ДЕЛЕГИРАН РЕГЛАМЕНТ (ЕС) № 528/2014 НА КОМИСИЯТА
от 12 март 2014 година
за допълнение на Регламент (ЕС) № 575/2013 на Европейския парламент и на Съвета по отношение на регулаторните технически стандарти за риска по опции, различен от делта риска, при стандартизирания подход за пазарен риск
(текст от значение за ЕИП)
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз,
като взе предвид Регламент (ЕС) № 575/2013 на Европейския парламент и на Съвета от 26 юни 2013 г. година относно пруденциалните изисквания за кредитните институции и инвестиционните посредници и за изменение на Регламент (ЕС) № 648/2012 (1), и по-специално член 329, параграф 3, трета алинея, член 352, параграф 6, трета алинея и член 358, параграф 4, трета алинея от него,
като има предвид, че:
(1)
С оглед на мандата, съдържащ се в Регламент (ЕС) № 575/2013 за разработване на набор от методи за отразяване на други рискове освен делта риска в изискванията за собствени средства на институциите, „по начин, който да бъде съразмерен спрямо мащаба и сложността на дейностите на институциите във връзка с опции и варанти“, е целесъобразно да бъдат разработени подходи с различни равнища на сложност и чувствителност към риска, които да бъдат подходящи за различните профили на институции. Следователно е целесъобразно да се предвидят следните три подхода, изброени по нарастваща сложност, за измерване на рисковете, различни от делта риск, свързани с опции и варанти: i) опростен подход; ii) подход „делта плюс“ и iii) сценариен подход. Тази рамка, основаваща се на три подхода, до голяма степен прилага рамката за риска, различен от делта риска, предвидена от Базелския комитет за банков надзор (БКБН), с необходимите корекции, които са продиктувани от разпоредбите на Регламент (ЕС) № 575/2013. По този начин се осигурява по-голяма съгласуваност между правилата на Съюза и международно приетите минимални стандарти.
(2)
Като се има предвид, че е необходимо институциите, които прилагат подхода „делта плюс“, да имат възможността да третират непродължителни опции (non-continuous options) по начин, който е по-добре съобразен с риска, институциите следва да могат при определени условия да съчетават различните подходи за измерване на риска по опциите и варантите не само в рамките на групи, но също така и в рамките на отделни правни субекти. Независимо от това с цел да се избегне възможността институциите да прилагат подходите избирателно в стремежа си да сведат до минимум изискванията за собствените им средства, комбинирането на подходи на индивидуална основа следва да се допуска само при условие, че преди да започнат да използват определен подход институциите посочват обхвата на неговото приложението, така че да го прилагат последователно във времето.
(3)
Свързаните с опции и варанти рискове, различни от делта риска, могат да включват, но не се ограничават до рискове, възникващи от изменения в гама променливата на инструмента, наричани „гама риск“ или „риск от конвекция“, както е посочено в член 4, параграф 1, буква а) от настоящия регламент, рискове, произтичащи от изменения във вега променливата, наречени „вега риск“ или „риск от променливост“, както е посочено в член 4, параграф 1, буква б) от настоящия регламент, рискове, произтичащи от промени в лихвените ставки, посочени като „лихвен риск“ или „rho риск“, нелинейни променливи, които не могат да бъдат отразени от гама риска, и риска от производна корелация при кошница от опции или варанти. От всички тези рискове единствено гама рискът и вега рискът са от такова значение, което оправдава налагането на изисквания за собствени средства дори за институциите с по-сложна дейност и следователно само тези видове рискове следва да бъдат обхванати при изчисляването на изискванията за собствени средства. Съгласно Регламент (ЕС) № 575/2013 институциите трябва да получат предварително разрешение от техните компетентни органи, за да използват вътрешен модел за изчисляване на делта. Използването обаче на подходи за риска, различен от делта риск, трябва да се следи и оценява като част от надзорния преглед и процеса на оценка на институциите, определен съгласно разпоредбите на Директива 2013/36/EС на Европейския парламент и на Съвета (2). Освен това по-голямата сложност на сценарийния подход изисква по-тясно наблюдение от страна на компетентните органи и поради това, използването му от страна на институциите следва да се обвърже с конкретни условия за приложение, както преди първоначалното му използване, така и на текуща основа.
(4)
Като се има предвид, че разпоредбите на член 330 от Регламент (ЕС) № 575/2013 относно третирането на лихвени суапове с размяна на фиксирана срещу плаваща лихва (fixed-to-floating interest-rate swaps) се прилагат само за целите на лихвените рискове, те не следва да се вземат предвид за някои финансови инструменти, като например суапции.
(5)
Разпоредбите в настоящия регламент са тясно свързани, тъй като всички те засягат оценяването на риска, различен от делта риска, по опции и варанти, свързани с различни базови инструменти. С оглед съгласуването на тези разпоредби, които следва да влязат в сила едновременно, както и на осигуряването на възможност за цялостен поглед и лесен достъп до тях на лицата, които трябва да спазват произтичащите от тях задължения, е желателно всички регулаторни технически стандарти, изисквани съгласно Регламент (ЕС) № 575/2013, да бъдат включени в един регламент.
(6)
Настоящият регламент е изготвен въз основа на проектите на регулаторни технически стандарти, предадени на Комисията от Европейския банков орган.
(7)
Европейският банков орган проведе обществени консултации по проектите на регулаторни технически стандарти, залегнали в основата на настоящия регламент, анализира потенциалните разходи и ползи и поиска становище от създадената по силата на член 37 от Регламент (ЕС) № 1093/2010 на Европейския парламент и на Съвета (3) Група на участниците от банковия сектор,
ПРИЕ НАСТОЯЩИЯ РЕГЛАМЕНТ:
Член 1
Определяне на изискванията за собствени средства във връзка с риска, различен от делта риска, по опции и варанти
1. Институциите изчисляват свързаните с пазарния риск изисквания за собствени средства по отношение на риска, различен от делта риска, по опции или варанти в съответствие с изискванията на член 329, параграф 3, член 352, параграф 6 и член 358, параграф 4 от Регламент (ЕС) № 575/2013, като използват един от следните подходи:
а)
опростения подход, както е посочено в членове 2 и 3 от настоящия регламент;
б)
подхода „делта плюс“, както е посочено в членове 4, 5 и 6 от настоящия регламент;
в)
сценарийния подход, както е посочено в членове 7, 8 и 9 от настоящия регламент.
2. Когато изчисляват изискванията за собствени средства на консолидирана основа, институциите могат да използват комбинация от различни подходи. На индивидуална основа институциите могат да комбинират само сценарийния подход и подхода „делта плюс“ при спазване на условията, посочени в членове 4-9.
3. За целите на изчисленията, посочени в параграф 1, институциите предприемат следните стъпки:
а)
разбиват кошниците от опции или варанти на техните основни компоненти;
б)
разбиват горните и долните граници или други опции, които са свързани с лихвените проценти към различни дати, в поредица от независими опции, отнасящи се за различни времеви периоди („caplet“ и „floorlets“);
в)
третират опциите или варантите върху лихвени суапове с размяна на фиксирана срещу плаваща лихва като опции или варанти за частта на суапа с фиксирана лихва;
г)
третират опциите или варантите, които се отнасят до повече от един базов инструменти измежду описаните в член 5, параграф 3, като кошница от опции или варанти, в която всяка опция има един обособен базов инструмент.
Член 2
Условията за прилагане на опростения подход
Институции, които купуват само опции и варанти, могат да използват единствено опростения подход.
Член 3
Определяне на изискванията за собствени средства съгласно опростения подход
1. Институциите, прилагащи опростения подход, изчисляват изискванията за собствените средства във връзка с рискове, различни от делта риск, по кол и пут опции или варанти като по-високата стойност от нула и разликата между следните суми:
а)
брутната сума, както е описано в параграфи 2-5;
б)
рисково претеглената делта еквивалентна сума, която се изчислява като пазарната стойност на базовия инструмент, умножена по коефициента делта и след това умножена по един от следните съответни тегла:
i)
за специфичен и общ риск, свързан с акции, или лихвен риск - теглото в съответствие с част трета, дял IV, глава 2 от Регламент (ЕС) № 575/2013;
ii)
за стоков риск - теглото съгласно част трета, дял IV, глава 4 от Регламент (ЕС) № 575/2013; както и
iii)
за валутен риск - теглото съгласно част трета, дял IV, глава 3 от Регламент (ЕС) № 575/2013.
2. За опциите или варантите, които попадат под една от следните две категории, брутната сума, посочена в параграф 1, се определя в съответствие с параграфи 3 - 4:
а)
когато купувачът има безусловното право да закупи базовия актив на предварително определена цена на датата на изтичане на срока или по всяко време преди тази дата и когато продавачът е задължен да изпълни искането на купувача („обикновени кол опции или варанти“);
б)
когато купувачът има безусловното право да продаде базовия актив по същия начин, както е описано в буква а) („обикновени пут опции или варанти“).
3. Брутната сума, посочена в параграф 1, се изчислява като максималната стойност между нула и пазарната стойност на базовата ценна книжа, умножена по размера на изискваните собствени средства във връзка със специфичния и общия пазарен риск за базовия инструмент, минус размера на печалбата, ако има такава, в резултат от незабавното изпълнение на опцията („в пари“), когато е изпълнено едно от следните условия:
а)
опцията или варантът включват право за продажба на базовия актив („дълъг пут“) и са комбинирани с притежаването на дялове в базовия актив („дълга позиция в базовия инструмент“);
б)
опцията или варантът включват право за продажба на базовия актив („дълъг пут“) и са комбинирани с обещанието за продажба на дялове в базисния актив („къса позиция в базовия инструмент“).
4. Когато опцията или варантът включва право на закупуване на базовия актив („дълъг кол“) или право за продажба на базовия актив („дълъг пут“), брутната сума, посочена в параграф 1, е равна на по-малката от следните две суми:
а)
пазарната стойност на базовата ценна книга, умножена по сумата на изискванията за специфичния и общия пазарен риск във връзка с базовия актив;
б)
стойността на позицията, определена по метода на оценяване по пазарни цени или на оценяване по модел, както е предвидено в член 104, параграф 2, букви б) и в) от Регламент (ЕС) № 575/2013 („пазарна стойност на опция или варант“).
5. За всички видове опции или варанти, които нямат характеристиките, посочени в параграф 2, брутната сума, посочена в параграф 1, е пазарната стойност на опцията или варанта.
Член 4
Преглед на определяне на изискванията за собствени средства съгласно подхода „делта плюс“
1. Когато институциите решат да прилагат подхода „делта плюс“ за опции и варанти, чиято гама е постоянна функция в цената на базовия инструмент и чиято вега е постоянна функция в производната променливост („непрекъснати опции и варанти“), изискванията за собствени средства във връзка с рискове, различни от делта риск, по опции или варанти се изчисляват като сбора от:
а)
за опциите и варантите върху облигации изискванията за собствени средства, свързани с частичното производно на коефициента делта по отношение на цената на базовия инструмент, са частичното производно на делта по отношение на доходността до падежа на базовата облигация, а за суапции - частичното производно на коефициента делта по отношение на суаповия процент;
б)
изискването, свързано с първото частично производно на стойността на опция или варант по отношение на производната променливост.
2. Производната променливост се приема да бъде стойността на променливостта във формулата за ценообразуване на опция или варант, при която - предвид определен модел на ценообразуване и нивото на всички други наблюдавани ценови параметри - теоретичната цена на опцията или варанта е равна на тяхната пазарна стойност, като „пазарна стойност“ се разбира по смисъла на член 3, параграф 4.
3. Изискванията за собствени средства във връзка с риск, различен от делта риска, за непродължителни опции или варанти се определят, както следва:
а)
ако опциите или варантите са били закупени - най-високата стойност между нула и разликата между следните стойности:
i)
пазарната стойност на опцията или варанта по смисъла на член 3, параграф 4;
ii)
рисково претеглената делта еквивалентна сума по смисъла на член 3, параграф 1, буква б);
б)
ако опциите или варантите са били продадени - най-високата стойност между нула и разликата между следните стойности:
i)
съответната пазарна стойност на базовия актив, която се приема да бъде или максималното възможно плащане на датата на изтичане на срока, ако е определено в договора, или пазарната стойност на базовия актив, или ефективната условна стойност, ако в договора не е определено максималното възможно плащане;
ii)
рисково претеглената делта еквивалентна сума по смисъла на член 3, параграф 1, буква б).
4. Стойността на гама и вега, използвани при изчисляването на изискванията за собствени средства, се определя, като се използва подходящ модел за ценообразуване, както е посочено в член 329, параграф 1, член 352, параграф 1 и член 358, параграф 3 от Регламент (ЕС) № 575/2013. Когато стойността на гама или вега не може да бъде изчислена в съответствие с настоящия параграф, изискваните собствени средства във връзка с риска, различен от делта риска, се изчисляват съгласно параграф 3.
Член 5
Определяне на изискванията за собствени средства във връзка с гама риск съгласно подхода „делта плюс“
1. За целите на член 4, параграф 1, буква а) изискванията за собствени средства във връзка с гама риска се изчисляват чрез процес, състоящ се от следната последователност от стъпки:
а)
за всяка отделна опция или варант се изчислява въздействието на гама;
б)
въздействията на гама на отделни опции или варанти, които се отнасят до един и същ вид обособен базов инструмент, се сумират;
в)
абсолютната стойност на сумата от всички отрицателни стойности, произтичащи от изчислението по буква б), дава изискванията за собствени средства във връзка с гама риска. Положителни стойности, произтичащи от изчислението по буква б), не се вземат под внимание.
2. За целите на изчислението по буква а) от параграф 1 въздействията от гама се изчисляват в съответствие с формулата, описана в приложение I.
3. За целите на изчислението по буква б) от параграф 1 вид обособен базов инструмент е:
а)
за лихвени проценти в една и съща валута: всеки матуритетен времеви интервал, както е посочено в таблица 2 от член 339 от Регламент (ЕС) № 575/2013;
б)
за капиталови инструменти и борсови индекси: всеки пазар, както е определено в правилата, които ще бъдат разработени в съответствие с член 341, параграф 3 от Регламент (ЕС) № 575/2013;
в)
за чуждестранна валута и злато: всяка двойка валути и злато;
г)
за стоки: считаните за идентични стоки, както е определено в член 357, параграф 4 от Регламент (ЕС) № 575/2013.
Член 6
Определяне на изискванията за собствени средства във връзка с вега риск съгласно подхода „делта плюс“
За целите на член 4, параграф 1, буква б) изискванията за собствени средства във връзка с гама риска се изчисляват чрез процес, състоящ се от следната последователност от стъпки:
а)
за всяка отделна опция стойността на вега се определя;
б)
за всяка отделна опция се изчислява предполагаема промяна от ± 25 % в производната променливост, като производната променливост се разбира по начина, описан в член 4, параграф 2;
в)
за всяка отделна опция стойността на вега, получена в резултат на изчисленията по буква а), се умножава по предполагаемата промяна в производната променливост, получена вследствие на изчисленията по буква б);
г)
за всека вид обособен базов инструмент, разбиран по начина, описан в член 5, параграф 3, стойностите, получени от изчисленията по буква в), се сумират;
д)
сборът от абсолютните стойности, получени в резултат на изчисленията по буква г), дава общата стойност на изискването за собствени средства във връзка с вега риска.
Член 7
Условия за прилагане на сценарийния подход
Институциите могат да използват сценарийния подход, ако отговарят на всички от следните изисквания:
а)
имат отдел за контрол на риска, който наблюдава риска от портфейла с опции на институциите и съобщава резултатите на ръководството;
б)
уведомяват редовно компетентните органи за предварително определен кръг от експозиции, за които се прилага този подход;
в)
включват резултатите от сценарийния подход във вътрешното докладване пред ръководството на институцията.
За целите на буква в) институциите определят точните позиции, по отношение на които се прилага сценарийният подход, включително типа на продукта или идентифицирания документ и портфейл, конкретния подход за управление на риска, който се прилага за такива позиции, специалното информационно приложение, което се използва за такива позиции, както и обосновка за разпределяне на тези позиции към сценарийния подход спрямо позициите, разпределени към други подходи.
Член 8
Определение на матрицата на сценария при сценарийния подход
1. За всеки вид обособен базисен инструмент, както е посочено в член 5, параграф 3, институцията определя матрица, която съдържа набор от сценарии.
2. Първото измерение на матрицата от сценарии е промените в цената на базисния инструмент над и под неговата текуща стойност. Диапазонът от промени се състои от следното:
а)
за лихвени опции или варанти - плюс/минус предполагаемата промяна в лихвените проценти, определени в колона 5 на таблица 2 от член 339 от Регламент (ЕС) № 575/2013;
б)
за опции или варанти върху акции или индекси на акции - плюс/минус теглата, посочени в член 343 от Регламент (ЕС) № 575/2013;
в)
за опции или варанти върху чуждестранна валута и злато - плюс/минус теглата, посочени в член 351 от Регламент (ЕС) № 575/2013, или, когато това е уместно, плюс/минус теглата, посочени в член 354 от Регламент (ЕС) № 575/2013;
г)
за стоковите опции (варанти) - плюс/минус теглата, посочени в член 360, параграф 1, буква а) от Регламент (ЕС) № 575/2013.
3. Сценариите за промяна в цената на базовия инструмент се определят посредством мрежа от най-малко седем точки, която включва настоящото наблюдение и разделя диапазонът, определен в параграф 2, на интервали, разположени на еднакво разстояние един от друг.
4. Второто измерение на матрицата на сценария се определя от измененията в променливостта. Обхватът на промените в променливостта е между ± 25 % от производната променливост, като производната променливост се разбира, както е посочено в член 4, параграф 2. Този диапазон се разделя на мрежа с най-малко три точки, които включват 0 % промяна и разделят диапазона на интервали, разположени на еднакво разстояние един от друг.
5. Матрицата на сценария се определя от всички възможни комбинации от точки, както е посочено в параграфи 3 и 4. Всяка комбинация представлява един сценарий.
Член 9
Определяне на изискванията за собствени средства съгласно сценарийния подход
Според сценарийния подход изискването за собствени средства във връзка с рискове, различни от делта риска, по опции или варанти се изчислява чрез процес, състоящ се от следната последователност от стъпки:
а)
за всяка отделна опция или варант се прилагат всички сценарии, определени в член 8, за да се изчисли симулираната нетна загуба или печалба, съответстваща на всеки един от сценариите. Тази симулация се извършва чрез използването на методи за пълна преоценка, като измененията на цените се симулират чрез използването на модели за ценообразуване и без да се разчита на местни приблизителни стойности на тези модели;
б)
за всеки вид обособен базов инструмент, както е посочено в член 5, параграф 3, стойностите, получени в резултат от изчислението по буква а) и отнасящи се до отделните сценарии, се сумират;
в)
за всеки вид обособен базов инструмент, както е посочено в член 5, параграф 3, „съответният сценарий“ се изчислява като сценария, при който стойностите, определени чрез изчисленията по буква б), водят до най-голямата загуба или най-ниската печалба, ако няма загуби;
г)
за всеки вид обособен базов инструмент, както е посочено в член 5, параграф 3, изискванията за собствен капитал се изчисляват в съответствие с формулата, описана в приложение II;
д)
общият размер на изискването за собствени средства в случай на риск, различен от делта риска, по опции или варанти е сумата на изискванията за собствени средства, получени от изчислението по буква г), за всички видове обособени базови инструменти, както е посочено в член 5, параграф 3.
Член 10
Влизане в сила
Настоящият регламент влиза в сила на двадесетия ден след публикуването му в Официален вестник на Европейския съюз.
Настоящият регламент е задължителен в своята цялост и се прилага пряко във всички държави членки.
Съставено в Брюксел на 12 март 2014 година.
KOMISIJAS DELEĢĒTĀ REGULA (ES) Nr. 528/2014
(2014. gada 12. marts),
ar ko papildina Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 575/2013 attiecībā uz regulatīviem tehniskajiem standartiem par iespējas līgumu riskiem, kuri nav delta riski, saskaņā ar standartizēto tirgus riska pieeju
(Dokuments attiecas uz EEZ)
EIROPAS KOMISIJA,
ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību,
ņemot vērā Eiropas Parlamenta un Padomes 2013. gada 26. jūnija Regulu (ES) Nr. 575/2013 par prudenciālajām prasībām attiecībā uz kredītiestādēm un ieguldījumu brokeru sabiedrībām, un ar ko groza Regulu (ES) Nr. 648/2012 (1), un jo īpaši ņemot vērā tās 329. panta 3. punkta trešo daļu, 352. panta 6. punkta trešo daļu un 358. panta 4. punkta trešo daļu,
tā kā:
(1)
Ņemot vērā Regulā (ES) Nr. 575/2013 ietvertās pilnvaras izstrādāt vairākas metodes, lai pašu kapitāla prasībās papildus delta riskam atspoguļotu citus riskus “tā, lai tiktu ievērots samērīgums attiecībā pret iestāžu darbību apmēru un sarežģītību iespējas līgumu un regulētā tirgū tirgotu garantiju jomā”, ir lietderīgi izstrādāt dažādu profilu iestādēm piemērojamas pieejas ar atšķirīgām sarežģītības un riska jutīguma pakāpēm. Tādēļ, lai novērtētu iespējas līgumu un regulētā tirgū tirgotu garantiju riskus, kas nav delta riski, ir lietderīgi paredzēt šādas trīs pieaugošas sarežģītības secībā izkārtotas pieejas: i) vienkāršotā pieeja; ii) “delta plus” pieeja; un iii) scenārija pieeja. Šis regulējums ir balstīts uz trīs pieejām un lielā mērā īsteno sistēmu, ko Bāzeles Banku uzraudzības komiteja (BCBS) paredzējusi attiecībā uz riskiem, kas nav delta riski, un tajā ir veikti nepieciešamie pielāgojumi, lai ņemtu vērā Regulu (ES) Nr. 575/2013. Tas dod papildu priekšrocības attiecībā uz saskaņotības nodrošināšanu starp Savienības noteikumiem un starptautiski saskaņotiem obligātajiem standartiem.
(2)
Tā kā “delta plus” pieeju izmantojošajām iestādēm ir jābūt iespējai attiecībā uz iespējas līgumiem, kas nav nepārtraukti, piemērot procedūru, kura būtu jūtīgākā pret risku, tām noteiktos apstākļos un ne tikai grupu, bet arī atsevišķu juridisko personu ietvaros vajadzētu būt iespējai kombinēti izmantot iespējas līgumu un regulētā tirgū tirgotu garantiju riska novērtēšanai paredzētās pieejas. Tomēr, lai novērstu iespējamību, ka iestādes nolūkā mazināt to pašu kapitāla prasības pieejas izmanto selektīvi, pieeju individuāla kombinēšana būtu pieļaujama vienīgi ar nosacījumu, ka iestādes pirms pieeju izmantošanas precizē katras pieejas piemērošanas jomu, lai nodrošinātu konsekventu piemērošanu laika gaitā.
(3)
Ar iespējas līgumiem un regulētā tirgū tirgotām garantijām saistītie riski, kas nav delta riski, cita starpā var ietvert no instrumenta gamma izmaiņām izrietošus riskus, kuri saskaņā ar šīs regulas 4. panta 1. punkta a) apakšpunktu saukti par “gamma risku”“konveksitātes risku”; no instrumenta vega koeficienta izmaiņām izrietošus riskus, kuri saskaņā ar šīs regulas 4. panta 1. punkta b) apakšpunktu saukti par “vega risku” vai “svārstīguma risku”; no procentu likmju izmaiņām izrietošus riskus, kuri saukti par “procentu likmes risku” vai “ro risku”; ko gamma riskā neietverta nelinearitāte un grozā ietilpstošu iespējas līgumu vai regulētā tirgū tirgotu garantiju izsecinātas korelācijas risku. No šiem riskiem tikai gamma un vega riski ir tik būtiski, lai pat sarežģītāku iestāžu gadījumā pamatotu pašu kapitāla prasību noteikšanu, un tādēļ pašu kapitāla prasību aprēķins būtu jāattiecina tikai uz šo veidu riskiem. Regulā (ES) Nr. 575/2013 iestādēm ir noteikts pienākums no to kompetentās iestādes saņemt iepriekšēju atļauju izmantot iekšējo modeli, lai aprēķinātu delta. Tomēr riska, kas nav delta risks, pieejas izmantošanu ir jāuzrauga un jānovērtē saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā 2013/36/ES (2) noteikto uzraudzības pārbaudi un iestāžu novērtēšanas procedūru. Turklāt, tā kā scenārija pieeja ir sarežģītāka, tai ir nepieciešama ciešāka kompetento iestāžu veikta uzraudzība, un līdz ar to attiecībā uz veidu, kādā iestādes šo pieeju izmanto, gan pirms pirmās izmantošanas, gan pastāvīgi būtu jānosaka konkrēti piemērošanas nosacījumi.
(4)
Tā kā Regulas (ES) Nr. 575/2013 330. pants par procedūru, ko piemēro fiksētas-peldošas procentu likmes mijmaiņas līgumiem, ir piemērojams tikai procentu likmes riska vajadzībām, tas nebūtu jāņem vērā attiecībā uz dažiem finanšu instrumentiem, piemēram, mijmaiņas iespējas līgumiem.
(5)
Šīs regulas noteikumi ir cieši savstarpēji saistīti, jo tie visi attiecas uz riska, kas nav delta risks, novērtēšanu iespējas līgumiem un tirgū tirgotām garantijām, kuras saistītas ar dažādiem pamatā esošajiem instrumentiem. Lai nodrošinātu saskaņotību starp šiem noteikumiem, kuriem būtu jāstājas spēkā vienlaicīgi, un sekmētu to, ka personām, uz kurām attiecas šie pienākumi, ir iespējams to visaptverošs pārskats un viegla piekļuve tiem, ir vēlams visus Regulā (ES) Nr. 575/2013 paredzētos tehniskos standartus attiecībā uz šo jautājumu iekļaut vienā regulā.
(6)
Šīs regulas pamatā ir regulatīvu tehnisko standartu projekts, ko Eiropas Banku iestāde iesniegusi Komisijai.
(7)
Eiropas Banku iestāde ir veikusi atklātu sabiedrisko apspriešanu par regulatīvu tehnisko standartu projektu, kas ir šīs regulas pamatā, izvērtējusi potenciālās saistītās izmaksas un ieguvumus un pieprasījusi saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 1093/2010 (3) 37. pantu izveidotās Banku nozares ieinteresēto personu grupas atzinumu,
IR PIEŅĒMUSI ŠO REGULU.
1. pants
Pašu kapitāla prasību noteikšana attiecībā uz iespējas līgumu un tirgū tirgotu garantiju risku, kas nav delta risks
1. Iestādes aprēķina savas tirgus riska pašu kapitāla prasības saistībā ar iespējas līgumu un tirgū tirgotu garantiju risku, kas nav delta risks, saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 575/2013 329. panta 3. punktu, 352. panta 6. punktu un 358. panta 4. punktu, izmantojot vienu no šādām pieejām:
a)
vienkāršotā pieeja, kā noteikts šīs regulas 2. un 3. pantā;
b)
“delta plus” pieeja, kā noteikts šīs regulas 4., 5. un 6. pantā;
c)
scenārija pieeja, kā noteikts šīs regulas 7., 8. un 9. pantā.
2. Konsolidēti aprēķinot pašu kapitāla prasības, iestādes var kombinēti izmantot dažādas pieejas. Individuāli aprēķinot pašu kapitāla prasības, iestādes atbilstīgi 4. līdz 9. panta nosacījumiem var kombinēti izmantot tikai scenārija pieeju un delta plus pieeju.
3. Lai veiktu 1. punktā minēto aprēķinu, iestādes veic šādus pasākumus:
a)
iespējas līgumu vai tirgū tirgotu garantiju grozus sadala pa to pamatelementiem;
b)
maksimālās robežvērtības un minimumus vai citus iespējas līgumus, kas uz procentu likmēm attiecas dažādās dienās, sadala, attiecībā uz dažādiem laikposmiem izveidojot neatkarīgu iespēju līgumu ķēdi (caplets un floorlets);
c)
iespējas līgumus vai tirgū tirgotas garantijas attiecībā uz fiksētas-peldošas procentu likmes mijmaiņas līgumiem pielīdzina iespējas līgumiem vai tirgū tirgotām garantijām attiecībā uz mijmaiņas līguma fiksētās procentu likmes pozīciju;
d)
iespējas līgumus vai tirgū tirgotas garantijas, kas attiecas uz vairākiem 5. panta 3. punktā aprakstītajiem pamatā esošajiem instrumentiem, pielīdzina iespējas līgumu vai tirgū tirgotu garantiju grozam, kurā katram iespēju līgumam ir atsevišķs noteikts pamatā esošais instruments.
2. pants
Vienkāršotās pieejas piemērošanas nosacījumi
Iestādes, kas tikai iegādājas iespējas līgumus un tirgū tirgotas garantijas, var izmantot vienīgi vienkāršoto pieeju.
3. pants
Pašu kapitāla prasību noteikšana saskaņā ar vienkāršoto pieeju
1. Iestādes, kas piemēro vienkāršoto pieeju, savas pašu kapitāla prasības attiecībā pret pirkšanas un pārdošanas iespējas līgumiem vai tirgū tirgotu garantiju risku, kas nav delta risks, aprēķina kā lielāko vērtību starp nulli un šādu vērtību starpību:
a)
bruto summa, kā aprakstīts 2. līdz 5. punktā;
b)
riska svērtā delta ekvivalenta summa, ko aprēķina kā pamatā esošā instrumenta tirgus vērtību, kas reizināta ar delta un tad reizināta ar vienu no šādiem attiecīgajiem svērumiem:
i)
attiecībā uz vispārējo un specifisko kapitāla vērtspapīru risku vai procentu likmes risku saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 575/2013 trešās daļas IV sadaļas 2. nodaļu;
ii)
attiecībā uz preču risku saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 575/2013 trešās daļas IV sadaļas 4. nodaļu; un
iii)
attiecībā uz ārvalstu valūtas kursa risku saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 575/2013 trešās daļas IV sadaļas 3. nodaļu.
2. Attiecībā uz iespējas līgumiem vai tirgū tirgotām garantijām, kas ietilpst kādā no šādām divām kategorijām, 1. punktā minēto bruto summu nosaka saskaņā ar 3. līdz 4. punktu:
a)
pircējam termiņa beigās vai jebkurā brīdī pirms termiņa beigām ir beznosacījumu tiesības pamatā esošo aktīvu pirkt par iepriekš noteiktu cenu un pārdevējam ir pienākums izpildīt pircēja pieprasījumu (“vienkārši pirkšanas iespējas līgumi vai tirgū tirgotas garantijas”);
b)
pircējam ir beznosacījumu tiesības pārdot pamatā esošo aktīvu tādā pašā veidā, kā aprakstīts a) apakšpunktā (“vienkārši pārdošanas iespējas līgumi vai tirgū tirgotas garantijas”).
3. Šā panta 1. punktā minēto bruto summu aprēķina kā maksimālo vērtību starp nulli un pamatā esošā vērtspapīra tirgus vērtību, kas reizināta ar pamatā esošā instrumenta specifisko un vispārējo tirgus riska pašu kapitāla prasību summu, no kuras atņemta peļņa - ja tāda ir -, kas rodas no iespējas līguma tūlītējas izpildes (“ar pozitīvu iekšējo vērtību” jeb in the money), ja ir izpildīts viens no šādiem nosacījumiem:
a)
iespējas līgums vai tirgū tirgota garantija ietver tiesības pārdot pamatā esošo aktīvu (“pārdošanas iespējas līguma garā pozīcija”) un ir kombinēti ar līdzdalībām pamatā esošajā aktīvā (“garā pozīcija pamatā esošajā instrumentā”);
b)
iespējas līgums vai tirgū tirgota garantija ietver tiesības pirkt pamatā esošo aktīvu (“pirkšanas iespējas līguma garā pozīcija”) un ir kombinēti ar solījumu pārdot līdzdalības pamatā esošajā aktīvā (“īsā pozīcija pamatā esošajā aktīvā”).
4. Ja iespējas līgums vai tirgū tirgotas garantijas ietver tiesības pirkt pamatā esošo aktīvu (“pirkšanas iespējas līguma garā pozīcija”) vai tiesības pārdot pamatā esošo aktīvu (“pārdošanas iespējas līguma garā pozīcija”), 1. punktā minētā bruto summa ir mazākā no šādām divām summām:
a)
pamatā esošā vērtspapīra tirgus vērtība, kas reizināta ar pamatā esošā aktīva specifisko un vispārējo tirgus riska prasību summu;
b)
pozīcijas vērtībā, kas noteikta ar metodi novērtēšanai pēc tirgus cenas vai ar metodi novērtēšanai pēc modeļa atbilstīgi Regulas (ES) Nr. 575/2013 104. panta 2. punkta b) un c) apakšpunktam (“iespējas līguma vai tirgū tirgotas garantijas tirgus vērtība”).
5. Visa veida iespējas līgumiem vai tirgū tirgotajām garantijām, kam nepiemīt šā panta 2. punktā minētās iezīmes, 1. punktā minētā bruto summa ir iespējas līguma vai tirgū tirgotas garantijas tirgus vērtība.
4. pants
Pārskats par pašu kapitāla prasību noteikšanu saskaņā ar delta plus pieeju
1. Ja iestādes izvēlas piemērot delta plus pieeju attiecībā uz iespēju līgumiem un tirgū tirgotām garantijām, kuru gamma ir nepārtraukta funkcija pamatā esošā instrumenta cenā un kuru vega ir nepārtraukta funkcija izsecinātajā svārstīgumā (“nepārtraukti iespējas līgumi un tirgu tirgotas garantijas”), pašu kapitāla prasības attiecībā uz iespējas līgumu vai tirgū tirgotu garantiju risku, kas nav delta risks, aprēķina kā šādu prasību summu:
a)
pašu kapitāla prasības attiecībā uz daļēju delta atvasinājumu ar atsauci uz pamatā esošā instrumenta cenu, kurš obligāciju iespējas līgumu vai tirgū tirgotu garantiju gadījumā ir daļējs delta atvasinājums ar atsauci uz pamatā esošās obligācijas ienesīgumu atlikušajā termiņā un mijmaiņas iespējas līgumu gadījumā - daļējs delta atvasinājums ar atsauci uz mijmaiņas darījuma likmi;
b)
prasības attiecībā uz pirmo daļējo atvasinājumu no iespējas līguma vai tirgū tirgotas garantijas vērtības ar atsauci uz izsecināto svārstīgumu.
2. Par izsecināto svārstīgumu uzskata svārstīguma vērtību iespējas līguma vai tirgū tirgotas garantijas cenu noteikšanas formulā, kurā, ņemot vērā konkrētu cenu noteikšanas modeli un visus pārējos novērojamos cenu noteikšanas parametrus, iespējas līguma vai tirgū tirgotas garantijas teorētiskā cena ir vienāda ar to tirgus vērtību, un “tirgus vērtību” saprot 3. panta 4. punkta nozīmē.
3. Pašu kapitāla prasības attiecībā uz risku, kas nav delta risks un kas ir saistīts ar iespēju līgumiem un tirgū tirgotām garantijām, kuri nav nepārtraukti, nosaka šādi:
a)
ja iespējas līgumi vai tirgū tirgotas garantijas ir pirktas - kā maksimālo vērtību starp nulli un šādu vērtību starpību:
i)
iespējas līguma vai tirgū tirgotas garantijas tirgus vērtība 3. panta 4. punkta nozīmē;
ii)
riska svērtā delta ekvivalenta summa 3. panta 1. punkta b) apakšpunkta nozīmē;
b)
ja iespējas līgumi vai tirgū tirgotas garantijas tikušas pārdotas - kā maksimālo vērtību starp nulli un šādu vērtību starpību:
i)
pamatā esošā aktīva attiecīgā tirgus vērtība, kas ir vai nu maksimāli iespējamais maksājums termiņa beigās, ja tas ir līgumiski noteikts, vai pamatā esošā aktīva tirgus vērtība vai efektīvā nosacītā vērtība, ja maksimāli iespējamais maksājums nav līgumiski noteikts;
ii)
riska svērtā delta ekvivalenta summa 3. panta 1. punkta b) apakšpunkta nozīmē.
4. Pašu kapitāla prasību aprēķinā izmantoto gamma un vega vērtību aprēķina, izmantojot atbilstošu cenu noteikšanas modeli, kā minēts Regulas (ES) Nr. 575/2013 329. panta 1. punktā, 352. panta 1. punktā un 358. panta 3. punktā. Ja gamma vai vega nav aprēķināma saskaņā ar šo punktu, kapitāla prasības attiecībā uz riskiem, kas nav delta riski, aprēķina saskaņā ar 3. punktu.
5. pants
Pašu kapitāla prasību noteikšana gamma riskam saskaņā ar delta plus pieeju
1. 4. panta 1. punkta a) apakšpunkta piemērošanas nolūkā pašu kapitāla prasības gamma riskam aprēķina, izmantojot procedūru, kurā ir šādi secīgi pasākumi:
a)
katram atsevišķajam iespējas līgumam vai tirgū tirgotajai garantijai aprēķina gamma ietekmi;
b)
atsevišķu iespējas līgumu vai tirgū tirgotu garantiju gamma ietekmes, kas attiecas uz to pašu noteikto pamatā esošā instrumenta veidu, summē;
c)
pašu kapitāla prasības gamma riskam ir visu no b) pasākuma izrietošo negatīvo vērtību absolūtā vērtība. No b) pasākuma izrietošās pozitīvas vērtības neņem vērā.
2. Šā panta 1. punkta a) apakšpunktā minētā pasākuma nolūkos gamma ietekmi aprēķina saskaņā ar formulu, kas aprakstīta I pielikumā.
3. Šā panta 1. punkta b) apakšpunktā minētā pasākuma nolūkos noteikts pamatā esošā instrumenta veids ir:
a)
attiecībā uz procentu likmēm vienā valūtā - katrs termiņa intervāls saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 575/2013 339. panta 2. tabulu;
b)
attiecībā kapitāla vērtspapīriem un akciju indeksiem - katrs tirgus atbilstīgi noteikumiem, kas jāizstrādā saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 575/2013 341. panta 3. punktu;
c)
attiecībā uz ārvalstu valūtām un zeltu - katrs valūtas pāris un zelts;
d)
attiecībā uz precēm - preces, ko uzskata par identiskām saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 575/2013 357. panta 4. punktu.
6. pants
Pašu kapitāla prasību noteikšana vega riskam saskaņā ar delta plus pieeju
4. panta 1. punkta a) apakšpunkta piemērošanas nolūkā pašu kapitāla prasības vega riskam aprēķina, izmantojot procedūru, kurā ir šādi secīgi pasākumi:
a)
attiecībā uz katru atsevišķu iespējas līgumu nosaka vega vērtību;
b)
attiecībā uz katru atsevišķu iespējas līgumu aprēķina sagaidāmās plus/mīnus 25 % izmaiņas izsecinātajā svārstīgumā, un izsecinātais svārstīgums saprotams 4. panta 2. punkta nozīmē;
c)
attiecībā uz katru atsevišķu iespējas līgumu no a) punktā minētā pasākuma izrietošo vega vērtību reizina ar tām sagaidāmajām izmaiņām izsecinātais svārstīgums, kas izriet no b) apakšpunktā minētā pasākuma;
d)
attiecībā uz katru noteikto pamatā esošā instrumenta veidu saskaņā ar 5. panta 3. punktu vērtības, kas izriet no c) apakšpunktā minētā pasākuma, summē;
e)
kopējās pašu kapitāla prasības attiecībā uz vega risku ir no d) apakšpunktā minētā pasākuma izrietošo absolūto vērtību summa.
7. pants
Scenārija pieejas piemērošanas nosacījumi
Iestādes var izmantot scenārija pieeju, ja tās izpilda visas šādas prasības:
a)
tās ir izveidojušas riska kontroles struktūrvienību, kas uzrauga iestāžu iespējas līgumu portfeļa risku un par rezultātiem ziņo pārvaldībai;
b)
tās ir paziņojušas kompetentajām iestādēm par iepriekš noteiktu riska darījumu apjomu, kam šī pieeja tiks konsekventi piemērota laika gaitā;
c)
tās integrē scenārija pieejas rezultātus iekšējos ziņojumos iestādes pārvaldībai.
Šā panta c) punkta nolūkos iestādes definē precīzas pozīcijas, kam piemēro scenārija pieeju, tostarp produkta veidu vai noteikto nodaļu un portfeli, šādām pozīcijām piemēroto īpašo riska pārvaldības pieeju, šādām pozīcijām piemēroto specializēto IT lietojumprogrammu un pamatojumu par scenārija pieejas izmantošanu attiecībā uz šīm pozīcijām salīdzinājumā ar tām pozīcijām, kurām piemēro citas pieejas.
8. pants
Scenārija matricas noteikšana saskaņā ar scenārija pieeju
1. Iestāde attiecībā uz katru noteikto pamatā esošā instrumenta veidu, kā minēts 5. panta 3. punktā, nosaka scenārija matricu, kurā ietverts scenāriju kopums.
2. Pirmā scenārija matricas dimensijas pamatā ir esošā instrumenta cenu izmaiņas virs un zem tā pašreizējās vērtības. Šajā izmaiņu diapazonā ietver šādu informāciju:
a)
procentu likmju iespējas līgumiem vai tirgū tirgotām garantijām - plus/mīnus sagaidāmās izmaiņas procentu likmēs atbilstīgi Regulas (ES) Nr. 575/2013 339. panta 2. tabulas 5. slejā;
b)
iespējas līgumiem vai tirgū tirgotām garantijām attiecībā uz kapitāla vērtspapīriem vai kapitāla vērtspapīru indeksiem - plus/mīnus Regulas (ES) Nr. 575/2013 343. pantā norādītais svērums;
c)
ārvalstu valūtas un zelta iespējas līgumiem vai tirgū tirgotām garantijām - plus/mīnus Regulas (ES) Nr. 575/2013 351. pantā norādītie svērumi vai, ja piemērojams, plus/mīnus Regulas (ES) Nr. 575/2013 354. pantā norādītie svērumi;
d)
preču iespējas līgumiem (tirgū tirgotām garantijām) - plus/mīnus Regulas (ES) Nr. 575/2013 360. panta 1. punkta a) apakšpunktā norādītais svērums.
3. Pamatā esošā instrumenta cenas izmaiņu scenārijus nosaka ar vismaz septiņu punktu režģi, kas ietver pašreizējo novērojumu un sadala 2. punktā norādīto diapazonu vienādos intervālos.
4. Otro scenārija matricas dimensiju nosaka svārstīguma izmaiņas. Svārstību izmaiņas diapazons ir plus/mīnus 25 % no izsecinātā svārstīguma, un ar izsecināto svārstīgumu saprot 4. panta 2. punktā minēto. Šo diapazonu sadala vismaz trīs punktu režģī, kurā ietverta 0 % izmaiņa un kurā diapazons ir sadalīts vienādos intervālos.
5. Scenārija matricu nosaka ar visām iespējamajām 3. un 4. punktā minētajām kombinācijām. Katra kombinācija veido vienu scenāriju.
9. pants
Pašu kapitāla prasību noteikšana saskaņā ar scenārija pieeju
Saskaņā ar scenārija pieeju pašu kapitāla prasība attiecībā uz iespējas līgumu vai tirgū tirgotu garantiju risku, kas nav delta risks, aprēķina, izmantojot procedūru, kurā ir šādi secīgi pasākumi:
a)
attiecībā uz katru atsevišķo iespējas līgumu vai tirgū tirgoto garantiju piemēro visus 8. pantā minētos scenārijus, lai aprēķinātu simulētos neto guvumus vai zaudējumus katra scenārija gadījumā. Šo simulāciju veic, izmantojot pilnas pārvērtēšanas metodes - imitējot cenu izmaiņas ar cenu noteikšanas modeļiem un nepaļaujoties uz šo modeļu lokālām aproksimācijām;
b)
attiecībā uz katru noteikto pamatā esošā instrumenta veidu, kā minēts 5. panta 3. punktā, summē a) apakšpunktā minētā aprēķina rezultātā iegūtās vērtības ar atsauci uz individuālajiem scenārijiem;
c)
attiecībā uz katru noteikto pamatā esošā instrumenta veidu, kā minēts 5. panta 3. punktā, “attiecīgo scenāriju” aprēķina kā scenāriju, kurā b) pasākumā noteiktās vērtības rada lielākos zaudējumus vai mazākos ieguvumus, ja zaudējumu nav;
d)
attiecībā uz katru noteikto pamatā esošā instrumenta veidu, kā minēts 5. panta 3. punktā, pašu kapitāla prasības aprēķina saskaņā ar II pielikumā aprakstīto formulu;
e)
kopējā pašu kapitāla prasība attiecībā uz iespējas līgumu vai tirgū tirgotu garantiju risku, kas nav delta risks, ir d) punktā minētā aprēķina rezultātā iegūtās pašu kapitāla prasības attiecībā uz visiem noteiktajiem pamatā esošā instrumenta veidiem, kā minēts 5. panta 3. punktā.
10. pants
Stāšanās spēkā
Šī regula stājas spēkā divdesmitajā dienā pēc tās publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.
Šī regula uzliek saistības kopumā un ir tieši piemērojama visās dalībvalstīs.
Briselē, 2014. gada 12. martā