhají dohledu státu, přísežné fyzické osoby
za podmínky, že osoby uvedené v písmenech b) a c) nemají osobní zájem na výsledku těchto opatření.
Článek 3
1. Členské státy stanoví, že na trh lze uvádět pouze osivo
Dactylis glomerata L.,
Festuca arundinacea Schreb.,
Festuca pratensis Huds.,
Festuca rubra L.,
Lolium spp.,
Phleum pratense L.,
Medicago sativa L.,
Medicago varia Martyn,
Pisum arvense L.,
Trifolium repens L.,
které bylo úředně uznáno jako základní osivo nebo certifikované osivo a které vyhovuje požadavkům stanoveným v příloze II.
2. Členské státy stanoví, že na trh lze uvádět pouze to osivo pícnin jiných rodů a druhů, než které jsou uvedeny v odstavci 1, které bylo buď úředně uznáno jako základní osivo, nebo certifikované osivo, anebo jde o obchodní osivo, a které dále vyhovuje požadavkům stanoveným v příloze II.
3. Komise může postupem podle článku 21 stanovit, že po uplynutí určených lhůt lze uvádět na trh pouze to osivo pícnin jiných rodů a druhů, než které jsou uvedeny v odstavci 1, které bylo úředně uznáno jako základní osivo nebo certifikované osivo.
4. Členské státy zajistí, aby úřední zkoušky osiva probíhaly v souladu s obvyklými mezinárodními metodami, pokud tyto metody existují.
5. Členské státy mohou stanovit odchylky od odstavců 1 a 2
a) pro šlechtitelské osivo generací předcházejících základnímu osivu,
b) pro pokusy nebo pro vědecké účely,
c) pro účely šlechtění,
d) pro nezpracované osivo, které se uvádí na trh k opatření obalem, pokud je zajištěna pravost tohoto osiva.
Článek 4
Členské státy však mohou odchylně od článku 3 povolit,
a) aby bylo úředně uznáno a uváděno na trh základní osivo obilovin, které nevyhovuje požadavkům klíčivosti stanoveným v příloze II; obdobná odchylka se vztahuje i na certifikované osivo Trifolium pratense, pokud je toto osivo určeno pro další produkci certifikovaného osiva.
V uvedených případech přijmou členské státy veškerá nezbytná opatření, aby dodavatel zaručil určitou klíčivost, kterou při uvádění na trh uvede na zvláštní návěsce, která musí obsahovat jeho jméno, adresu a číslo partie;
b) aby v zájmu rychlejšího zásobování osivem bylo úředně uznáno a uváděno na trh až po prvního obchodního příjemce osivo kategorií "základní osivo" nebo "certifikované osivo", u kterého dosud nebyly ukončeny úřední zkoušky týkající se vyhovění požadavkům klíčivosti stanoveným v příloze II. Uznání se provede pouze po předložení předběžného protokolu o analýze osiva a za podmínky, že je uvedeno jméno a adresa prvního příjemce. Budou přijata veškerá nezbytná opatření, aby dodavatel zaručil klíčivost vyplývající z předběžné analýzy. Tuto klíčivost uvede dodavatel při uvádění na trh na zvláštní návěsce, která musí obsahovat jeho jméno a adresu a číslo partie.
S výjimkou případů množení mimo Společenství uvedených v článku 15 se tato ustanovení nevztahují na osivo dovážené ze třetích zemí.
Článek 5
Pokud jde o požadavky stanovené v přílohách I a II, mohou členské státy stanovit pro uznávání tuzemské produkce a pro zkoušení tuzemského obchodního osiva dodatečné nebo přísnější požadavky.
Článek 6
1. Každý členský stát sestaví seznam odrůd pícnin, které jsou na jeho území úředně povoleny pro uznávání osiva; seznam udává hlavní morfologické nebo fyziologické znaky umožňující rozlišovat mezi odrůdami rostlin přímo pocházejícími z osiva kategorie "certifikované osivo", a úředně stanovený nejvyšší počet generací po základním osivu připuštěných k uznávání pro každou odrůdu. U místních odrůd uvádí seznam oblast původu.
2. U hybridů a syntetických odrůd je třeba sdělit genetické komponenty orgánům příslušným povolovat odrůdy a uznávat osivo. Členské státy zajistí, aby výsledky zkoušek genetických komponent a jejich popis byly na žádost šlechtitele považovány za důvěrné.
3. Odrůda se povolí teprve tehdy, pokud bylo úředními zkouškami nebo zkouškami pod úředním dohledem, zejména pěstitelskými zkouškami, ověřeno, že odrůda je dostatečně homogenní a stálá.
4. Povolené odrůdy se pravidelně úředně kontrolují. Není-li již některá z podmínek pro povolení pro uznávání osiva splněna, povolení odrůdy se zruší a odrůda se ze seznamu vymaže.
5. Seznam a veškeré jeho změny se neprodleně oznámí Komisi, která je sdělí ostatním členským státům.
Článek 7
1. Členské státy stanoví, že v průběhu kontroly odrůd, při zkouškách osiva pro uznání a při zkouškách obchodního osiva musí být vzorky odebírány úředně pomocí vhodných metod.
2. Při zkouškách osiva pro uznání a při zkouškách obchodního osiva musí být vzorky odebírány z homogenních partií. Maximální hmotnost partie a minimální hmotnost vzorku jsou uvedeny v příloze III.
Článek 8
1. Členské státy stanoví, že základní, certifikované a obchodní osivo smí být uváděno na trh pouze v dostatečně homogenních dodávkách a v uzavřených baleních, která jsou opatřena uzávěrem a označena podle článků 9 a 10.
2. Členské státy mohou pro prodej malých množství konečnému spotřebiteli stanovit odchylky od odstavce 1 týkající se balení, uzávěru a označení.
Článek 9
1. Členské státy stanoví, že balení základního, certifikovaného a obchodního osiva musí být úředně uzavřena tak, aby byl uzávěr při otevření znehodnocen a nemohl být znovu použit.
2. Balení mohou být znovu uzavřena pouze úředně. V tomto případě se na návěsce podle čl. 10 odst. 1 uvede, že se jedná o opětovné uzavření, dále datum opětovného uzavření a orgán, který je provedl.
Článek 10
1. Členské státy stanoví, že balení základního, certifikovaného a obchodního osiva
a) musí být na vnější straně opatřena úřední návěskou podle přílohy IV v některém z úředních jazyků Společenství; návěska je připevněna úředním uzávěrem; barva návěsky je pro základní osivo bílá, pro certifikované osivo první generace po základním osivu modrá, pro certifikované osivo dalších generací po základním osivu červená a pro obchodní osivo tmavě žlutá; pro obchod mezi členskými státy musí být návěska opatřena datem úředního uzavření. Pokud v případech uvedených v čl. 4 písm. a) základní osivo a certifikované osivo nevyhovuje požadavkům klíčivosti stanoveným v příloze II, vyznačí se tato skutečnost na návěsce;
b) musí uvnitř obsahovat úřední doložku v barvě návěsky obsahující údaje stanovené pro návěsku v příloze IV. Tato doložka není požadována, pokud jsou údaje na balení vytištěny nesmazatelnou barvou.
2. Členské státy mohou
a) požadovat, aby na návěsce bylo ve všech případech uvedeno datum úředního uzavření;
b) pro malá balení stanovit odchylky od odstavce 1.
Článek 11
Není dotčeno právo členských států stanovit, že balení tuzemského nebo dováženého základního, certifikovaného nebo obchodního osiva musí být při uvádění na trh na jejich území opatřena návěskou dodavatele i v jiných případech, než které jsou stanoveny v článku 4.
Článek 12
Členské státy stanoví, že každé chemické ošetření základního, certifikovaného nebo obchodního osiva musí být uvedeno buď na úřední návěsce, nebo na návěsce dodavatele, a na balení nebo uvnitř balení.
Článek 13
1. Členské státy mohou povolit uvádění osiva pícnin na trh ve směsích osiva různých rodů a druhů pícnin a ve směsích s osivem rostlin, které nejsou pícninami ve smyslu této směrnice, pokud jsou jednotlivé složky směsi před smícháním v souladu s pravidly pro uvádění na trh, která se na ně vztahují.
2. Použijí se články 8, 9 a 11 a rovněž článek 10 s tím rozdílem, že barva návěsky je v případě směsí zelená.
Článek 14
1. Členské státy zajistí, aby uvádění na trh základního a certifikovaného osiva, které bylo úředně uznáno a jehož balení byla úředně označena a uzavřena v souladu s touto směrnicí, a obchodního osiva, jehož balení byla úředně označena a uzavřena v souladu s touto směrnicí, podléhalo pouze omezením na základě jeho vlastností, opatření ke zkoušení, označování a uzavírání, která stanoví tato směrnice.
2. Členské státy mohou
a) stanovit, pokud nevstoupily v platnost předpisy Komise podle čl. 3 odst. 3, že po uplynutí určitých lhůt lze na trh uvádět pouze to osivo jiných rodů a druhů pícnin, než které jsou uvedeny v čl. 3 odst. 1, které bylo úředně uznáno jako základní osivo nebo certifikované osivo;
b) přijmout předpisy o nejvyšší povolené vlhkosti pro uvádění na trh;
c) omezit uvádění na trh certifikovaného osiva pícnin na osivo první generace po základním osivu;
d) až do zavedení společného katalogu odrůd, k čemuž musí dojít nejpozději dne 1. ledna 1970, omezit uvádění osiva obilovin na trh na osivo odrůd, které jsou zapsány ve vnitrostátním seznamu vycházejícím z krajinné a užitné hodnoty pro jejich území; podmínky pro zápis do tohoto seznamu jsou pro odrůdy pocházející z ostatních členských států stejné jako pro domácí odrůdy.
Článek 15
Členské státy stanoví, že osivo pícnin, které pochází bezprostředně ze základního osiva uznaného v některém členském státě a které bylo sklizeno v jiném členském státě nebo v některé třetí zemi, je rovnocenné certifikovanému osivu z první generace po základním osivu sklizeném ve státě, který vyprodukoval základní osivo, pokud bylo na jeho množitelském porostu podrobeno inspekci vyhovující požadavkům stanoveným v příloze I a pokud bylo úřední zkouškou ověřeno, že splňuje požadavky stanovené v příloze II pro certifikované osivo.
Článek 16
1. Rada na návrh Komise kvalifikovanou většinou určí,
a) zda v případě uvedeném v článku 15 inspekce prováděné v určité třetí zemi vyhovují požadavkům stanoveným v příloze I,
b) zda osivo pícnin sklizené v určité třetí zemi, které poskytuje stejné záruky vlastností a opatření provedených k jeho zkoušení, zajištění jeho pravosti, jeho označování a jeho kontroly, je v tomto ohledu rovnocenné základnímu osivu, certifikovanému osivu nebo obchodnímu osivu, které bylo sklizeno ve Společenství a které odpovídá této směrnici.
2. Členské státy mohou určení podle odstavce 1 provádět samy, dokud tak podle uvedeného odstavce neučiní Rada. Toto právo zaniká dnem 1. července 1969.
Článek 17
1. K překonání přechodných obtíží ve všeobecném zásobování základním, certifikovaným nebo obchodním osivem, které se vyskytnou alespoň v jednom členském státě a které nelze odstranit v rámci Společenství, zmocní Komise postupem podle článku 21 jeden nebo více členských států, aby povolily na určité období stanovené Komisí uvádění na trh osiva kategorie vyhovující méně přísným požadavkům.
2. Pokud jde o kategorii osiva určité odrůdy, má úřední návěska barvu stejnou jako ta, která je stanovena pro odpovídající kategorii, a v ostatních případech stejnou jako návěska stanovená pro obchodní osivo. V každém případě musí být na návěsce uvedeno, že se jedná o osivo kategorie vyhovující méně přísným požadavkům.
Článek 18
Tato směrnice se nevztahuje na osivo pícnin, které je prokazatelně určeno k vývozu do třetích zemí.
Článek 19
Členské státy přijmou veškerá nezbytná opatření, aby osivo pícnin mohlo být v průběhu uvádění na trh alespoň namátkově úředně kontrolováno s ohledem na dodržování požadavků stanovených touto směrnicí.
Článek 20
1. Ve Společenství se založí srovnávací pole, na kterých se každý rok provede následná kontrola odebraných vzorků certifikovaného osiva pícnin. Tato pole podléhají kontrole prováděné výborem uvedeným v článku 21.
2. V první etapě slouží srovnávací zkoušky k harmonizaci technických metod uznávání, aby bylo dosaženo srovnatelnosti výsledků. Jakmile bude tohoto cíle dosaženo, bude o srovnávacích zkouškách každoročně podávána zpráva o činnosti, která se důvěrně sdělí členským státům a Komisi. Komise stanoví postupem podle článku 21 datum, ke kterému bude zpráva podána poprvé.
3. Komise vydá postupem podle článku 21 opatření nezbytná k provádění srovnávacích zkoušek. Do srovnávacích zkoušek lze zahrnout osivo pícnin sklizené ve třetích zemích.
Článek 21
1. Má-li být zahájen postup podle tohoto článku, přednese věc Stálému výboru pro osivo a sadbu v zemědělství, zahradnictví a lesnictví, zřízenému rozhodnutím Rady ze dne 14. června 1966 [2] (dále jen "výbor"), jeho předseda, a to buď z vlastního podnětu, nebo na žádost zástupce členského státu.
2. Hlasům členských států ve výboru je přidělena váha stanovená v čl. 148 odst. 2 Smlouvy. Předseda nehlasuje.
3. Zástupce Komise předloží návrh opatření, která mají být přijata. Výbor zaujme stanovisko k opatřením ve lhůtě, kterou může předseda stanovit podle naléhavosti věci. Stanovisko se přijme většinou dvanácti hlasů.
4. Komise přijme opatření, která jsou okamžitě použitelná. Pokud však tato opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru, sdělí je Komise neprodleně Radě. V tomto případě může Komise nejvýše o jeden měsíc ode dne tohoto sdělení odložit použitelnost opatření, o kterých rozhodla.
Rada může kvalifikovanou většinou ve lhůtě jednoho měsíce přijmout jiné rozhodnutí.
Článek 22
Touto směrnicí nejsou dotčeny vnitrostátní právní předpisy odůvodněné ochranou zdraví a života lidí, zvířat nebo rostlin nebo ochranou průmyslového a obchodního vlastnictví.
Článek 23
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s čl. 14 odst. 1 nejpozději do 1. července 1968 a s ostatními ustanoveními této směrnice a jejích příloh nejpozději do 1. července 1969. Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 24
Tato směrnice je určena členským státům.
V Bruselu dne 14. června 1966.
NEUVOSTON DIREKTIIVI,
annettu 14 päivänä kesäkuuta 1966,
rehukasvien siementen pitämisestä kaupan (66/401/ETY)
EUROOPAN TALOUSYHTEISÖN NEUVOSTO, joka
ottaa huomioon Euroopan talousyhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 43 ja 100 artiklan,
ottaa huomioon komission ehdotuksen,
ottaa huomioon Euroopan parlamentin lausunnon(1),
ottaa huomioon talous- ja sosiaalikomitean lausunnon,
sekä katsoo, että
rehukasvien tuotannolla on tärkeä asema Euroopan talousyhteisön maataloudessa,
rehukasvien viljelyssä tyydyttävät tulokset riippuvat paljon sopivien siementen käytöstä; tämän vuoksi tietyt jäsenvaltiot ovat jo jonkin aikaa rajoittaneet kaupan pitämisen ainoastaan korkealaatuisiin rehukasvien siemeniin; ne ovat hyödyntäneet useita kymmeniä vuosia jatketun järjestelmällisen kasvivalintatyön tuloksia ja saaneet käyttöönsä riittävän pysyviä ja yhtenäisiä rehukasvilajikkeita, joiden ominaisuuksien perusteella voidaan olettaa niiden käytöllä saavutettavan olennaista hyötyä,
yhteisössä saavutetaan rehukasvien viljelyssä parempi tuottavuus, jos jäsenvaltiot soveltavat yhdenmukaisia ja mahdollisimman tiukkoja sääntöjä niiden lajikkeiden valikoinnissa, jotka hyväksytään pidettäviksi kaupan,
rajoitukset tiettyjen lajikkeiden kaupan pitämisessä ovat kuitenkin perusteltuja ainoastaan, jos viljelijällä on samanaikaisesti takeet siitä, että hän todella saa juuri näiden lajikkeiden siemeniä,
tämän vuoksi tietyt jäsenvaltiot soveltavat varmentamisjärjestelmiä, joissa virallisella tarkastuksella taataan lajikkeiden tunnistettavuus ja lajikepuhtaus,
tällainen järjestelmä on kansainvälisellä tasolla jo olemassa; Taloudellisen yhteistyön ja kehityksen järjestö on laatinut kansainväliseen kauppaan tarkoitettujen rehukasvien siementen lajikkeiden varmentamisjärjestelmän,
yhteisölle olisi laadittava yhdenmukainen varmentamisjärjestelmä, joka perustuisi tämän järjestelmän ja alan kansallisten järjestelmien soveltamisesta saatuihin kokemuksiin,
järjestelmää olisi sovellettava niin jäsenvaltioiden väliseen kaupankäyntiin kuin kansallisilla markkinoilla kaupan pitämiseen,
rehukasvien siemeniä saa yleensä pitää kaupan ainoastaan, jos ne on varmentamissääntöjen mukaisesti virallisesti tarkastettu ja varmennettu perussiemeniksi tai varmennetuiksi siemeniksi; teknisten termien "perussiemenet" ja "varmennetut siemenet" valinta perustuu olemassa olevaan kansainväliseen terminologiaan,
on tarkoituksenmukaista hyväksyä kauppasiemeniä, koska kaikkien viljelyssä tärkeiden rehukasvilajien osalta ei vielä ole haluttuja lajikkeita tai nykyisten lajikkeiden siemeniä ei ole riittävästi yhteisön tarpeisiin; sen vuoksi on välttämätöntä hyväksyä tiettyjen lajien osalta lajikkeisiin kuulumattomia rehukasvien siemeniä, jotka täyttävät määräykset muilta osin,
yhteisön sääntöjä ei tulisi soveltaa rehukasvien siemeniin, joita ei pidetä kaupan, koska niiden taloudellinen merkitys on vähäinen; jäsenvaltioilla on oltava oikeus säätää tällaisista siemenistä erityisiä säännöksiä,
yhteisön sääntöjä ei tulisi soveltaa siemeniin, jotka on todistetusti tarkoitettu vietäviksi kolmansiin maihin,
rehukasvien siementen geneettisen arvon ja ulkoisen laadun parantamiseksi yhteisössä on säädettävä tietyistä erityiseen puhtauteen, itävyyteen ja terveydentilaan liittyvistä edellytyksistä,
siementen tunnistettavuuden varmistamiseksi olisi laadittava yhteisön säännöt pakkauksista, näytteenotosta, sulkemisesta ja merkinnöistä; sen vuoksi etiketeissä on oltava virallisen tarkastuksen suorittamiseksi ja viljelijän tiedoksi tarvittavat tiedot, joissa on korostettava sitä, että kyse on yhteisön varmentamisesta,
tietyt jäsenvaltiot tarvitsevat erityiskäyttöön useista lajeista tehtyjä rehukasvien siemenseoksia; näiden tarpeiden huomioon ottamiseksi jäsenvaltioiden olisi voitava hyväksyä tällaisia seoksia tietyin edellytyksin,
jäsenvaltioiden on säädettävä tarkoituksenmukaisesta tarkastuksesta niin siementen laatuun liittyvien edellytysten kuin siementen tunnistettavuuden takaavien säännösten noudattamisen varmistamiseksi sinä aikana, jona siemeniä pidetään kaupan,
nämä edellytykset täyttäviä siemeniä eivät koske muut kuin yhteisön säännöissä säädetyt rajoitukset kaupan pitämisessä, tämän kuitenkaan rajoittamatta perustamissopimuksen 36 artiklan soveltamista, paitsi kun yhteisön säännöissä säädetään vahingollisten organismien osalta toleransseista,
ensimmäisessä vaiheessa ja siihen saakka kunnes lajikkeista laaditaan yleinen luettelo, sallittuihin rajoituksiin olisi sisällytettävä erityisesti jäsenvaltioiden oikeus rajoittaa varmennettujen siementen pitäminen kaupan niihin lajikkeisiin, joilla on niiden alueella merkitystä viljelyn ja käytön kannalta,
on tarpeen tietyin edellytyksin tunnustaa jäsenvaltiossa varmennetuista perussiemenistä toisessa maassa lisättyjen siementen ja kyseisessä jäsenvaltiossa lisättyjen siementen vastaavuus,
toisaalta olisi säädettävä, että kolmansissa maissa korjattuja rehukasvien siemeniä voi pitää kaupan yhteisössä ainoastaan, jos niille annetaan samat takeet kuin yhteisössä virallisesti varmennetuille ja yhteisön sääntöjen mukaisille siemenille,
eri luokkiin kuuluvien varmennettujen siementen hankinnassa ollessa vaikeuksia, olisi väliaikaisesti sallittava väljemmät vaatimukset siemenille, joita pidetään kaupan,
eri jäsenvaltioiden teknisten varmentamismenetelmien yhdenmukaistamiseksi ja jotta tulevaisuudessa olisi mahdollista verrata yhteisössä varmennettuja siemeniä kolmansista maista peräisin oleviin siemeniin, jäsenvaltioihin suositellaan perustettaviksi yhteisön koepeltoja, jotta "varmennettujen siementen" eri luokkiin kuuluville siemenille voitaisiin suorittaa vuosittainen jälkitarkastus, ja
komissiolle olisi annettava tehtäväksi päättää tietyistä toimenpiteistä tämän direktiivin soveltamiseksi; suunniteltujen toimenpiteiden täytäntöönpanon helpottamiseksi olisi säädettävä menettelystä jäsenvaltioiden ja komission välisen tiiviin yhteistyön aikaansaamiseksi maataloudessa, puutarhanviljelyssä ja metsätaloudessa käytettäviä siemeniä ja lisäysaineistoa käsittelevässä pysyvässä komiteassa,
ON ANTANUT TÄMÄN DIREKTIIVIN:
1 artikla
Tämä direktiivi koskee yhteisössä käyttötarkoituksesta riippumatta kaupan pidettäviä rehukasvien siemeniä.
2 artikla
Tässä direktiivissä tarkoitetaan:
A "Rehukasveilla" kasveja, jotka kuuluvat seuraaviin lajeihin:
a) TAULUKON PAIKKA
b) TAULUKON PAIKKA
B "Perussiemenillä" siemeniä,
1. Jalostettujen lajikkeiden siemeniä,
a) jotka on tuotettu jalostajan vastuulla lajikkeen ylläpitosääntöjen mukaisesti;
b) jotka on tarkoitettu "varmennettujen siementen" luokkaan kuuluvien siementen tuotantoon;
c) jotka täyttävät 4 artiklan säännökset huomioon ottaen liitteissä I ja II perussiemenille vahvistetut edellytykset ja
d) joiden osalta on virallisessa tarkastuksessa todettu, että edellä tarkoitetut edellytykset on täytetty.
2. Paikallisten lajikkeiden siemeniä,
a) jotka on tuotettu virallisesti valvottuina sellaisesta aineistosta, jotka on virallisesti hyväksytty paikallisiksi lajikkeiksi yhdellä tai useammalla viljelyksellä, jotka sijaitsevat selvästi rajatulla alkuperäalueella;
b) jotka on tarkoitettu "varmennettujen siementen" luokkaan kuuluvien siementen tuotantoon;
c) jotka täyttävät 4 artiklan säännökset huomioon ottaen liitteissä I ja II perussiemenille vahvistetut edellytykset ja
d) joiden osalta on virallisessa tarkastuksessa todettu, että edellä tarkoitetut edellytykset on täytetty.
C "Varmennetuilla siemenillä" siemeniä,
a) jotka polveutuvat suoraan määrätyn lajikkeen perussiemenistä tai varmennetuista siemenistä;
b) jotka on tarkoitettu varmennettujen siementen luokkaan kuuluvien siementen tuotantoon tai kasvien tuotantoon;
c) jotka täyttävät 4 artiklassa olevan b kohdan huomioon ottaen liitteissä I ja II varmennetuille siemenille vahvistetut edellytykset ja
d) joiden osalta on virallisessa tarkastuksessa todettu, että edellä tarkoitetut edellytykset on täytetty.
D "Kauppasiemenillä" siemeniä,
a) jotka ovat lajiltaan tunnistettavia;
b) jotka täyttävät 4 artiklassa olevan b kohdan huomioon ottaen liitteissä II kauppasiemenille vahvistetut edellytykset;
c) joiden osalta on virallisessa tarkastuksessa todettu, että edellä tarkoitetut edellytykset on täytetty.
E "Virallisilla toimenpiteillä" toimenpiteitä, joita toteuttavat
a) jonkin valtion viranomaiset tai
b) jonkin valtion valvonnassa toimivat julkis- tai yksityisoikeudelliset oikeushenkilöt tai
c) valantehneet luonnolliset henkilöt sellaisten lisätehtävien osalta, jotka myös kuuluvat valtion valvontaan,
sillä edellytyksellä, että b ja c alakohdassa tarkoitetut henkilöt eivät saa henkilökohtaista etua kyseisistä toimenpiteistä.
3 artikla
1. Jäsenvaltioiden on säädettävä, että lajien
Dactylis glomerata L.
Festuca arundinacea Schreb.
Festuca pratensis Huds.
Festuca rubra L.
Lolium spec.
Phleum pratense L.
Medicago sativa L.
Medicago varia Martyn
Pisum arvense L. ja
Trifolium repens L.
siemeniä saa pitää kaupan ainoastaan, jos ne on virallisesti varmennettu "perussiemeniksi" tai "varmennetuiksi siemeniksi" ja jos ne täyttävät liitteessä II vahvistetut edellytykset.
2. Jäsenvaltioiden on säädettävä, että muiden kuin 1 kohdassa lueteltujen rehukasvilajien siemeniä saa pitää kaupan ainoastaan, jos siemenet on virallisesti varmennettu "perussiemeniksi" tai "varmennetuiksi siemeniksi" tai jos siemenet ovat kauppasiemeniä ja jos siemenet täyttävät lisäksi liitteen II edellytykset.
3. Komissio voi päättää noudattaen 21 artiklassa säädettyä menettelyä, että muiden kuin 1 kohdassa lueteltujen rehukasvilajien siemeniä voidaan pitää kaupan määrätyistä päivämääristä alkaen ainoastaan, jos ne on virallisesti varmennettu "perussiemeniksi" tai "varmennetuiksi siemeniksi".
4. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että siementen viralliset tarkastukset suoritetaan käytössä olevien kansainvälisten menetelmien mukaisesti, jos tällaisia menetelmiä on olemassa.
5. Jäsenvaltiot voivat säätää 1 ja 2 kohdan säännöksistä poikkeuksia:
a) perussiemeniä aikaisempaa sukupolvea olevien jalostettujen siementen osalta,
b) kokeiden ja tieteellisten tarkoitusten osalta,
c) valintatyön osalta,
d) kunnostettavien raakasiementen kaupan pitämisen osalta, jos näiden siementen tunnistettavuus on taattu.
4 artikla
Poiketen 3 artiklan säännöksistä jäsenvaltiot voivat kuitenkin
a) sallia sellaisten perussiementen virallisen varmentamisen ja pitämiseen kaupan, jotka eivät täytä liitteessä II vahvistettuja itävyyttä koskevia edellytyksiä; samanlaista poikkeusta voidaan soveltaa myös varmennettuihin Trifolium pratensen siemeniin, jos ne on tarkoitettu muiden varmennettujen siementen tuotantoon.
Edellä tarkoitetuissa tapauksissa on toteutettava kaikki tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että toimittaja takaa erityisen itävyyden, mikä toimittajan on ilmoitettava kaupan pitämistä varten erityisessä etiketissä, jossa on toimittajan nimi, osoite ja erän viitenumero;
b) sallia siementen saatavuuden nopeuttamiseksi sellaisten "perussiementen", "varmennettujen siementen" tai "kauppasiementen" luokkaan kuuluvien siementen virallisen varmentamisen ja pitämiseen kaupan ensimmäiselle ostajalle, joiden liitteessä II tarkoitettujen, itävyyden edellytysten noudattamista koskevaa virallista tarkastusta ei ole saatettu päätökseen. Varmentaminen annetaan vain esitettäessä siementen väliaikainen analyysiseloste ja edellytyksellä, että ensimmäisen vastaanottajan nimi ja osoite on ilmoitettu; kaikki tarvittavat toimenpiteet on toteutettava sen varmistamiseksi, että siementen toimittaja takaa väliaikaisella analyysillä todetun itävyyden; itävyys on kaupan pitämistä varten ilmoitettava erityisessä etiketissä, jossa on siementen toimittajan nimi, osoite ja erän viitenumero.
Näitä säännöksiä ei sovelleta kolmansista maista tuotuihin siemeniin lukuun ottamatta 15 artiklassa säädettyä yhteisön ulkopuolella tapahtuvaa lisäystä.
5 artikla
Jäsenvaltiot voivat liitteissä I ja II vahvistettujen edellytysten osalta vahvistaa oman tuotantonsa kauppasiementen varmentamista ja tarkastusta koskevista lisävaatimuksista tai tiukemmista vaatimuksista.
6 artikla
1. Jäsenvaltion on laadittava luettelo sellaisista rehukasvilajikkeista, jotka on virallisesti hyväksytty varmennettaviksi sen alueella; luettelossa on ilmoitettava tärkeimmät morfologiset tai fysiologiset ominaisuudet, joiden perusteella voidaan erottaa suoraan "varmennettujen siementen" luokasta polveutuvat kasvilajikkeet sekä varmennettaviksi hyväksyttyjen ja jokaisen lajikkeen perussiemenestä tuotettujen sukupolvien virallisesti säädetty enimmäismäärä. Paikallisten lajikkeiden osalta luettelossa on oltava merkintä alkuperäalueesta.
2. Hybridien ja keinotekoisten lajikkeiden osalta genealogisista ainesosista on ilmoitettava hyväksymisestä ja varmentamisesta vastaaville viranomaisille. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että genealogisten ainesosien tarkastus ja kuvaus pidetään jalostajan pyynnöstä luottamuksellisina.
3. Lajike on hyväksyttävä varmennettavaksi ainoastaan, jos virallisissa tai virallisesti valvotuissa tarkastuksissa, erityisesti viljelykokeissa, lajike on todettu riittävän yhtenäiseksi ja pysyväksi.
4. Hyväksytyt lajikkeet on säännöllisesti tarkastettava virallisesti. Jos jokin varmennettavaksi hyväksymisen edellytyksistä ei täyty, hyväksyminen on peruutettava ja lajike poistettava luettelosta.
5. Luettelot ja niiden muutokset on lähetettävä viipymättä komissiolle, joka ilmoittaa niistä muille jäsenvaltioille.
7 artikla
1. Jäsenvaltioiden on säädettävä, että lajikkeita, kauppasiemeniä ja varmennettavia siemeniä varten näytteet virallisesti otetaan tarkoituksenmukaisten menetelmien mukaan.
2. Tarkastettaessa siemeniä varmentamista varten tai tarkastettaessa kauppasiemeniä näytteet on otettava yhtenäisistä eristä; erän enimmäispaino ja näytteen vähimmäispaino vahvistetaan liitteessä III.
8 artikla
1. Jäsenvaltioiden on säädettävä, että perussiemeniä, varmennettuja siemeniä ja kauppasiemeniä saa pitää kaupan ainoastaan riittävän yhtenäisinä erinä ja pakkauksissa, jotka on 9 ja 10 artiklan säännösten mukaisesti varustettu sulkimella ja merkinnöillä.
2. Jäsenvaltiot voivat säätää pienten määrien viimeiselle käyttäjälle kaupan pitämisen osalta poikkeuksia 1 kohdan pakkauksia, sulkemista ja merkintöjä koskevista säännöksistä.
9 artikla
1. Jäsenvaltioiden on säädettävä, että perussiementen, varmennettujen ja kauppasiementen siementen pakkaukset on virallisesti suljettava niin, että pakkausta avattaessa suljinjärjestelmä särkyy eikä sitä voi laittaa takaisin paikalleen.
2. Pakkaukset saa sulkea uudelleen ainoastaan virallisesti. Jos pakkaukset suljetaan uudelleen, uudelleen sulkemisen päivämäärä ja toimenpiteen suorittanut viranomainen on ilmoitettava 10 artiklan 1 kohdassa säädetyssä etiketissä.
10 artikla
1. Jäsenvaltioiden on säädettävä, että perussiementen, varmennettujen ja kauppasiementen siementen
a) pakkaukset on varustettava pakkauksen ulkopuolella olevalla, liitteen IV mukaisesti virallisella etiketillä, joka on laadittu yhdellä yhteisön virallisista kielistä; se on kiinnitettävä virallisella suljinjärjestelmällä; perussiementen etiketin on oltava valkoinen; varmennettujen siementen ja ensimmäisen perussiementen jälkeisen sukupolven siementen etiketti on sininen ja seuraavien perussiementen jälkeisten sukupolvien varmennettujen siementen etiketin on oltava punainen ja kauppasiementen etiketin on oltava tummankeltainen; jäsenvaltioiden välisessä kaupassa etiketissä on oltava virallisen sulkemisen päivämäärä; jos 4 artiklan a alakohdassa tarkoitetussa tapauksessa perussiemenet ja varmennetut siemenet eivät täytä liitteessä II vahvistettuja itävyyden edellytyksiä, on siitä ilmoitettava etiketissä;
b) pakkauksessa on oltava etiketin värinen virallinen ilmoitus, jossa on liitteessä IV vahvistetut etikettitiedot; tämä ilmoitus ei ole välttämätön, jos nämä tiedot on painettu pysyvästi pakkaukseen.
2. Jäsenvaltiot voivat:
a) vaatia, että etiketissä on aina ilmoitettava virallisen sulkemisen päivämäärä;
b) säätää poikkeuksia 1 kohdan säännöksistä pienpakkausten osalta.
11 artikla
Jäsenvaltioilla on oikeus vaatia, että niiden alueella tuotettujen tai niiden alueelle tuotujen perussiementen, varmennettujen siementen ja kauppasiementen pakkaukset varustetaan, 4 artiklassa tarkoitettuja tapauksia lukuun ottamatta, toimittajan etiketillä niiden alueella tapahtuvaa kaupan pitämistä varten.
12 artikla
Jäsenvaltioiden on säädettävä, että perussiementen, varmennettujen siementen ja kauppasiementen kemiallisesta käsittelystä on maininta joko virallisessa etiketissä tai toimittajan etiketissä ja pakkauksessa tai sen sisällä.
13 artikla
1. Jäsenvaltiot voivat sallia sen, että rehukasvien siemeniä pidetään kaupan eri lajeista saatuina siemenseoksina sekoitettuina sellaisten kasvien siemeniin, jotka eivät ole rehukasveja tämän direktiivin tarkoittamassa merkityksessä, jos seoksen aineosat ovat ennen sekoitusta niihin sovellettavien kaupan pitämistä koskevien sääntöjen mukaisia.
2. Edellä 8, 9 ja 11 artiklan säännöksiä, samoin kuin 10 artiklan säännöksiä on sovellettava, paitsi että siemenseosten etiketin on oltava väriltään vihreä.
14 artikla
1. Jäsenvaltioiden on varmistettava, ettei perussiemeniä ja varmennettuja siemeniä, jotka on virallisesti varmennettu ja joiden pakkaukset on virallisesti merkitty ja suljettu tämän direktiivin säännösten mukaisesti, koske muut kuin tässä direktiivissä säädetyt niiden ominaisuuksia, tarkastussäännöksiä, merkintöjä ja sulkemista koskevat rajoitukset kaupan pitämiselle.
2. Jäsenvaltiot voivat:
a) säätää, sikäli kuin komission 3 artiklan 3 kohdan mukaisesti toteuttamat toimenpiteet eivät ole tulleet voimaan, että muita kuin 3 artiklan 1 kohdassa lueteltujen rehukasvilajien siemeniä voidaan pitää kaupan määrätyistä päivämääristä alkaen ainoastaan, jos kysymyksessä ovat sellaiset siemenet, jotka on virallisesti varmennettu "perussiemeniksi" tai "varmennetuiksi siemeniksi";
b) säätää pitämistä kaupan varten sallituista enimmäiskosteuspitoisuuksista;
c) rajoittaa varmennettujen rehukasvien siementen pitämisen kaupan perussiementen jälkeisen ensimmäisen sukupolven siemeniin;
d) rajoittaa rehukasvien siementen pitämisen kaupan kansallisen luettelon alueelliseen viljely- ja käyttöarvoon perustuviin lajikkeiden siemeniin, kunnes lajikkeiden yleinen luettelo voidaan ottaa käyttöön viimeistään 1 päivänä tammikuuta 1970; toisista jäsenvaltioista peräisin olevat lajikkeet hyväksytään tähän luetteloon samoin edellytyksin kuin kansalliset lajikkeet.
15 artikla
Jäsenvaltioiden on säädettävä, että sellaiset rehukasvien siemenet, jotka polveutuvat suoraan jossakin jäsenvaltiossa varmennetuista perussiemenistä tai toisessa jäsenvaltiossa taikka kolmannessa maassa korjatuista ensimmäisen sukupolven varmennetuista siemenistä, vastaavat varmennettuja siemeniä tai ensimmäisen tai toisen sukupolven varmennettuja siemeniä sillä edellytyksellä, että kyseiset siemenet on korjattu joko perussiementen tai ensimmäisen sukupolven varmennettujen siementen tuottajavaltiossa, jos niille on tehty liitteessä I vahvistetut edellytykset täyttävä viljelystarkastus ja jos virallisessa tarkastuksessa on todettu, että liitteessä II vahvistetut varmennettuja siemeniä tai ensimmäisen tai toisen sukupolven varmennettuja siemeniä koskevat edellytykset on täytetty.
16 artikla
1. Neuvosto päättää komission ehdotuksesta määräenemmistöllä:
a) täyttävätkö, kuten 15 artiklassa säädetään, viljelystarkastukset kolmannessa maassa liitteessä I vahvistetut edellytykset;
b) vastaavatko sellaiset rehukasvien siemenet, jotka on korjattu kolmannessa maassa ja joilla on samat takeet ominaisuuksiensa osalta ja niiden tarkastusjärjestelyjen, niiden tunnistettavuuden varmistamiseksi, merkitsemiseksi ja tarkastamiseksi, tässä suhteessa sellaisia perussiemeniä, varmennettuja siemeniä tai ensimmäisen tai toisen sukupolven varmennettuja siemeniä taikka kauppasiemeniä, jotka on korjattu yhteisössä ja jotka ovat tämän direktiivin säännösten mukaisia.
2. Siihen saakka, kunnes neuvosto tekee 1 kohdan mukaisen päätöksen, jäsenvaltiot voivat päättää kyseisessä kohdassa tarkoitetuista asioista. Tämä oikeus päättyy 1 päivänä heinäkuuta 1969.
17 artikla
1. Perussiementen, varmennettujen siementen ja kauppasiementen yleisessä saatavuudessa ilmenevien väliaikaisten ja vähintään yhdessä jäsenvaltiossa esiintyvien sekä yhteisössä ylipääsemättömien vaikeuksien poistamiseksi, komissio sallii noudattaen 21 artiklassa säädettyä menettelyä yhden tai useamman jäsenvaltion hyväksyvän pidettäväksi kaupan komission määräämäksi ajaksi väljemmät vaatimukset täyttävän luokan siemeniä.
2. Tietyn lajikkeen siementen luokan osalta virallinen etiketti on vastaavaa luokkaa varten laadittu etiketti, ja kaikissa muissa tapauksissa samanlainen kuin kauppasiementen etiketti. Etiketissä on aina ilmoitettava, että kyseessä ovat väljemmät vaatimukset täyttävään luokkaan kuuluvat siemenet.
18 artikla
Tätä direktiiviä ei sovelleta sellaisiin rehukasvien siemeniin, jotka todistetusti on tarkoitettu vietäviksi kolmansiin maihin.
19 artikla
Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet, jotta pidettäessä kaupan rehukasvien siemeniä tarkastettaisiin virallisesti ainakin pistokokein tämän direktiivin edellytysten noudattamista.
20 artikla
1. Yhteisöön on perustettava yhteisön koepeltoja, joilla suoritetaan vuosittain pistokokein otettujen rehukasvien perussiementen ja varmennettujen siementen näytteiden jälkitarkastus; 21 artiklassa tarkoitettu komitea tarkastaa nämä pellot.
2. Ensimmäisessä vaiheessa vertailukokeita käytetään varmentamisen teknisten menetelmien yhdenmukaistamiseen tulosten vastaavuuden aikaansaamiseksi. Kun tämä tavoite on saavutettu, vertailukokeista laaditaan vuosittain toimintakertomus, joka luottamuksellisena annetaan tiedoksi jäsenvaltioille ja komissiolle. Komissio päättää noudattaen 21 artiklassa säädettyä menettelyä päivämäärästä, mihin mennessä kertomus on laadittava ensimmäisen kerran.
3. Komissio päättää noudattaen 21 artiklassa säädettyä menettelyä vertailukokeiden suorittamiseksi tarvittavista järjestelyistä. Kolmansissa maissa korjattuja rehukasvien siemeniä voidaan ottaa mukaan vertailukokeisiin.
21 artikla
1. Jos tässä artiklassa säädettyä menettelyä on noudatettava, asian saattaa neuvoston 14 päivänä kesäkuuta 1966 tekemällä päätöksellä(2) perustetun maataloudessa, puutarhaviljelyssä ja metsätaloudessa käytettäviä siemeniä ja lisäysaineistoa käsittelevän pysyvän komitean, jäljempänä "komitea", käsiteltäväksi komitean puheenjohtaja omasta aloitteestaan tai jäsenvaltion edustajan pyynnöstä.
2. Komiteaan kuuluvien jäsenvaltioiden äänet painotetaan perustamissopimuksen 148 artiklan 2 kohdassa määrätyllä tavalla. Puheenjohtaja ei osallistu äänestykseen.
3. Komission edustaja tekee komitealle ehdotuksen tarvittavista toimenpiteistä. Komitea antaa lausuntonsa toimenpiteistä määräajassa, jonka puheenjohtaja voi asettaa asian kiireellisyyden mukaan. Lausunto annetaan kahdentoista äänen enemmistöllä.
4. Komissio päättää toimenpiteistä, joita sovelletaan välittömästi. Jos kyseiset toimenpiteet eivät kuitenkaan ole komitean antaman lausunnon mukaisia, komissio ilmoittaa niistä viipymättä neuvostolle. Siinä tapauksessa komissio voi lykätä päättämiensä toimenpiteiden soveltamista enintään yhdellä kuukaudella ilmoituksen tekopäivästä.
Neuvosto voi määräenemmistöllä päättää asiasta toisin yhden kuukauden kuluessa.
22 artikla
Tämä direktiivi ei rajoita sellaisten kansallisten säännösten soveltamista, jotka ovat perusteltuja ihmisten, eläinten tai kasvien terveyden ja elämän suojelemiseksi taikka teollisen ja kaupallisen omaisuuden suojelemiseksi.
23 artikla
Jäsenvaltioiden on saatettava 14 artiklan 1 kohdan säännösten noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset voimaan 1 päivään heinäkuuta 1968 mennessä sekä viimeistään 1 päivään heinäkuuta 1969 mennessä ne säännökset, jotka ovat välttämättömiä tämän direktiivin ja sen liitteiden noudattamiseksi. Jäsenvaltioiden on ilmoitettava tästä komissiolle viipymättä.
24 artikla
Tämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille.
Tehty Brysselissä 14 päivänä kesäkuuta 1966.