РЕШЕНИЕ № 1313/2013/ЕС НА ЕВРОПЕЙСКИЯ ПАРЛАМЕНТ И НА СЪВЕТА
от 17 декември 2013 година
относно Механизъм за гражданска защита на Съюза
(текст от значение за ЕИП)
ЕВРОПЕЙСКИЯТ ПАРЛАМЕНТ И СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взеха предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 196 от него,
като взеха предвид предложението на Европейската комисия,
след предаване на проекта на законодателния акт на националните парламенти,
като взеха предвид становището на Комитета на регионите (1),
в съответствие с обикновената законодателна процедура,
като имат предвид, че:
(1)
Поради значителното увеличаване на броя и сериозността на природните и причинените от човека бедствия през последните години и при положение, че бъдещите бедствия ще бъдат по-драстични и комплексни, с по-значителни и дългосрочни последици, вследствие по-специално на изменението на климата и на потенциалните взаимодействия между няколко природни и технологични опасности, все по-голямо значение придобива един интегриран подход към управлението при бедствия. Европейският съюз следва да насърчава солидарността и да подпомага, допълва и улеснява координацията на действията на държавите членки в областта на гражданската защита с оглед подобряване ефективността на системите за превенция, готовност и реагиране при природни и причинени от човека бедствия.
(2)
С Решение 2001/792/ЕО, Евратом на Съвета (2), преработено с Решение 2007/779/ЕО, Евратом на Съвета (3), беше създаден Механизъм на Общността за гражданска защита. Финансирането на този механизъм е осигурено чрез Решение 2007/162/ЕО, Евратом на Съвета (4), с което се създава финансов инструмент в областта на гражданската защита („финансовият инструмент“). В него се предвижда отпускането на финансова помощ от Съюза едновременно за повишаване на ефективността на реакцията при сериозни извънредни ситуации и за засилване на превантивните мерки и мерките за повишаване на готовността за всякакви извънредни ситуации, включително продължаване на мерките, предприети по-рано по силата на Решение 1999/847/ЕО на Съвета (5). Действието на финансовия инструмент изтича на 31 декември 2013 г.
(3)
Защитата, осигурявана съгласно Механизма за гражданска защита на Съюза („Механизма на Съюза“), следва да обхваща преди всичко населението, но също така и околната среда и имуществото, включително културното наследство, срещу всички видове природни и причинени от човека бедствия, включително екологични бедствия, замърсяване на морската среда и извънредни ситуации, свързани с остри здравословни проблеми, които възникват на територията на Съюза или извън него. При всички тези бедствия може да се наложи съдействие от гражданска защита и друга спешна помощ съгласно Механизма на Съюза в допълнение към способностите за реагиране на засегнатата държава. По отношение на бедствията, причинени от терористични актове, ядрени или радиационни аварии, Механизмът на Съюза следва да обхваща само действията за готовност и реагиране в областта на гражданската защита.
(4)
Механизмът на Съюза следва да играе роля и при прилагането на член 222 от Договора за функционирането на Европейския съюз (ДФЕС), като предоставя при необходимост своите ресурси и способности.
(5)
Механизмът на Съюза представлява явен израз на европейската солидарност, чрез осигуряване на практически и своевременен принос за превенцията на бедствия и готовността за тях и за реакцията при бедствия и непосредствена заплаха от бедствия, без да се засягат съответните водещи принципи и механизми в областта на гражданската защита. Следователно настоящото решение следва да не накърнява реципрочните права и задължения на държавите членки, произтичащи от двустранни или многостранни договори, които се отнасят до въпросите, обхванати от настоящото решение, нито отговорността на държавите членки да защитават населението, околната среда, както и имуществото на тяхна територия.
(6)
Механизмът на Съюза следва надлежно да отчита съответното право на Съюза и международните ангажименти, да използва възможностите за полезно взаимодействие със съответните инициативи на Съюза, например европейската програма за мониторинг на Земята (Коперник), Европейската програма за защита на критичната инфраструктура (EPCIP) и общата среда за обмен на информация (CISE).
(7)
В управлението при бедствия е много важна ролята на регионалните и местните власти. Ето защо е необходимо тези регионални и местни власти да бъдат подходящо включвани в дейностите, предприемани съгласно настоящото решение, в съответствие с националните структури на държавите членки.
(8)
Превенцията има решаващо значение за защитата от бедствия и налага предприемането на по-нататъшни действия, както се посочва в Заключенията на Съвета от 30 ноември 2009 г. и в резолюцията на Европейския парламент от 21 септември 2010 г. относно съобщението на Комисията, озаглавено „Подход на Общността за превенция на природни и причинени от човека бедствия“. Механизмът на Съюза следва да включва обща политическа рамка за действията на Съюза за превенция на риска от бедствия, чиято цел е да се постигне по-високо ниво на защита и устойчивост срещу бедствия чрез предотвратяване или ограничаване на техните въздействия и чрез насърчаване на култура на превенция, включително надлежно разглеждане на евентуални въздействия на изменението на климата и нуждата от подходящи действия за адаптация. Във връзка с това оценките на риска, планирането на управлението на риска, оценката на способността за управление на риска, извършвани от всяка държава членка на национално или на съответното поднационално равнище с участието по целесъобразност на други служби, прегледът на рисковете, извършван на равнище на Съюза, както и партньорските проверки имат основно значение за осигуряване на интегриран подход за управлението при бедствия, обединяващ действията за превенция на риска, готовност и реагиране. Поради това Механизмът на Съюза следва да включва обща рамка за обмен на информация относно рисковете и способностите за управление на риска, без да се засяга член 346 от ДФЕС, който гарантира, че нито една държава членка не следва да бъде задължавана да предоставя информация, чието разкриване тя счита за противоречащо на основните интереси на нейната сигурност.
(9)
Като допринася за по-нататъшното развитие и по-добрата интеграция на транснационалните системи от общоевропейски интерес за откриване, ранно предупреждаване и оповестяване, Съюзът следва да подпомага държавите членки в свеждането до минимум на необходимото време за реагиране при бедствия и за предупреждаване на гражданите на ЕС. Такива системи следва да отчитат и да се основават на съществуващи и бъдещи информационни източници и системи, като същевременно се насърчават подходящи нови технологии.
(10)
Механизмът на Съюза следва да включва обща политическа рамка, насочена към непрекъснато подобряване на степента на готовност на системите и службите за гражданска защита, на техния персонал и на населението в рамките на Съюза. Това следва да включва програма за учения, програма за извлечени поуки, както и програми за обучение и мрежа за обучение на равнището на Съюза и държавите членки в областта на превенцията, готовността и реагирането при бедствия, както се изисква в Заключенията на Съвета от 27 ноември 2008 г. относно европейското обучение в областта на управлението при бедствия.
(11)
Изграждането на модули за операции за оказване на помощ в областта на гражданската защита, състоящи се от ресурсите на една или повече държави членки, чиято цел е да бъдат напълно оперативно съвместими, следва да продължава с оглед да се засили сътрудничеството в областта на гражданската защита и да се развие допълнително координираното съвместно бързо реагиране на държавите членки. Модулите следва да се организират на равнището на държавите членки и да бъдат подчинени на тяхното командване и контрол.
(12)
Механизмът на Съюза следва да улесни мобилизирането и координирането на операциите по оказване на помощ. Механизмът на Съюза следва да се основава на структура на Съюза, състояща се от Координационен център за реагиране при извънредни ситуации (ЕRCC), Европейски капацитет за реагиране при извънредни ситуации (EERC) под формата на доброволно обединяване на предварително заделени от държавите членки способности, обучени експерти, Обща система за комуникация и информация при извънредни ситуации (CECIS), управлявана от Комисията, и точки за контакт в държавите членки. Той следва да осигури рамка за набиране на потвърдена информация за положението, за разпространяването ѝ до държавите членки, както и за споделяне на извлечените от операциите поуки.
(13)
С оглед да се подобри планирането на операциите за реагиране при бедствия съгласно Механизма на Съюза и да се повиши наличността на ключови способности, е необходимо да се развие EERC под формата на доброволно обединяване на предварително заделени капацитет от държавите членки и структуриран процес за установяване на евентуални пропуски в капацитета.
(14)
Колкото до операциите по оказване на помощ в отговор на бедствия извън ЕС, Механизмът на Съюза следва да улеснява и подпомага действията, предприемани от държавите членки и Съюза като цяло, с оглед да се насърчи последователността на международната дейност в областта на гражданската защита. В случаите, когато е представена, Организацията на обединените нации (ООН) изпълнява цялостна координираща роля за операциите за подпомагане в трети държави. Помощта, предоставяна по линия на Механизма на Съюза, следва да се координира с ООН и съответни други международни участници, за да се оползотворят максимално наличните ресурси и да се избегне излишно дублиране на усилията. Засилената координация на помощта в областта на гражданската защита посредством Механизма на Съюза е предпоставка за подпомагане на общите усилия за координация и за осигуряване на цялостен принос на ЕС към общите усилия за подпомагане. Когато се предоставя помощ при бедствия съгласно Механизма на Съюза и Регламент (ЕО) № 1257/96 на Съвета (6), Комисията следва да осигурява ефективност, съгласуваност и взаимно допълване на цялостната реакция на Съюза в съответствие с Европейския консенсус относно хуманитарната помощ (7).
(15)
Необходимо е да се подобри наличността на подходящи транспортни средства и достъпът до тях с цел да се подпомогне развитието на способност за бързо реагиране на равнището на Съюза. Съюзът следва да подкрепя и допълва усилията на държавите членки, като улеснява координирането и обединяването на транспортните ресурси и допринася, когато е необходимо, за финансирането за допълнителни транспортни средства, при спазване на определени критерии и като се вземат предвид съществуващите системи.
(16)
Операциите по оказване на помощ следва да бъдат подчинени на нуждите и координирани изцяло на място, така че да се постигне максимална ефективност и да се осигури достъп до пострадалото население. Комисията следва да предоставя подходяща логистична подкрепа за изпратените експертни екипи.
(17)
Механизмът на Съюза може да се използва и за предоставяне на подкрепа за гражданска защита при оказване на консулска помощ на гражданите на Съюза при бедствия в трети държави, ако това бъде поискано от консулските служби на засегнатите държави членки. Засегнатите държави членки следва по възможност да координират тези искания помежду си и със съответните други участници, за да се осигури оптималното използване на Механизма на Съюза и да се избегнат практически трудности на място. Тази подкрепа може да бъде поискана например от „водещата държава“ или от държавата членка, координираща помощта за всички граждани на Съюза. Концепцията за водеща държава следва да се разбира в съответствие с насоките на Европейския съюз относно прилагането на концепцията за пилотна държава по консулски въпроси (8). Настоящото решение се прилага, без да се засягат правилата на Съюза за консулска закрила на гражданите на Съюза в чужбина.
(18)
При планирането на операции за реагиране е полезно да се осъществи връзка и със съответни неправителствени организации и други образувания, за да се установи наличието на допълнителни способности за реагиране, които те биха могли да предоставят в случай на бедствия посредством компетентните органи на държавите членки.
(19)
Използването на военни средства под гражданско ръководство като крайно средство може да представлява важен принос към реакцията при бедствия. Когато се приеме за уместно да се използват военен капацитет при операции за гражданска защита, сътрудничеството с военните органи следва да се подчинява на реда и условията, процедурите и критериите, установени от Съвета или неговите компетентни органи за предоставяне на ММеханизма на Съюза на необходимите военни способности за гражданска защита, както и следва да бъде съобразено със съответните международни насоки.
(20)
Когато помощта по линия на Механизма на Съюза допринася за хуманитарната дейност на Съюза, по-конкретно при сложни извънредни ситуации, действията, за които се получава финансова помощ съгласно настоящото решение, следва да съответстват на хуманитарните принципи и на принципите относно използването на гражданска защита и на военни ресурси, установени в Европейския консенсус относно хуманитарната помощ.
(21)
Участието на страните от Европейската асоциация за свободна търговия (ЕАСТ), които са членки на Европейското икономическо пространство (ЕИП), както и на присъединяващите се държави, страните кандидатки и потенциалните страни кандидатки следва да е възможно. Страните кандидатки и потенциалните страни кандидатки, които не участват в Механизма на Съюза, както и държавите, които са част от европейската политика за съседство (ЕПС), следва също да могат да се възползват от някои действия, финансирани по настоящото решение.
(22)
За да се осигурят еднакви условия за изпълнение на настоящото решение, на Комисията следва да бъдат предоставени изпълнителни правомощия по отношение на: взаимодействието на ERCC с точките за контакт на държавите членки, както и оперативните процедури за реакция при бедствия в рамките на Съюза и извън него; компонентите на CECIS и организацията на обмена на информация чрез CECIS; процеса на изпращане на експертните екипи; установяването на модули, други способности за реагиране и експерти; оперативните изисквания за функционирането и оперативната съвместимост на модулите; целите по отношение на капацитета, изискванията за качеството и оперативната съвместимост, както и процедурата за сертифициране и регистриране, необходими за функционирането на EERC, както и финансовите договорености; установяването на пропуски в EERC и отстраняването им; организирането на програмата за обучение, рамката за ученията и програмата за отчитане на извлечените поуки; и организирането на подкрепата за превоза на помощта. Тези правомощия следва да бъдат упражнявани в съответствие с Регламент (ЕС) № 182/2011 на Европейския парламент и на Съвета (9).
(23)
За приемането на актовете за изпълнение, предвидени в настоящото решение следва да бъде използвана процедурата по разглеждане.
(24)
С настоящото решение се засилва сътрудничеството между Съюза и държавите членки и се улеснява координацията в областта на гражданската защита, като се дава възможност за по-ефективни действия поради техния мащаб и взаимното им допълване. При бедствие, което надхвърля способностите за реагиране на държава членка, последната може да реши да използва ММеханизма на Съюза, за да допълни собствените си ресурси за гражданска защита и другите ресурси за реагиране при бедствия.
(25)
Доколкото целите на настоящото решение не могат да бъдат постигнати в достатъчна степен от държавите членки, а поради обхвата или последиците могат да бъдат по-добре постигнати на равнището на Съюза, Съюзът може да приеме мерки в съответствие с принципа на субсидиарност, уреден в член 5 от Договора за Европейския съюз. В съответствие с принципа на пропорционалност, уреден в същия член, настоящото решение не надхвърля необходимото за постигане на тези цели.
(26)
Настоящото решение не засяга действия, попадащи в обхвата на бъдещ законодателен акт на Съюза относно създаването на инструмент за стабилност, мерките за обществено здраве, приети с правни актове на Съюза относно програми за действие на Съюза в областта на здравето, нито действията с оглед на безопасността на потребителите, приети с бъдещ законодателен акт на Съюза относно програма за потребителите за периода 2014 -2020 г.
(27)
От съображения за съгласуваност действията, попадащи в обхвата на Решение 2007/124/ЕО, Евратом на Съвета (10) ина бъдещ законодателен акт относно създаването, като част от Фонда за вътрешна сигурност, на инструмента за финансова подкрепа за полицейско сътрудничество, предотвратяване и борба с престъпността и управление на кризи, или свързани с поддържането на реда и законността и гарантирането на вътрешната сигурност, не са обхванати от настоящото решение. Настоящото решение не се прилага за дейности, обхванати от Регламент (ЕО) № 1257/96.
(28)
Разпоредбите на настоящото решение не засягат приемането на правно обвързващи актове съгласно Договора за създаване на Европейската общност за атомна енергия, в които се определят специални извънредни мерки в случай на извънредни ситуации, причинени от ядрени или радиационни бедствия.
(29)
Настоящото решение обхваща действията в областта на превенцията, готовността и реагирането при замърсяване на морската среда, с изключение на действията, попадащи в обхвата на Регламент (ЕО) № 1406/2002 на Европейския парламент и на Съвета (11).
(30)
За да може Комисията да осигури изпълнението на настоящото решение, тя може да финансира дейности, свързани с подготовката, мониторинга, контрола, одита и оценката, необходими за управление на ММеханизма на Съюза и постигането на целите му.
(31)
Възстановяването на разходите, възлагането на обществени поръчки и отпускането на безвъзмездни средства съгласно настоящото решение следва да се извършват в съответствие с Регламент (ЕС, Евратом) № 966/2012 на Европейския парламент и на Съвета (12). Поради специфичния характер на действията в областта на гражданската защита е уместно да се предвиди безвъзмездните средства да могат да се предоставят и на юридически лица, независимо дали са субекти на частното или на публичното право. Важно е също така да се спазват правилата на Регламент (ЕС, Евратом) № 966/2002, и по-специално тези, свързани с принципите за икономичност, ефикасност и ефективност, залегнали в него.
(32)
Финансовите интереси на Съюза следва да се защитават чрез пропорционални мерки през целия цикъл на разходите, в т.ч. чрез предотвратяване, разкриване и разследване на нередности, възстановяване на изгубени, недължимо изплатени или неправилно използвани средства и, където е необходимо, административни и финансови санкции в съответствие с Регламент (ЕС, Евратом) № 966/2012 г.
(33)
С настоящото решение се определя финансов пакет за целия срок на Механизма на Съюза, който представлява основната референтна сума - по смисъла на точка 17от Междуинституционалното споразумение от 2 декември 2013 г. между Европейския парламент, Съвета и Комисията относно бюджетната дисциплина, сътрудничеството по бюджетните въпроси и доброто финансово управление (13) - за Европейския парламент и за Съвета по време на годишната бюджетна процедура. Тази референтна сума се финансира частично от функция 3 „Сигурност и гражданство“ и частично от функция 4 „Глобална Европа“ на Многогодишната финансова рамка за периода 2014-2020 г.
(34)
Финансовият пакет за изпълнението на настоящото решение следва да бъде разпределен в съответствие с посочените в приложение I проценти.
(35)
Във връзка с прегледа на разбивката на финансовия пакет за изпълнението на настоящото решение предвид резултатите от междинната оценка, на Комисията следва да бъде делегирано правомощието да приема актове в съответствие с член 290 от ДФЕС до 30 юни 2017 г., Процедурата по спешност следва да се прилага, във всеки един момент, когато е необходима незабавна промяна на бюджетните ресурси за целите на действията за реагиране. От особена важност е по време на подготвителната си работа Комисията да проведе подходящи консултации, включително на експертно равнище. При подготовката и изготвянето на делегирани актове Комисията следва да осигури едновременното и своевременно предаване на съответните документи по подходящ начин на Европейския парламент и на Съвета.
(36)
Настоящото решение следва да се прилага от 1 януари 2014 г., тъй като е свързано с многогодишната финансова рамка за периода 2014-2020 г,
ПРИЕХА НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:
ГЛАВА I
ОБЩИ И СПЕЦИФИЧНИ ЦЕЛИ, ПРЕДМЕТ, ОБХВАТ И ОПРЕДЕЛЕНИЯ
Член 1
Обща цел и предмет
1. Механизмът за гражданска защита на Европейския съюз („Механизмът на Съюза“) има за цел да засили сътрудничеството между Съюза и държавите членки и да улесни координацията в областта на гражданската защита с цел подобряване на ефективността на системите за превенция, готовност и реагиране при природни и причинени от човека бедствия.
2. Защитата, осигурявана съгласно Механизма на Съюза, обхваща преди всичко населението, но също така и околната среда и имуществото, включително културното наследство, срещу всички видове природни и причинени от човека бедствия, включително последиците от терористични актове и технологични, радиационни или екологични бедствия, замърсяване на морската среда и спешни случаи на остри здравословни проблеми, които възникват на територията на Съюза или извън него. При последиците от терористични актове или радиационни бедствия Механизмът на Съюза може да обхваща само действията за готовност и реагиране.
3. Механизмът на Съюза насърчава солидарността между държавите членки чрез практическо сътрудничество и координация, без да засяга първостепенната отговорност на държавите членки да защитават населението, околната среда и имуществото, включително културното наследство, при бедствия на територията си, както и да обезпечават своите системи за управление при бедствия с достатъчен капацитет, така че те да могат да се справят системно и по подходящ начин с бедствия с характер и величина, които могат с основание да се очакват и за които трябва да бъдат подготвени.
4. В настоящото решение се определят общите правила за Механизма на Съюза и правилата за предоставяне на финансова помощ в рамките на Механизма на Съюза.
5. Механизмът на Съюза не засяга задълженията според съществуващите приложими правни актове на Съюза или на Договора за създаване на Европейската общност за атомна енергия или според съществуващите международни споразумения.
6. Настоящото решение не се прилага за действия, провеждани съгласно Регламент (ЕО) № 1257/96, Регламент (ЕО) № 1406/2002, Регламент (ЕО) № 1717/2006, Решение № 1082/2013/ЕС на Европейския парламент и на Съвета (14) и законодателството на Съюза относно програми за действие в областта на здравето, вътрешните работи и правосъдието.
Член 2
Обхват
1. Настоящото решение се прилага по отношение на сътрудничеството в областта на гражданската защита. Това сътрудничество включва:
а)
Превантивни действия и действия за повишаване на готовността в рамките на Съюза, а също - доколкото се отнася за член 5, параграф 2, член 13, параграф 3 и член 28 - и извън Съюза; както и
б)
Действия за подпомагане при реагирането при непосредствени неблагоприятни последици от бедствие в рамките на Съюза или извън него, включително в посочените в член 28, параграф 1 държави, вследствие на подадено искане за помощ посредством Механизма на Съюза.
2. В настоящото решение се вземат под внимание специалните потребности на изолираните, най-отдалечените и други региони или острови на Съюза по отношение на превенцията, готовността и реагирането при бедствия, както и специалните потребности на отвъдморските страни и територии по отношение на реагирането при бедствия.
Член 3
Специфични цели
1. Чрез Механизма на Съюза се подпомага, допълва и улеснява координирането на действията на държавите членки при изпълнението на следните общи специфични цели:
а)
постигане на високо ниво на защита срещу бедствия чрез предотвратяване или ограничаване на потенциалните въздействия, чрез насърчаване на култура на превенция и чрез подобряване на сътрудничеството между службите за гражданска защита и съответни други служби;
б)
повишаване на степента на готовност за реагиране при бедствия на равнище на държавите членки и на Съюза;
в)
улесняване на бързо и ефикасно реагиране при бедствия или непосредствена заплаха от такива; както и
г)
увеличаване на обществената осведоменост и готовност за бедствия.
2. Показателите се използват за мониторинг, оценка и преглед по целесъобразност на прилагането на настоящото решение. Тези показатели са:
а)
напредъкът при изпълнение на рамката за превенция на бедствия: измерван с броя на държавите членки, които са предоставили на Комисията обобщен доклад за своите оценки на риска и оценка на способността си за управление на риска, съгласно посоченото в член 6;
б)
напредъкът при повишаване нивото на готовност за бедствия, измерван с количеството на капацитета за реагиране, включен в доброволното обединяване във връзка с целите по отношение на капацитета, посочени в член 11, и броя на модулите, регистрирани в CECIS;
в)
напредъкът при подобряване на реакцията при бедствия, измерван със скоростта на операциите в рамките на Механизма на Съюза и степента, в която помощта допринася за удовлетворяване на нуждите на място; както и
г)
напредъкът при повишаване на осведомеността и готовността на обществото за бедствия, измерван със степента на осведоменост на гражданите на Съюза за рисковете в техния регион.
Член 4
Определения
За целите на настоящото решение се прилагат следните определения:
1.
„бедствие“ означава всяка ситуация, която има или може да има тежки последици за населението, околната среда или имуществото, включително културното наследство;
2.
„реагиране“ означава всяко действие, което се предприема при искане за помощ в съответствие с Механизма на Съюза в случай на непосредствена заплаха от бедствие или по време на бедствие или след него и което цели овладяване на непосредствените неблагоприятни последици;
3.
„готовност“ означава състояние на подготвеност и способност на човешките и материалните ресурси, структури, общности и организации за ефективно бързо реагиране при бедствие, като това състояние е постигнато в резултат на предварително предприети действия;
4.
„превенция“ означава всяко действие, насочено към намаляване на рисковете или смекчаване на неблагоприятните последици от бедствие за населението, околната среда и имуществото, включително културното наследство;
5.
„ранно предупреждение“ означава своевременното и ефективно предоставяне на информация, което позволява да се предприемат действия за избягване или намаляване на рисковете и неблагоприятните последици от бедствия, както и за улесняване на готовността за ефективно реагиране;
6.
„модул“ означава самостоятелна и независима структура на способностите на държавите членки, определена предварително въз основа на задачите и потребностите, или подвижен оперативен екип на държавите членки, представляващи комбинация от човешки и материални ресурси, която може да се опише с оглед на способността ѝ за намеса или според задачата(ите), която(ито) може да поеме;
7.
„оценка на риска“ означава цялостен междусекторен процес за установяване, анализ и оценка на рисковете, който е предприет на национално или подходящо поднационално равнище;
8.
„способност за управление на риска“ означава способността на държава членка или нейните региони за ограничаване, адаптиране или смекчаване на рисковете, (въздействието и вероятността за възникването на бедствие), установени в оценката на риска, до равнища,които са приемливи за тази държава членка. Способността за управление на риска се оценява от гледна точка на техническия, финансов и административен капацитет за предприемане на адекватни:
а)
оценки на риска;
б)
планиране на управлението на риска с оглед на превенцията и готовността; и
в)
мерки за превенция на риска и за готовност за посрещането му;
9.
„подкрепа от приемащата държава“ означава всяко действие, предприето на етапите на готовност и реагиране от държава, която получава или изпраща помощ, или от Комисията, за отстраняване на предвидимите препятствия пред международната помощ, предоставена чрез Механизма на Съюза. Тя включва подкрепата от държавите членки за улесняване на транзитното преминаване на тази помощ през територията им;
10.
„способност за реагиране“ означава помощта, която може да се предостави чрез Механизма на Съюза при поискване;
11.
„логистична подкрепа“означава основното оборудване или услуги, необходими на експертните екипи, посочени в член 17, параграф 1, за изпълнение на техните задачи, наред с другото. комуникации, временно настаняване, храна или транспорт във вътрешността на страната.
ГЛАВА II
ПРЕВЕНЦИЯ
Член 5
Превантивни действия
1. За да изпълни целите и да осъществи задачите в областта на превенцията, Комисията:
а)
предприема действия за подобряване на базата от знания за рисковете от бедствия и улеснява обмена на знания, най-добри практики и информация, включително сред държавите членки с общи рискове;
б)
подкрепя и насърчава дейностите на държавите членки по оценка и картографиране на рисковете чрез обмен на добри практики, както и улесняване на достъпа до специфични знания и експертен опит по въпроси от общ интерес;
в)
осъществява и редовно актуализира междусекторен преглед и картографиране на рисковете от природни и предизвикани от човека бедствия, пред които е изправен Съюзът, като възприема съгласуван подход в различните области на политиката, които имат отношение или отражение върху превенцията на бедствията, и като отчита надлежно евентуални последствия от изменението на климата;
г)
насърчава обмен на добри практики за подготовка на националните системи за гражданска защита с цел справяне с последствията от изменението на климата;
д)
подкрепя и насърчава разработването и изпълнението на дейностите на държавите членки за управление на риска чрез обмен на добри практики и улесняване на достъпа до специфични знания и експертен опит по въпроси от общ интерес;
е)
събира и разпространява информацията, предоставена от държавите членки, организира обмен на опит във връзка с оценките на способността за управление на риск; разработва, съвместно с държавите членки и до 22 декември 2014 г., насоки относно съдържанието, методиката и структурата на тези оценки; и улеснява обмена на добри практики в процеса на планиране на превенцията и готовността, включително чрез доброволни партньорски проверки;
ж)
докладва периодично, в съответствие с определените в член 6, буква в) срокове, на Европейския парламент и на Съвета за постигнатия напредък в прилагането на член 6;
з)
насърчава използването на различни фондове на Съюза, с които може да се подпомага устойчива превенция на бедствия, и поощрява държавите членки и регионите да се възползват от подобни възможности за финансиране;
и)
изтъква значението на превенцията на рисковете и оказва подкрепа на държавите членки в дейностите им за повишаване на осведомеността, предоставяне на информация и обучение на обществеността;
й)
насърчава превантивните мерки в държавите членки и третите държави, посочени в член 28, чрез обмен на добри практики и улесняване на достъпа до специфични знания и експертен опит по въпроси от общ интерес; както и
к)
в тесни консултации с държавите членки предприема други подкрепящи и допълващи превантивни действия, необходими за постигането на целта, посочена в член 3, параграф 1, буква а).
2. По искане на държава членка, трета държава или ООН или агенция на ООН Комисията може да изпрати експертен екип на място, за предоставяне на консултации по превантивните мерки.
Член 6
Управление на риска
С цел да насърчават прилагането на ефективен и съгласуван подход към превенцията и готовността за бедствия чрез обмен на информация с нечувствително съдържание, а именно информация, чието предоставяне не противоречи на основните интереси на сигурността на държавите членки и най-добри практики в рамките на Механизма на Съюза, държавите членки:
а)
извършват оценки на риска на национално или на съответно поднационално равнище и предоставят на Комисията обобщен доклад за съответните им елементи до 22 декември 2015 г., и на всеки три години след това;
б)
разработват и прецизират планирането на управлението на риска от бедствия на национално или на съответното поднационално равнище;
в)
предоставят на Комисията оценката на своята способност за управление на риска на национално или на съответното поднационално равнище на всеки три години след окончателното изготвяне на съответните насоки, посочени в член 5, параграф 1, буква е) и в случай на значителни промени; както и
г)
участват на доброволен принцип в партньорски проверки за оценка на способността за управление на риска.
ГЛАВА III
ГОТОВНОСТ
Член 7
Координационен център за реагиране при извънредни ситуации
С настоящото решение се създава Координационен център за реагиране при извънредни ситуации (ERCC). ERCC гарантира денонощен(24/7) оперативен капацитет и обслужва държавите членки и Комисията за постигане на целите на Механизма на Съюза.
Член 8
Действия на Комисията в областта на общата готовност
Комисията извършва следните действия в областта на готовността:
а)
управлява ERCC;
б)
управлява Обща система за комуникация и информация при извънредни ситуации (CECIS), която дава възможност за комуникация и обмен на информация между ERCC и точките за контакт на държавите членки;
в)
съдейства за разработването и по-доброто интегриране на транснационални системи от общоевропейски интерес за откриване, ранно предупреждение и оповестяване, за да се осигури възможност за бързо реагиране и да се насърчат взаимовръзките между националните системи за ранно предупреждение и оповестяване и връзките им с ERCC и CECIS. Тези системи отчитат и доразвиват съществуващите и бъдещите източници и системи за информация, мониторинг и откриване;
г)
създава и управлява способността за мобилизиране и изпращане на експертни екипи, отговорни за:
i)
оценка на потребностите, които евентуално могат да бъдат удовлетворени чрез Механизма на Съюза в държавата, поискала помощ,
ii)
улесняване, когато е необходимо, на координацията на помощта на място в рамките на реагирането при бедствия и осъществяване на връзка с компетентните органи на държавата, поискала помощ, както и
iii)
подпомагане на държавата, поискала помощ, с експертен опит относно действията за превенция, готовност или реагиране;
д)
създава и поддържа способност за предоставяне на логистична подкрепа за тези експертни екипи;
е)
разработва и поддържа мрежа от обучени експерти от държавите членки, които могат да бъдат мобилизирани в кратък срок, за да подпомагат ERCC при извършване на мониторинг на информацията и улесняване на координацията;
ж)
улеснява координацията при предварителното разполагане на способности на държавите членки за реагиране при бедствия в рамките на Съюза;
з)
подпомага усилията за подобряване на оперативната съвместимост на модулите и други способности за реагиране, като взема под внимание най-добрите практики на равнище на държавите членки и на международно равнище;
и)
в рамките на компетентността си предприема необходимите действия за улесняване на подкрепата от приемащата държава, включително разработване и актуализиране, в сътрудничество с държавите членки и въз основа на оперативния опит, на насоки относно подкрепата от приемащата държава;
й)
подкрепя създаването на доброволни програми за партньорски проверки за оценка на стратегиите за готовност на държавите членки въз основа на предварително определени критерии, които ще дадат възможност за формулиране на препоръки с цел засилване на степента на готовност на Съюза; както и
к)
в тесни консултации с държавите членки предприема други подкрепящи и допълващи действия в областта на готовността, необходими за постигането на целта, посочена в член 3, параграф 1, буква б).
Член 9
Действия на държавите членки в областта на общата готовност
1. Държавите членки разработват модули на доброволен принцип, по-специално за посрещане на приоритетните потребности от операции или от подкрепа по линия на Механизма на Съюза.
Държавите членки набелязват предварително модули, други способности за реагиране и експерти в рамките на компетентните си служби, и по-специално в рамките на службите за гражданска защита или други служби за спешно реагиране, които биха могли да се предоставят за спасителни операции при поискване чрез Механизма на Съюза. Те отчитат факта, че съставът на модулите или на другите способности за реагиране може да зависи от вида на бедствието и конкретните нужди, свързани с бедствието.
2. Модулите включват ресурси на една или повече държави членки и:
а)
могат да изпълняват предварително определени задачи в областта на реагирането в съответствие с установените международни насоки и следователно са в състояние:
i)
да бъдат изпращани в много кратък срок след искане за помощ, подадено чрез ERCC; както и
ii)
да работят самостоятелно и независимо през определен период от време;
б)
са оперативно съвместими с други модули;
в)
провеждат обучение и учения, за да изпълнят изискването за оперативна съвместимост;
г)
са поставени на подчинение на лице, което отговаря за работата на модулите; както и
д)
могат да си сътрудничат по целесъобразност с други органи на Съюза и/или международни институции, по-специално ООН.
3. Държавите членки на доброволен принцип предварително определят експертите, които биха могли да изпратят като членове на експертните екипи, посочени в член 8, буква г).
4. Държавите членки разглеждат възможността да осигурят при необходимост други способности за реагиране, които компетентните служби биха могли да поставят на разположение или които могат да бъдат предоставени от неправителствени организации и други относими образувания.
Този друг вид способности за реагиране може да включва ресурси от една или повече държави членки и, ако се наложи, да:
а)
могат да изпълняват задачи в областта на реагирането в съответствие с установените международни насоки и следователно да са в състояние:
i)
да бъдат изпращани в много кратък срок след искане за помощ, подадено чрез ERCC; както и
ii)
при необходимост да работят самостоятелно и независимо през определен период от време;
б)
могат да си сътрудничат по целесъобразност с други органи на Съюза и/или международни институции, по-специално ООН.
5. При спазване на съответните предпазни мерки за сигурност държавите членки могат да предоставят информация за военния капацитет, който би могъл да се използва в краен случай като част от помощта по линия на Механизма на Съюза, например транспорт и логистична подкрепа или медицинско обезпечаване.
6. Държавите членки предоставят на Комисията съответната информация относно експертите, модулите и другите способности за реагиране, които предоставят като помощ по линия на Механизма на Съюза съгласно параграфи 1-5, като при необходимост актуализират тази информация.
7. Държавите членки определят точките за контакт, посочени в член 8, буква б), и уведомяват Комисията за това.
8. Държавите членки предприемат необходимите действия в областта на готовността, за да улеснят оказването на подкрепа от приемащата държава.
9. Държавите членки, подпомагани от Комисията, вземат необходимите мерки за осигуряване на своевременен превоз на предоставената от тях помощ в съответствие с член 23.
Член 10
Планиране на операциите
1. Комисията и държавите членки работят съвместно за по-добро планиране на операциите за реагиране при бедствия в рамките на Механизма на Съюза, включително чрез разработване на сценарии за реагиране при бедствия, картографиране на ресурсите и изготвяне на планове за разполагане на способностите за реагиране.
2. При планирането на операции за реагиране при хуманитарни кризи извън ЕС Комисията и държавите членки набелязват и поощряват възможностите за полезно взаимодействие между помощта в областта на гражданската защита и финансовите средства по линия на хуманитарната помощ, предоставяни от Съюза и държавите членки.
Член 11
Европейски капацитет за реагиране при извънредни ситуации
1. Създава се Европейски капацитет за реагиране при извънредни ситуации (EERC). Той се изразява в доброволно обединяване на предварително заделени от държавите членки способности за реагиране и включва модули, други способности за реагиране и експерти.
2. Въз основа на набелязаните рискове Комисията определя видовете и броя ключови способности за реагиране, необходими за EERC („цели по отношение на способностите“).
3. Комисията определя изискванията по отношение на качеството на способностите за реагиране, които държавите членки предоставят за EERC. Изискванията за качество се основават на установени международни стандарти, когато такива стандарти вече съществуват. Държавите членки са отговорни за гарантиране на качеството на способностите си за реагиране.
4. Комисията установява и управлява процедура за сертифициране и регистриране на способностите за реагиране, които държавите членки предоставят на EERC.
5. Държавите членки определят и регистрират на доброволен принцип способностите за реагиране, които предоставят на EERC. Регистрацията на многонационални модули, предоставени от две или повече държави членки, се извършва съвместно от всичките заинтересовани държави членки.
6. Способностите за реагиране, които държавите членки предоставят на EERC остават по всяко време на разположение за национални цели.
7. Способностите за реагиране, които държавите членки предоставят на EERC, са на разположение за операции за реагиране по линия на Механизма на Съюза след отправено искане за помощ чрез ERCC. Окончателното решение за използването им се взема от държавите членки, регистрирали съответната способност за реагиране. Когато поради извънредни ситуации в страната, непреодолима сила или, по изключение, сериозни причини, държава членка не може да предостави способностите за реагиране в условията на конкретно бедствие, тази държава членка уведомява Комисията в най-кратък срок, като се позовава на настоящия член.
8. В случай че се използват, способностите за реагиране на държавите членки остават под тяхно командване и контрол и може да бъдат оттеглени, при консултации с Комисията, когато поради извънредни ситуации в страната, непреодолима сила или, по изключение, поради сериозни причини дадена държава членка не може да поддържа на разположение тези способности за реагиране. Координирането на различните способности за реагиране се улеснява по целесъобразност от Комисията чрез ERCC в съответствие с членове 15 и 16.
9. Държавите членки и Комисията осигуряват подходяща осведоменост на обществеността относно операциите с участието на EERC.
Член 12
Отстраняване на пропуските в способностите за реагиране
1. Комисията следи напредъка към постигане на целите по отношение на способностите, установени в съответствие с член 11, параграф 2, и набелязва потенциално значими пропуски в способностите за реагиране в рамките на EERC.
2. Когато бъдат установени потенциално значими пропуски, Комисията проучва дали са налице необходимите за държавите членки способности извън EERC.
3. Комисията насърчава държавите членки да отстраняват, поотделно или чрез консорциум на държави членки, които си сътрудничат по отношение на общи рискове, всеки стратегически пропуск в способностите, установени в съответствие с параграф 2. В тези дейности Комисията може да подпомага държавите членки в съответствие с член 20, член 21, параграф 1, букви и) и й) и член 21, параграф 2.
4. Всеки две години Комисията информира Европейския парламент и Съвета за напредъка във връзка с постигането на целите по отношение на способностите и оставащите пропуски в EERC.
Член 13
Обучение, учения, извлечени поуки и разпространяване на знания
1. Комисията изпълнява, в рамките на Механизма на Съюза, следните задачи в областта на обучението, ученията, извлечените поуки и разпространяването на знания:
а)
изготвяне и управление на програма за обучение на персонала в областта на гражданската защита и управлението при извънредни ситуации по въпроси на превенцията, готовността и реагирането при бедствия. Програмата включва общи курсове и система за обмен на експерти, която позволява командироването на лица в други държави членки.
Програмата за обучение има за цел подобряване на координацията, съвместимостта и взаимното допълване между способностите, посочени в членове 9 и 11, както и повишаване на компетентността на експертите, посочени в член 8, букви г) и е);
б)
изграждане и управление на мрежа за обучение, открита за центровете за обучение на персонал в областта на гражданската защита и управлението при извънредни ситуации, както и за други заинтересовани страни и институции, по въпроси на превенцията, готовността и реагирането при бедствия.
Мрежата за обучение има следните цели:
i)
укрепване на управлението при бедствия на всички етапи, като се вземе предвид адаптацията към последиците от изменението на климата и тяхното смекчаване;
ii)
изграждането на полезни взаимодействия сред членовете на мрежата чрез обмен на опит и най-добри практики, научни изследвания в съответната област, извлечени поуки, курсове и работни срещи, учения и пилотни проекти;
iii)
разработване на насоки относно обучението в областта на гражданската защита на равнището на Съюза и на международно равнище, включително обучение по въпросите на превенцията, готовността и реагирането при бедствия;
в)
разработване на стратегическа рамка, в която се определят целите и ролята на ученията, и цялостен дългосрочен план, в който се очертават приоритетите им, както и съставяне и управление на програма за ученията.
г)
изготвяне и управление на програма за отчитане на поуките, извлечени от действията в областта на гражданската защита, проведени в рамките на Механизма на Съюза, включително аспектите на цялостния цикъл на управление при бедствия, с оглед да се постави на широка основа процесът на извличане на поуки и развитие на познанията. Програмата включва:
i)
наблюдение, анализ и оценка на всички действия в областта на гражданската защита в рамките на Механизма на Съюза;
ii)
насърчаване на прилагането на извлечените поуки в практиката, за да се осигури основана на опита база за разработването на дейности в рамките на цикъла на управление при бедствия; както и
iii)
разработване на методи и инструменти за събиране, анализ, стимулиране и прилагане на извлечените поуки в практиката.
Тази програма също включва, където е уместно, поуки, извлечени от операции извън територията на Съюза, относно използването на връзките и полезните взаимодействия между помощта, предоставена в рамките на Механизма на Съюза, и хуманитарната помощ;
д)
разработване на насоки за разпространение на знанията и изпълнение на различните задачи, посочени в букви а- г) на равнище на държавите членки, както и
е)
стимулиране и насърчаване на въвеждането и използването на съответни нови технологии за целите на Механизма на Съюза.
2. При изпълнение на задачите, предвидени в параграф 1, Комисията обръща специално внимание на нуждите и интересите на държавите членки, които са изправени пред рискове от бедствия от сходно естество.
3. По искане на държава членка, трета държава или ООН, или агенция на ООН, Комисията може да изпрати експертен екип на място за предоставяне на консултации относно мерките за готовност.
ГЛАВА IV
РЕАГИРАНЕ
Член 14
Уведомяване за бедствия на територията на Съюза
1. В случай на бедствие на територията на Съюза или на непосредствена заплаха от бедствие, което води или може да доведе до трансгранични последици или засяга или може да засегне други държави членки, държавата членка, в която е възникнало или има вероятност да възникне бедствието, незабавно уведомява държавите членки, които потенциално могат да бъдат засегнати, а в случай че последиците са потенциално значими - Комисията.
Първата алинея не се прилага, когато задължението за уведомяване вече е изпълнено по силата на друго законодателство на Съюза, на Договора за създаване на Европейската общност за атомна енергия или по силата на съществуващи международни споразумения.
2. В случай на бедствие на територията на Съюза или на непосредствена заплаха от бедствие, при което е вероятно една или повече държави членки да поискат помощ, държавата членка, в която възниква или има вероятност да възникне бедствието, уведомява незабавно Комисията, в случай че може да се очаква евентуално искане за помощ чрез ERCC, за да може Комисията да уведоми по целесъобразност другите държави членки и да задейства компетентните си служби.
3. Когато е целесъобразно, уведомяването, посочено в параграфи 1 и 2, се извършва чрез CECIS.
Член 15
Реагиране при бедствия на територията на Съюза
1. Когато на територията на Съюза възникне бедствие или непосредствена заплаха от бедствие, засегнатата държава членка може да поиска помощ чрез ERCC. Искането трябва да бъде възможно най-конкретно.
2. При извънредни ситуации на повишен риск държавата членка може също да поиска помощ под формата на временно предварително разполагане на способности за реагиране.
3. След получаване на искане за помощ Комисията по целесъобразност и незабавно:
а)
изпраща искането до точките за контакт на другите държави членки;
б)
събира потвърдена информация за ситуацията, съвместно със засегнатата държава членка, и я разпространява до държавите членки;
в)
изготвя препоръки, в консултации с поискалата помощ държава членка, за предоставяне на помощта чрез Механизма на Съюза, като се основава на нуждите на място и всички приложими предварително разработени планове, посочени в член 10, параграф 1, приканва държавите членки да разположат конкретни видове способности и улеснява координацията на необходимата помощ; както и
г)
предприема допълнителни действия за улесняване на координацията на реакцията.
4. Всяка държава членка, към която е отправено искане за помощ по линия на Механизма на Съюза, своевременно преценява дали е в състояние да окаже исканата помощ и уведомява за решението си отправилата искането държава членка посредством CECIS, като посочва размера, условията и, когато е приложимо - разходите за помощта, която би могла да окаже. ERCC постоянно информира държавите членки.
5. Държавата членка, поискала помощ, носи отговорност за ръководството на операциите за оказване на помощ. Органите на държавата членка, поискала помощ, съставят насоки и при необходимост определят ограниченията на задачите, възложени на модулите или другите способности за реагиране. Подробностите по изпълнението на тези задачи се определят от отговорното лице, посочено от държавата членка, предоставяща помощта. Поискалата помощ държава членка може да поиска и експертен екип, който да подпомага нейната оценка, да улеснява координацията на място между екипите на държавите членки или да предоставя технически съвети.
6. Поискалата помощ държава членка предприема подходящи действия, за да улесни в качеството си на приемаща държава, оказването на подкрепа за постъпващата помощ.
7. Ролята на Комисията, изложена в настоящия член, не засяга компетентността на държавите членки и отговорността им за техните екипи, модули и други способности за оказване на помощ, включително военни. По-специално, оказваната от Комисията подкрепа не включва командване или контрол на екипите на държавите членки, модулите и другите ресурси, които се разполагат доброволно в съответствие с координацията, установена от центъра за ръководство на операциите и на място.
Член 16
Повишаване на съгласуваността на реагирането при бедствия извън Съюза
1. Когато извън територията на Съюза възникне бедствие или непосредствена заплаха от бедствие, засегнатата държава може да поиска помощ чрез ERCC. Помощта може да бъде поискана и чрез ООН и агенциите на ООН или друга подобна международна организация, или от тези организации.
2. Операциите по смисъла на настоящия член могат да се провеждат или като самостоятелни операции за оказване на помощ, или като подпомагане на операция, ръководена от международна организация. Координацията на Съюза се вписва изцяло в общата координация, осигурена от Службата на ООН за координация на хуманитарните дейности (OCHA), като се спазва нейната ръководна роля.
3. Комисията съдейства за съгласуваното предоставяне на помощта чрез следните действия:
а)
поддържане на диалог с точките за контакт на държавите членки, така че да се гарантира принос заефективна и съгласувана реакция на Съюза при бедствие чрез Механизма на Съюза за операциите като цяло, и по-специално чрез:
i)
незабавно и изчерпателно информиране на държавите членки за исканията за помощ;
ii)
оказване на съдействие за изготвяне на обща оценка на ситуацията и нуждите, осигуряване на технически съвети и/или улесняване на координацията на помощта на място чрез присъствието на експертен екип за гражданска защита на място;
iii)
предоставяне на съответните оценки и анализи на всички участници;
iv)
предоставяне на обзорен преглед на помощта, оказана от държавите членки и другите участници;
v)
консултиране относно необходимия вид помощ, за да се гарантира, че предоставената помощ съответства на оценката на нуждите; както и
vi)
оказване на съдействие за преодоляване на практическите трудности при доставките на помощ в транзитни и митнически зони;
б)
незабавно изготвяне на препоръки, при възможност в сътрудничество със засегнатата държава, които се основават на нуждите на място и на всички приложими предварително разработени планове и с които държавите членки се приканват да разположат конкретни способности и се улеснява координацията на необходимата помощ;
в)
съгласуване със засегнатата държава относно технически подробности, например уточняване на необходимата помощ, приемане на предложената помощ и практически условия за приемане и разпределение на помощта на място;
г)
поддържане на контакт или оказване на съдействие на OCHA и сътрудничество с други участници, които подпомагат операциите за оказване на помощ като цяло, с цел осигуряване на максимална полза от взаимодействието, търсене на взаимно допълване и избягване на дублирането и пропуските; както и
д)
поддържане на контакт със съответните участници, по-специално в заключителната фаза на операциите за оказване на помощ по линия на Механизма на Съюза, за улесняване на плавното предаване.
4. Без да се засяга ролята на Комисията, определена в параграф 3, и при отчитане на категоричното изискване за незабавна оперативна реакция чрез Механизма на Съюза, Комисията уведомява, при неговото задействане, Европейската служба за външна дейност с цел да се постигне съгласуваност между операцията по линия на гражданската защита и цялостните отношения на Съюза със засегнатата държава. Комисията информира цялостно държавите членки в съответствие с параграф 3.
5. На място се осъществява връзка с делегацията на Съюза с оглед последната да улеснява контактите с правителството на засегнатата държава. При необходимост делегацията на Съюза предоставя логистична подкрепа на експертните екипи за гражданска защита, посочени в параграф 3, буква а), подточка ii).
6. Всяка държава членка, към която е отправено искане за помощ по линия на Механизма на Съюза, своевременно преценява дали е в състояние да окаже исканата помощ и уведомява за решението си ERCC посредством CECIS, като посочва размера и условията на помощта, която би могла да окаже. ERCC постоянно информира държавите членки.
7. Механизмът на Съюза може да се използва и за предоставяне на подкрепа в областта на гражданската защита за оказване на консулска помощ на гражданите на Съюза при бедствия в трети държави, ако това бъде поискано от консулските служби на засегнатите държави членки.
8. При искане за помощ, Комисията може да предприеме други необходими действия за подпомагане и допълване, за да осигури последователност при предоставянето на помощта.
9. Координацията чрез Механизма на Съюза не засяга нито двустранните контакти между държавите членки и засегнатата държава, нито сътрудничеството между държавите членки и ООН и други компетентни международни организации. Тези двустранни контакти могат също да бъдат използвани за подобряване на координацията чрез Механизма на Съюза.
10. Ролята на Комисията, изложена в настоящия член, не засяга компетентността на държавите членки и отговорността им за техните екипи, модули и друг вид подкрепа, включително военни способности. По-специално, оказваната от Комисията подкрепа не включва командване и контрол на екипите на държавите членки, модулите и друга подкрепа, които се разполагат доброволно в съответствие с координацията, установена от центъра за ръководство на операциите и на място.
11. Търсят се полезни взаимодействия с други инструменти на Съюза, и по-специално с действия, финансирани по линия на Регламент (ЕО) № 1257/96. Комисията осигурява координацията между инструментите и, когато е уместно, прави необходимото действията на държавите членки в областта на гражданската защита, които са част от по-широкомащабна хуманитарна реакция, да бъдат финансирани съгласно настоящото решение в рамките на възможното.
12. При задействане на Механизма на Съюза държавите членки, които предоставят помощ за преодоляване на бедствието, информират цялостно ERCC за предприеманите действия.
13. Екипите и модулите на държавите членки, които участват на място в операциите чрез Механизма на Съюза, поддържат тясна връзка с ERCC и експертните екипи на място, посочени в параграф 3, буква а), подточка ii).
Член 17
Подпомагане на място
1. Комисията може да подбере, определи и изпрати експертен екип, съставен от експерти от държавите членки:
а)
в случай на бедствие извън територията на Съюза, както е посочено в член 16, параграф 3;
б)
в случай на бедствие на територията на Съюза, както е посочено в член 15, параграф 5;
в)
при отправено искане за експертни консултации в областта на превенцията в съответствие с член 5, параграф 2; или
г)
при отправено искане за експертни консултации в областта на готовността в съответствие с член 13, параграф 3.
В екипа могат да се включат експерти на Комисията или от други служби на Съюза с оглед на подсилването му и улесняването на връзките с ERCC. Експерти, изпратени от OCHA или други международни организации, също могат да се включат в екипа с цел укрепване на сътрудничеството и улесняване на общите оценки.
2. Процедурата за подбор и назначаване на експертите е следната:
а)
държавите членки определят експерти, които под тяхно ръководство могат да бъдат изпратени като членове на експертни екипи;
б)
Комисията избира експертите и ръководителя на екипите въз основа на тяхната квалификация и опит, включително нивото на проведеното обучение по линия на Механизма на Съюза, предишния им опит в мисии по линия на Механизма на Съюза и в други международни операции за оказване на подкрепа. Подборът се основава и на други критерии, включително езиковите умения, за да се гарантира, че екипът като цяло притежава необходимите умения с оглед на конкретната ситуация; както и
в)
Комисията определя експертите/ръководителите на екипи на мисията съгласувано с посочилата ги държава членка.
3. В случай че бъдат изпратени експертни екипи, те улесняват координацията между спасителните екипи на държавите членки и поддържат връзка с компетентните органи на държавата, поискала помощ, както е посочено в член 8, буква г). ERCC поддържа тесен контакт с експертните екипи и им предоставя насоки и логистична подкрепа.
Член 18
Транспорт и оборудване
1. В случай на бедствие, на или извън територията на Съюза, Комисията може да подпомага държавите членки за получаване на достъп до оборудване или транспортни ресурси чрез:
а)
предоставяне и обмен на информация относно оборудване и транспортни ресурси, които могат да бъдат предоставени от държавите членки с цел да се подпомогне обединяването на това оборудване или транспортни ресурси;
б)
подпомагане на държавите членки в търсенето и улесняване на достъпа им до транспортни ресурси, които могат да се набавят от други източници, включително на търговския пазар; или
в)
подпомагане на държавите членки в търсенето на оборудване, което може да се набави от други източници, включително на търговския пазар.
2. Комисията може да допълни транспортните ресурси, предоставени от държавите членки, като осигури на тяхно разположение допълнителни транспортни ресурси, необходими за осигуряване на бързо реагиране при бедствия.
ГЛАВА V
ФИНАНСОВИ РАЗПОРЕДБИ
Член 19
Бюджетни средства
1. Финансовият пакет за изпълнението на Механизма на Съюза за периода 2014-2020 г. е 368 428 000 EUR по текущи цени.
223 776 000 EUR по текущи цени се отпускат по функция 3 „Сигурност и гражданство“ на многогодишната финансова рамка, а 144 652 000 EUR по текущи цени - по функция 4 „Глобална Европа“.
Годишните бюджетни кредити се разрешават от Европейския парламент и от Съвета в рамките на многогодишната финансова рамка.
2. Бюджетните кредити, получени при възстановяването на средства от бенефициери във връзка с дейности за реагиране при бедствия, представляват целеви приходи по смисъла на член 18, параграф 2 от Регламент (ЕС, Евратом) № 966/2012.
3. Финансовите средства, посочени в параграф 1, могат да покриват и разходите, свързани с дейности за подготовка, наблюдение, контрол, одит и оценка, които са необходими за управлението на Механизма на Съюза и постигането на неговите цели.
Тези разходи могат да включват по-специално проучвания, срещи на експерти, информационни и комуникационни дейности, включително корпоративна комуникация по политическите приоритети на Съюза, доколкото те са свързани с общите цели на Механизма на Съюза, разходи за ИТ мрежи за обработване и обмен на информация,включително взаимните им връзки със съществуващи или бъдещи системи, чието предназначение е да насърчават междусекторния обмен на данни, и съответното оборудване, както и всякакви други разходи за техническа и административна помощ, направени от Комисията за управление на програмата.
4. Финансовият пакет, посочен в параграф 1, се отпуска за периода 2014-2020 г. съгласно процентите и принципите, определени в приложение I.
5. Комисията прави преглед на разбивката в приложение I в контекста на резултатите от междинната оценка, посочена в член 34, параграф 2, буква а). Комисията се оправомощава да приема, когато е необходимо, с оглед резултатите от тази оценка, делегирани актове, в съответствие с член 30, за коригиране на посочените в приложение I стойности с над 8 процентни пункта и с не повече от 16 процентни пункта. Тези делегирани актове се приемат до 30 юни 2017 г.
6. Когато обосновани наложителни причини за спешност налагат да се преработят бюджетните средства за действия за реагиране, Комисията се оправомощава да приеме делегирани актове за коригиране на посочените в приложение I стойности с над 8 процентни пункта и с не повече от 16 процентни пункта, в рамките на наличните бюджетни средства и в съответствие с предвидената в член 31 процедура.
Член 20
Общи допустими действия
Следните общи действия за подобряване на превенцията, готовността и ефективното реагиране при бедствия са допустими за финансово подпомагане:
а)
изследвания, проучвания, моделиране и разработка на сценарии с цел да се улесни обменът на знания, най-добри практики и информация;
б)
обучение, учения, работни срещи, обмен на персонал и експерти, създаване на мрежи, демонстрационни проекти и трансфер на технологии;
в)
действия за мониторинг, оценяване и оценка;
г)
информиране на обществеността, мерки за обучение и повишаване на осведомеността, както и свързаните с тях дейности по разпространение на информацията, така че да се включат гражданите в превенцията и свеждането до минимум на последиците от бедствията в Съюза и да им се помогне да се защитават по-ефективно и по устойчив начин;
д)
създаване и управление на програма за отчитане на поуките, извлечени от операциите и ученията, проведени в рамките на Механизма на Съюза, както и
е)
действия и мерки, свързани с комуникацията, за повишаване на осведомеността относно дейностите за гражданска защита на държавите членки и на Съюза в областта на превенцията, готовността и реагирането при бедствия.
Член 21
Допустими действия в областта на превенцията и готовността
1. Следните действия в областта на превенцията и готовността са допустими за финансово подпомагане:
а)
съфинансиране на проекти, изследвания, работни срещи, проучвания и подобни действия и дейности, посочени в член 5;
б)
съфинансиране на партньорски проверки, посочени в член 6, буква) и член 8, буква й);
в)
поддържане на функциите, изпълнявани от ERCC в съответствие с член 7, буква а);
г)
подготовка за мобилизиране и изпращане на експертните екипи, посочени в член 8, буква г) и член 17, и разработване и поддържане на допълнителни способности за извънредни нужди чрез мрежа от обучени експерти на държавите членки, посочени в член 8, буква е);
д)
изграждане и поддържане на CECIS и на средства за осигуряване на комуникация и обмен на информация между ERCC и точките за контакт на държавите членки и на другите участници в рамките на Механизма на Съюза;
е)
съдействие за разработването на транснационални системи от общоевропейски интерес за откриване, ранно предупреждение и оповестяване, за да се осигури възможност за бързо реагиране, както и да се насърчат взаимовръзките между националните системи за ранно предупреждение и оповестяване и връзките им с ERCC и CECIS. Тези системи отчитат и се основават на съществуващите и бъдещи източници и системи за информация, наблюдение или откриване;
ж)
планиране на операции за реагиране в рамките на Механизма на Съюза в съответствие с член 10;
з)
подпомагане на дейностите за постигане на готовност, описани в член 13;
и)
изграждане на EERC, както е посочено в член 11, в съответствие с параграф 2 от настоящия член.
й)
откриване на пропуските в EERC в съответствие с член 12 и подпомагане на държавите членки при отстраняването на тези пропуски чрез съфинансиране на нови способности за реагиране, до не повече от 20 % от допустимите разходи, при условие че:
i)
необходимостта от нови способности е потвърдена от оценки на риска;
ii)
чрез посочената в член 12 процедура за установяване на пропуските е доказано, че държавите членки не разполагат с такива способности;
iii)
тези способности са разработени от държави членки - поотделно или в консорциум;
iv)
тези способности са определени за използване в рамките на доброволното обединяване за минимален срок от две години; както и
v)
такова съфинансиране на тези способности е икономически ефективно.
По целесъобразност се дава предимство на консорциуми на държавите членки, които си сътрудничат по общ риск;
к)
осигуряване наличността на логистична подкрепа за експертните екипи, посочени в член 17, параграф 1;
л)
улесняване на координацията при предварителното разполагане на способности на държавите членки на територията на Съюза за реагиране при бедствия в съответствие с член 8, буква ж); както и
м)
съдействие за предоставяне на консултации по превантивните мерки и мерките за готовност чрез изпращане на експертен екип на място по искане на държава членка, трета държава, ООН или агенция на ООН съгласно член 5, параграф 2 и член 13, параграф 3.
2. Допустимостта за финансово подпомагане на действията, посочени в параграф 1, буква и) се ограничава до:
а)
разходите на равнище на Съюза за създаване и управление на EERСи свързаните с тях процеси, посочени в член 11;
б)
разходите за задължителните курсове на обучение, учения и работни срещи, необходими за сертифицирането на способностите за реагиране на държавите членки за целите на EERC(„разходи за сертифицирането“).Разходите за сертифицирането може да се състоят от единични разходи или еднократни суми, определени в зависимост от вида способности, като покрива до 100 % от допустимите разходи;
в)
еднократни разходи, необходими за преобразуване на способностите за реагиране на държавите членки от тяхната употреба изцяло на национално равнище до състояние на готовност и наличност, което ги прави годни за изпращане като част от EERC, в съответствие с изискванията за качество при доброволното обединяване и разработените препоръки в процеса на сертифициране („разходи за адаптирането“). Тези разходи за адаптирането може да включват разходи, свързани с оперативната съвместимост на модулите и други способности за реагиране, автономността, независимостта, годността за транспортиране, опаковане и други подобни разходи, както и разходите за формиране на многонационални способности за реагиране (например работни срещи, обучения, разработване на общи методики, стандарти, процедури и други сходни дейности), при условие че тези разходи са конкретно свързани с включването на способностите в доброволното обединяване. Те не покриват разходите за оборудването или човешките ресурси, необходими за първоначалното изграждане на способностите за реагиране, или текущи разходи по поддръжката или функционирането. Тези разходи за адаптиране може да се състоят от единични разходи или еднократни суми, определени в зависимост от вида способност, като се покриват до 100 % от допустимите разходи, при условие че не надвишават 30 % от средните разходи за развиване на способността; както и
г)
разходи за установяване и управление на рамкови договори, рамкови споразумения за партньорство или други сходни договорености за преодоляване на временни недостатъци при извънредни бедствия, като се възприеме подход, отчитащ множество рискове.
Финансирането по буква г) от настоящия параграф:
i)
може да покрива разходи или възнаграждения за разработване, подготовка, водене на преговори, сключване и управление на договори или договорености, както и разходи за разработване на стандартни оперативни процедури и учения, предназначени да осигурят ефективно оползотворяване на активите. Такова финансиране може да покрива и най-много 40 % от разходите, осигуряващи бърз достъп до тези активи;
ii)
не включва разходи за закупуване или разработване на нови способности за реагиране, нито разходи за експлоатацията на тези допълнителни способности при бедствена ситуация. Разходите за експлоатацията на тези допълнителни способности в бедствена ситуация се поемат от държавите членки, поискали помощта;
iii)
не надвишава 10 % от финансовия пакет, посочен в член 19, параграф 1. В случай, че таванът от 10 % бъде достигнат преди края на програмния период и когато е необходимо да се осигури адекватно функциониране на Механизма на Съюза, този таван от 10 % може, посредством актове за изпълнение, да бъде надвишен с не повече от 5 процентни пункта. Такива актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 33, параграф 2;
Член 22
Допустими действия в областта на реагирането
Следните действия в областта на реагирането са допустими за финансово подпомагане:
а)
изпращане на експертните екипи, посочени в член 17, параграф 1, заедно с логистична подкрепа и изпращане на експертите, посочени в член 8, букви г) и д);
б)
в случай на бедствие, подпомагане на държавите членки за получаване на достъп до оборудване и транспортни ресурси съгласно член 23; както и
в)
при искане за помощ, предприемане на други необходими действия за подпомагане и допълване, за улесняване по най-ефективен начин на координацията на реакцията.
Член 23
Допустими действия, свързани с оборудването и транспортните ресурси
1. Следните действия са допустими за финансово подпомагане, за да се осигури достъп до оборудване и транспортни ресурси по линия на Механизма на Съюза:
а)
предоставяне и обмен на информация относно оборудване и транспортни ресурси, които държавите членки решават да предоставят, с цел да се подпомогне обединяването на такова оборудване или транспортни ресурси;
б)
подпомагане на държавите членки в търсенето и улесняване на достъпа им до транспортни ресурси, които могат да се набавят от други източници, включително на търговския пазар;
в)
подпомагане на държавите членки в търсенето на оборудване, което може да се набави от други източници, включително на търговския пазар; както и
г)
финансиране на транспортни ресурси, необходими за осигуряване на бързо реагиране при бедствия. Тези дейности са допустими за финансово подпомагане само ако отговарят на следните критерии:
i)
подадено е искане за помощ по линия на Механизма на Съюза в съответствие с членове 15 и 16;
ii)
допълнителните транспортни ресурси са необходими за осигуряване на ефективност на реагирането при бедствие по линия на Механизма на Съюза;
iii)
помощта съответства на потребностите, определени от ERCC, и се предоставя в съответствие с препоръките, отправени от ERCC относно техническите спецификации, качеството, графика, реда и условията за предоставяне;
iv)
помощта е била приета от държавата, отправила искането, пряко или чрез ООН или агенция на ООН или подобна международна организация, по линия на Механизма на Съюза; както и
v)
при бедствия, възникнали в трети държави, помощта допълва всяка цялостна хуманитарна реакция на Съюза.
2. Размерът на финансовото подпомагане на Съюза за транспортни ресурси не надхвърля 55 % от общите допустими разходи.
3. Финансовото подпомагане на Съюза за превоз може да покрива също максимум 85 % от общите допустими разходи при следните обстоятелства:
а)
разходите са свързани с превоза на способностите, които са предварително определени за участие в доброволното обединение, в съответствие с член 11; или
б)
подпомагането е необходимо за удовлетворяване на критична необходимост и помощта не е налична или не е достатъчно налична в доброволното обединение.
4. Финансовото подпомагане на Съюза за транспортни ресурси може да покрива също до 100 % от общите допустими разходи по подточки i), ii) и iii), ако това е необходимо за осигуряване на оперативната ефективност на обединената помощ от държавите членки и ако разходите са свързани с някое от следните действия:
i)
краткосрочно наемане на складови съоръжения за временно съхранение на помощта от държавите членки с цел улесняване на координирания превоз;
ii)
преопаковане на помощта от държавите членки, с цел максимално оползотворяване на наличния транспортен капацитет или за да се спазят конкретни оперативни изисквания; или
iii)
превоз на място на обединената помощ, с цел да се осигури координирана доставка на крайното местоназначение в държавата, поискала помощта.
Финансовото подпомагане на Съюза по този параграф не надвишава 75 000 EUR по текущи цени за всяко задействане на Механизма на Съюза. По изключение този таван може, посредством актове за изпълнение, да бъде надвишен. Такива актова за изпълнение се приемат, в съответствие с процедурата по разглеждане, установена в член 33, параграф 2.
5. При обединяване на транспортни операции с участието на няколко държави членки, една от тях може да поеме водеща роля с оглед на искането на финансово подпомагане от Съюза за цялата операция.
6. Когато държава членка отправи искане към Комисията за сключване на договор за подизпълнение за транспортни услуги, Комисията иска частично възстановяване на разходите в съответствие с процентите на финансиране, определени в параграфи 2, 3 и 4.
7. Следните разходи са допустими за финансово подпомагане от Съюза за транспортни ресурси по силата на настоящия член: всички разходи, свързани с движението на транспортните ресурси, включително разходите за всички услуги, такси, логистични разходи и разходи за товаро-разтоварни операции, разходи за гориво и евентуално настаняване, както и други непреки разходи като данъци, мита в общ смисъл и разходи за транзит.
Член 24
Бенефициери
Безвъзмездните средства, предоставяни съгласно настоящото решение, могат да се отпускат на юридически лица, независимо дали са субекти на частното или публичното право.
Член 25
Видове финансова помощ и процедури за изпълнение
1. Комисията отпуска финансовата помощ на Съюза в съответствие с Регламент (ЕС, Евратом) № 966/2012.
2. Финансовата помощ по линия на настоящото решение може да се отпуска във всички форми, предвидени от Регламент (ЕС, Евратом) № 966/2012, по-специално във вид на безвъзмездни средства, възстановяване на разходи, договори за обществени поръчки или вноски в доверителни фондове.
3. За целите на изпълнението на настоящото решение Комисията приема годишни работни програми, посредством актове за изпълнение, с изключение на дейности в областта на реагирането при бедствия, посочени в глава IV, които не могат да се предвидят предварително. Такива актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 33, параграф 2. В годишните работни програми установяват набелязаните цели, очакваните резултати, методът на изпълнение и общият размер на разходите за тях. В тях се съдържа и описание на дейностите, които ще се финансират, данни за отпуснатите за всяка дейност суми и примерен график за изпълнение. Във връзка с финансовата помощ, посочено в член 28, параграф 2, годишните работни програми описват предвижданите действия по отношение на всички посочени в тях страни.
Член 26
Взаимно допълване и съгласуваност на действията на Съюза
1. Дейностите, за които се получава финансиране по линия на настоящото решение, не се подпомагат от други финансови инструменти на Съюза.
Комисията следи за това кандидатите за финансова помощ съгласно настоящото решение и бенефициерите на такава помощ да ѝ предоставят информация за финансова помощ, получавана от други източници, включително общия бюджет на Съюза, както и за свои текущи искания за такава помощ.
2. Търси се полезно взаимодействие и взаимно допълване с други инструменти на Съюза. В случай на реагиране на хуманитарни кризи в трети държави Комисията осигурява взаимното допълване и съгласуваността на действията, финансирани съгласно настоящото решение, с тези, финансирани по силата на Регламент (ЕО) № 1257/96.
3. Когато помощта по линия на Механизма на Съюза допринася за хуманитарна дейност на Съюза, особено при сложни извънредни ситуации, действията, за които се получава финансова помощ съгласно настоящото решение, се основават на установените потребности и отговарят на хуманитарните принципи и на принципите относно използването на гражданска защита и на военни ресурси, установени в Европейския консенсус относно хуманитарната помощ.
Член 27
Защита на финансовите интереси на Съюза
1. Комисията предприема необходимите мерки, за да гарантира, че при извършването на дейностите, финансирани по силата на настоящото решение, финансовите интереси на Съюза са защитени чрез прилагане на превантивни мерки срещу измама, корупция и всякакви други незаконни дейности, чрез ефективни проверки и при констатирани нередности - чрез възстановяване на погрешно платените суми, както и по целесъобразност чрез ефективни, пропорционални и възпиращи административни и финансови санкции.
2. Комисията или нейни представители и Европейската сметна палата имат правомощия за извършване на одити по документи и на място на всички бенефициери на безвъзмездни средства, изпълнители и подизпълнители, които са получили средства от Съюза по силата на настоящото решение.
3. Европейската служба за борба с измамите (OLAF) може да извършва разследвания, включително проверки и инспекции на място, в съответствие с разпоредбите и процедурите, предвидени в Регламент (ЕС, Евратом) № 883/2013 на Европейския парламент и на Съвета (15), и Регламент (Евратом, ЕО) № 2185/96 на Съвета (16), с цел да установи дали е налице измама, корупция или всякаква друга незаконна дейност, накърняваща финансовите интереси на Съюза, във връзка със споразумение или решение за отпускане на безвъзмездни средства или договор, финансиран по силата на настоящото решение.
4. Без да се засягат параграфи 1, 2 и 3, споразуменията за сътрудничество с трети държави и с международни организации, договорите, споразуменията и решенията за отпускане на безвъзмездни средства, произтичащи от изпълнението на настоящото решение, съдържат разпоредби, с които Комисията, Сметната палата и OLAF изрично се упълномощават да провеждат такива одити и разследвания съгласно съответните им правомощия.
ГЛАВА VI
ОБЩИ РАЗПОРЕДБИ
Член 28
Трети държави и международни организации
1. В Механизма на Съюза могат да участват:
а)
държавите от Европейската асоциация за свободна търговия (ЕАСТ), които са членки на Европейското икономическо пространство (ЕИП), в съответствие с предвидените в Споразумението за ЕИП условия, както и други европейски държави, когато това е предвидено в споразуменията и процедурите;
б)
присъединяващите се държави, страните кандидатки и потенциалните страни кандидатки съгласно общите принципи и общите условия за участие на тези страни в програмите на Съюза, предвидени в съответните рамкови споразумения и решения на Съвета за асоцииране или подобни договорености;
2. Финансовата помощ по член 20 и член 21, параграф 1, букви а), б), е) и з) може да се отпуска и на страни кандидатки и потенциални страни кандидатки, които не участват в Механизма на Съюза, както и на страни, които са част от ЕПС, доколкото тази финансова помощ допълва финансирането в рамките на бъдещ законодателен акт на Съюза относно създаването на Инструмента за предприсъединителна помощ (ИПП II) и бъдещ законодателен акт на Съюза относно създаването на Европейски инструмент за съседство.
3. Международни или регионални организации могат да си сътрудничат в дейности в рамките на Механизма на Съюза в случаите, когато двустранните или многостранните споразумения между тези организации и Съюза позволяват това.
Член 29
Компетентни органи
За целите на прилагането на настоящото решение държавите членки определят компетентни органи и уведомяват за това Комисията.
Член 30
Упражняване на делегирането
1. Правомощието да приема делегирани актове се предоставя на Комисията при спазване на предвидените в настоящия член условия.
2. Правомощията за приемане на делегираните актове, посочени в член 19, параграфи 5 и 6, се предоставят на Комисията до 31 декември 2020 г.
3. Делегирането на правомощия, посочено в член 19, параграфи 5 и 6, може да бъде оттеглено по всяко време от Европейския парламент или от Съвета. С решението за оттегляне се прекратява посоченото в него делегиране на правомощия. То поражда действие в деня след публикуването на решението в Официален вестник на Европейския съюз или на по-късна дата, посочена в решението. То не засяга действителността на делегираните актове, които вече са в сила.
4. Веднага след като приеме делегиран акт, Комисията нотифицира акта едновременно на Европейския парламент и Съвета.
5. Делегиран акт, приет съгласно член 19, параграф 5, влиза в сила единствено ако нито Европейският парламент, нито Съветът не са представили възражения в срок от два месеца след нотифицирането на акта на Европейския парламент и на Съвета или ако преди изтичането на този срок и Европейският парламент, и Съветът са уведомили Комисията, че няма да представят възражения. Този срок се удължава с два месеца по инициатива на Европейския парламент или на Съвета.
Член 31
Процедура по спешност
1. Делегирани актове, приети съгласно настоящия член, влизат в сила незабавно и се прилагат, докато не бъде представено възражение в съответствие с параграф 2. В нотификацията относно делегирания акт до Европейския парламент и Съвета се посочват причините за използването на процедурата по спешност.
2. Европейският парламент или Съветът могат да повдигнат възражения срещу делегиран акт в съответствие с процедурата, посочена в член 30, параграф 5. В такъв случай Комисията отменя акта незабавно след нотифицирането на решението с което се представят възражения на Европейския парламент или на Съвета.
Член 32
Актове за изпълнение
1. Комисията приема актове за изпълнение във връзка със следните въпроси:
а)
взаимодействието на ERCC с точките за контакт на държавите членки съгласно предвиденото в член 8, буква б), член 15, параграф 3 и член 16, параграф 3, буква а); и оперативните процедури по реагирането при бедствия на територията на Съюза, съгласно предвиденото в член 15, както и за тези извън територията на Съюза, съгласно предвиденото в член 16, включително идентифицирането на съответните международни организации;
б)
компонентите на CECIS и организацията на обмена на информация чрез CECIS, съгласно предвиденото в член 8, буква б);
в)
процедурата за изпращане на експертните екипи, съгласно предвиденото в член 17;
г)
определянето на модулите, другите способности за реагиране и експертите, съгласно предвиденото в член 9, параграф 2;
д)
оперативните изисквания за функционирането и оперативната съвместимост на модулите, съгласно предвиденото в член 9, параграф 1а, включително техните задачи, способности, основни компоненти, самостоятелност и изпращане;
е)
целите по отношение на способностите, изискванията за качеството и оперативната съвместимост, както и процедурата за сертифициране и регистриране, необходими за функционирането на EERC, съгласно предвиденото в член 11, както и финансовите договорености, съгласно предвиденото в член 21, параграф 2;
ж)
откриване и отстраняване на пропуски в EERC, както е предвидено в член 12;
з)
организацията на програмата за обучение, рамката за ученията и програмата за отчитане на извлечените поуки, както е предвидено в член 13; както и
и)
организацията на подпомагането за превоза на помощта, съгласно предвиденото в членове 18 и 23.
2. Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 33, параграф 2.
Член 33
Процедура на комитет
1. Комисията се подпомага от комитет. Този комитет е комитет по смисъла на Регламент (ЕС) № 182/2011.
2. При позоваване на настоящия параграф се прилага член 5 от Регламент (ЕС) № 182/2011. Когато комитетът не даде становище, Комисията не приема проекта на акт за изпълнение и се прилага член 5, параграф 4, трета алинея от Регламент (ЕС) № 182/2011.
Член 34
Оценка
1. Дейностите, за които се отпуска финансова помощ, се наблюдават редовно с цел проследяване на изпълнението им.
2. Комисията оценява прилагането на настоящото решение и представя на Европейския парламент и на Съвета:
а)
междинен доклад за оценка на получените резултати и качествените и количествените аспекти на изпълнението на настоящото решение - не по-късно от 30 юни 2017 г.;
б)
съобщение за продължаване на изпълнението на настоящото решение - не по-късно от 31 декември 2018 г.; и
в)
доклад за последваща оценка - не по-късно от 31 декември 2021 г.
Междинният доклад за оценка и съобщението, посочени съответно в букви а) и б) се придружават по целесъобразност от предложения за изменения на настоящото решение.
ГЛАВА VII
ЗАКЛЮЧИТЕЛНИ РАЗПОРЕДБИ
Член 35
Преходни разпоредби
1. Дейностите, започнати преди 1 януари 2014 г. по силата на Решение 2007/162/ЕО, Евратом, продължават да се изпълняват, когато е уместно, в съответствие с това решение.
2. Държавите членки осигуряват на национално равнище гладкия преход между дейностите, провеждани в контекста на финансовия инструмент, и тези, които следва да се извършват съгласно разпоредбите, установени в настоящото решение.
Член 36
Отмяна
Решение 2007/162/ЕО, Евратом и Решение 2007/779/ЕО, Евратом се отменят. Позоваванията на отменените решения се тълкуват като позовавания на настоящото решение и се четат в съответствие с таблицата за съответствие в приложение II към настоящото решение.
Член 37
Влизане в сила
Настоящото решение влиза в сила в деня след публикуването му в Официален вестник на Европейския съюз. То се прилага от 1 януари 2014 г.
Член 38
Адресати
Адресати на настоящото решение са държавите членки в съответствие с Договорите.
Съставено в Брюксел на 17 декември 2013 година.
EIROPAS PARLAMENTA UN PADOMES LĒMUMS Nr. 1313/2013/ES
(2013. gada 17. decembris)
par Savienības civilās aizsardzības mehānismu
(Dokuments attiecas uz EEZ)
EIROPAS PARLAMENTS UN EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 196. pantu,
ņemot vērā Eiropas Atomenerģijas kopienas dibināšanas līgumu,
ņemot vērā Eiropas Komisijas priekšlikumu,
pēc leģislatīv ā akta projekta nosūtīšanas valstu parlamentiem,
ņemot vērā Reģionu komitejas atzinumu (1),
saskaņā ar parasto likumdošanas procedūru,
tā kā:
(1)
Ņemot vērā to, ka pēdējos gados ir būtiski palielinājies dabas un cilvēku izraisītu katastrofu skaits un nopietnība un ka katastrofas nākotnē, visticamāk, būs ekstrēmākas un sarežģītākas ar tālejošām un ilgtermiņa sekām, kuru iemesls jo īpaši ir klimata pārmaiņas un iespējama vairāku dabisku un tehnoloģisku apdraudējumu mijiedarbība, aizvien svarīgāka ir integrēta pieeja katastrofu pārvarēšanai. Eiropas Savienībai būtu jāveicina solidaritāte un būtu jāatbalsta, jāpapildina un jāatvieglo dalībvalstu darbību koordinācija civilās aizsardzības jomā, lai uzlabotu to sistēmu efektivitāti, kuru mērķis ir novērst dabas un cilvēku izraisītas katastrofas, sagatavoties tām un reaģēt uz tām.
(2)
Kopienas Civilās aizsardzības mehānisms tika izveidots ar Padomes Lēmumu 2001/792/EK, Euratom (2), kas pārstrādāts ar Padomes Lēmumu 2007/779/EK, Euratom (3). Minētā mehānisma finansējums tika nodrošināts ar Padomes Lēmumu 2007/162/EK, Euratom (4), ar kuru tika izveidots civilās aizsardzības finanšu instruments ("finanšu instruments"). Ar to piešķir Savienības finansiālu palīdzību, gan lai uzlabotu reaģēšanas efektivitāti liela mēroga ārkārtas situācijās, gan arī lai pastiprinātu novēršanas un sagatavotības pasākumus visa veida ārkārtas situācijās, tostarp, lai turpinātu pasākumus, kas iepriekš tika veikti saskaņā ar Padomes Lēmumu 1999/847/EK (5). Finanšu instrumenta darbības termiņš beidzas 2013. gada 31. decembrī.
(3)
Aizsardzībai, kas jānodrošina ar Savienības civilās aizsardzības mehānismu ("Savienības mehānisms"), būtu jāaptver galvenokārt cilvēku, bet arī vides un īpašuma, tostarp kultūras mantojuma, aizsardzība pret visu veidu dabas un cilvēku izraisītām katastrofām, tostarp pret vides katastrofām, jūras piesārņošanu un akūtām ārkārtas situācijām veselības jomā, kas notiek Savienībā vai ārpus tās. Saskaņā ar Savienības mehānismu īstenotā civilā aizsardzība un cita veida ārkārtas palīdzība var būt vajadzīga visās minētajās katastrofās, lai papildinātu katastrofas skartās valsts reaģēšanas spējas. Attiecībā uz katastrofām, kuru iemesls ir terora akti, kodolavārijas vai radiācijas avārijas, Savienības mehānismam būtu jāattiecas tikai uz sagatavotības un reaģēšanas darbībām civilās aizsardzības jomā.
(4)
Savienības mehānismam arī vajadzētu sekmēt Līguma par Eiropas Savienības darbību (LESD) 222. panta īstenošanu, vajadzības gadījumā darot pieejamus tā resursus un spējas.
(5)
Savienības mehānisms ir uzskatāma Eiropas solidaritātes izpausme, nodrošinot praktisku un savlaicīgu ieguldījumu katastrofu novēršanā un sagatavotībā tām, kā arī reaģēšanā katastrofu un katastrofu draudu gadījumā, neskarot attiecīgos pamatprincipus un vienošanās civilās aizsardzības jomā. Tāpēc šim lēmumam nebūtu jāietekmē nedz dalībvalstu savstarpējās tiesības un pienākumi, kas paredzēti divpusējos vai daudzpusējos līgumos, kuri saistīti ar jautājumiem, uz ko attiecas šis lēmums, nedz dalībvalstu atbildība par cilvēku, vides un īpašuma aizsardzību savā teritorijā.
(6)
Ar Savienības mehānismu būtu pienācīgi jāņem vērā attiecīgie Savienības tiesību akti un starptautiskās saistības un jāizmanto sinerģijas ar attiecīgajām Savienības iniciatīvām, piemēram, Eiropas Zemes novērošanas programmu (Copernicus), Eiropas programmu kritiskās infrastruktūras aizsardzībai (EPCIP) un vienoto informācijas apmaiņas vidi (CISE).
(7)
Katastrofu pārvarēšanā ļoti nozīmīga ir reģionālo un vietējo iestāžu loma. Tādēļ reģionālās un vietējās iestādes saskaņā ar dalībvalstu valsts struktūrām ir piemēroti jāiesaista atbilstīgi šim lēmumam veiktajās darbībās.
(8)
Novēršana ir ļoti svarīga aizsardzībai pret katastrofām, un šajā saistībā ir vajadzīga turpmāka rīcība, kā aicināts Padomes 2009. gada 30. novembra secinājumos un Eiropas Parlamenta 2010. gada 21. septembra rezolūcijā par Komisijas paziņojumu ar nosaukumu "Kopienas pieeja dabas un cilvēka izraisīto katastrofu novēršanai". Savienības mehānismā būtu jāiekļauj vispārēja politikas sistēma, kas attiecas uz katastrofu riska novēršanas Savienības darbībām, kuru mērķis ir augstāka līmeņa aizsardzība un noturība pret katastrofām, ko panāk, novēršot vai samazinot to sekas un sekmējot novēršanas kultūru, tostarp pienācīgi apsverot iespējamo klimata pārmaiņu radīto ietekmi un vajadzību atbilstīgi pielāgot rīcību. Šajā perspektīvā riska novērtējumi, riska pārvaldības plānošana, riska pārvaldības spēju novērtējums, kurus katra dalībvalsts veic valsts vai attiecīgā gadījumā vietējā līmenī un kuros attiecīgā gadījumā iesaista citus atbilstīgus dienestus, Savienības līmenī sagatavots risku pārskats un salīdzinoša izvērtēšana ir būtiski, lai nodrošinātu integrētu pieeju katastrofu pārvarēšanai, kas savstarpēji savieno darbības riska novēršanas, sagatavotības un reaģēšanas jomā. Tāpēc Savienības mehānismā būtu jāparedz vispārējs regulējums, lai apmainītos ar informāciju par riskiem un risku pārvaldības spējām, neskarot LESD 346. pantu, kurā tiek nodrošināts, ka dalībvalstīm nav jāsniedz informācija, kuras izpaušanu tās atzīst par būtisku savas drošības interešu apdraudējumu.
(9)
Sniedzot savu ieguldījumu tādu starpvalstu atklāšanas un agrīnās brīdināšanas un trauksmes sistēmu, kas izraisa interesi Eiropas mērogā, turpmākajā izstrādē un labākā integrācijā, Savienībai būtu jāpalīdz dalībvalstīm samazināt sagatavošanās laiku, kas vajadzīgs, lai reaģētu uz katastrofām un brīdinātu Savienības iedzīvotājus. Šādās sistēmās būtu jāņem vērā un jāizmanto esošie un turpmākie informācijas avoti un sistēmas un jābalstās uz tiem, vienlaikus sekmējot attiecīgas jaunas tehnoloģijas.
(10)
Savienības mehānismā būtu jāparedz vispārējs politikas regulējums, kura mērķis ir pastāvīgi uzlabot civilās aizsardzības sistēmu, dienestu, to personāla un iedzīvotāju sagatavotības līmeni Savienībā. Tam būtu jāietver mācību programmu, programmu par gūtajām atziņām, kā arī apmācību programmas un apmācību tīklu katastrofu novēršanas, sagatavotības un reaģēšanas jomā gan Savienības, gan dalībvalstu līmenī, kā aicināts Padomes 2008. gada 27. novembra secinājumos par Eiropas mēroga apmācībām katastrofu pārvarēšanā.
(11)
Tādu civilās aizsardzības palīdzības intervences moduļu izstrāde, kuri aptver vienas vai vairāku dalībvalstu resursus un kuri paredzēti kā pilnībā savstarpēji savietojami, būtu jāturpina, lai stiprinātu sadarbību civilās aizsardzības jomā un turpinātu attīstīt koordinētu dalībvalstu vienoto ātro reaģēšanu. Moduļi būtu jāorganizē dalībvalstu līmenī, un tiem vajadzētu būt dalībvalstu pakļautībā un kontrolē.
(12)
Savienības mehānismam būtu jāatvieglo palīdzības intervenču mobilizēšanu un koordināciju. Savienības mehānismam būtu jābalstās uz Savienības struktūru, ko veido Ārkārtas reaģēšanas koordinēšanas centrs (ERCC), Eiropas ārkārtas reaģēšanas spējas (EERC) tāda rezervju saraksta veidā, kurā dalībvalstis jau iepriekš brīvprātīgi iekļāvušas spējas, apmācīti eksperti un kopīga ārkārtas situāciju sakaru un informācijas sistēma (CECIS), ko pārvalda Komisija, un kontaktpunkti dalībvalstīs. Ar to būtu jānodrošina pamats, lai vāktu un izplatītu to dalībvalstīm apstiprinātu informāciju par situācijām un dalītos intervencēs gūtajās atziņās.
(13)
Lai saskaņā ar Savienības mehānismu uzlabotu reaģēšanas operāciju plānošanu katastrofu gadījumos un palielinātu svarīgāko spēju pieejamību, ir jāizstrādā EERC tāda rezervju saraksta veidā, kurā dalībvalstis jau iepriekš brīvprātīgi iekļāvušas spējas, un strukturēts process, lai apzinātu iespējamu spēju nepietiekamību.
(14)
Attiecībā uz palīdzības intervencēm, reaģējot uz katastrofām ārpus Savienības, ar Savienības mehānismu būtu jāveicina un jāatbalsta dalībvalstu un visas Savienības veiktās darbības, lai sekmētu konsekvenci starptautiskajā civilās aizsardzības darbā. Apvienoto Nāciju Organizācija, gadījumos, kad tā piedalās palīdzības operācijās trešās valstīs, veic vispārējus koordinācijas uzdevumus. Saskaņā ar Savienības mehānismu sniegto palīdzību būtu jākoordinē ar Apvieno Nāciju Organizāciju un citiem attiecīgiem starptautiskiem dalībniekiem, lai maksimāli izmantotu pieejamos resursus un nepieļautu nevajadzīgu darba dublēšanos. Savienības mehānisma izmantošanas rezultātā uzlabota civilās aizsardzības palīdzības koordinācija ir priekšnosacījums, lai atbalstītu vispārējo koordināciju un nodrošinātu visaptverošu Savienības ieguldījumu vispārējā katastrofu seku likvidēšanas darbā. Katastrofu gadījumos, kad palīdzību sniedz gan saskaņā ar Savienības mehānismu, gan saskaņā ar Padomes Regulu (EK) Nr. 1257/96 (6), Komisijai būtu jānodrošina Savienības vispārējās reaģēšanas efektivitāti, saskaņotību un papildināmību, ievērojot Eiropas konsensu par humāno palīdzību (7).
(15)
Ir jāuzlabo atbilstošu transportlīdzekļu pieejamība un iespēja tiem piekļūt, lai atbalstītu ātrās reaģēšanas spējas attīstību Savienības līmenī. Savienībai būtu jāatbalsta un jāpapildina dalībvalstu centieni, veicinot koordināciju un transporta resursu apvienošanu un vajadzības gadījumā palīdzot finansēt papildu transportlīdzekļus, ievērojot konkrētus kritērijus un ņemot vērā pastāvošās sistēmas.
(16)
Palīdzības intervences būtu jānosaka pieprasījumam, un tās būtu pilnībā jākoordinē uz vietas, lai tādējādi maksimāli palielinātu efektivitāti un nodrošinātu piekļuvi katastrofas skartajiem iedzīvotājiem. Komisijai būtu jānodrošina piemērots loģistikas atbalsts nosūtītajām ekspertu vienībām.
(17)
Savienības mehānismu var arī izmantot civilās aizsardzības atbalsta nodrošināšanai, lai katastrofu skartiem Savienības pilsoņiem trešās valstīs sniegtu konsulāro palīdzību, ja to prasa attiecīgo dalībvalstu konsulārās iestādes. Lai nodrošinātu Savienības mehānisma optimālu izmantošanu un izvairītos no praktiskām grūtībām uz vietas, attiecīgajām dalībvalstīm, ja iespējams, šādi pieprasījumi būtu jākoordinē citai ar citu un ar ikvienu citu attiecīgo dalībnieku. Šo atbalstu var prasīt, piemēram, "vadītājvalsts" vai palīdzību koordinējošā dalībvalsts attiecībā uz visiem Savienības pilsoņiem. "Vadītājvalsts" koncepcija būtu jāizprot saskaņā ar Eiropas Savienības pamatnostādnēm par "vadītājvalsts" koncepcijas īstenošanu konsulārā jomā (8). Šo lēmumu piemēro, neskarot Savienības noteikumus par Savienības pilsoņu konsulāro aizsardzību ārvalstīs.
(18)
Plānojot reaģēšanas operācijas, ir lietderīgi sadarboties arī ar attiecīgām nevalstiskām organizācijām un citām attiecīgām struktūrām, lai apzinātu visas papildu reaģēšanas spējas, ko tās ar dalībvalstu kompetento iestāžu starpniecību varētu darīt pieejamas katastrofu gadījumos.
(19)
Militāro spēku kā galējā līdzekļa izmantošana civilajā vadībā var sniegt būtisku ieguldījumu attiecībā uz reaģēšanas spējām katastrofu gadījumos. Gadījumos, kad militāru spēju izmantošanu uzskata par piemērotu, lai atbalstītu civilās aizsardzības operācijas, sadarbībai ar militāriem spēkiem būtu jānotiek saskaņā ar kārtību, procedūrām un kritērijiem, ko Padome vai tās kompetentās struktūras ir noteikušas, lai Savienības mehānismam darītu pieejamas militāras spējas, kuras var izmantot civilai aizsardzībai, un minētajai sadarbībai būtu jāatbilst attiecīgām starptautiskām pamatnostādnēm.
(20)
Ja saskaņā ar Savienības mehānismu sniegtā palīdzība sniedz ieguldījumu Savienības humānās palīdzības pasākumos, jo īpaši sarežģītās ārkārtas situācijās, darbībām, kam sniedz finansiālu palīdzību saskaņā ar šo lēmumu, būtu jāatbilst humānas palīdzības principiem, civilās aizsardzības un militāro resursu izmantojumam, kā minēts Eiropas konsensā par humāno palīdzību.
(21)
Eiropas Brīvās tirdzniecības asociācijas (EBTA) valstu, kas ir Eiropas Ekonomikas zonas (EEZ) locekles, valstu, kas pievienojas, kandidātvalstu un potenciālo kandidātvalstu līdzdalībai vajadzētu būt iespējamai. Kandidātvalstīm un potenciālajām kandidātvalstīm, kas nepiedalās Savienības mehānismā, kā arī valstīm, kas ir iesaistītas Eiropas kaimiņattiecību politikā (EKP), arī būtu jāsaņem ieguvumi no dažām darbībām, ko finansē saskaņā ar šo lēmumu.
(22)
Lai nodrošinātu vienotus nosacījumus šā lēmuma īstenošanai, īstenošanas pilnvaras būtu jāpiešķir Komisijai attiecībā uz ERCC mijiedarbību ar dalībvalstu kontaktpunktiem un darbības kārtību, lai reaģētu uz katastrofām Savienībā un ārpus tās; CECIS elementiem un to, kā tiek organizēta informācijas apmaiņa, izmantojot CECIS; procesu, lai izvietotu ekspertu vienības; moduļu, citu reaģēšanas spēju un ekspertu apzināšanu; operatīvajām prasībām attiecībā uz moduļu darbību un savietojamību; tiem spēju mērķiem, kvalitātes un savietojamības prasībām un sertifikācijas un reģistrācijas procedūru, kas ir vajadzīgi EERC darbībai, kā arī attiecībā uz finanšu noteikumiem; EERC nepietiekamību apzināšanu un novēršanu; apmācības programmas, mācību sistēmas un gūto atziņu programmas organizāciju; un attiecībā uz to, lai organizētu atbalstu palīdzības transportēšanai. Minētās pilnvaras būtu jāīsteno saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 182/2011 (9).
(23)
Lai pieņemtu šajā lēmumā paredzētos īstenošanas aktus būtu jāizmanto pārbaudes procedūra.
(24)
Šis lēmums stiprina sadarbību starp Savienību un dalībvalstīm un veicina koordināciju civilās aizsardzības jomā, mēroga un papildināmības dēļ nodrošinot efektīvākas darbības. Ja katastrofas rezultātā nepieciešamās dalībvalsts reaģēšanas spējas ir nepietiekamas, minētā valsts var nolemt izmantot Savienības mehānismu, lai papildinātu savus civilās aizsardzības resursus un citus resursus katastrofu reaģēšanas jomā.
(25)
Ņemot vērā to, ka šā lēmuma mērķus nevar pietiekami labi sasniegt atsevišķās dalībvalstīs, bet mēroga vai iedarbības dēļ tos var labāk sasniegt Savienības līmenī, Savienība var pieņemt pasākumus saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienību 5. pantā noteikto subsidiaritātes principu. Saskaņā ar minētajā pantā noteikto proporcionalitātes principu šajā lēmumā paredz vienīgi tos pasākumus, kas ir vajadzīgi minēto mērķu sasniegšanai.
(26)
Šis lēmums neietekmē nedz darbības, uz kurām attiecas Savienības leģislatīvais akts par stabilitātes instrumenta izveidošanu, ko pieņems nākotnē, nedz saskaņā ar Savienības tiesību aktiem pieņemtos sabiedrības veselības aizsardzības pasākumus saistībā ar Savienības rīcības programmām veselības aizsardzības jomā, nedz arī patērētāju drošības pasākumus, kas pieņemti saskaņā ar Savienības leģislatīvo aktu par patērētāju tiesību aizsardzības programmu 2014. - 2020. gadam, kuru pieņems nākotnē.
(27)
Saskaņotības labad šo lēmumu nepiemēro darbībām, uz kurām attiecas Padomes Lēmums 2007/124/EK, Euratom (10) un saskaņā ar Savienības leģislatīvo aktu par finansiālā atbalsta instrumentu policijas sadarbībai, noziedzības novēršanai un apkarošanai un krīžu pārvarēšanai, ko izveido iekšējās drošības fonda ietvaros, kuru pieņems nākotnē, vai kuras ir saistītas ar likumības un kārtības uzturēšanu un iekšējās drošības nodrošināšanu. Šo lēmumu nepiemēro darbībām, uz kurām attiecas Regula (EK) Nr. 1257/96.
(28)
Šā lēmuma noteikumi neskar tādu juridiski saistošu aktu pieņemšanu, kuri atbilst Eiropas Atomenerģijas kopienas dibināšanas līgumam un kuros ir izklāstīti specifiski ārkārtas pasākumi kodolavāriju vai radiācijas avāriju gadījumā.
(29)
Šis lēmums aptver darbības jūras piesārņojuma novēršanas, sagatavotības un reaģēšanas jomā, izņemot darbības, uz kurām attiecas Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 1406/2002 (11).
(30)
Lai Komisija varētu nodrošināt šā lēmuma īstenošanu, Komisija var finansēt tādas ar sagatavošanos, uzraudzību, kontroli, revīziju un novērtēšanu saistītas darbības, kas ir vajadzīgas Savienības mehānisma pārvaldībai un tā mērķu sasniegšanai.
(31)
Izdevumu atlīdzināšana un publiskā iepirkuma līgumu un dotāciju piešķiršana saskaņā ar šo lēmumu būtu jāīsteno atbilstoši Eiropas Parlamenta un Padomes Regulai (ES, Euratom) Nr. 966/2012 (12). Civilās aizsardzības jomā veicamo darbību specifiskā rakstura dēļ ir lietderīgi noteikt, ka dotācijas var piešķirt juridiskām personām, kas ir privāttiesību vai publisko tiesību subjekti. Svarīgi ir arī izpildīt Regulas (ES, Euratom) Nr. 966/2012 noteikumus, jo īpaši attiecībā uz tur paredzētajiem saimnieciskuma, lietderības un efektivitātes principiem.
(32)
Visā izdevumu ciklā Savienības finanšu intereses būtu jāaizsargā, piemērojot samērīgus pasākumus, tostarp nelikumību novēršanu, atklāšanu un izmeklēšanu, zaudēto, nepamatoti izmaksāto vai nepareizi izlietoto līdzekļu atgūšanu un vajadzības gadījumā - administratīvās un finansiālās sankcijas saskaņā ar Regulu (ES, Euratom) Nr. 966/2012.
(33)
Ar šo lēmumu nosaka finansējumu visam Savienības mehānisma darbības laikam, kas ir Eiropas Parlamenta un Padomes galvenā atsauces summa ikgadējās budžeta procedūras laikā Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas 2013. gada 2. decembrī Iestāžu nolīguma par budžeta disciplīnu, sadarbību budžeta jautājumos un pareizu finanšu pārvaldību (13) 17. punkta nozīmē. Šo atsauces summu finansē daļēji no 2014.-2020. gada daudzgadu finanšu shēmas 3. izdevumu kategorijas "Drošība un pilsoniskums" un daļēji no 4. izdevumu kategorijas "Globālā Eiropa".
(34)
Finansējums šā lēmuma īstenošanai būtu jāpiešķir saskaņā ar I pielikumā izklāstītajām procentuālajām attiecībām.
(35)
Lai pārskatītu finansējuma sadalījumu šā lēmuma īstenošanai līdz 2017. gada 30. jūnijam, ņemot vērā starpposma novērtējuma rezultātus, Komisijai būtu jādeleģē pilnvaras pieņemt aktus saskaņā ar LESD 290. pantu. Vajadzētu izmantot steidzamības procedūru, ja jebkad ir vajadzīgas nekavējošas izmaiņas budžeta resursos, kas paredzēti reaģēšanas operācijām. Ir īpaši būtiski, lai Komisija, veicot sagatavošanas darbus, rīkotu atbilstīgas apspriešanās, tostarp ekspertu līmenī. Komisijai, sagatavojot un izstrādājot deleģētos aktus, būtu jānodrošina vienlaicīga, savlaicīga un atbilstīga attiecīgo dokumentu nosūtīšana Eiropas Parlamentam un Padomei.
(36)
Šis lēmums būtu jāpiemēro no 2014. gada 1. janvāra, jo tas ir saistīts ar daudzgadu finanšu shēmu 2014.-2020. gadam,
IR PIEŅĒMUŠI ŠO LĒMUMU.
I NODAĻA
VISPĀRĒJAIS MĒRĶIS UN KONKRĒTIE MĒRĶI, PRIEKŠMETS, DARBĪBAS JOMA UN DEFINĪCIJAS
1. pants
Vispārējais mērķis un priekšmets
1. Ar Savienības civilās aizsardzības mehānismu ("Savienības mehānisms") nostiprina sadarbību starp dalībvalstīm un Savienību un veicina koordināciju civilās aizsardzības jomā, lai uzlabotu to sistēmu efektivitāti, kuru mērķis ir novērst dabas un cilvēku izraisītas katastrofas, sagatavoties tām un reaģēt uz tām.
2. Aizsardzība, kas jānodrošina ar Savienības mehānismu, aptver galvenokārt cilvēku, bet arī vides un īpašuma, tostarp kultūras mantojuma, aizsardzību pret visu veidu dabas un cilvēku izraisītām katastrofām, tostarp pret terora aktu sekām, tehnoloģiskām, radiācijas vai vides avārijām, jūras piesārņošanu un akūtām ārkārtas situācijām veselības jomā, kas notiek Savienībā vai ārpus tās. Terora aktu seku vai radiācijas avāriju gadījumā Savienības mehānisms var attiekties tikai uz darbībām sagatavotības un reaģēšanas jomā.
3. Savienības mehānisms veicina solidaritāti starp dalībvalstīm, īstenojot praktisku sadarbību un koordināciju, neskarot dalībvalstu primāro atbildību aizsargāt to teritorijā cilvēkus, vidi un īpašumu, tostarp kultūras mantojumu, pret katastrofām, un nodrošina savām katastrofu pārvarēšanas sistēmām pietiekamas spējas, lai tās varētu atbilstīgi un konsekventi rīkoties tāda rakstura un apmēra katastrofu gadījumā, ko var pamatoti sagaidīt un kam var sagatavoties.
4. Šajā lēmumā ir paredzēti Savienības mehānisma vispārīgi noteikumi un noteikumi par finansiālās palīdzības piešķiršanu saskaņā ar Savienības mehānismu.
5. Savienības mehānisms neietekmē saistības, kas paredzētas spēkā esošos attiecīgos Savienības tiesību aktos, Eiropas Atomenerģijas kopienas dibināšanas līgumā vai spēkā esošos starptautiskos nolīgumos.
6. Šo lēmumu nepiemēro darbībām, kuras veic saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 1257/96, Regulu (EK) Nr. 1406/2002, Regulu (EK) Nr. 1717/2006, Eiropas Parlamenta un Padomes Lēmumu Nr. 1082/2013/ES (14) vai Savienības tiesību aktiem par rīcības programmām veselības aizsardzības, iekšlietu un tieslietu jomā.
2. pants
Darbības joma
1. Šo lēmumu piemēro sadarbībai civilās aizsardzības jomā. Šāda sadarbība ietver:
a)
novēršanas un sagatavotības darbības Savienībā un arī ārpus Savienības, ciktāl tas attiecas uz 5. panta 2. punktu, 13. panta 3. punktu un 28. pantu; un
b)
darbības, ar kurām palīdz reaģēt uz Savienībā vai ārpus tās, tostarp 28. panta 1. punktā minētajās valstīs, notikušas katastrofas tūlītējām negatīvām sekām pēc palīdzības pieprasījuma, kas veikts izmantojot Savienības mehānismu.
2. Šajā lēmumā ņem vērā Savienības izolētu, attālāku un citu reģionu vai salu īpašās vajadzības attiecībā uz katastrofu novēršanu, sagatavotību tām un reaģēšanu uz tām, kā arī aizjūras zemju un teritoriju īpašās vajadzības attiecībā uz reaģēšanu uz katastrofām.
3. pants
Konkrētie mērķi
1. Ar Savienības mehānismu atbalsta, papildina un sekmē dalībvalstu darbību koordināciju, lai sasniegtu šādus kopējus konkrētus mērķus:
a)
panākt augsta līmeņa aizsardzību pret katastrofām, novēršot vai samazinot to iespējamās sekas, sekmējot novēršanas kultūru un uzlabojot sadarbību starp civilās aizsardzības un citiem kompetentajiem dienestiem;
b)
uzlabot sagatavotību reaģēt uz katastrofām dalībvalstu un Savienības līmenī;
c)
veicināt ātru un efektīvu rīcību katastrofu vai katastrofu draudu gadījumā; un
d)
veicināt sabiedrības izpratni par katastrofām un sagatavotību tām.
2. Lai attiecīgi uzraudzītu, novērtētu un pārskatītu šā lēmuma piemērošanu izmanto radītājus. Minētie rādītāji ietver:
a)
katastrofu novēršanas regulējuma īstenošanā gūtos panākumus: kurus nosaka pēc to dalībvalstu skaita, kuras ir darījušas pieejamu Komisijai 6. pantā minēto savu riska novērtējumu kopsavilkumu un riska pārvaldības spēju izvērtējumu;
b)
panākumus, kuri gūti, uzlabojot sagatavotību katastrofām: kurus nosaka pēc to reaģēšanas spēju apjoma, kas brīvprātīgo rezervju sarakstā iekļautas saistībā ar 11. pantā minētajiem spēju mērķiem un CECIS reģistrētajiem moduļiem;
c)
panākumus, kuri gūti, uzlabojot reaģēšanu uz katastrofām: kurus nosaka pēc Savienības mehānisma ietvaros veikto intervenču ātruma un tā, cik lielā mērā sniegtā palīdzība palīdz apmierināt vajadzības uz vietas; un
d)
panākumus, kuri gūti, veicinot sabiedrības izpratni par katastrofām un sagatavotību tām, un kurus nosaka, izmērot to, cik informēti ir Savienības iedzīvotāji par riskiem viņu apdzīvotajā reģionā.
4. pants
Definīcijas
Šajā lēmumā piemēro šādas definīcijas:
1.
"katastrofa" ir jebkura situācija, kas smagi ietekmē vai var smagi ietekmēt cilvēkus, vidi vai īpašumu, tostarp kultūras mantojumu;
2.
"reaģēšana" ir jebkura darbība, ko pēc palīdzības pieprasījuma veic saskaņā ar Savienības mehānismu katastrofas draudu gadījumā, vai katastrofas laikā vai pēc tās, lai novērstu šīs katastrofas tūlītējās negatīvās sekas;
3.
"sagatavotība" ir cilvēku un materiālo līdzekļu, struktūru, kopienu un organizāciju sagatavotība un spēja, kas panākta iepriekšējas rīcības rezultātā un kas ļauj tiem nodrošināt efektīvu un ātru reaģēšanu uz katastrofu;
4.
"novēršana" ir jebkura darbība, kuras mērķis ir mazināt riskus vai mīkstināt katastrofas negatīvās sekas attiecībā uz cilvēkiem, vidi un īpašumu, tostarp kultūras mantojumu;
5.
"agrīna brīdināšana" ir savlaicīga un efektīva informācijas sniegšana, kas ļauj veikt darbības, lai nepieļautu vai mazinātu riskus un katastrofas negatīvo ietekmi un lai veicinātu sagatavotību efektīvai reaģēšanai;
6.
"modulis" ir tāds pašpietiekams un autonoms dalībvalstu spēju kopums, kas izveidots uz iepriekš noteiktu uzdevumu un konkrētu vajadzību pamata, vai dalībvalstu mobila operatīva vienība, kas aptver cilvēkresursu un materiālu līdzekļu kopumu, kuru var raksturot, atsaucoties uz tā intervences spēju vai uz uzdevumu (-iem), ko tas spēj veikt;
7.
"riska novērtējums" ir vispārējs, dažādas nozares aptverošs riska noteikšanas, riska analīzes un riska novērtēšanas process, ko veic valsts vai attiecīgā vietējā līmenī;
8.
"riska pārvaldības spējas" ir dalībvalsts vai tās reģionu spējas līdz līmeņiem, kas ir pieņemami minētajā dalībvalstī, samazināt riskus (katastrofas sekas un iespējamību), kuri ir konstatēti tās riska novērtējumos, pielāgoties tiem vai mīkstināt tos. Riska pārvaldības spējas tiek novērtētas attiecībā uz tehniskām, finansiālām un administratīvām spējām veikt pienācīgus:
a)
riska novērtējumus;
b)
riska pārvaldības plānošanu attiecībā uz novēršanu un sagatavotību; un
c)
riska novēršanas un sagatavotības pasākumus;
9.
"uzņēmējvalsts atbalsts" ir jebkura darbība, ko sagatavotības un reaģēšanas posmā veic palīdzību saņemošā vai sūtošā valsts vai Komisija, lai novērstu paredzamus šķēršļus starptautiskajai palīdzībai, kas tiek piedāvāta ar Savienības mehānisma starpniecību. Tas aptver atbalstu no dalībvalstīm, lai atvieglotu šīs palīdzības tranzīta norisi to teritorijā;
10.
"reaģēšanas spējas" ir palīdzība, ko pēc pieprasījuma var sniegt ar Savienības mehānisma starpniecību.
11.
"loģistikas atbalsts" ir būtiski svarīgs aprīkojums vai pakalpojumi, kas ir nepieciešami 17. panta 1. punktā minētajām ekspertu vienībām to pienākumu veikšanai, inter alia, saziņa, pagaidu izmitināšana, pārtika vai vietējais transports valstī.
II NODAĻA
NOVĒRŠANA
5. pants
Novēršanas darbības
1. Lai izpildītu mērķus novēršanas jomā un veiktu novēršanas darbības, Komisija:
a)
veic darbības, lai uzlabotu zināšanu bāzi par katastrofu riskiem un sekmētu zināšanu, paraugprakses un informācijas apmaiņu, tostarp dalībvalstu starpā, kurām ir kopīgi riski;
b)
atbalsta un veicina riska novērtēšanas un apzināšanas pasākumus dalībvalstīs, daloties ar paraugpraksi, un atvieglo piekļuvi specializētām zināšanām un pieredzei, kas attiecas uz kopīgu interešu jautājumiem;
c)
izstrādā un regulāri atjaunina starpnozaru pārskatu par dabas un cilvēku izraisītu katastrofu riskiem, ar kuriem Savienība var saskarties, un to karti - pieņemot dažādas politikas jomas aptverošu saskaņotu pieeju, ar kuru var risināt vai ietekmēt katastrofu novēršanu, un pienācīgi ņemot vērā klimata pārmaiņu iespējamo ietekmi;
d)
mudina apmainīties ar paraugpraksi par to, kā sagatavot valstu civilās aizsardzības sistēmas, lai pārvarētu klimata pārmaiņu ietekmi;
e)
veicina un atbalsta dalībvalstu riska pārvaldības pasākumu izstrādāšanu un īstenošanu, daloties ar paraugpraksi, un atvieglo piekļuvi specializētām zināšanām un pieredzei, kas attiecas uz kopīgu interešu jautājumiem;
f)
apkopo un izplata dalībvalstu sniegto informāciju, organizē pieredzes apmaiņu par riska pārvaldības spēju izvērtējumu; kopā ar dalībvalstīm līdz 2014. gada 22. decembrī izstrādā pamatnostādnes attiecībā uz minēto izvērtējumu saturu, metodoloģiju un struktūru; un atvieglo paraugprakses apmaiņu saistībā ar novēršanas un sagatavotības plānošanu, tostarp ar brīvprātīgas salīdzinošās izvērtēšanas starpniecību;
g)
saskaņā ar 6. panta 3. punkta c) apakšpunktā noteiktajiem termiņiem regulāri sniedz ziņojumus Eiropas Parlamentam un Padomei par panākumiem, kas gūti 6. panta īstenošanā;
h)
veicina dažādu Savienības līdzekļu izmantošanu, ar kuriem var atbalstīt ilgtspējīgu katastrofu novēršanu, un mudina dalībvalstis un reģionus izmantot iespējas saņemt minēto finansējumu;
i)
uzsver risku novēršanas svarīgumu un atbalsta dalībvalstis sabiedrības izpratnes veicināšanas, informēšanas un izglītības jomā;
j)
sekmē novēršanas pasākumus dalībvalstīs un 28. pantā minētajās trešās valstīs, daloties ar paraugpraksi, un atvieglo piekļuvi specializētām zināšanām un pieredzei, kas attiecas uz kopīgu interešu jautājumiem; un
k)
cieši konsultējoties ar dalībvalstīm, veic papildu nepieciešamās atbalsta darbības un papildinošas novēršanas darbības, lai sasniegtu 3. panta 1. punkta a) apakšpunktā noteikto mērķi.
2. Pēc dalībvalsts, trešās valsts, Apvienoto Nāciju Organizācijas vai tās aģentūru pieprasījuma Komisija var nosūtīt uz vietas ekspertu vienību, lai tā sniegtu konsultācijas par pasākumiem novēršanas jomā.
6. pants
Riska pārvaldība
Lai sekmētu efektīvu un saskaņotu pieeju katastrofu novēršanai un sagatavotībai, veicot nekonfidenciālas informācijas, proti, informācijas, kuras izpaušana neradītu apdraudējumu būtiskām dalībvalsts drošības interesēm, un paraugprakses apmaiņu Savienības mehānisma ietvaros, dalībvalstis:
a)
līdz 2015. gada 22. decembrī un turpmāk ik pēc trim gadiem izstrādā riska novērtējumus valsts vai attiecīgā vietējā līmenī un dara Komisijai pieejamu šo novērtējumu attiecīgo elementu kopsavilkumu;
b)
attīsta un pilnveido savu katastrofu riska pārvaldības plānošanu valsts vai attiecīgā vietējā līmenī;
c)
dara Komisijai pieejamu savu riska pārvaldības spēju izvērtējumu valsts vai attiecīgā vietējā līmenī ik pēc trim gadiem pēc tam, kad galīgā versijā ir izstrādātas attiecīgās pamatnostādnes, kā minēts 5. panta 1. punkta f) apakšpunktā, un jebkurā būtisku izmaiņu gadījumā; un
d)
brīvprātīgi piedalās salīdzinošā izvērtēšanā attiecībā uz riska pārvaldības spēju novērtējumu.
III NODAĻA
SAGATAVOTĪBA
7. pants
Ārkārtas reaģēšanas koordinēšanas centrs
Ar šo izveido ārkārtas reaģēšanas koordinēšanas centru (ERCC). ERCC nodrošina operatīvās spējas 7 dienas nedēļā un 24 stundas diennaktī un kalpo dalībvalstīm un Komisijai Savienības mehānisma mērķu sasniegšanai.
8. pants
Komisijas vispārējās darbības sagatavotības jomā
Komisija veic šādas darbības sagatavotības jomā:
a)
vada ERCC;
b)
vada Kopīgo ārkārtējo situāciju sakaru un informācijas sistēmu (CECIS), lai nodrošinātu saziņu un informācijas apmaiņu starp ERCC un dalībvalstu kontaktpunktiem;
c)
sniedz savu ieguldījumu katastrofu transnacionālas atklāšanas un agrīnās brīdināšanas un trauksmes sistēmu izstrādē un labākā integrācijā, kas ir kopīgs Eiropas interešu jautājums, lai nodrošinātu ātru reaģēšanu, un veicinātu savstarpējo saistību starp valstu agrīnās brīdināšanas un trauksmes sistēmām un to saistību ar ERCC un CECIS. Minētajās sistēmās ņem vērā un to darbībā izmanto esošos un turpmākos informācijas, uzraudzības un atklāšanas avotus un sistēmas;
d)
izveido un pārvalda spēju mobilizēt un nosūtīt ekspertu vienības, kas ir atbildīgas par šādiem uzdevumiem:
i)
izvērtēt vajadzības, kuras, iespējams, var apmierināt ar Savienības mehānisma starpniecību tajā valstī, kas prasa palīdzību;
ii)
vajadzības gadījumā atvieglot palīdzības koordināciju, reaģējot uz katastrofām uz vietas, un sadarboties ar tās valsts kompetentajām iestādēm, kura prasa palīdzību; un
iii)
atbalstīt valsti, kura prasa palīdzību, ar specializētām zināšanām par darbībām novēršanas, sagatavotības vai reaģēšanas jomā;
e)
izveido un uztur spēju sniegt loģistikas atbalstu minētajām ekspertu vienībām;
f)
izveido un uztur tīklu ar apmācītiem ekspertiem no dalībvalstīm, kuri ir pieejami īsā laikā, lai atbalstītu ERCC uzraudzības veikšanā, informācijas sniegšanā un koordinācijas atvieglošanā;
g)
atvieglo koordināciju attiecībā uz dalībvalstu reaģēšanas spēju katastrofu gadījumos iepriekšēju izvietošanu Savienībā;
h)
atbalsta centienus uzlabot moduļu un cita veida reaģēšanas spēju savietojamību, ņemot vērā dalībvalstu līmeņa un starptautiska līmeņa paraugpraksi;
i)
savas kompetences robežās veic nepieciešamās darbības, lai atvieglotu uzņēmējvalsts atbalstu, tostarp kopā ar dalībvalstīm izstrādājot un atjauninot pamatnostādnes attiecībā uz uzņēmējvalsts atbalstu, pamatojoties uz operatīvo pieredzi;
j)
atbalsta brīvprātīgu salīdzinošās izvērtēšanas programmu izveidošanu attiecībā uz dalībvalstu sagatavotības stratēģijām, pamatojoties uz iepriekš noteiktiem kritērijiem, kas dos iespēju izstrādāt ieteikumus Savienības sagatavotības līmeņa pilnveidošanai; un
k)
cieši konsultējoties ar dalībvalstīm, veic papildu nepieciešamās atbalsta darbības un papildinošas sagatavotības darbības, lai sasniegtu 3. panta 1. punkta b) apakšpunktā noteikto mērķi.
9. pants
Dalībvalstu vispārējās darbības sagatavotības jomā
1. Dalībvalstis brīvprātīgi veic darbu, lai izstrādātu moduļus, jo īpaši, lai tādējādi apmierinātu prioritāras intervences vai atbalsta vajadzības saskaņā ar Savienības mehānismu.
Dalībvalstis jau iepriekš norāda tos moduļus, cita veida reaģēšanas spējas un ekspertus savos kompetentajos dienestos, jo īpaši savos civilās aizsardzības vai citos ārkārtas dienestos, kurus varētu darīt pieejamus intervences nolūkā pēc prasījuma, kas iesniegts ar Savienības mehānisma starpniecību. Tās ņem vērā to, ka moduļu vai citu reaģēšanas spēju sastāvs var būt atkarīgs no katastrofas veida un ar katastrofu saistītām īpašām vajadzībām.
2. Moduļus izveido, izmantojot vienas vai vairāku dalībvalstu resursus, un tie:
a)
spēj veikt iepriekš noteiktus uzdevumus reaģēšanas jomā saskaņā ar atzītām starptautiskām pamatnostādnēm un tādēļ:
i)
tos var norīkot ļoti īsā laikā pēc tam, kad ar ERCC starpniecību saņemts palīdzības pieprasījums; un
ii)
tie spēj pašpietiekami un autonomi darboties konkrētā laikposmā;
b)
ir savietojami ar citiem moduļiem;
c)
nodrošina apmācību un praktiskas nodarbības, lai izpildītu savietojamības prasības;
d)
ir tādas personas pakļautībā, kura ir atbildīga par moduļu darbību; un
e)
vajadzības gadījumā spēj sadarboties ar citām Savienības struktūrām un/vai starptautiskām iestādēm, jo īpaši Apvienoto Nāciju Organizāciju.
3. Dalībvalstis jau iepriekš brīvprātīgi norāda tos ekspertus, kurus varētu nosūtīt kā ekspertu vienību dalībniekus, kā noteikts 8. panta d) apakšpunktā.
4. Dalībvalstis apsver iespēju vajadzības gadījumā nodrošināt cita veida reaģēšanas spējas, kuras varētu darīt pieejamas kompetentie dienesti vai kuras var sniegt nevalstiskas organizācijas un citas attiecīgas struktūras.
Cita veida reaģēšanas spējas var ietvert resursus no vienas vai vairākām dalībvalstīm un vajadzības gadījumā:
a)
spēj veikt uzdevumus reaģēšanas jomās saskaņā ar atzītām starptautiskām pamatnostādnēm un tādēļ:
i)
tās var norīkot ļoti īsā laikā pēc tam, kad ar ERCC starpniecību saņemts palīdzības pieprasījums; un
ii)
tās vajadzības gadījumā var pašpietiekami un autonomi darboties konkrētā laikposmā;
b)
vajadzības gadījumā spēj sadarboties ar citām Savienības struktūrām un starptautiskām iestādēm, jo īpaši Apvienoto Nāciju Organizāciju.
5. Pietiekamu drošības garantiju gadījumā dalībvalstis var sniegt informāciju par attiecīgām militārām spējām, kuras varētu izmantot kā galējo līdzekli saskaņā ar Savienības mehānismu sniedzamās palīdzības ietvaros, piemēram, transportu un loģistikas vai medicīnisku atbalstu.
6. Dalībvalstis iesniedz Komisijai attiecīgu informāciju par ekspertiem, moduļiem un cita veida reaģēšanas spējām, ko tās dara pieejamus palīdzības sniegšanai ar Savienības mehānisma starpniecību, kā tas minēts 1.-5. punktā, un vajadzības gadījumā atjaunina šo informāciju.
7. Dalībvalstis izraugās kontaktpunktus, kā minēts 8. panta b) punktā, un atbilstīgi informē Komisiju.
8. Dalībvalstis veic pienācīgus pasākumus sagatavotības jomā, lai atvieglotu uzņēmējvalsts atbalstu.
9. Dalībvalstis, ko atbalsta Komisija, saskaņā ar 23. pantu veic pienācīgus pasākumus, lai nodrošinātu savlaicīgu savas piedāvātās palīdzības transportēšanu.
10. pants
Operāciju plānošana
1. Komisija un dalībvalstis sadarbojas, lai uzlabotu reaģēšanas operāciju plānošanu katastrofu gadījumos saskaņā ar Savienības mehānismu, tostarp scenāriju izstrādi reaģēšanai katastrofu gadījumos, līdzekļu apzināšanu un plānu attīstīšanu attiecībā uz reaģēšanas spēju izvietošanu.
2. Plānojot reaģēšanas operācijas humānām krīzēm ārpus Savienības, Komisija un dalībvalstis nosaka un veicina sinerģijas starp civilās aizsardzības palīdzību un Savienības un dalībvalstu sniegto humānās palīdzības finansējumu.
11. pants
Eiropas ārkārtas reaģēšanas spējas
1. Izveido Eiropas ārkārtas reaģēšanas spējas (EERC). Tās ir veidotas kā rezervju saraksts, kurā jau iepriekš brīvprātīgi ir iekļautas dalībvalstu reaģēšanas spējas, un ietver moduļus, citas reaģēšanas spējas un ekspertus.
2. Pamatojoties uz apzinātajiem riskiem, Komisija nosaka EERC nepieciešamo galveno reaģēšanas spēju veidus un skaitu ("spēju mērķi").
3. Komisija nosaka kvalitātes prasības tām reaģēšanas spējām, ko dalībvalstis piešķir EERC. Kvalitātes prasības balstās uz atzītiem starptautiskiem standartiem, ja šādi standarti jau pastāv. Dalībvalstis ir atbildīgas par savu reaģēšanas spēju kvalitātes nodrošināšanu.
4. Komisija izstrādā un pārvalda sertifikācijas un reģistrācijas procesu attiecībā uz reaģēšanas spējām, kuras dalībvalstis dara pieejamas EERC.
5. Dalībvalstis brīvprātīgi nosaka un reģistrē reaģēšanas spējas, kuras tās piešķir EERC. Divu vai vairāku dalībvalstu piešķirto daudznacionālo moduļu reģistrāciju kopīgi veic visas attiecīgās dalībvalstis.
6. Reaģēšanas spējas, kuras dalībvalstis dara pieejamas EERC, vienmēr ir pieejamas izmantošanai valsts vajadzībām.
7. Reaģēšanas spējas, ko dalībvalstis dara pieejamas EERC, ir pieejamas Savienības mehānisma ietvaros veicamajām ārkārtas reaģēšanas operācijām pēc tam, kad ar ERCC starpniecību saņemts palīdzības pieprasījums. Galīgo lēmumu par to izvietošanu pieņem dalībvalstis, kuras ir reģistrējušas attiecīgās reaģēšanas spējas. Ja vietējas ārkārtas situācijas, force majeure vai izņēmuma gadījumos citi būtiski iemesli liedz dalībvalstij minētās reaģēšanas spējas darīt pieejamas konkrētā katastrofas situācijā, minētā dalībvalsts cik drīz vien iespējams informē Komisiju, atsaucoties uz šo pantu.
8. Dalībvalstu reaģēšanas spēju izvietošanas gadījumā tās paliek to pakļautībā un kontrolē un apspriežoties ar Komisiju, var tikt atsauktas, ja vietējas ārkārtas situācijas, force majeure vai izņēmuma gadījumos citi būtiski iemesli liedz dalībvalstij saglabāt minēto reaģēšanas spēju pieejamību. Komisija ar ERCC starpniecību atbilstīgi 15. un 16. pantam vajadzības gadījumā atvieglo koordināciju starp dažādajām reaģēšanas spējām.
9. Dalībvalstis un Komisija nodrošina pienācīgu publisku informētību par intervencēm, kurās ir iesaistītas EERC.
12. pants
Reaģēšanas spēju nepietiekamības novēršana
1. Komisija uzrauga saskaņā ar 11. panta 2. punktā noteikto spēju mērķu īstenošanas progresu un apzina potenciāli būtisku reaģēšanas spēju nepietiekamību EERC.
2. Ja ir apzināta potenciāli būtiska reaģēšanas spēju nepietiekamība, Komisija pārbauda, vai nepieciešamās spējas dalībvalstīm ir pieejamas ārpus EERC.
3. Komisija mudina dalībvalstis, vai nu darbojoties individuāli, vai arī tādu dalībvalstu konsorcijā, kas sadarbojas attiecībā uz kopējiem riskiem, novērst jebkādu stratēģisku spēju nepietiekamību, kas ir apzināta saskaņā ar 2. punktu. Komisija var atbalstīt dalībvalstis minētajās darbībās saskaņā ar 20. pantu, 21. panta 1. punkta i) un j) apakšpunktu un 21. panta 2. punktu.
4. Komisija reizi divos gados informē Eiropas Parlamentu un Padomi par panākumiem, kas gūti spēju mērķu sasniegšanā, un par atlikušajām EERC nepietiekamībām.
13. pants
Apmācība, praktiskās nodarbības, gūtās atziņas un zināšanu izplatīšana
1. Komisija Savienības mehānisma ietvaros veic šādus uzdevumus apmācības, praktisko nodarbību, gūto atziņu un zināšanu izplatīšanas jomā:
a)
izveido un pārvalda civilās aizsardzības un ārkārtas situāciju pārvarēšanas jomā strādājoša personāla apmācības programmu par katastrofu novēršanu, sagatavotību un reaģēšanu. Programma ietver kopīgas mācības un ekspertu apmaiņas sistēmu, ar kuras starpniecību atsevišķas personas var norīkot uz citām dalībvalstīm.
Apmācības programma ir vērsta uz to, lai stiprinātu koordināciju, savietojamību un papildināmību starp 9. un 11. pantā minētajām spējām un uzlabotu 8. panta d) un f) punktā minēto ekspertu kompetenci;
b)
izveido un pārvalda apmācības tīklu jautājumos par katastrofu novēršanu, sagatavotību un reaģēšanu, kas ir atvērts civilās aizsardzības jomā un ārkārtas situāciju pārvarēšanas jomā strādājoša personāla apmācības centriem, kā arī citiem attiecīgiem dalībniekiem un iestādēm.
Apmācības tīkla mērķis ir:
i)
stiprināt visus katastrofu pārvarēšanas posmus, ņemot vērā pielāgošanos klimata pārmaiņām un to ietekmes mazināšanu;
ii)
veidot sinerģijas starp tā dalībniekiem, izmantojot pieredzes un paraugprakses apmaiņu, attiecīgus pētniecības datus, gūtās atziņas, kursus un seminārus, praktiskās nodarbības un izmēģinājuma projektus; un
iii)
izstrādā norādes par Savienības un starptautiska mēroga apmācību civilajā aizsardzībā, tostarp par apmācību katastrofu novēršanas, sagatavotības un reaģēšanas jomā;
c)
izstrādā stratēģisku sistēmu, kurā izklāstīti praktisko nodarbību mērķi un nozīme, un ilgtermiņa visaptverošu plānu, kurā norādītas praktisko nodarbību prioritātes, kā arī izveido un pārvalda praktisko nodarbību programmu;
d)
izveido un pārvalda programmu saistībā ar atziņām, kas gūtas no civilās aizsardzības darbībām, kuras veiktas saskaņā ar Savienības mehānismu, tostarp aspektiem no visa katastrofu pārvarēšanas cikla kopumā, lai nodrošinātu plašu pamatu mācīšanās procesiem un zināšanu attīstīšanai. Programma ietver šādus uzdevumus:
i)
uzraudzīt, analizēt un novērtēt visas attiecīgās darbības civilajā aizsardzībā Savienības mehānisma ietvaros;
ii)
veicināt gūto atziņu izmantošanu, lai nodrošinātu uz pieredzi balstītu pamatu katastrofu pārvarēšanas cikla pasākumu izstrādei; un
iii)
izstrādāt metodes un līdzekļus, lai vāktu, analizētu, popularizētu un īstenotu gūtās atziņas.
Minētajā programmā vajadzības gadījumā iekļauj arī intervences laikā ārpus Savienības gūtās atziņas par saiknes un sinerģijas izmantošanu starp saistībā ar mehānismu sniegto palīdzību un humāno palīdzību;
e)
izstrādā norādes par zināšanu izplatīšanu un dažādu a) līdz d) apakšpunktā minēto uzdevumu īstenošanu dalībvalstu līmenī; un
f)
stimulē un veicina attiecīgu jaunu tehnoloģiju ieviešanu un izmantošanu Savienības mehānisma vajadzībām.
2. Veicot 1. punktā norādītos uzdevumus, Komisija īpašu uzmanību pievērš to dalībvalstu vajadzībām un interesēm, kas saskaras ar līdzīgiem katastrofas riskiem.
3. Pēc dalībvalsts, trešās valsts vai Apvienoto Nāciju Organizācijas vai tās aģentūru pieprasījuma Komisija var nosūtīt uz vietas ekspertu vienību, lai tā sniegtu konsultācijas par pasākumiem sagatavotības jomā.
IV NODAĻA
REAĢĒŠANA
14. pants
Paziņošana par katastrofām Savienībā
1. Ja Savienībā notiek katastrofa vai pastāv katastrofas draudi, kas izraisa vai spēj izraisīt pārrobežu ietekmi vai kas skar vai ir spējīga skart citas dalībvalstis, dalībvalsts, kurā katastrofa notiek vai iespējams notiks, nekavējoties informē potenciāli apdraudētās dalībvalstis un, ja pastāv iespēja, ka sekas būs nozīmīgas, - Komisiju.
Pirmo daļu nepiemēro, ja paziņošanas pienākums ir jau paredzēts citos Savienības tiesību aktos, Eiropas Atomenerģijas kopienas dibināšanas līgumā vai spēkā esošos starptautiskos nolīgumos.
2. Ja Savienībā notiek katastrofa vai pastāv katastrofas draudi, kā rezultātā, iespējams, viena vai vairākas dalībvalstis prasīs palīdzību, dalībvalsts, kurā katastrofa notiek vai, iespējams, notiks, nekavējoties informē Komisiju par to, ka ir sagaidāms, ka ar ERCC starpniecību, iespējams, tiks iesniegts palīdzības pieprasījums, lai Komisija attiecīgā gadījumā varētu informēt citas dalībvalstis un aktivizēt savus kompetentos dienestus.
3. Šā panta 1. un 2. punktā minēto paziņošanu attiecīgā gadījumā veic ar CECIS starpniecību.
15. pants
Reaģēšana uz katastrofām Savienībā
1. Ja Savienībā notiek katastrofa vai pastāv katastrofas draudi, skartā dalībvalsts var prasīt palīdzību ar ERCC starpniecību. Šāds pieprasījums ir pēc iespējas precīzs.
2. Ārkārtējās paaugstināta riska situācijās dalībvalsts var arī prasīt palīdzību, kas izpaužas kā reaģēšanas spēju iepriekšēja izvietošana pagaidu kārtā.
3. Pēc palīdzības pieprasījuma saņemšanas Komisija atbilstīgi un nekavējoties:
a)
pārsūta pieprasījumu pārējo dalībvalstu kontaktpunktiem;
b)
vāc apstiprinātu informāciju par situāciju sadarbībā ar skarto dalībvalsti un izplata to dalībvalstīm;
c)
apspriežoties ar dalībvalsti, kas prasa palīdzību, izsaka ieteikumus palīdzības sniegšanai ar Savienības mehānismu, pamatojoties uz vajadzībām uz vietas un attiecīgiem 10. panta 1. punktā minētiem iepriekš izstrādātiem plāniem, aicina dalībvalstis izvietot specifiskas spējas un atvieglo nepieciešamās palīdzības koordināciju; un
d)
veic papildu darbības, lai sekmētu reaģēšanas koordināciju.
4. Katra dalībvalsts, kurai, izmantojot Savienības mehānismu, ir adresēts palīdzības pieprasījums, ātri nosaka, vai tā var sniegt prasīto palīdzību, un ar CECIS starpniecību par savu lēmumu informē dalībvalsti, kas prasa palīdzību, norādot apmēru, nosacījumus un attiecīgos gadījumos izmaksas palīdzībai, ko tā varētu sniegt. ERCC pastāvīgi informē dalībvalstis.
5. Dalībvalsts, kas prasa palīdzību, ir atbildīga par palīdzības intervenču vadību. Tās dalībvalsts iestādes, kura prasa palīdzību, izstrādā pamatnostādnes un vajadzības gadījumā nosaka moduļiem vai citām reaģēšanas spējām uzticēto uzdevumu ierobežojumus. Sīkāka informācija par minēto uzdevumu izpildi paliek tās atbildīgās personas ziņā, kuru ir iecēlusi palīdzību sniedzošā dalībvalsts. Dalībvalsts, kas prasa palīdzību, var arī prasīt nosūtīt ekspertu vienību, lai atbalstītu novērtējuma veikšanu, veicinātu koordināciju uz vietas (starp dalībvalstu vienībām) vai sniegtu tehniskas konsultācijas.
6. Dalībvalsts, kas prasa palīdzību, veic attiecīgus pasākumus, lai atvieglotu uzņēmējvalsts atbalstu ienākošajai palīdzībai.
7. Šajā pantā minētie Komisijas uzdevumi neskar dalībvalstu kompetenci un atbildību par savām vienībām, moduļiem un citām atbalsta spējām, tostarp militārām spējām. Komisijas piedāvātais atbalsts jo īpaši neaptver vadību un kontroli pār dalībvalstu vienībām, moduļiem un citu atbalstu, ko izvieto brīvprātīgi atbilstīgi štāba līmenī un uz vietas veiktajai koordinācijai.
16. pants
Konsekvences sekmēšana, reaģējot uz katastrofām ārpus Savienības
1. Ja ārpus Savienības notiek katastrofa vai pastāv katastrofas draudi, skartā valsts var prasīt palīdzību ar ERCC starpniecību. Palīdzību var prasīt arī Apvienoto Nāciju Organizācija un tās aģentūras vai kāda attiecīga starptautiska organizācija vai ar to starpniecību.
2. Saskaņā ar šo pantu īstenojamās intervences var veikt kā autonomas palīdzības intervences vai kā ieguldījumu kādas starptautiskas organizācijas vadītā intervencē. Savienības koordinācija ir pilnībā integrēta vispārējā koordinācijā, ko nodrošina Apvienoto Nāciju Organizācijas Humānās palīdzības koordinācijas birojs (OCHA), un tiek ievērota tā vadošā loma.
3. Komisija atbalsta palīdzības sniegšanas saskaņotību ar šādām darbībām:
a)
uztur dialogu ar kontaktpunktiem dalībvalstīs, lai, reaģējot uz katastrofu gadījumiem, ar Savienības mehānisma starpniecību nodrošinātu efektīvu un saskaņotu Savienības ieguldījumu vispārējos katastrofas seku likvidēšanas centienos, jo īpaši:
i)
nekavējoties informējot dalībvalstis par pilnībā sagatavotiem palīdzības pieprasījumiem;
ii)
atbalstot kopīgu situācijas un vajadzību novērtējumu, sniedzot tehniskas konsultācijas un/vai veicinot palīdzības koordināciju uz vietas ar klātesošas civilās aizsardzības ekspertu vienības starpniecību;
iii)
daloties attiecīgos novērtējumos un analīzēs ar visiem attiecīgajiem dalībniekiem;
iv)
sniedzot pārskatu par dalībvalstu un citu dalībnieku sniegto palīdzību;
v)
sniedzot konsultācijas par to, kāda veida palīdzība ir vajadzīga, lai nodrošinātu, ka sniegtā palīdzība atbilst vajadzību novērtējumiem; un
vi)
palīdzot pārvarēt jebkādas praktiskas grūtības palīdzības sniegšanas gaitā tādās jomās kā tranzīts un muita;
b)
nekavējoties un, ja iespējams, sadarbībā ar skarto valsti izsaka ieteikumus, kuru pamatā ir vajadzības uz vietas un attiecīgi iepriekš izstrādāti plāni, aicina dalībvalstis izvietot specifiskas spējas un atvieglo nepieciešamās palīdzības koordināciju;
c)
sazinās ar katastrofas skarto valsti attiecībā uz tehnisku informāciju, piemēram, precīzām vajadzībām pēc palīdzības, piedāvājumu pieņemšanu un praktiskiem vietēja mēroga palīdzības saņemšanas un izplatīšanas pasākumiem;
d)
sazinās ar OCHA vai atbalsta to un sadarbojas ar citiem attiecīgiem dalībniekiem, kas dod ieguldījumu vispārējos palīdzības centienos, lai gūtu maksimālu sinerģiju, nodrošinātu papildināmību un nepieļautu darba dublēšanos un nepilnības; un
e)
sazinās ar visiem attiecīgajiem dalībniekiem, jo īpaši saskaņā ar Savienības mehānismu veiktās palīdzības intervences nobeiguma posmā, lai sekmētu raitu vadības nodošanas procesu.
4. Neskarot 3. punktā noteiktos Komisijas uzdevumus un ievērojot nepieciešamību pēc tūlītējas operatīvas reaģēšanas ar Savienības mehānisma starpniecību, Komisija pēc Savienības mehānisma aktivizēšanas informē Eiropas Ārējās darbības dienestu, lai nodrošinātu konsekvenci starp civilās aizsardzības operāciju un vispārējām Savienības attiecībām ar katastrofas skarto valsti. Komisija pilnībā informē dalībvalstis saskaņā ar 3. punktu.
5. Attiecīgā gadījumā tiek nodrošināta sadarbība ar Savienības delegāciju uz vietas, lai tā sekmētu kontaktus ar katastrofas skartās valsts valdību. Savienības delegācija vajadzības gadījumā sniedz loģistikas atbalstu 3. punkta a) apakšpunkta ii) punktā minētajām civilās aizsardzības ekspertu vienībām.
6. Katra dalībvalsts, kurai ar Savienības mehānisma starpniecību tiek nosūtīts palīdzības pieprasījums, ātri nosaka, vai tā var sniegt prasīto palīdzību, un ar CECIS starpniecību informē par savu lēmumu ERCC, norādot, kādā apmērā un ar kādiem nosacījumiem tā varētu sniegt palīdzību. ERCC pastāvīgi informē dalībvalstis.
7. Savienības mehānismu var arī izmantot civilās aizsardzības atbalsta nodrošināšanai, lai katastrofu skartiem Savienības pilsoņiem trešās valstīs sniegtu konsulāro palīdzību, ja to prasa attiecīgo dalībvalstu konsulārās iestādes.
8. Saņemot palīdzības pieprasījumu, Komisija var veikt nepieciešamās papildu atbalsta un papildinošās darbības, lai palīdzības sniegšanā nodrošinātu konsekvenci.
9. Koordinācija ar Savienības mehānisma starpniecību neietekmē ne divpusējos kontaktus starp dalībvalstīm un katastrofas skarto valsti, ne arī dalībvalstu un Apvienoto Nāciju Organizācijas un citu attiecīgu starptautisku organizāciju sadarbību. Tādus divpusējus kontaktus var izmantot arī, lai sekmētu ar Savienības mehānisma starpniecību veikto koordināciju.
10. Šajā pantā minētie Komisijas uzdevumi neskar dalībvalstu kompetences un atbildību par savām vienībām, moduļiem un citu atbalstu, tostarp militārām spējām. Jo īpaši - Komisijas piedāvātais atbalsts neaptver vadību un kontroli pār dalībvalstu vienībām, moduļiem un citu atbalstu, ko izvieto brīvprātīgi atbilstīgi štāba līmenī un uz vietas veiktajai koordinācijai.
11. Tiek veicināta sinerģija ar citiem Savienības instrumentiem, jo īpaši ar darbībām, kas finansētas saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 1257/96. Komisija nodrošina koordināciju starp instrumentiem un attiecīgā gadījumā nodrošina to, ka dalībvalstu civilās aizsardzības darbības, kas dod ieguldījumu plašākos humānās palīdzības pasākumos, pēc iespējas tiek finansētas saskaņā ar šo lēmumu.
12. Ja ir aktivizēts Savienības mehānisms, dalībvalstis, kas sniedz palīdzību katastrofu gadījumos, pilnībā informē ERCC par savām darbībām.
13. Dalībvalstu vienības un moduļi uz vietas, kas ar Savienības mehānisma starpniecību piedalās intervencē, cieši sadarbojas ar ERCC un 3. punkta a) apakšpunkta ii) punktā minētajām ekspertu vienībām, kas atrodas uz vietas.
17. pants
Atbalsts uz vietas
1. Komisija var atlasīt, iecelt un nosūtīt ekspertu vienību, kas sastāv no dalībvalstu izvirzītiem ekspertiem:
a)
ja katastrofa ir ārpus Savienības, kā minēts 16. panta 3. punktā;
b)
ja katastrofa ir Savienībā, kā minēts 15. panta 5. punktā;
c)
ja tiek prasītas specializētas zināšanas novēršanas jomā saskaņā ar 5. panta 3. punktu; vai
d)
ja tiek prasītas specializētas zināšanas sagatavotības jomā saskaņā ar 13. panta 2. punktu.
Vienībā var integrēt Komisijas un citu Savienības dienestu ekspertus, lai atbalstītu šo vienību un sekmētu sadarbību ar ERCC. Vienībā var integrēt OCHA vai citu starptautisku organizāciju nosūtītus ekspertus, lai padarītu ciešāku sadarbību un sekmētu kopējus novērtējumus.
2. Ekspertu atlases un iecelšanas procedūra ir šāda:
a)
dalībvalstis uz savu atbildību izvirza ekspertus, kurus var nosūtīt kā ekspertu vienību dalībniekus;
b)
Komisija atlasa minēto vienību ekspertus un vadītājs, pamatojoties uz viņu kvalifikāciju un pieredzi, tostarp Savienības mehānisma jomā pabeigtās apmācības līmeni un līdzšinējo pieredzi, kas gūta misijās saskaņā ar Savienības mehānismu un citā starptautiska mēroga palīdzības darbā. Atlases pamatā arī ņem vērā citus kritērijus, tostarp valodu prasmi, lai nodrošinātu, ka vienībai kopumā ir konkrētā situācijā vajadzīgās iemaņas; un
c)
Komisija ieceļ misijas ekspertu/vienības vadītājus, saskaņojot ar dalībvalsti, kas tos izvirzījusi.
3. Ja tiek nosūtītas ekspertu vienības, tās veicina koordināciju starp dalībvalstu intervences vienībām un sadarbojas ar tās valsts kompetentajām iestādēm, kas prasījusi 8. panta d) punktā noteikto palīdzību. ERCC uztur ciešus sakarus ar ekspertu vienībām un sniedz tām norādes un loģistikas atbalstu.
18. pants
Transports un aprīkojums
1. Tādas katastrofas gadījumā, kas notiek vai nu Savienībā vai ārpus tās, Komisija var palīdzēt dalībvalstīm piekļūt aprīkojumam vai transporta resursiem, veicot šādas darbības:
a)
sniedzot un apmainoties ar informāciju par aprīkojumu un transporta resursiem, ko dalībvalstis var darīt pieejamus, lai veicinātu šāda aprīkojuma vai transporta resursu apvienošanu;
b)
palīdzot dalībvalstīm, lai apzinātu transporta resursus, kas varētu būt pieejami no citiem avotiem, tostarp tirgū, un lai atvieglotu piekļuvi šādiem resursiem; vai
c)
palīdzot dalībvalstīm apzināt aprīkojumu, kas varētu būt pieejams no citiem avotiem, tostarp tirgū.
2. Komisija var papildināt dalībvalstu nodrošinātos transporta resursus, sniedzot papildu transporta resursus, kas vajadzīgi, lai varētu ātri reaģēt uz katastrofām.
V NODAĻA
FINANŠU NOTEIKUMI
19. pants
Budžeta resursi
1. Savienības mehānisma īstenošanai paredzētais finansējums 2014.-2020. gada laikposmam ir EUR 368 428 000 faktiskajās cenās.
Summu EUR 223 776 000 faktiskajās cenās finansē no finanšu shēmas 3. izdevumu kategorijas "Drošība un pilsoniskums", un EUR 144 652 000 faktiskajās cenās - no 4. izdevumu kategorijas "Globālā Eiropa".
Ikgadējās apropriācijas Eiropas Parlaments un Padome apstiprina, ievērojot daudzgadu finanšu shēmu.
2. Apropriācijas, ko atlīdzina tādu pasākumu saņēmēji, kas veikti reaģējot uz katastrofām, ir piešķirtie ieņēmumi Regulas (ES, Euratom) Nr. 966/2012 18. panta 2. punkta izpratnē.
3. No 1. punktā minētā finanšu piešķīruma var segt arī izdevumus, kas saistīti ar sagatavošanas, uzraudzības, kontroles, revīzijas un novērtēšanas darbībām, kuras ir vajadzīgas Savienības mehānisma pārvaldībai un tā mērķu sasniegšanai.
Ar šo finansējumu īpaši var segt izdevumus par pētījumiem, ekspertu sanāksmēm, informācijas un saziņas pasākumiem, tostarp korporatīvu Savienības politisko prioritāšu paziņošanu, ciktāl tie saistīti ar Savienības mehānisma vispārējiem mērķiem, izdevumus par informācijas apstrādei un apmaiņai paredzētiem IT tīkliem, tostarp to savienošanu ar esošajām un turpmākajām sistēmām, kas izveidotas, lai veicinātu dažādu nozaru datu apmaiņu, un saistīto aprīkojumu, un visus citus tehniskās un administratīvās palīdzības izdevumus, kas Komisijai rodas programmas pārvaldības rezultātā.
4. Finansējumu, kas minēts 1. punktā, piešķir laikposmā no 2014. līdz 2020. gadam saskaņā ar procentuālajām attiecībām un principiem, kas izklāstīti pielikumā.
5. Komisija I pielikumā noteikto sadalījumu pārskata, ņemot vērā 34. panta 2. punkta a) apakšpunktā minētā starpposma novērtējuma rezultātus. Komisija ir pilnvarota saskaņā ar 30. pantu, vajadzības gadījumā un ņemot vērā minētā novērtējuma rezultātus, pieņemt deleģētos aktus, lai katru I pielikumā minēto skaitli koriģētu vairāk par 8 procentpunktiem un līdz pat 16 procentpunktiem. Minētos deleģētos aktus pieņem līdz 2017. gada 30. jūnijam.
6. Ja gadījumā, kad ir jāpārskata budžeta resursi, kas ir pieejami reaģēšanas jomas darbībām, nenovēršamu steidzamu iemeslu dēļ tā vajag, Komisija ir pilnvarota pieņemt deleģētus aktus, lai pieejamo budžeta piešķīrumu robežās un saskaņā ar 31. pantā paredzēto procedūru pielāgotu katru I pielikumā minēto skaitli vairāk par 8 procentpunktiem un līdz pat 16 procentpunktiem.
20. pants
Vispārējās attiecināmās darbības
Par šādām vispārējām darbībām ir tiesības saņemt finansiālu palīdzību, lai veicinātu katastrofu novēršanu, sagatavotību un efektīvu reaģēšanu:
a)
pētījumi, aptaujas, modeļu un scenāriju izstrāde, lai atvieglinātu zināšanu, paraugprakses un informācijas apmaiņu;
b)
apmācības, praktiskas nodarbības, semināri, personāla un ekspertu apmaiņas, sadarbības tīklu veidošana, demonstrējumu projekti un tehnoloģiju nodošana;
c)
uzraudzības, novērtēšanas un pārbaudes darbības;
d)
sabiedrības informēšana, izglītošana un informētības uzlabošana, kā arī ar to saistīti informācijas izplatīšanas pasākumi, lai iedzīvotājus iesaistītu katastrofu seku novēršanā un mazināšanā Savienībā un lai viņiem palīdzētu sevi efektīvāk un ilgstošāk aizsargāt;
e)
tādas programmas izveide un īstenošana, kurā tiek iztirzātas saistībā ar Savienības mehānismu veiktajās intervencēs un praktiskajās nodarbībās gūtas atziņas, tostarp attiecībā uz jomām, kuras saistītas ar novēršanu un sagatavotību; un
f)
komunikācijas darbības un pasākumi informētības uzlabošanai par dalībvalstu un Savienības civilās aizsardzības darbu katastrofu novēršanas, sagatavotības un reaģēšanas jomā.
21. pants
Attiecināmās darbības novēršanas un sagatavotības jomā
1. Par šādām novēršanas un sagatavotības darbībām ir tiesības saņemt finansiālu palīdzību:
a)
projektu, pētījumu, semināru, aptauju un citu līdzīgu 5. pantā minēto darbību un pasākumu līdzfinansēšana;
b)
6. panta d) punktā un 8. panta j) punktā minētās salīdzinošās izvērtēšanas līdzfinansēšana;
c)
ERCC funkciju nodrošināšana saskaņā ar 8. panta a) punktu;
d)
gatavošanās 8. panta d) punktā un 17. pantā minētajai ekspertu vienību mobilizācijai un nosūtīšanai un papildspēku izveide un uzturēšana, izmantojot tīklu ar apmācītiem dalībvalstu ekspertiem, kā minēts 8. panta f) punktā;
e)
CECIS un instrumentu izveide un uzturēšana, lai saistībā ar Savienības mehānismu nodrošinātu saziņu un informācijas apmaiņu starp ERCC un dalībvalstu un citu dalībnieku kontaktpunktiem;
f)
ieguldījums tādu transnacionālas atklāšanas, agrīnās brīdināšanas un trauksmes sistēmu izstrādē, kuras ir Eiropas interesēs, lai nodrošinātu ātru reaģēšanu, kā arī lai veicinātu savstarpējo saikni starp valstu agrīnās brīdināšanas un trauksmes sistēmām un to saikni ar ERCC un CECIS. Minētajās sistēmās ņem vērā un ar tām papildina esošos un turpmākos informācijas, uzraudzības vai atklāšanas avotus un sistēmas;
g)
saskaņā ar Savienības mehānismu īstenoto reaģēšanas operāciju plānošana atbilstīgi 10. pantam;
h)
atbalsts 13. pantā aprakstītajām sagatavotības darbībām;
i)
lēmuma 11. pantā minēto EERC izveide, saskaņā ar šā panta 2. punktu;
j)
EERC esošo nepietiekamību apzināšana saskaņā ar 12. pantu un atbalsts dalībvalstīm, lai novērstu minētās nepietiekamības ar jaunu reaģēšanas spēju līdzfinansējuma starpniecību, līdz augstākais 20 % no attiecināmajām izmaksām ar noteikumu, ka:
i)
vajadzību pēc jaunām spējām apstiprina riska novērtējumi;
ii)
nepietiekamību apzināšanas procesā, kas izklāstīts 12. pantā, ir izrādījies, ka minētās spējas dalībvalstīm nav pieejamas;
iii)
minētās spējas attīsta dalībvalstis, vai nu darbojoties individuāli, vai arī sadarbojoties;
iv)
minētās spējas ir iekļaujamas brīvprātīgajā rezervju sarakstā uz vismaz diviem gadiem, un
v)
minēto spēju šāda līdzfinansēšana ir rentabla.
Attiecīgā gadījumā priekšroka tiek dota tādai dalībvalstu sadarbībai, kuras pamatā ir kopējs risks;
k)
loģistikas atbalsta pieejamības nodrošināšana 17. panta 1. punktā minēto ekspertu vienību vajadzībām;
l)
koordinācijas atvieglošana attiecībā uz dalībvalstu katastrofu gadījumiem paredzēto reaģēšanas spēju iepriekšēju izvietošanu Savienībā saskaņā ar 8. panta g) punktu;
m)
atbalsts konsultāciju sniegšanai par pasākumiem novēršanas un sagatavotības jomā, pēc dalībvalsts, trešās valsts, Apvienoto Nāciju Organizācijas vai tās aģentūru pieprasījuma uz vietas nosūtot ekspertu vienību, kā tas minēts 5. panta 2. punktā un 13. panta 3. punktā.
2. Tiesības saņemt finansiālu palīdzību darbībai, kas minēta 1. punkta i) apakšpunktā attiecas tikai uz:
a)
Savienības līmeņa izmaksām, kas rodas, veidojot un pārvaldot EERC un ar tām saistītos procesus, kuri izklāstīti 11. pantā;
b)
izmaksām, ko rada obligātie mācību kursi, praktiskās nodarbības un semināri, kas EERC nolūkos vajadzīgi dalībvalstu reaģēšanas spēju sertifikācijai (turpmāk "sertifikācijas izmaksas"). Sertifikācijas izmaksas var būt vienības izmaksas vai vienreizēji maksājumi, ko nosaka pēc spēju veida, sedzot līdz 100 % no attiecināmajām izmaksām;
c)
izmaksām, kas neatkārtojas un kas ir vajadzīgas, lai dalībvalsts reaģēšanas spējas pārveidotu no to izmantojamības tikai konkrētās valsts vajadzībām uz tādu gatavības un pieejamības stāvokli, kas ļauj tās saskaņā ar brīvprātīgā rezervju saraksta kvalitātes prasībām un sertifikācijas procesā formulētajiem ieteikumiem izvietot kā daļu no EERC ("pielāgošanas izmaksas"). Minētās pielāgošanas izmaksas var būt izmaksas, kas saistītas ar moduļu un citu reaģēšanas spēju savietojamību, autonomiju, pašapgādi, transportējamību, bagāžu, un līdzīgas izmaksas, kā arī izmaksas, kas radušās, veidojot daudznacionālas reaģēšanas spējas (piemēram, semināri, mācības, kopēju metodoloģiju, standartu, procedūru izstrāde un līdzīgas darbības), ar noteikumu, ka minētās izmaksas tiešā veidā attiecas uz spēju iekļaušanu brīvprātīgajā rezervju sarakstā. Ar tām netiek segtas aprīkojuma vai cilvēkresursu izmaksas, kas ir nepieciešamas, lai sākotnēji izveidotu reaģēšanas spējas, veiktu kārtējo apkopi vai nodrošinātu darbību. Minētās pielāgošanas izmaksas var būt vienības izmaksas vai vienreizēji maksājumi, ko nosaka pēc spēju veida, sedzot līdz 100 % no attiecināmajām izmaksām, ar noteikumu, ka tās nepārsniedz 30 % no spēju izveides vidējām izmaksām; un
d)
Izmaksas, ko rada tādu pamatnolīgumu, pamatpartnerību nolīgumu vai līdzīgu noteikumu izveide un pārvaldīšana, ar kuriem ārkārtējās katastrofās risina pagaidu nepilnības, ņemot vērā daudzējāda riska pieeju.
Ar šā punkta d) apakšpunktā minēto finansējumu:
i)
var segt izmaksas vai maksu, kas vajadzīga, lai izstrādātu, sagatavotu, sarunās apspriestu, noslēgtu un pārvaldītu līgumus vai noteikumus, kā arī izmaksas, kas rodas, izstrādājot standarta darbības procedūras un praktiskas nodarbības, kas paredzētas līdzekļu efektīvas izmantošanas nodrošināšanai. Ar šādu finansējumu var segt arī augstākais 40 % no izmaksām, ko rada minēto līdzekļu ātras pieejamības nodrošināšana;
ii)
nesedz tās izmaksas, kas radušās, iepērkot vai attīstot jaunas reaģēšanas spējas, nedz arī tās izmaksas, kas rodas, šīs papildspējas izmantojot katastrofas situācijā. Izmaksas attiecībā uz minēto papildspēju izmantošanu katastrofas situācijā sedz tā dalībvalsts, kas prasa palīdzību;
iii)
nepārsniedz 10 % no 19. panta 1. punktā noteikto finansējumu. Gadījumā, ja 10 % maksimālais apjoms ir sasniegts pirms plānošanas laikposma beigām un ja ir jānodrošina Savienības mehānisma pienācīga darbība, tad minēto 10 % maksimālo apjomu, pieņemot īstenošanas aktus, var palielināt par ne vairāk kā 5 procentpunktiem. Minētos īstenošanas aktus pieņem saskaņā ar 33. panta 2. punktā minēto pārbaudes procedūru.
22. pants
Attiecināmās darbības reaģēšanas jomā
Par šādām reaģēšanas jomas darbībām ir tiesības saņemt finansiālu palīdzību:
a)
17. panta 1. punktā minētā ekspertu vienību nosūtīšana kopā ar 8. panta d) un e) punktā minēto loģistikas atbalstu un ekspertu nosūtīšanu;
b)
katastrofas gadījumā atbalsts dalībvalstīm gūt piekļuvi 23. pantā noteiktajam aprīkojumam un transporta resursiem; un
c)
papildus vajadzīgas atbalsta un papildinošas darbības, ko veic pēc palīdzības pieprasījuma, lai pēc iespējas efektīvāk sekmētu reaģēšanas koordināciju.
23. pants
Attiecināmās darbības, kas ir saistītas ar aprīkojumu un transporta resursiem
1. Par šādām darbībām ir tiesības saņemt finansiālu palīdzību saskaņā ar Savienības mehānismu, lai nodrošinātu piekļuvi aprīkojumam un transporta resursiem:
a)
informācijas sniegšana un apmaiņa par aprīkojumu un transporta resursiem, kurus dalībvalstis nolēmušas darīt pieejamus, lai atvieglinātu šāda aprīkojuma vai transporta resursu apvienošanu;
b)
palīdzība dalībvalstīm, lai apzinātu transporta resursus, kas varētu būt pieejami no citiem avotiem, tostarp tirgū, un lai atvieglotu piekļuvi šādiem resursiem;
c)
palīdzība dalībvalstīm, lai apzinātu aprīkojumu, kas var būt pieejams no citiem avotiem, tostarp tirgū; un
d)
tādu transporta resursu finansēšana, kas vajadzīgi ātrai reaģēšanai uz katastrofām. Par šīm darbībām ir tiesības saņemt finansiālu atbalstu tikai tad, ja ir ievēroti šādi kritēriji:
i)
palīdzība saskaņā ar Savienības mehānismu ir prasīta atbilstoši 15. un 16. pantam;
ii)
ir vajadzīgi papildu transporta resursi, lai saskaņā ar Savienības mehānismu nodrošinātu efektīvu reaģēšanu uz katastrofām;
iii)
palīdzība atbilst ERCC apzinātajām vajadzībām, un to sniedz saskaņā ar ERCC ieteikumiem par palīdzības sniegšanas tehniskajām specifikācijām, kvalitāti, grafiku un kārtību;
iv)
palīdzību saskaņā ar Savienības mehānismu tieši vai ar Apvienoto Nāciju Organizācijas vai tās aģentūru, vai attiecīgas starptautiskās organizācijas starpniecību ir pieņēmusi valsts, kas prasījusi palīdzību; un
v)
trešās valstīs notikušo katastrofu gadījumā palīdzība papildina visu vispārējo Savienības humāno palīdzību.
2. Savienības finansiālais atbalsts, kas paredzēts transporta resursiem, nepārsniedz 55 % no kopējām attiecināmajām izmaksām.
3. Savienības finansiālais atbalsts, kas paredzēts transporta resursiem, var papildus segt ne vairāk kā 85 % no kopējām attiecināmajām izmaksām šādās situācijās:
a)
izmaksas ir saistītas ar tādu spēju transportēšanu, kuras iepriekš paredzēts iekļaut brīvprātīgajā rezervju sarakstā saskaņā ar 11. pantu; vai
b)
palīdzība ir vajadzīga, lai apmierinātu vitālas vajadzības, un tā nav pieejama vai nav pilnā mērā pieejama brīvprātīgajā rezervju sarakstā.
4. Ar Savienības finansiālo atbalstu transporta resursiem var papildus segt ne vairāk kā 100 % no kopējām attiecināmajām izmaksām, kas raksturotas i), ii) un iii) apakšpunktā, ja tā vajag, lai dalībvalstu sniegtās palīdzības apvienošana jāpadara operatīvi efektīva un ja izmaksas ir saistītas ar kādu no šādiem gadījumiem:
i)
īslaicīga glabātavu jaudas noma, lai uz laiku uzglabātu dalībvalstu sniegtās palīdzības objektus ar nolūku vienkāršot to koordinētu transportēšanu;
ii)
dalībvalstu sniegtās palīdzības objektu pārskatīšana, lai maksimāli izmantotu transporta jaudu vai lai ievērotu īpašas operatīvas prasības; vai
iii)
apvienotās palīdzības objektu vietēja transportēšana, lai nodrošinātu saskaņotu piegādi palīdzību prasījušās valsts galamērķī.
Saskaņā ar šo punktu sniegtais finansiālais atbalsts nepārsniedz EUR 75 000 faktiskajās cenās par katru Savienības mehānisma aktivizēšanas reizi. Izņēmuma gadījumos minēto maksimālo apjomu var pārsniegt, pieņemot īstenošanas aktus. Minētos īstenošanas aktus pieņem saskaņā ar 33. panta 2. punktā minēto pārbaudes procedūru.
5. Gadījumā, kad transporta apvienošanas operācijās ir iesaistītas vairākas dalībvalstis, viena dalībvalsts var uzņemties vadību, prasot Savienības finansiālo atbalstu par visu operāciju.
6. Ja dalībvalsts prasa Komisiju slēgt līgumus par transporta pakalpojumiem, Komisija prasa daļēji atlīdzināt izdevumus saskaņā ar 2., 3. un 4. punktā noteiktajām finansējuma likmēm.
7. Savienības finanšu atbalstu attiecībā uz šajā pantā minētiem transporta resursiem ir tiesības saņemt par visām izmaksām, kas saistītas ar transporta resursu pārvietošanu, tostarp par visām pakalpojumu, maksu, loģistikas un pārkraušanas, degvielas un iespējamām izmitināšanas izmaksām, kā arī par citām netiešām izmaksām, piemēram, nodokļiem, nodevām kopumā un tranzīta izmaksām.
24. pants
Saņēmēji
Saskaņā ar šo lēmumu piešķiramās dotācijas var piešķirt juridiskām personām, kas ir privāttiesību vai publisko tiesību subjekti.
25. pants
Finansiālās palīdzības veidi un īstenošanas procedūras
1. Komisija īsteno Savienības finansiālo palīdzību saskaņā ar Regulu (ES, Euratom) Nr. 966/2012.
2. Saskaņā ar šo lēmumu paredzēto finansiālo palīdzību var piešķirt visos Regulā (ES, Euratom) Nr. 966/2012noteiktajos veidos, jo īpaši dotāciju, izdevumu atlīdzināšanas, publiskā iepirkuma veidā vai kā iemaksas ieguldījumu fondos.
3. Lai īstenotu šo lēmumu, Komisija pieņem gada darba programmas, izmantojot īstenošanas aktus, izņemot darbības, uz kurām attiecas reaģēšanas pasākumi katastrofu gadījumā saskaņā ar IV nodaļu un kuras nav iespējams paredzēt iepriekš. Minētos īstenošanas aktus pieņem saskaņā ar 33. panta 2. punktā minēto pārbaudes procedūru. Minētajās programmās norāda plānotos mērķus, gaidāmos rezultātus, īstenošanas metodi un to kopējo summu. Tajās iekļauj arī finansējamo darbību aprakstu, katrai darbībai piešķirto indikatīvo summu un indikatīvu īstenošanas grafiku. Attiecībā uz 28. panta 2. punktā minēto finansiālo palīdzību, gada darba programmās apraksta tajās minētajās valstīs plānotās darbības.
26. pants
Savienības darbību papildināmība un konsekvence
1. Par darbībām, par kurām tiek saņemta finansiāla palīdzība saskaņā ar šo lēmumu, nevar saņemt palīdzību no citiem Savienības finanšu instrumentiem.
Komisija nodrošina, lai pretendenti uz finansiālu palīdzību, ko sniedz saskaņā ar šo lēmumu, un šādas palīdzības saņēmēji sniegtu tai informāciju par finansiālo palīdzību, kas saņemta no citiem avotiem, tostarp no Savienības vispārējā budžeta, un par izskatīšanā esošajiem pieteikumiem šādas palīdzības saņemšanai.
2. Tiek veicināta sinerģija un papildināmība ar pārējiem Savienības instrumentiem. Ja reaģē uz humānām krīzēm trešās valstīs, Komisija nodrošina papildināmību un saskaņotību starp darbībām, kas finansētas saskaņā ar šo lēmumu, un darbībām, kas finansētas saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 1257/96.
3. Ja saskaņā ar Savienības mehānismu sniegtā palīdzība sniedz ieguldījumu Savienības reakcijā uz humānām krīzēm, it īpaši sarežģītās ārkārtas situācijās, darbības, par ko saņem finansiālu palīdzību saskaņā ar šo lēmumu, ir balstītas uz apzinātajām vajadzībām un atbilst humāniem principiem, kā arī principiem par civilās aizsardzības un militāro resursu izmantošanu, kā izklāstīts Eiropas konsensā par humāno palīdzību.
27. pants
Savienības finansiālo interešu aizsardzība
1. Komisija veic atbilstošus pasākumus, lai nodrošinātu, ka, īstenojot saskaņā ar šo lēmumu finansētas darbības, tiek aizsargātas Savienības finanšu intereses, piemērojot aizsargpasākumus pret krāpšanu, korupciju un jebkādām citām nelikumīgām darbībām, veicot efektīvas pārbaudes un, ja ir atklātas nelikumības, atgūstot nepamatoti izmaksātās summas un attiecīgā gadījumā piemērojot iedarbīgus, samērīgus un preventīvus administratīvus un finansiālus sodus.
2. Komisijai vai tās pārstāvjiem un Revīzijas palātai ir tiesības, pārbaudot dokumentus un veicot pārbaudes uz vietas, revidēt visus dotāciju saņēmējus, līgumslēdzējus un apakšuzņēmējus, kuri saskaņā ar šo lēmumu ir saņēmuši Savienības līdzekļus.
3. Eiropas Birojs krāpšanas apkarošanai (OLAF) var veikt izmeklēšanas, tostarp pārbaudes uz vietas un inspekcijas, saskaņā ar noteikumiem un procedūrām, kas paredzēti Eiropas Parlamenta un Padomes Regulā (ES, Euratom) Nr. 883/2013 (15), un Padomes Regulā (Euratom, EK) Nr. 2185/96 (16), lai noteiktu, vai saistībā ar dotāciju nolīgumu vai dotāciju lēmumu, vai līgumu, ko finansē saskaņā ar šo lēmumu, ir notikusi krāpšana, korupcija vai jebkādas citas nelikumīgas darbības, kas ietekmē Savienības finansiālās intereses.
4. Neskarot 1., 2. un 3. punktu, sadarbības nolīgumos ar trešām valstīm un ar starptautiskām organizācijām, līgumos, dotāciju nolīgumos un dotāciju lēmumos, kas izriet no šī lēmuma īstenošanas, ir ietverti noteikumi, ar kuriem nepārprotami nosaka Komisijas, Revīzijas palātas un OLAF pilnvaras atbilstoši to attiecīgajām kompetencēm veikt šādas revīzijas un izmeklēšanas.
VI NODAĻA
VISPĀRĪGI NOTEIKUMI
28. pants
Trešās valstis un starptautiskās organizācijas
1. Savienības mehānisms ir atklāti pieejams, lai tajā varētu piedalīties:
a)
Eiropas Brīvās tirdzniecības asociācijas (EBTA) valstis, kas ir Eiropas Ekonomikas zonas (EEZ) locekles, saskaņā ar EEZ līguma noteikumiem un citas Eiropas valstis, ja to paredz nolīgumi un procedūras;
b)
valstis, kas pievienojas, kandidātvalstis un potenciālās kandidātvalstis saskaņā ar attiecīgajos pamatnolīgumos un Asociācijas padomes lēmumos vai līdzīgos nolīgumos noteiktajiem vispārējiem principiem un noteikumiem par minēto valstu līdzdalību Savienības programmās.
2. Finansiālo palīdzību, kas minēta 20. pantā un 21. panta 1. punkta a), b), f) un h) apakšpunktā, var piešķirt arī kandidātvalstīm un potenciālajām kandidātvalstīm, kas nepiedalās Savienības mehānismā, kā arī EKP iesaistītajām valstīm, tādā mērā, kādā minētā finansiālā palīdzība papildina finansējumu, kas pieejams saskaņā ar Savienības leģislatīvo aktu par pirmspievienošanās palīdzības instrumenta (IPA II) izveidošanu, kuru pieņems nākotnē, un Savienības leģislatīvo aktu par Eiropas kaimiņattiecību instrumenta izveidošanu, kuru pieņems nākotnē.
3. Starptautiskas vai reģionālas organizācijas var sadarboties pasākumos saskaņā ar Savienības mehānismu, ja tas ir pieļaujams saskaņā ar minēto organizāciju un Savienības attiecīgajiem divpusējiem vai daudzpusējiem nolīgumiem.
29. pants
Kompetentās iestādes
Dalībvalstis šā lēmuma piemērošanas nolūkos ieceļ kompetentās iestādes un attiecīgi informē Komisiju.
30. pants
Deleģēšanas īstenošana
1. Pilnvaras pieņemt deleģētos aktus Komisijai piešķir, ievērojot šajā pantā izklāstītos nosacījumus.
2. Pilnvaras pieņemt 19. panta 5. un 6. punktā minētos deleģētos aktus Komisijai piešķir līdz 2020. gada 31. decembrim.
3. Eiropas Parlaments vai Padome jebkurā laikā var atsaukt 19. panta 5. un 6. punktā minēto pilnvaru deleģēšanu. Ar lēmumu par atsaukšanu izbeidz tajā norādīto pilnvaru deleģēšanu. Lēmums stājas spēkā nākamajā dienā pēc tā publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī vai vēlākā dienā, kas tajā norādīta. Tas neskar jau spēkā esošos deleģētos tiesību aktus.
4. Tiklīdz tā pieņem deleģēto aktu, Komisija par to paziņo vienlaikus Eiropas Parlamentam un Padomei.
5. Saskaņā ar 19. panta 5. punktu pieņemts deleģētais akts stājas spēkā tikai tad, ja divos mēnešos no dienas, kad minētais akts paziņots Eiropas Parlamentam un Padomei, ne Eiropas Parlaments, ne Padome nav izteikuši iebildumus, vai ja līdz minētā laikposma beigām gan Eiropas Parlaments, gan Padome ir informējuši Komisiju par savu nodomu neizteikt iebildumus. Pēc Eiropas Parlamenta vai Padomes iniciatīvas šo laikposmu pagarina par diviem mēnešiem.
31. pants
Steidzamības procedūra
1. Deleģētais akts, kas pieņemts saskaņā ar šo pantu, stājas spēkā nekavējoties un to piemēro, kamēr nav izteikti nekādi iebildumi atbilstoši 2. punktam. Paziņojot deleģētu aktu Eiropas Parlamentam un Padomei, izklāsta iemeslus, kādēļ izmanto steidzamības procedūru.
2. Eiropas Parlaments vai Padome var izteikt iebildumus pret deleģēto aktu saskaņā ar 30. panta 5. punktā minēto procedūru. Šādā gadījumā Komisija nekavējoties atceļ aktu, ievērojot Eiropas Parlamenta vai Padomes paziņojumu par lēmumu izteikt iebildumus.
32. pants
Īstenošanas akti
1. Komisija pieņem īstenošanas aktus par šādiem jautājumiem:
a)
ERCC mijiedarbība ar dalībvalstu kontaktpunktiem, kā paredzēts 8. panta b) punktā, 15. panta 3. punktā un 16. panta 3. punkta a) apakšpunktā, kā arī darbības kārtība, lai reaģētu uz katastrofām Savienībā, kā paredzēts 15. pantā, un ārpus Savienības, kā paredzēts 16. pantā, tostarp attiecīgo starptautisko organizāciju noteikšana.
b)
CECIS elementi un tas, kā tiek organizēta informācijas apmaiņa, izmantojot CECIS, kā paredzēts 8. panta b) punktā;
c)
ekspertu grupu nosūtīšanas process, kā paredzēts 17. pantā;
d)
moduļu, citu reaģēšanas spēju un ekspertu apzināšana, kā paredzēts 9. panta 1. punktā;
e)
operatīvās prasības attiecībā uz moduļu darbību un savietojamību, kā paredzēts 9. panta 2. punktā, tostarp attiecībā uz to uzdevumiem, spējām, galvenajiem elementiem, pašapgādi un izvietošanu;
f)
spēju mērķi, kvalitātes un savietojamības prasības un sertifikācijas un reģistrācijas procedūra, kas vajadzīga EERC darbībai, kā paredzēts 11. pantā, kā arī finanšu noteikumi, kā paredzēts 21. panta 2. punktā;
g)
ar EERC saistīto nepietiekamību apzināšana un novēršana, kā paredzēts 12. pantā;
h)
mācību programmas, praktisku nodarbību sistēmas un gūto atziņu programmas organizēšana, kā paredzēts 13. pantā; un
i)
palīdzības objektu transportēšanai paredzētā atbalsta organizēšana, kā paredzēts 18. un 23. pantā.
2. Šos īstenošanas aktus pieņem saskaņā ar 33. panta 2. punktā minēto pārbaudes procedūru.
33. pants
Komiteju procedūra
1. Komisijai palīdz komiteja. Minētā komiteja ir komiteja Regulas (ES) Nr. 182/2011 nozīmē.
2. Ja ir atsauce uz šo punktu, piemēro Regulas (ES) Nr. 182/2011 5. pantu. Ja komiteja atzinumu nesniedz, Komisija nepieņem īstenošanas akta projektu, un piemēro Regulas (ES) Nr. 182/2011 5. panta 4. punkta trešo daļu.
34. pants
Novērtēšana
1. Darbības, par kurām tiek saņemta finansiāla palīdzība, regulāri uzrauga, lai sekotu to īstenošanai.
2. Komisija novērtē šā lēmuma piemērošanu un iesniedz Eiropas Parlamentam un Padomei šādus dokumentus:
a)
ne vēlāk kā līdz 2017.gada 30.jūnijam - starpposma novērtējuma ziņojumu par gūtajiem rezultātiem un šā lēmuma īstenošanas kvalitatīvajiem un kvantitatīvajiem aspektiem;
b)
ne vēlāk kā līdz 2018. gada 31. decembrim - paziņojumu par šā lēmuma turpmāku īstenošanu; un
c)
ne vēlāk kā līdz 2021. gada 31. decembrim - ex post novērtējuma ziņojumu.
Starpposma novērtējuma ziņojumam un paziņojumam, kas minēti attiecīgi a) un b) apakšpunktā vajadzības gadījumā pievieno priekšlikumus par šā lēmuma grozījumiem.
VII NODAĻA
NOBEIGUMA NOTEIKUMI
35. pants
Pārejas noteikumi
1. Darbības, kas uzsāktas pirms 2014. gada 1. janvāra, pamatojoties uz Lēmumu 2007/162/EK, Euratom, turpina pārvaldīt saskaņā ar minēto lēmumu, ja tas ir nepieciešams.
2. Dalībvalstis valsts līmenī nodrošina sekmīgu pāreju no darbībām, kas veiktas saistībā ar finanšu instrumentu, uz darbībām, ko paredzēts īstenot saskaņā ar jaunajiem noteikumiem, kas izklāstīti šajā lēmumā.
36. pants
Atcelšana
Lēmumu 2007/162/EK, Euratom un Lēmumu 2007/779/EK, Euratom atceļ. Atsauces uz atceltajiem lēmumiem uzskata par atsaucēm uz šo lēmumu, un tās lasa saskaņā ar atbilstības tabulu, kas iekļauta šā lēmuma II pielikumā.
37. pants
Stāšanās spēkā
Šis lēmums stājas spēkā nākamajā dienā pēc tā publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī. To piemēro no 2014. gada 1. janvāra.
38. pants
Adresāti
Šis lēmums ir adresēts dalībvalstīm saskaņā ar Līgumiem.
Briselē, 2013. gada 17. decembrī