РЕШЕНИЕ НА КОМИСИЯТА
от 2 октомври 2013 година
относно компенсацията, платима на Simet SpA за услугите за обществен транспорт, предоставяни през периода 1987-2003 г. (мярка за държавна помощ SA.33037 (2012/C) - Италия)
(нотифицирано под номер C(2013) 6251)
(само текстът на италиански език е автентичен)
(текст от значение за ЕИП)
(2014/201/ЕС)
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 108, параграф 2, първа алинея от него,
като взе предвид Споразумението за Европейското икономическо пространство, и по-специално член 62, параграф 1, буква а) от него,
като покани заинтересованите страни да представят мненията си в съответствие с посочените разпоредби (1) и като взе предвид техните мнения,
като има предвид, че:
1. ПРОЦЕДУРА
(1)
С електронно уведомление от 18 май 2011 г. в съответствие с член 108, параграф 3 от Договора италианските органи уведомиха за компенсация за Simet SpA („Simet“) за предоставянето на услуги за междурегионален автобусен превоз съгласно задължение за обществена услуга, изпълнявано през периода 1987-2003 г., както е постановено от Държавния съвет (Consiglio di Stato), върховния административен съд в Италия („мярката, предмет на уведомлението“). Това уведомление беше регистрирано под номер на дело SA.33037.
(2)
Повече информация за мярката, предмет на уведомлението, беше предоставена от италианските органи на 12 юли 2011 г., 5 октомври 2011 г., 20 февруари 2012 г., 2 и 28 март 2012 г. и на 17 април 2012 г.
(3)
С писмо от 31 май 2012 г. Комисията уведоми Италия, че е взела решение да открие процедурата, посочена в член 108, параграф 2 от Договора („решението за откриване“).
Следната информация беше получена в рамките на приемливите срокове:
-
италианските органи изпратиха коментарите си по решението за откриване с писма от 1 юни 2012 г., 24 септември 2012 г. и 11 октомври 2012 г.;
-
единствената трета страна, която изпрати коментари в отговор на решението за откриване, беше Simet, потенциалният бенефициер на мярката, предмет на уведомлението. Информацията от нея беше получена на 4 август 2012 г., 31 октомври 2012 г. и 13 декември 2012 г.;
-
италианските органи предоставиха мнения по информацията от третата страна с писма от 28 ноември 2012 г., 4 декември 2012 г., 19 декември 2012 г. и 10 януари 2013 г.
2. ОПИСАНИЕ НА МЯРКАТА
2.1. ДРУЖЕСТВОТО И ПРЕДОСТАВЕНИТЕ УСЛУГИ
(4)
Simet е частно дружество, което предоставя услуги за редовен автобусен превоз на пътници въз основа на концесии от италианската държава съгласно Закон № 1822/39 (2). По-специално Simet обслужва мрежа от междурегионални връзки на редовен автобусен превоз между област Калабрия и други области в Италия. В допълнение към тези услуги, които допринасят за приблизително две трети от приходите на дружеството, Simet предоставя и други услуги, включително услуги за международен превоз, туристически услуги и отдаване под наем на автобуси с водач (3), които отговарят за оставащата една трета от неговите приходи.
(5)
През октомври 1999 г. Simet за първи път иска от Министерството на инфраструктурата и транспорта („Министерството“) компенсация за междурегионалните автобусни услуги по отношение на годините от 1987 г. (4) нататък. Министерството отказва това и последващите искания, тъй като смята, че не е натоварило Simet със задължения за обществена услуга.
(6)
Според италианските органи дружеството Simet, както и други доставчици на междурегионален редовен автобусен превоз, е извършвало дейност въз основа на временни лицензи (концесии), подновявани ежегодно по искане на дружеството. Тези концесии дават на дружеството изключителното право да предоставя съответните услуги. В спецификациите за годишната концесия се посочва, че предоставянето на услугата не дава право на дружеството на каквато и да е субсидия или компенсация и че услугата се извършва изцяло на собствен риск на дружеството. Тарифите, предложени от самото дружество, също са отразени в спецификациите за годишната концесия, приети от Министерството.
(7)
С течение на времето дружеството е изпратило няколко искания за промяна на договореностите за предоставянето на въпросната услуга, които обикновено са одобрявани в съответствие с процедурата, предвидена в Президентски указ № 369/94 (5). В членове 4 и 5 от Президентски указ № 369/94 се предвижда подробна процедура за оценка и сравнителен анализ на заявленията във връзка с въвеждането на всякаква нова услуга въз основа на концесия.
2.2. РЕШЕНИЯТА НА ДЪРЖАВНИЯ СЪВЕТ ПРЕДИ РЕШЕНИЕТО ЗА ОТКРИВАНЕ
(8)
В отговор на отказа на министерството да предостави компенсация за обществена услуга за периода от 1987 г. нататък Simet подава съдебен иск в италианските административни съдилища, чрез който иска компенсация за изпълнение на задължението си за обществена услуга.
(9)
След обжалване в Решение № 1405/2010 от 9 март 2010 г. („Решение № 1405/2010“) Държавният съвет признава правото на Simet да получи компенсация за услугите си за редовен (основно междурегионален) автобусен превоз, предоставени съгласно концесиите, дадени от италианската държава. Точният размер на компенсацията е трябвало да бъде определен на основата на надеждни данни от счетоводството на дружеството.
(10)
Както е обяснено по-подробно в решението за откриване, в Решение № 1405/2010 не се посочва точно с кой правен акт се налага задължението за обществена услуга, нито под каква форма. Постановление № 2072 на Държавния съвет, издадено на 18 януари 2011 г., след като администрацията не изпълнява Решение № 1405/2010, е по-ясно в това отношение, тъй като в него се посочва, че министерството неколкократно отказва на дружеството възможността да промени маршрутите, разписанията и спирките, както и постановява дружеството да държи тарифите си еднакви със или под тарифите на Ferrovie dello Stato (италианските държавни железници) - според дружеството всички тези елементи са показателни за извършването на обществена услуга.
(11)
Въпреки че в Решение № 1405/2010 наистина се споменава новият Регламент (ЕО) № 1370/2007 на Европейския парламент и на Съвета (6), с който се уреждат компенсациите за обществени услуги, доколкото той определя критериите за компенсация, които не се различават коренно от онези, заложени в предходни регламенти на Общността, Държавният съвет постановява отговорните органи да платят компенсация на Simet въз основа на членове 6, 10 и 11 от Регламент (ЕИО) № 1191/69 (7).
(12)
Италианските органи решиха да изчакат оценката за мярката, предмет на уведомлението, от Комисията, преди да изпълнят решението на Държавния съвет (Решение № 1405/2010 и Постановление № 2072/2010) и да платят компенсацията на Simet.
2.3. СУМА, ЗА КОЯТО ПЪРВОНАЧАЛНО Е ПОСТЪПИЛО УВЕДОМЛЕНИЕ, НА ВЪЗМОЖНА КОМПЕНСАЦИЯ ЗА ОБЩЕСТВЕНА УСЛУГА
(13)
По отношение на размера на компенсацията, платима на Simet за предоставените услуги, италианските органи предоставиха доклад на Комисията, поръчан от Simet и изготвен от външен консултант („първоначалния доклад“), без да подкрепят предварителните оценки в него. В първоначалния доклад дължимата компенсация се оценява на приблизително 59,4 милиона EUR (8).
(14)
Впоследствие обаче исканията за компенсация бяха преоценени и след решението за откриване Държавният съвет поиска независима оценка на адекватното равнище на компенсация. Резултатът от тази оценка се разглежда в раздели 2.6 и 2.7.
2.4. ПРОДЪЛЖИТЕЛНОСТ
(15)
Въпреки че Simet иска компенсация за услугите, предоставени до края на 2013 г. (9), италианските органи смятат, че съответният период за целите на уведомлението обхваща само периода 1987-2003 г., тъй като Решение № 1405/2010 се отнася единствено до обжалването, което обхваща този период. По-конкретно точка 3.1 от Решение № 1405/2010 се позовава ясно на компенсация за периода 1987-2003 г.
2.5. РАЗВИТИЕ НА НАЦИОНАЛНОТО СЪДЕБНО ПРОИЗВОДСТВО СЛЕД РЕШЕНИЕТО ЗА ОТКРИВАНЕ
(16)
След отказа от страна на италианските органи да изпълнят Решение № 1405/2010 и Постановление № 2072/2011 Държавният съвет издаде ново постановление - № 270/2012 - за назначаване на панел от независими експерти, които да решат как да се приведе в действие Решение № 1405/2010.
(17)
На панела, който се състои от председател и двама членове, беше възложено да изчисли размера на компенсацията, платима на Simet съгласно Решение № 1405/2010. В същото време страните по спора назначиха собствени експерти, които коментираха предварителните заключения на панела от експерти. Това доведе до размяна на редица доклади и отговори през следващите месеци.
(18)
Панелът от експерти приключи работата си през август 2012 г. Панелът не достигна до единодушно заключение. Вместо това на Държавния съвет бяха представени два отделни доклада:
-
на 29 август 2012 г. беше предаден докладът на малцинството, подписан от председателя на панела, назначен от Държавния съвет, в който се констатира, че няма достатъчно налични данни, за да се определи компенсацията, платима на Simet, и следователно не може да се предостави компенсация;
-
на 20 август 2012 г. беше предаден докладът на мнозинството, подписан от двама от тримата експерти, назначени от Държавния съвет, в който се констатира, че компенсацията, платима на Simet, възлиза на 22 049 796 EUR.
(19)
Тъй като процедурата за държавна помощ още продължава в Комисията, Държавният съвет не е взел окончателно решение по отношение на размера на компенсацията, платима на Simet.
2.6. ДОКЛАДЪТ НА МАЛЦИНСТВОТО
(20)
В доклада на малцинството се подчертават по-специално следните елементи:
-
липсата на надеждни данни за изчисляване на компенсацията (изисквани съгласно Постановление № 2072/2011 и Решение № 1405/2010);
-
липсата на отделно счетоводство, изисквано от Регламент (ЕИО) № 1191/69 като необходимо условие за предоставяне на компенсация (с цел да се избегне свръхкомпенсирането);
-
невъзможността отделната счетоводна система да се замени с други счетоводни системи, които досега не са се показали годни за точно идентифициране на всички елементи на приходи и разходи;
-
по отношение на годините, за които има налични данни за аналитични сметки за отчитане (само две години - 2002 г. и 2003 г.),m PT документите, приложени във финансовите отчети (бележки към финансовите отчети и доклад за операциите), не се позовават на такива данни. Това изглежда сочи, че органите за корпоративно управление не са използвали аналитични сметки за отчитане при проследяването на операциите на дружеството;
-
липсата на предварително определени параметри за изчисляване на компенсация;
-
неспособността на дружеството да посочи точни, конкретни и недвусмислени задължения за обществена услуга (с позоваване на видовете, посочени в законодателството на Съюза) за отделните маршрути;
-
неспособността да идентифицира „икономическата неизгода“, произтичаща от тези задължения;
-
липсата на доказателство за вредата, понесена от дружеството Simet, което носеше тежестта да предостави това доказателство в производството, довело до Решение № 1405/10.
(21)
В светлината на тези недостатъци, в доклада на малцинството се констатира, че няма надеждни данни за изчисляване на компенсацията, постановена в Решение № 1405/2010, и по този начин не може да се предели размер на компенсацията.
2.7. ДОКЛАДЪТ НА МНОЗИНСТВОТО
(22)
В доклада на малцинството е използвана следната методология, за да се изчисли компенсацията, дължима на Simet:
2.7.1. Елемент на компенсация, основан на разликата между оперативните разходи и приходите
2.7.1.1. Метод за оценяване на приходите
(23)
За периодите 1987-1992 г. и 2002-2003 г. експертите екстраполираха приходите от услугите за редовен автобусен превоз пряко от финансовите счетоводни отчети. За периода 1993-2001 г. експертите използваха документацията на Simet за приходите, тъй като във финансовите счетоводни отчети от този период не се излагат подробно приходите от тези услуги (10). Въз основа на тези изчисления беше установено, че общите приходи за периода 1987-2003 г. възлизат на 57 213 440 EUR.
2.7.1.2. Метод за оценка на разходите за автобусната услуга
(24)
Тъй като за периода 1987-1992 г. няма налични отчети за разходите, експертите разпределиха разходите за услугите за междурегионален редовен автобусен превоз въз основа на процента приходи, генерирани от същите тези услуги за този период. Експертите взеха общия размер на разходите от всеки годишен финансов отчет. След това, за да достигнат до оперативните разходи, експертите извадиха от общите разходи всички от следните неоперативни разходи: дължима лихва, финансови такси, загуби от прехвърляне на активи, различни по характер загуби и разходи, преки данъци и окончателни инвентари. Накрая, оперативните разходи, които се дължат на услугите за междурегионален редовен автобусен превоз, бяха определени въз основа на процента от приходите, генерирани от същите тези услуги за редовен автобусен превоз.
(25)
За периода 1993-2001 г. Simet променя представянето си на данни в годишните си финансови отчети (11). Следователно за тези години експертите извадиха стойността на общите оперативни разходи от годишните финансови отчети на дружеството като алгебричен сбор от следните елементи на производствени разходи: помощни материали и консумативи, външни услуги, използване на несобствено имущество, разходи за персонал, амортизация и обезценка, вариране на складовите наличности на суровини, помощни материали и консумативи, и различни по характер оперативни разноски. След това оперативните разходи, които се дължат на услугите за редовен автобусен превоз, бяха определени въз основа на процент от приходите, генерирани от същите услуги за редовен автобусен превоз (както беше направено за периода 1987-1992 г.). За 2000 г. и 2001 г., въпреки че са прилагани аналитични сметки за отчитане, съответните документи не са изчерпателни, поради което беше решено да се използва същият метод за идентифициране на разходите, произтичащи от услугите за редовен автобусен транспорт, както и за предходните години.
(26)
За 2002 г. и 2003 г. има налични аналитични сметки за отчитане. Съответно експертите разделиха разходите на следните категории: i) разходи, свързани с пробега; ii) разходи, разпределими пряко за услугите за редовен автобусен превоз; и iii) разходи, които се разпределят въз основа на оборота.
-
Първата категория разходи включва разходи, свързани с гориво, масло за двигателя, гуми, резервни части, външна работа, измиване на превозното средство, такси за автомагистрали, задължителна поддръжка на превозното средство, отдаване под наем и обезценка на активи. Всеки от тези елементи на разходи е разделен на общия брой пропътувани километри и след това разходът на километър беше умножен по броя пропътувани километри само за услугите за редовен автобусен транспорт.
-
Втората категория разходи включва онези елементи от разходите, които въз основа на аналитичните сметки за отчитане могат да се припишат пряко на услуги за междурегионален редовен автобусен превоз. Такива са: пряка заетост, изхвърляне на отпадъци, дължими комисионни, различни видове такси, такси за паркиране, наем от трети страни на превозни средства за обезпечаването на редовните автобусни услуги, покупки за осигуряване на услуги в автобуса и възстановяване на разноски на пътуващия персонал.
-
Третата категория разходи включва „непреки разходи“ и се състои от непреки разходи за труд, режийни разходи, автобусни застраховки, данъци за собственост на превозно средство и наем на помещения. Тези разходи бяха разпределени въз основа на процент от приходите, генерирани от същите редовни автобусни услуги.
(27)
След като се съберат така изчислените числа за всеки от горепосочените периоди, беше установено, че общите разходи, свързани с услугите за редовен автобусен превоз за периода 1987-2003 г., възлизат на 59 510 413 EUR.
(28)
Следователно, след като се извадят тези разходи от приходите вследствие на редовните автобусни услуги, в доклада на мнозинството се установява оперативна загуба в размер на 2 296 973 EUR за периода 1987-2003 г.
2.7.2. Елемент на компенсация, свързан с необходимостта да се гарантира възнаграждение за вложения капитал:
(29)
За всяка година на преглед експертите определиха вложения капитал като сбор от:
-
собствен капитал („E“), чиято стойност е взета от годишните финансови отчети, като се разглежда капиталът на акционерите; и
-
заемен капитал („D“). Експертите смятаха за заемен капитал единствено финансовия дълг, т.е. задълженията към банки и други кредитори.
(30)
Формулата за средно претеглена цена на капитала („WACC“) беше взета за основа за определяне на процента на възнаграждение за вложения капитал.
Където:
Re
=
необходим процент възвръщаемост на капитала;
Rd
=
разходи за дълга; E = собствен капитал на дружеството;
D
=
дълг на дружеството; ;
E/V
=
процент на финансиране, което е собствен капитал;
D/V
=
процент на финансиране, което е дълг;
Tc
=
ставка на корпоративен данък
(31)
Очакваната възвращаемост на капитала беше изчислена с помощта на „модела за оценка на капиталови активи“. Този модел описва връзката между риск и предвидена възвръщаемост:
Където:
rf
=
безрисков процент
βa
=
бета на сигурност
=
очаквана пазарна възвръщаемост
(32)
Лихвеният процент за десетгодишни държавни облигации, взет от националните статистики, е използван за заместител на безрисков процент (rf).
(33)
За годините, за които трябваше да се оцени компенсацията, експертите стигнаха до заключението, че инвеститорите, инвестиращи по-скоро в акции, отколкото в ценни книжа без риск на италианския пазар (12), искат рискова премия от средно 5,8 % (rm-rf).
(34)
Бета (13) на акциите в капитала на Simet беше изчислена, като се вземе стойността на бета без ливъридж (14) от 0,39 за автобусната услуга и транспортния сектор (15). След това тази бета стойност се коригира в зависимост от финансовата структура, докладвана от дружеството за всяка година:
(35)
За периода 1987-1994 г. ставката на италианския корпоративен данък беше 36 %, за периода 1995-2000 г. - 37 %, а за периода 2001-2002 г. - 36 %.
(36)
Според експертите възнаграждението за вложения капитал указва компенсацията, която Simet следва да получи след данък. Тъй като компенсацията подлежи на данъчно облагане, трябва да бъде коригирана по следния начин:
(37)
Въз основата на тези формули експертите изчисляват, че дължимото възнаграждение за вложения от Simet капитал е в размер на 5 948 150 EUR.
(38)
Така общият размер на компенсацията, изчислена от експертите, преди прилагането на лихва за забава е 8 245 124 EUR (компенсация, свързана с оперативната загуба и възнаграждението за вложения капитал).
2.7.3. Изчисляване на лихва за забава
(39)
Предвид факта, че компенсационните суми, изчислени по-горе, не са плащани през годините, за които са дължими, експертите преразгледаха горните суми, както следва:
-
първоначално изчислените суми бяха преоценени въз основа на индексите на инфлация на потребителските цени по ISTAT до юли 2012 г.;
-
след това върху така получените суми беше приложена законната лихва.
(40)
Така панелът от експерти достигна до обща компенсация в размер на 22 049 796 EUR.
2.7.4. Други наблюдения, включени в доклада на мнозинството
(41)
Докладът на мнозинството включва мнението, че компенсацията, постановена от Държавния съвет, не засяга пряко приложение на Регламент (ЕИО) № 1191/69, което означава пряко предоставяне - макар и със задна дата - на компенсация съгласно посочения регламент. Вместо това в доклада се посочва, че Държавният съвет е предложил прилагането на критериите, определени в посочения регламент, относно общи методи за компенсация, за да се установи щетата, понесена от Simet в резултат от неправомерно продължаване във времето на задължения за обществена услуга.
(42)
В доклада на мнозинството се отбелязва още, че в случаите, в които Комисията смята, че Регламент (ЕИО) № 1191/69 не е приложим, за да се оцени компенсация за обществена услуга, тя често одобрява тази компенсация като прилага по аналогия уредбата на Общността за държавни помощи във вид на задължения за обществени услуги. Основният критерий за Комисията беше размерът на компенсацията да не надвишава необходимото за покриване на понесените разходи при изпълнението на тези задължения. По отношение на риска от свръхкомпенсиране в настоящия случай мнението в доклада на мнозинството е, че тъй като извършената дейност е свързана с изчисление ex post на разходите, действително понесени в миналото от дружеството, за да предостави необходимите редовни автобусни услуги, тези изчисления не съдържат елемента на несигурност, който е присъщ във всяка прогнозна оценка когато компенсацията се определя ex ante. Следователно не стои въпросът за свръхкомпенсирането.
(43)
В доклада на мнозинството се засяга въпросът за липсата на разделно отчитане. В него е изложено мнението, че разделното отчитане се прилага за онези предприятия, които получават компенсация за изпълнението на обществена услуга, за да се избегне злоупотребата с тези средства за другите дейности на дружеството. При все това, тъй като в настоящия случай досега не са прехвърляни публични средства на Simet като компенсация за предоставянето на обществена услуга, изискването за разделно отчитане следва да не се смята за причина за отказ от плащане на компенсацията, постановена от Държавния съвет.
(44)
В доклада на мнозинството се отбелязва също, че за периода 2002-2003 г., за който има аналитични сметки за отчитане, действителните оперативни загуби като цяло са същите като загубите, установени въз основа на методологията, използвана за предходните години, съгласно която разходите са разпределени за услугите за междурегионален редовен автобусен превоз въз основа на процент от приходите, генерирани от същите услуги (цифрите се различават само с 2,6 %). Следователно експертите са на мнение, че неналичността на аналитични сметки за отчитане за предходния период следва да няма практическо значение за предоставянето на компенсация.
3. ОСНОВАНИЯ ЗА ОТКРИВАНЕ НА ПРОЦЕДУРАТА
(45)
Както е обяснено в решението за откриване, Комисията имаше някои съмнения по отношение на съвместимостта на мярката, предмет на уведомлението, с вътрешния пазар.
(46)
Първо, Комисията имаше съмнения по отношение на класифицирането на мярката, предмет на уведомлението, като мярка, която не представлява помощ. По-специално Комисията постави въпроса дали четирите условия, посочени от Съда на Европейския съюз в решението му по делото Altmark (16), са изпълнени.
(47)
Второ, Комисията повдигна въпроса за приложимата правна уредба. Тъй като компенсацията, постановена от Държавния съвет, е свързана със задължения за обществена услуга, които предполагаемо са били наложени на Simet през периода 1987-2003 г., но все още незаплатени, възникна въпросът дали Регламент (ЕИО) № 1191/69, или Регламент (ЕО) № 1370/2007 е приложим в настоящия случай.
(48)
Комисията сметна, че Регламент (ЕИО) № 1191/69 ще бъде приложим в настоящия случай, ако може да се докаже, че на Simet наистина е било наложено задължение за обществена услуга едностранно от италианските органи и че предложената компенсация е в съответствие с всички изисквания на посочения регламент. Това е така, защото съгласно член 17, параграф 2 от Регламент (ЕИО) № 1191/69 компенсацията за задължения за обществена услуга, наложени едностранно на предприятие, платена по силата на разпоредбите в посочения регламент, не подлежи на процедурата по предварително уведомление на Комисията. Ако обаче нито едно от тези две условия не е доказано изпълнено, съвместимостта на мярката, предмет на уведомлението, ще трябва да се оценява съгласно Регламент (ЕО) № 1370/2007.
(49)
Трето, допускайки, че компенсацията, постановена от Държавния съвет, наистина е в резултат от едностранно налагане на задължения за обществена услуга, Комисията все пак имаше съмнения въз основа на информацията, с която разполага, дали компенсацията е в съответствие с изискванията на Регламент (ЕИО) № 1191/69. Комисията също изрази съмнения дали е уместно да се приложи общата процедура за компенсация, определена в Регламент (ЕИО) № 1191/69, приложим за едностранно наложени задължения за обществена услуга за годините след 1992 г., тъй като считано от юли 1992 г., междурегионалните автобусни услуги не е можело да са предмет на едностранно наложени задължения за обществена услуга (17).
(50)
Четвърто, ако по-нататъшното разследване потвърди, че поне едно от условията за освобождаване от уведомление по силата на Регламент (ЕИО) № 1191/69 не е изпълнено и трябва да се направи оценка съгласно Регламент (ЕО) № 1370/2007, Комисията имаше съмнения дали в настоящия случай са спазени условията в посочения регламент.
(51)
Във всички случаи, независимо от приложеното правно основание, Комисията изрази съмнения дали компенсацията, постановена от Държавния съвет, изключва възможността за свръхкомпенсиране. Комисията отбеляза липсата на ефективно разделяне на сметките на Simet поне до 2000 г. (18) и постави под въпрос възможността за точно установяване ex post на разходите, свързани редовните автобусни услуги. Тя също така постави под въпрос адекватността на очакваната възвращаемост на собствения капитал, използвана в изчисленията на компенсацията.
4. МНЕНИЕ НА ИТАЛИЯ
(52)
В своето мнение италианските органи смятат, че мярката, предмет на уведомлението, представлява държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от Договора, по-специално защото не удовлетворява всички условия, посочени от Съда в решението си по делото Altmark. Италианските органи също смятат, че компенсацията, постановена от Държавния съвет, не съответства нито на Регламент (ЕИО) № 1191/69, нито на Регламент № 1370/2007.
(53)
Италианските органи подчертаха, че не съществува нито едностранно, нито договорно налагане на задължения за обществена услуга за междурегионалните автобусни услуги през разглеждания период. Правният инструмент, уреждащ взаимоотношенията между държавния орган и частните дружества, извършващи услуги за превоз на пътници, е едностранна концесия, въз основа на която държавният орган прехвърля на частния субект собственото си законно право да извършва транспортни услуги за клиенти без обособен характер, което е предоставено първоначално на държавата съгласно Закон № 1822/39.
(54)
Италианските органи припомниха също, че в спецификациите за концесията, издадени от министерството по искане на дружеството, ясно се посочва, че услугата се извършва изцяло на собствен риск на обслужващото дружество, с изключение на гаранция за изключителни права, съществуваща през разглеждания период. Извършването на услугата не дава право на получаване на никакъв вид субсидия или компенсация. Такива концесии са с временен характер и се преразглеждат всяка година по искане на дружеството. Лицензите са предмет на различни промени от една година за следващата по отношение на маршрути, места за спиране, честота на обслужване и др. предвид конкретните искания на дружествата.
(55)
По отношение на тавана за тарифите, описан в решението за откриване и съществуващ до 2001 г., италианските органи отбелязаха, че този таван е прилаган в цяла Италия, а не само в едно конкретно географско място. Те отбелязаха още, че в съответствие с член 2, параграф 5 от Регламент (ЕИО) № 1191/69 това е мярка на ценова политика, но не съставлява тарифно задължение, което е предмет на задължителна компенсация по смисъла на този регламент.
(56)
В допълнение, според италианските органи считано от юли 1992 г. (19), едностранните налагания на обществена услуга за междурегионален автобусен превоз дори не са позволени съгласно Регламент (ЕИО) № 1191/69. В член 1, параграф 5 от този регламент се позволява едностранно налагане само за градски, крайградски и регионални услуги.
(57)
Във всички случаи италианските органи отбелязаха, че дружеството Simet никога не е подало молба за преустановяване на задълженията за обществена услуга, както се изисква в член 4 от Регламент (ЕИО) № 1191/69, което те смятат за предпоставка, за да твърди, че въпросните задължения са съществували. Искането на Simet от 1999 г., адресирано до министерството (20), е общо искане за компенсация за обществена услуга, която предполагаемо е наложена от концесиите, предоставени от 1987 г. нататък. Италианските органи изтъкнаха, че в това искане не се посочва кои задължения за обществена услуга трябва да се преустановят, за да се гарантира адекватна доходност на междурегионалните услуги за редовен автобусен превоз.
(58)
Следователно италианските органи направиха извода, че Simet не е доказало, че е поело отговорност за задължения за обществена услуга (както е определено в член 2, параграф 2 на Регламент (ЕИО) № 1191/69), и по-специално не е доказало точно наложените му задължения за обслужване или транспорт, а също и тарифни задължения. Според Италия дружеството Simet е доказало само, че е извършило различни универсални транспортни услуги въз основа на държавните концесии, предоставени от органите, отговарящи за това, по искане на дружеството. Възлагането на универсални транспортни услуги на Simet само по себе си не доказва, че Simet е поело някакво задължение за обществена услуга по смисъла на Регламент (ЕИО) № 1191/69.
(59)
Италианските органи отбелязаха също, че през по-голямата част от разглеждания период (1987-2001 г.) Simet не е осъществило съответно разделно отчитане, както се изисква в член 1, параграф 5 от Регламент (ЕИО) № 1191/69 (21). Следователно не е било възможно да се изчислят допълнителните нетни разходи в резултат от изпълнението на задълженията за обществена услуга, което означава, че условията, посочени в член 10 от Регламент (ЕИО) № 1191/69, не са изпълнени.
(60)
Накрая, италианските органи изтъкнаха, че компетентното министерство не е установило никакви размери на компенсацията предварително, както се изисква в член 13 от Регламент (ЕИО) № 1191/69 тъй като не е наложило никакви задължения за обществена услуга на Simet. В настоящия случай дължимата на Simet компенсация е изчислена изключително въз основа на ex post оценка.
(61)
Италианските органи смятат, че оценка съгласно Регламент (ЕО) № 1370/2007 до голяма степен поставя същите въпроси като оценка съгласно Регламент (ЕИО) № 1191/69 (включително липса на ясно определени задължения за обществена услуга, липса на обективни параметри за компенсация, установени предварително, липса на отделно счетоводство и др.). По отношение на понятието за „разумна печалба“, както е посочено в приложението към Регламент (ЕО) № 1370/2007, италианските органи смятат, че процентът на възвръщаемост, предложен от Simet в първоначалния доклад, е завишен за ситуация, при която компенсацията се определя ex post и се премахва рискът от непредвидени разходи/ загуби.
(62)
Италианските органи подкрепиха изцяло заключенията в доклада на малцинството, където се констатира, че размерът на компенсацията не може да се изчисли. В същото време те смятат, че докладът на мнозинството съдържа определени материални и методологични грешки. Например италианските органи изразиха съмнения за уместността на метода, основан на допускания и използван в този доклад за предварителна оценка на нетните оперативни разходи на предполагаемите задължения за обществена услуга. Те оспориха също факта, че докладът:
-
не ограничава сумата на вложения капитал до капитала за задълженията за обществена услуга, а използва целия вложен капитал за целите на изчисляване на компенсацията; т.е. капиталът, използван за други стопански дейности на дружеството, като например туристически агенции, международни услуги, наем на автобуси с водач, не се изключва от тези изчисления;
-
включва рискова премия над 100 базисни пункта при определяне на необходимата възвръщаемост на капитала; това не изглежда уместно за компенсация, изчислена ex post; и
-
не изчислява правилно лихвата, свързана с факта, че сумите на компенсацията не са плащани през годините, за които се отнасят. Експертите, назначени от Държавния съвет, са приложили законната лихва върху сумите, които са преоценени изцяло през 2012 г., а не върху първоначалните суми, както би било уместно.
5. МНЕНИЯ НА ТРЕТИ СТРАНИ
(63)
Единствената трета страна, изпратила коментари в отговор на решението за откриване, е Simet, потенциалния бенефициер от мярката, предмет на уведомлението. В мнението си Simet изразява несъгласие с предварителните позиции на Комисията в решението за откриване.
(64)
За да обоснове твърдението си, че са му наложени задължения, Simet изпрати концесиите, които са му предоставени за маршрутите, обхванати от съдебното производство. Според Simet изискванията, предвидени в тези концесии, включват, inter alia, тарифите, постоянността на маршрута, спирките, честотата и разписанието на услугата. Те включват също условията, регулиращи превоза на багаж на пътниците и безплатния пренос на обикновени писма за пощенските служби, както и на друга поща срещу заплащане на такса, посочена в разпоредбите, уреждащи този вид превоз. Тези концесии изискват също от дружеството да докладва за всички преустановявания, инциденти и промени в услугата, както и съдържат задължението да се издават билети за превоз на пътници, багаж и селскостопански пратки, като съответните документи се пазят за пет години. Освен това Simet е трябвало да получи предварително разрешение от службите към министерството за моторни превозни средства в съответната провинция по отношение на вида и характеристиките на автобусите, които да се използват за услугите, обхванати от концесиите, както и за предоставянето на други услуги.
(65)
Simet изпрати също пълните или частични, според него, откази от страна на министерството да разреши промени в елементите на услугите, които дружеството е предоставяло. За разглеждания период Simet изпрати (частични) откази по отношение на (22):
-
молби да обслужва нови спирки в допълнение към съществуващите по редовните автобусни услуги по линия Росано-Неапол (1992 г.), линия Кариати-Милано (1995 г.), линия Козенца-Флоренция (1999 г.), линии Козенца-Флоренция и Козенца-Пиза (2000 г.), както и по линия Сан Джовани-Милано (2003 г.);
-
молба за разрешение да обслужва нови редовни услуги по линията Козенца-Неапол (2000 г.).
(66)
Simet смята, че тези откази показват едностранния характер на налагането на задължения за обществена услуга от италианските органи. Simet твърди също, че органите не са позволили „оптимизирането“ на транспортните връзки чрез разширяване и диверсификация на предлагането. Всъщност транспортните връзки са били „замразени“ и следователно са останали обвързани с министерски решения, въпреки че формално са класифицирани като „стопанска дейност“.
(67)
Simet изразява несъгласие с твърдението в съображение 16 от решението за откриване, че предложените от дружеството тарифи са отразени в спецификациите за годишните концесии. Първоначално тарифите за маршрутите на дълги разстояния е трябвало да бъдат сходни с тези за пътуване с железопътен транспорт втора класа. Това се подкрепя от докладна записка на министерството от 19 декември 1988 г. (D.C. III Div 32 № 3846), в която се посочва, че като се има предвид, че много дружества с концесии за обществени автобусни услуги са подали молби за увеличаване на тарифите; като се има предвид, че наскоро не са издавани общи директиви за тарифите; в очакване на нови директиви […][регионалните служби] могат да разрешават пряко на притежателите на концесии да направят увеличение на тарифите за услугите, които извършват, за да ги приведат в съответствие с ценовото равнище на Държавните железници (Ferrovie dello Stato (FS) за пътуване с железопътен транспорт втора класа, плюс „скоростната“ надбавка, ако услугите използват магистрали [както е във въпросния случай];… очевидно е, че не следва да има увеличение на тарифите, ако горепосоченото тарифно равнище вече се прилага. Според Simet тези стъпки показват, че не е било разрешено да се определят тарифи, по-високи от тарифите на пътуване с железопътен транспорт втора класа (т.е. най-ниската тарифа на Ferrovie dello Stato). В резултат от това дружеството е възпрепятствано да извлече повече приходи от дейността си поради държавния интерес да удовлетвори основно обществени потребности и цели.
(68)
В циркулярно писмо на министерството № A/7302 от 3 юли 1992 г. се предвижда, че за въпросната година тарифата следва да се увеличи с 6,1 % за автобусните линии, които са от компетентността на държавата. Според Simet това циркулярно писмо, с което министерството разрешава увеличението на цените само за да ги приведе в съответствие с цифрите на ISTAT, потвърждава, че за дружеството не е било възможно да постави тарифи, каквито е смятало за уместни по своя инициатива. Simet също така отбелязва, че в циркулярно писмо на министерството № 3/02 от 5 април 2002 г., където се определя как следва да се преобразуват тарифите от италиански лири в евро, се посочва (в точка 2), че въпросните тарифи са „регулирани тарифи и цени“.
(69)
Накрая, в концесиите, отдадени от министерството, се посочва, че тарифата е „установена“, т.е. изрично фиксирана от администрацията. Тъй като не става въпрос просто за „разрешение“, а за „концесия“, в съответните спецификации изрично се посочва, че предоставянето на услуги се урежда от вече определените клаузи и от клаузите, които могат впоследствие да бъдат определени и че администрацията може по всяко време да отнеме концесията, а операторът няма право да отправя искания от каквото и да е естество. В точка 6 от спецификациите за всяка концесия се посочва изрично, че разписанията и тарифите трябва да са одобрените такива от службата към министерството за моторни превозни средства в съответната провинция. Simet твърди, че тъй като фиксираните тарифи правят невъзможна всякаква гъвкавост в услугите, които се предлагат на потребителите, не е можело да отговори на търсенето на пазара или на собствените си потребности по собствена преценка.
(70)
Дружеството Simet твърди, че е било възпрепятствано от прилагане на ценови политики, които обикновено са част от практиката на предприятие в съвременен, свободен и конкурентен пазар, тъй като е било задължено да прилага наложените му тарифи. От една страна, Simet подчертава, че тарифното равнище, наложено от министерството (еквивалентно на тарифите за железопътен превоз втора класа на Ferrovie dello Stato), е било толкова ниско, че дружеството не е можело да покрие разходите по извършването на автобусните услуги. От друга страна, тези мерки са позволили на държавата да предостави неоснователнo подкрепа на железопътното си дружество - Ferrovie dello Stato - тъй като притежателите на концесии за услуга за междурегионален автобусен превоз, какъвто е Simet, са били възпрепятствани от прилагане на тарифи, по-ниски от тарифите на посоченото дружество за билет втора класа със „скоростна“ добавка. Ferrovie dello Stato е поставено в по-благоприятно положение и поради факта, че на Simet и на други дружества, предоставящи сходни услуги, са отказани субсидии.
(71)
В светлината на горепосоченото Simet смята, че концесиите, отдадени от министерството, и последващите решения за отказ на исканията за промяна на маршрутите доказват, че тези концесии покриват критериите за договор за услуга по смисъла на член 14 от Регламент (ЕИО) № 1191/69, тъй като предвиждат задължения по отношение на маршрути, спирки, тарифи, безплатен пренос на обикновени писма за пощенските служби, както и друга поща срещу заплащане на такса, определена в разпоредбите, уреждащи този вид превоз.
(72)
Дори ако се приеме, че Регламент (ЕИО) № 1191/69 не предвижда никакво право на компенсация за притежателите на междурегионални концесии, както твърди министерството, Simet твърди, че това ще означава, че услугата е била либерализирана и като такава администрацията не е можела да налага задължения, по-специално относно тарифите, на дружеството. Следователно Simet смята, че министерството е действало в нарушение на закона и че съгласно националния закон (т.е. член 35 от Законодателно постановление № 80/1998, приложено от Държавния съвет) се дължи компенсация за щети.
(73)
За Simet предметът на спора не е случай от вида, който се урежда от Регламент (ЕИО) № 1191/69, а спор за обезщетение. Simet отбелязва, че Решение № 1405/2010 признава правото на Simet на обезщетение съгласно член 35 от Законодателно постановление № 80/1998, за да се компенсира за щетата, причинена от неправомерните решения на министерството за отказ да премахне задълженията за обществена услуга, наложени на Simet. Тези решения, които нарушават правото на свобода на стопанска инициатива, застъпено в член 41 от Конституцията на Италия, тъй като са причинили материални загуби на дружеството при извършването на стопанската му дейност, следователно трябва да се смятат за неправомерни и като такива дават право на дружеството на възстановяване на понесените от него загуби. Държавният съвет призна, че министерството е причинило неоснователно щета на Simet, като го е задължило да изпълнява задължения за обществена услуга в нарушение на правото му да предоставя транспортна услуга по свободен и независим начин.
(74)
Ако обаче се приеме, че Регламент (ЕИО) № 1191/69, както е изменен, позволява на администрацията да наложи задължения за обществена услуга, за да удовлетвори потребностите на региона, Simet смята, че министерството е било задължено да предвиди плащане, за да компенсира тези задължения. Според Simet Регламент (ЕИО) № 1191/69 позволява да се наложат задължения за услуга „за задоволяване на транспортните нужди на един регион“ (член 1, параграф 2), а не „в един регион“.
6. МНЕНИЯ НА ИТАЛИЯ ПО МНЕНИЯТА НА ТРЕТАТА СТРАНА
(75)
В коментарите си по мненията от третата страна италианските органи отново потвърдиха позицията си, че не са съществували никакви задължения за обществена услуга по смисъла на Регламент (ЕИО) № 1191/69 и на Регламент (ЕО) № 1370/2007 и че не се дължи никаква компенсация.
(76)
За да подкрепят позицията си, италианските органи обясниха още системата, която урежда извършването на услуги за редовен автобусен превоз на пътници съгласно Закон № 1822/39 (23) (закон, приложим по време на разглеждания период). Съгласно този закон регулаторната рамка за редовните услуги, които са отговорност на държавата (известни още като „обикновени редовни автобусни услуги“), е била, както следва:
i)
услугата се извършва съгласно система от концесии;
ii)
концесиите се възлагат след кандидатстване от страна на предприятията;
iii)
не се предвиждат или осъществяват процедури за подбор при възлагането на концесиите;
iv)
съгласно закона концесиите са временни или постоянни по преценка единствено на министерството, което винаги е избирало да възложи временни концесии на всички предприятия. Вследствие на това концесиите са с продължителност една година и всички предприятия (Simet включително) ежегодно кандидатстват за подновяването на концесията;
v)
концесиите дават на операторите изключителното право да извършват услугата по маршрута, посочен в спецификацията за концесията;
vi)
притежателите на концесия се разглеждат преференциално по отношение на обслужваните населени райони, въз основа на критерия „finitimità“, т.е. близост и икономическа и функционална свързаност на автобусните маршрути (членове 5 и 6 от Закон № 1822/39);
vii)
приоритет се дава и на съществуващите услуги. С други думи, поради съображения за икономическа ефективност се смята за препоръчително да се адаптират съществуващи услуги, вместо да се установяват нови;
viii)
в допълнение, когато е трябвало да се даде концесия за нови услуги, е приложен критерият за численост на населението в населения район по отношение на общата дължина на новите автобусни маршрути. За услуги с обща дължина до 500 km е смятана за необходима численост на населението от най-малко 300 000 жители. За по-дългите автобусни маршрути е прилаган пропорционален критерий (24).
(77)
Следователно, когато предприятия са подавали молба за промяна на съществуваща услуга или за възлагане на концесия за нови услуги, министерството е трябвало да основава решението си на тази правна уредба.
(78)
По отношение на цялостните или частични откази от страна на министерството да разреши промените, поискани от Simet по отношение на предоставените услуги, италианските органи отбелязаха, че те са свързани само със системата, както се урежда от Закон № 1822/39. Министерството не е можело да се съгласи да предостави нови концесии за нови услуги или да разшири обхвата на съществуващи концесии (като разреши нови спирки) в случаи, в които това би нарушило правата на други оператори на редовни услуги, както е определено в този закон. В същото време министерството е приело промените, които не противоречат на принципите, заложени в Закон № 1822/39 (25).
(79)
Въпреки че признават, че на Simet неколкократно е отказано разрешение да предостави нови услуги или да добави допълнителни спирки в съществуващите услуги, италианските органи поддържат, че твърденията на Simet и приложените документи не предоставят доказателство за официални искания за промяна на елементи в предоставяните услуги, посочени в спецификациите за съществуващата концесия, на които е даден отказ. Във всички случаи министерството никога не е отказвало искане на Simet за премахване на спирки в слабо населени райони или за промяна на разписания.
(80)
По отношение на клаузите в спецификациите за концесията за превоза на пощенски пратки, италианските органи твърдят, че Simet не е предоставило доказателство, което документира действително предоставените услуги и нетните разходи, свързани с тях. Италианските органи отбелязаха още, че Simet не е предоставило документно доказателство за това, че министерството е отхвърлило молбите му за промяна на тарифите. Освен това Simet никога не е искало разрешение за намаляване на тарифите.
(81)
По отношение на докладната записка на Министерството на транспорта от 19 декември 1988 г. (D.C. III Div 32 № 3846) и последващото циркулярно писмо на министерството № A/66 от 10 януари 1989 г. (издадено от службата за моторни превозни средства към министерството в провинция Катандзаро), съгласно италианските органи тези документи разрешават на доставчиците на редовни услуги да приведат тарифите си в съответствие с тарифите на Ferrovie dello Stato и трябва да разглеждат като част от по-широка национална транспортна и ценова политика. Същото следва да се каже и за писмото от Службата в Катандзаро № 7302 от 3 юли 1992 г. (също посочено от Simet), с което се разрешава на операторите на редовни автобусни услуги да увеличат тарифите си с до 6,1 % в съответствие с инфлацията и с цел изпълнение на циркулярно писмо № 801/92 (26). В писмото се изтъква също, че предприятията могат да извършват дейност съгласно различна тарифна схема, при условие че са подали конкретна молба за това. Италианските органи отбелязват, че Simet не е подавало такава молба. Във всички случаи, нито докладната записка на министерството от 1988 г., нито писмото на министерството от 1992 г. не представляват отхвърляне на молба на Simet за преустановяване на задължението за обществена услуга по отношение на тарифите.
(82)
Италианските органи изразяват несъгласие и с твърдението на Simet, че точка 2 от циркулярно писмо № 3/02 от 5 април 2002 г. доказва, че тарифите за редовните услуги са определяни от министерството. Чрез това циркулярно писмо само се дават указания за преобразуване на тарифите от италиански лири в евро. Фактът, че тарифите за редовен превоз на дълги разстояния са посочени като „регулирани“ тарифи, не означава, че цените не са определяни от операторите. Това по-скоро означава, че са били тарифи, определяни предварително в интерес на прозрачността и публичността за пътниците и впоследствие разрешавани от компетентните министерски служби. Тъй като услугата представлява редовна универсална услуга, елементите на предоставяната услуга, като например маршрути, автобусни спирки, разписания и тарифи, трябва да са известни предварително за разлика от случайния превоз. Според италианските органи същият принцип съществува и на равнище Европейски съюз за редовните превози, които се уреждат от Регламент (ЕО) № 1073/2009 на Европейския парламент и на Съвета (27), според който цените тарифите са неразделна част от разрешителните за редовните превози (член 6, параграф 2 от посочения регламент). В светлината на тези изисквания за предварително разписание италианските органи оспорват също тълкуването на Simet на точка № 6 от спецификациите за концесията (28), тъй като заявлението на Simet и спецификациите за концесията на министерството се посочват предварително определени разписания и тарифи за редовните превози.
(83)
По отношение на размера на исканата компенсацията Simet иска само компенсация … в границите на доказано дължимите размери. Според италианските органи изчисленията на разходите, представени от Simet във времето, са общи, тъй като обхващат цялата стопанска дейност, и също така не са обективно точни и основани на надеждни данни предвид липсата на разделно отчитане през по-голямата част от разглеждания период.
(84)
Италианските органи смятат за изобщо неотносимо това, дали въпросният случай засяга предоставянето на компенсация за обществена услуга (оттук и прякото прилагане на Регламент (ЕИО) № 1191/69), или предоставянето на обезщетение. Дори да се предположи, че Държавният съвет е искал да признае правото на Simet на обезщетение -, заключение, което според италианските органи не може да се приеме нито за дадено, нито за очевидно въз основа на прочит на Решение № 1405/2010 (29), евентуалната понесена щета може да възникне единствено от изпълнението на задължения за обществена услуга. Италианските органи настояват, че такива задължения никога не са налагани на Simet.
(85)
Накрая, италианските органи изразяват несъгласие, че компенсаторното обезщетение може да се изисква по член 41 от Конституцията на Италия. Транспортът на пътници чрез редовни междурегионални услуги за превоз не може да се смята за изцяло либерализиран само посредством пряко прилагане на член 41 от Конституцията на Италия, тъй като на първо място е предмет на система от концесии (регулирана със Закон № 1822/39 и Президентски указ № 369/94) и след това на система от разрешителни (регулирана от Президентски указ № 285/05).
7. ОЦЕНКА НА ПОМОЩТА
7.1. НАЛИЧИЕ НА ПОМОЩ
(86)
Съгласно член 107, параграф 1 от Договора всяка помощ, предоставена от държава членка или чрез ресурси на държава членка, под каквато и да било форма, която нарушава или заплашва да наруши конкуренцията чрез поставяне в по-благоприятно положение на определени предприятия или производството на някои стоки, доколкото засяга търговията между държавите членки, е несъвместима с вътрешния пазар.
(87)
За да се смята за държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1, мярка за подкрепа трябва да изпълнява следните условия:
-
трябва да е предоставена от държавата или чрез държавни ресурси,
-
трябва да дава селективно предимство, като поставя в по-благоприятно положение определени предприятия или производството на някои стоки,
-
трябва да нарушава или да заплашва да наруши конкуренцията,
-
трябва да засяга търговията между държавите членки.
(88)
Комисията ще разгледа дали в настоящия случай всяко от тези условия е изпълнено.
7.1.1. Държавни ресурси и вменяване на държавата
(89)
Комисията отбелязва, че решенията на Държавния съвет изискват министерството да плати компенсация на Simet за предоставянето на услуги за междурегионален автобусен превоз през периода 1987-2003 г. по маршрути от компетентността на държавата. Ресурсите, чрез които да се плати тази компенсация, са ресурсите, с които разполага министерството, и по този начин представляват държавни ресурси. Решението да се плати тази компенсация, взето от съда, може да се вмени на държавата.
7.1.2. Селективно икономическо предимство
(90)
Комисията отбелязва на първо място, че дружеството Simet е заето с икономическа дейност, а именно превоз на пътници срещу възнаграждение. Следователно Simet следва да се смята за „предприятие“ по смисъла на член 107, параграф 1 от Договора.
(91)
Предоставянето на мярката следва да се смята и за селективно, тъй като облагодетелства единствено Simet.
(92)
По отношение на предоставянето на икономическо предимство, от решението по делото Altmark следва, че компенсация, предоставена от държавата или чрез държавни ресурси на предприятие в замяна на задължения за обществена услуга, наложени на него, не предоставя такова предимство на въпросното предприятие и оттук не представлява държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1, при условие че са изпълнени следните четири условия (30):
-
първо, предприятието бенефициер трябва действително да има задължения за предоставянето на обществена услуга и тези задължения трябва да са ясно определени;
-
второ, параметрите, въз основа на които се изчислява компенсацията, трябва да бъдат установени предварително по обективен и прозрачен начин;
-
трето, компенсацията не може да надвишава това, което е необходимо за покриване изцяло или частично на разходите, възникнали при изпълнението на задълженията, свързани с предоставянето на обществената услуга, като се отчитат съответните приходи и приемлива печалба за изпълнението на тези задължения; и
-
четвърто, когато предприятието, което трябва да изпълнява задължения, свързани с обществена услуга, не е избрано с процедура за възлагане на обществена поръчка, равнището на необходимата компенсация трябва да се определи въз основа на анализ на разходите, които би направило едно типично, добре управлявано и разполагащо с подходящи превозни средства предприятие при изпълнението на тези задължения, като се вземат предвид съответните приходи и приемлива печалба за изпълнението на задълженията.
(93)
По отношение на второто условие параметрите, които служат за основа за изчисляване на компенсацията, трябва да са установени предварително по обективен и прозрачен начин, за да се гарантира, че не предоставят икономическо предимство, което да постави предприятието бенефициер в по-благоприятно положение спрямо конкурентни предприятия. При все това необходимостта да се установят параметри за компенсация предварително не означава, че компенсацията трябва да се изчисли въз основа на конкретна формула. По-важно е да е ясно от началото как ще се определи компенсацията.
(94)
В настоящия случай Simet не е предоставило никакви доказателства за това, че параметрите за компенсация за предоставянето на въпросните услуги през разглеждания период са установявани предварително по обективен и прозрачен начин. По-скоро спецификациите за концесията, на които Simet разчита, за да покаже, че му е налагано задължение за обществена услуга от държавата, посочват, че извършването на услугите не дава право на дружеството на субсидия или компенсация от никакъв вид и че услугата се извършва изцяло на собствен риск на дружеството. Поради тази причина Решение № 1405/2010 на Държавния съвет е постановило компенсацията да се изчисли въз основа на надеждни данни от счетоводството на дружеството. При липсата на параметри за компенсация, установени предварително, всички такива изчисления задължително се основават само на оценки ex post на нетните разходи, възникнали при предоставянето на въпросните услуги за междурегионален редовен автобусен превоз, като изчисленията, които първоначалният доклад и докладът на мнозинството съдържат. Следователно в настоящия случай второто условие от решението Altmark не е изпълнено.
(95)
За да се изключи наличието на икономическо предимство, когато компенсация е предоставена на дадено предприятие заради наложени му задължения за обществена услуга, в решението Altmark се изисква всичките четири условия да са изпълнени и следователно няма причина Комисията да разглежда дали останалите три условия са изпълнени в настоящия случай. Съответно плащането на компенсация на Simet за предоставянето на услуги за междурегионален автобусен превоз през периода 1987-2003 г. наистина предоставя на това предприятие селективно икономическо предимство.
7.1.3. Нарушение на конкуренцията и ефект върху търговията между държавите членки
(96)
По отношение на тези два критерия е необходимо да се провери дали мярката, предмет на уведомлението, вероятно ще наруши конкуренцията в степен, че да засегне търговията между държавите членки.
(97)
Както се споменава в решението Altmark (31), от 1995 г. нататък някои държави членки са отворили определени транспортни пазари за конкуренция от предприятия, установени в други държави членки, и така няколко предприятия вече предлагат своите услуги за градски, крайградски и регионален транспорт в държави членки, различни от държавата на произход. Тази тенденция е особено изявена при услугите за междурегионален редовен превоз, каквито са извършваните от Simet услуги. Съответно следва да се смята, че всяка компенсация, предоставена на Simet, вероятно ще наруши конкуренцията за предоставянето на услуги за междурегионален автобусен превоз и вероятно ще засегне търговията между държавите членки в степен, че да окаже отрицателно влияние върху възможността на транспортните предприятия, установени в други държави членки, да предлагат услугите си в Италия, и да засили пазарната позиция на Simet.
(98)
Комисията отбелязва също, че Simet извършва дейности на други пазари, като например международни услуги за пътуване, туристически услуги и услуги за отдаване под наем на автобуси и по този начин е в очевидна конкуренция с други дружества в Съюза на тези пазари. Всяка компенсация, предоставена на Simet, задължително ще наруши конкуренцията и ще засегне търговията между държавите членки и на тези пазари.
(99)
Съответно Комисията е на мнение, че мярката, предмет на уведомлението, вероятно ще наруши конкуренцията и ще засегне търговията между държавите членки.
7.1.4. Заключение
(100)
В светлината на горепосоченото Комисията констатира, че мярката, предмет на уведомлението, съставлява държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от Договора.
7.2. ОСВОБОЖДАВАНЕ ОТ ЗАДЪЛЖЕНИЕТО ЗА УВЕДОМЛЕНИЕ СЪГЛАСНО РЕГЛАМЕНТ (ЕИО) № 1191/69
(101)
Съгласно доводите на Държавния съвет Simet е получило правото на компенсация за предоставянето на въпросните транспортни услуги в момента на извършване на тези услуги. За да е валиден този довод, плащанията на компенсация е трябвало да бъдат освободени от задължителната процедура за уведомление по силата на член 17, параграф 2 от Регламент (ЕИО) № 1191/69. В противен случай компенсацията, за която не е постъпило уведомление, ще бъде неправомерна, тъй като би противоречала на разпоредбите за държавна помощ в Договора.
(102)
Това е, защото съгласно член 17, параграф 2 от Регламент (ЕИО) № 1191/69 компенсацията, изплатена в съответствие с посочения регламент, не подлежи на процедурата по предварително уведомление, залегнала в член 108, параграф 3 от Договора, и по този начин не подлежи на предварително уведомление. От решението по делото Combus следва, че понятието за компенсация за обществена услуга по смисъла на тази разпоредба трябва да се тълкува в много тесен смисъл (32). Освобождаването от уведомление, предвидено в член 17, параграф 2, обхваща само компенсация за задължения за обществена услуга, наложена едностранно на дадено предприятие, по силата на член 2 от посочения регламент, която е изчислена с помощта на метода, описан в членове 10-13 от посочения регламент (общата процедура за компенсация), а не за поръчка за обществена услуга, както е определено в член 14. Компенсацията, изплатена по силата на договор за обществена услуга, както е посочено в член 14 от Регламент (ЕИО) № 1191/69, представлява държавна помощ и за нея трябва да се изпрати уведомление до Комисията преди да влезе в действие. Неспазването на това ще има за резултат компенсацията да бъде сметната за неправомерно приведена в действие помощ.
(103)
Следователно въпросът дали член 17, параграф 2 действително освобождава италианските органи от предварително уведомление в настоящия случай зависи, първо, от това дали италианските органи са наложили едностранно задължение за обществена услуга на Simet и, второ, от това дали компенсацията, изплатена по силата на това задължение, е в съответствие с Регламент (ЕИО) № 1191/69. Комисията ще разгледа двата въпроса последователно.
7.2.1. Дали италианските органи са наложили едностранно задължение за обществена услуга на Simet?
(104)
Според Simet (33) заключението за едностранно налагане на задължение за обществена услуга върху него може да бъде направено въз основа на спецификациите по отношение на елементите на услугите, които ще се предоставят, както е посочено в спецификациите за концесията, издадени за всеки междурегионален редовен автобусен маршрут, налагането на тарифи от министерството и отказите на министерството да приеме промени в съществуващите услуги или да даде концесии за нови услуги.
(105)
При все това въз основа на информацията, която Комисията е получила, тя смята, че дружеството Simet не е доказало убедително, че италианските органи са му наложили едностранно задължение за обществена услуга.
(106)
Първо, инициативата на Simet да поиска подновяване на спецификациите за концесия за всичките шестнадесет години през разглеждания период не може да бъде съвместена с едностранно налагане на задължение за обществена услуга. Целта на тези спецификации е била да се предостави на Simet изключителното право да извършва съответните услуги през разглеждания период. Въпреки че във всяка от тези спецификации е предвидено, че извършването на услугата не подлежи на компенсация и че услугата се извършва изцяло на собствен риск на дружеството, Simet неколкократно е искало продължаване на тези права.
(107)
Второ, фактът, че в тези спецификации се предвиждат тарифите, маршрутите и честотата и времето на услугите, не означава задължително, че на Simet са наложени едностранно задължения за обществена услуга в резултат от концесиите. По-скоро, като се има предвид, че предоставяните услуги са били редовни превози, е било необходимо в спецификациите за концесията, предоставящи на Simet изключителното право да извършва тези услуги, да се предвидят предварително елементите на услугите, които ще се предоставят. Не беше представено никакво доказателство за официални искания за промяна на тези елементи, последвани от откази на Министерството. Simet също така не представи доказателства, че тези елементи са наложени едностранно от италианските органи на Simet, а не са били предложени от оператора в замяна на изключителното право да предоставя услугите и впоследствие разрешени от Министерството.
(108)
Трето, по отношение на предполагаемото задължение за превоз на пощенски пратки, Simet не успя да представи никакви доказателства относно действително предоставени услуги и нетните разходи, свързани с тях. Simet също така не представи доказателства, че някога е оспорвало клаузите в спецификациите на концесията по отношение на превоза на пощенски пратки. Това може да означава или, че предоставянето на тези услуги не е било срещу търговските интереси на дружеството, или, че то е смятало предоставянето на тези услуги за справедливо заплащане за изключителното право да извършва междурегионални транспортни услуги.
(109)
Четвърто, по отношение на тарифите, които Simet може да иска от пътниците за предоставяната от него услуга, въпреки че италианските органи признават, че до 2001 г. действително е имало национални разпоредби, определящи общите принципи за ценообразуване в услугите за автобусен превоз като част от по-широка национална транспортна и ценова (34) политика, операторите са можели да подадат конкретни молби за прилагане на различна тарифа. Това е ясно обяснено в писмото на министерството, на което се позовава Simet (35). Комисията отбелязва обаче, че Simet не е представило никакви доказателства, че някога е подавало такава молба до италианските органи, нито, че молби за промяна на тарифите през периода 1987-2003 г. някога са получавали отказ от министерството.
(110)
Противно на твърдението на Simet, фактът, че тарифите за редовен превоз на дълги разстояния са били „одобрени“ от службата за моторни превозни средства към министерството в провинцията (36) и позоваването на „регулирани“ тарифи в циркулярно писмо № 3/02 от 5 април 2002 г. (37) не означават, че тези тарифи не са били определени първоначално от операторите. По-скоро използването на тези термини означава, че тарифите са били определени предварително в интереса на прозрачността и публичността за пътниците и след това са били разрешени от компетентните служби на Министерството.
(111)
Във всички случаи такива мерки не представляват „тарифно задължение“ по смисъла на член 2, параграф 5 от Регламент (ЕИО) № 1191/69, което би било предмет на общата процедура за компенсация. Последното е ограничено до задължения, наложени на транспортни предприятия да прилагат, в частност за определени категории пътници, за определени категории стоки или по определени линии, тарифи, определени или одобрени от държавен орган, които противоречат на търговските интереси на предприятието и които са резултат от налагането на, или отказа да бъдат модифицирани, специални тарифни условия. Определенията на тарифни задължения не се прилагат за задължения, произтичащи от общи мерки на ценова политика, прилагана към икономиката като цяло или за мерки, предприети по отношение на транспортни тарифи и условия като цяло с оглед на организацията на транспортния пазар или на част от него.
(112)
Накрая, по отношение на отказите на министерството, представени от Simet, Комисията отбелязва, че това са искания за разширяване и не се отнасят до промени в начина на предоставяне на съществуващи услуги. Разширяването на услуги не винаги е било възможно поради начина, по който се регулира извършването на редовен превоз на пътници съгласно Закон № 1822/39. Концесиите за предоставяне на нови услуги или за разширяване на обхвата на съществуващи услуги могат да се дават само дотолкова, доколкото не нарушават правата на други оператори на редовни услуги, така че отказите за започване на нови услуги или разширяване на съществуващи услуги са били в резултат от балансиране на интересите на различни икономически оператори, а не последствие от налагане на задължения за обществена услуга, както твърди Simet.
(113)
Следователно Simet не доказа, че италианските органи са му наложили едностранно задължение за обществена услуга.
7.2.2. Дали изплатената по силата на това задължение компенсация е в съответствие с Регламент (ЕИО) № 1191/69?
(114)
Във всеки случай, дори ако се докаже, че съществува едностранно налагане на задължения за обществена услуга под някаква форма, за да бъде освободена компенсацията за тези услуги от предварително уведомление съгласно член 17, параграф 2 от посочения регламент, тя пак ще трябва да е в съответствие с общата процедура за компенсация (Раздел IV) от Регламент (ЕИО) № 1191/69. Комисията не смята, че това е така.
(115)
Първо, Комисията отбелязва, че в член 10 от Регламент (ЕИО) № 1191/69 се предвижда, inter alia, че в случай на задължение за експлоатиране или за превоз размерът на компенсацията е равен на разликата между намаляването на финансовата тежест и намаляването на приходите на предприятието, ако цялото или част от въпросното задължение е било преустановено за разглеждания период от време. Комисията отбелязва също, че както постанови Съда в решението по делото Antrop, изискването в тази разпоредба не е изпълнено, когато „не е възможно въз основа на сигурни данни [от счетоводството на дружеството] да се установи разликата между разходите, свързани с частта от дейността [му] в зоната, която е обект на съответните концесии и съответната печалба и следователно не е възможно да се изчисли допълнителният разход, произтичащ от изпълнението на задълженията за обществена услуга от [това предприятие]“ (38).
(116)
Освен това, считано от 1 юли 1992 г., Регламент (ЕИО) № 1191/69 по силата на член 1, параграф 5, буква а) от него изисква от транспортно предприятие осъществяващо не само услуги, предмет на задължения за обществени услуги, но и занимаващо се с други дейности, обществените услуги да бъдат осъществявани като специални отделения, където: i) отчетите за дейността, отнасящи се до всяка от тези дейности, са отделни и частта от съответстващите им активи се използва в съответствие с действащите счетоводни правила, и ii) разходите са балансирани от приходите от дейността и плащанията от публични органи, без всякаква възможност за прехвърляне от един в друг сектор на дейността на предприятието.
(117)
В настоящия случай Simet е пропуснало да прилага съответно разделно отчитане за различните услуги, предоставяни от него, до 2002 г. и надеждността на сметките за разходи по отношение на разделното отчитане за 2002 г. и 2003 г. може да бъде поставена под въпрос, тъй като няма доказателства, че тези сметки за разходи са използвани от ръководните органи на дружеството за упражняване на контрол на неговите дейности. Следователно няма съответствие с член 10.
(118)
Второ, Simet не доказа, че икономическите неизгоди … са определени, като се вземат под внимание последствията от задължението за дейността на предприятието като цяло (член 5, параграф 1 от Регламент (ЕИО) № 1191/69), нито е спазено изискването да се определи размерът на компенсацията предварително (член 13 от този регламент), както е описано в раздел 7.1.2.
(119)
Накрая, периодът за компенсация на мярката, предмет на уведомлението, обхваща периода 1987-2003 г. При все това общата процедура за компенсация, е прилагана за услуги за междурегионален автобусен превоз само до 1992 г. и впоследствие е ограничена до пътническите градски, крайградски или регионални транспортни услуги от Регламент (ЕИО) № 1893/91 (39) на Съвета. Определението на „регионални услуги“, посочено в Регламент (ЕИО) № 1191/69 (транспортни услуги, осъществявани за задоволяване на транспортните нужди на един регион) не може да се разшири, за да обхваща всички транспортни услуги, удовлетворяващи нуждите на населението на даден регион, и следователно не може да обхваща и междурегионалните маршрути. Това е така, защото подобно широко тълкуване би направило регламента до голяма степен неефективен, тъй като държавите членки във всички случаи можеха да изключат прилагането му за предприятия, чиито дейности се ограничават единствено до „извършване на градски, крайградски или регионални услуги“ (40).
(120)
Следователно Комисията установява, че компенсацията, предмет на уведомлението, не е в съответствие с общата процедура за компенсация, предвидена в Регламент (ЕИО) № 1191/69.
7.2.3. Заключение за освобождаването от уведомление
(121)
В светлината на гореизложеното Комисията стига до заключението, че компенсацията, която Държавният съвет смята за дължима на Simet за предоставянето на услуги за междурегионален автобусен превоз през периода 1987-2003 г., не е освободена от задължителното предварително уведомление въз основа на член 17, параграф 2 от Регламент (ЕИО) № 1191/69.
7.3. СЪВМЕСТИМОСТ НА ПОМОЩТА
(122)
Тъй като не беше доказано, че плащанията на компенсация са освободени от предварително уведомление по силата на член 17, параграф 2 от Регламент (ЕИО) № 1191/69, ще трябва да се разгледа съвместимостта на тези плащания с вътрешния пазар, тъй като те представляват държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС, както е обяснено в раздел 7.1. по-горе.
(123)
Комисията смята, че разглеждането на съвместимостта на мярката, предмет на уведомлението, следва да се извърши съгласно Регламент (ЕО) № 1370/2007, който влезе в сила на 3 декември 2009 г. и отмени Регламент (ЕИО) № 1191/69, тъй като това е законодателството в сила в момента, в който се взема настоящото решение (41). В това отношение тя отбелязва, че компенсацията за Simet, постановена от Държавния съвет, още не е изплатена, така че датата, на която последствията от планираната помощ ще се появят, е същата като датата, на която Комисията взема решението относно съвместимостта на помощта с вътрешния пазар (42). Освен това стои въпросът дали правото на тази компенсация е дадено окончателно на Simet преди Решение № 1405/2010, взето от Държавния съвет на 9 март 2010 г., което де факто задължава италианската държава да осъществи плащанията за това предприятие. Както е обяснено в съображение (94) по-горе, в спецификациите за концесията, на които Simet разчита, за да докаже, че му е наложено задължение за обществена услуга, се предвижда, че извършването на услугите не дава на дружеството право на каквато и да е субсидия или компенсация и че извършването на тези услуга е изцяло на собствен риск на дружеството. Накрая, следва да се подчертае, че размерът на компенсацията, платима на Simet, още не е решен от Държавния съвет.
(124)
Регламент (ЕО) № 1370/2007 урежда възлагането на обществени поръчки за услуги, както е описано в член 2, буква и) от него, в областта на обществения транспорт на пътници чрез автомобилен или железопътен превоз. Съгласно член 9, параграф 1 от този регламент компенсацията за обществени услуги за извършването на услуги за пътнически превоз … която се изплаща в съответствие с настоящия регламент, е съвместима с [вътрешния] пазар. Тази компенсация е освободена от изискването за предварително нотифициране, установено в член [108, параграф 3] от Договора.
(125)
Поради причините, изложени по-долу, Комисията смята, че компенсацията, предмет на уведомлението, не е в съответствие с условията в Регламент (ЕО) № 1370/2007 и следователно не може да бъде обявена за съвместима с вътрешния пазар въз основа на член 9, параграф 1 от посочения регламент.
(126)
По-специално Комисията отбелязва, че дори и спецификациите за концесията да изпълняват изискванията съгласно член 2, буква и) от Регламент (ЕО) № 1370/2007 за определението на обществена поръчка за услуги, не всички разпоредби в член 4 от посочения регламент, с който се установяват задължителното съдържание на обществени поръчки за услуги и общи правила, са изпълнени. Например в член 4, параграф 1, буква б) се изисква параметрите, въз основа на които се изчислява компенсацията, да се установяват предварително, по обективен и прозрачен начин, така че да се предотврати свръхкомпенсиране, докато в член 4, параграф 1, буква в) и член 4, параграф 2 се определят механизмите за разпределение на разходите и приходите. Както е обяснено във връзка с разглеждането от страна на Комисията на втория критерий в решението по делото Altmark в раздел 7.1.2, в спецификациите за въпросната концесия се предвижда, че извършването на услугите не дава на Simet право на каквато и да е субсидия или компенсация и че услугите се извършват изцяло на собствен риск на дружеството. Такова изключване на компенсация задължително води до заключението, че параметрите за компенсация не са били установени предварително, следователно няма съответствие с член 4 от регламент.
(127)
Освен това в член 6, параграф 1 се предвижда, че в случай на пряко възложени обществени поръчки за услуги компенсацията трябва да е в съответствие с разпоредбите на Регламент (ЕО) № 1370/2007 и разпоредбите, заложени в приложението, за да се гарантира, че компенсацията не надхвърля необходимото за изпълнение на задължението за обществена поръчка. В посоченото приложение се изисква, inter alia, разделно отчитане (точка 5) и се посочва как следва да се определи максималният размер на компенсацията.
(128)
Както е отбелязано в съображение (115) по-горе, през по-голямата част от периода, предмет на уведомлението (1987-2001 г.), Simet не прилага съответно разделно отчитане, а надеждността на сметките за разходите за 2002 г. и 2003 г. също може да се постави под въпрос. Следователно не е възможно да се докаже, че независимо каква компенсация в крайна сметка бъде постановена, тя не надвишава сумата, съответстваща на нетния финансов ефект, който се равнява на сбора от последиците - положителни или отрицателни - от изпълнението на задължението за обществени услуги върху приходите и разходите на оператора на обществени услуги (точка 2 от приложението).
(129)
Освен това, при липсата на предварително определени параметри за компенсация, всяко разпределение на разходите трябва задължително да се извърши ex post въз основа на произволни допускания, както е направено в първоначалния доклад и в доклада на мнозинството. Комисията обаче не може да приеме допускането в доклада на мнозинството, че всяка предоставена от дружеството услуга следва задължително да представлява една и съща пропорция от приходите и разходите през дадена година. Освен това, тъй като изчисление ex post задължително ще доведе до пълна компенсация на разходите, понесени при предоставянето на услугата, Комисията смята, че процент на възвръщаемост на капитала, който надвишава съответния суапов процент плюс 100 базисни пункта, както е приложено в първоначалния доклад и в доклада на мнозинството, по принцип не би се смятал за подходящ за изчисляване на разумната печалба.
(130)
Следователно Комисията смята, че компенсацията, постановена от Държавния съвет, която не е предвидена в спецификациите за концесията, няма да бъде изплатена в съответствие с разпоредбите на Регламент (ЕО) № 1370/2007 и следователно мярката, предмет на уведомлението, е несъвместима с вътрешния пазар.
(131)
Накрая, по отношение на твърдението на Simet, че Решение № 1405/2010 на Държавния съвет не се отнася за предоставяне на компенсация за обществена услуга въз основа на приложимия регламент на Съвета, а представлява предоставяне на обезщетение, свързано с нарушение на Регламент (ЕИО) № 1191/69, произтичащо от предполагаемо едностранно налагане на задължения за обществена услуга съгласно членове 1, параграф 3 и 1, параграф 5 от посочения регламент, Комисията отбелязва, че въпреки че постановителната част на Решение № 1405/2010 не съдържа никакво позоваване на Регламент (ЕИО) № 1191/69, посоченото решение наистина се позовава на правото на Simet да получава суми като компенсация по силата на членове 6, 10 и 11 от Регламент (ЕИО) № 1191/69, което трябва да се определи от администрацията въз основа на надеждни данни (43). Освен това в Решение № 1405/2010 самият Държавен съвет отхвърли иска на Simet за обезщетение, което според него обхваща остатъчните загуби, които не са обхванати от компенсацията, която ще се предостави, и иска му за неоснователно обогатяване, тъй като основният иск за компенсация въз основа на Регламент (ЕИО) № 1191/69 вече е бил приет (44). Така в точка 3.3. от решението на Държавния съвет се посочва, че: В настоящия момент не могат да се приемат никакви искове за обезщетение, отправени от жалбоподателя, тъй като едва след като администрацията е определила гореспоменатата сума, ще бъде известно дали съществува оставаща щета, която не се обхваща от оценената сума и която трябва да се изчисли и докаже от съответното дружество.
(132)
Във всеки случай Комисията смята, че предоставяне на обезщетение в полза на Simet за предполагаемото едностранно налагане на задължения за обществена услуга от италианските органи, изчислено въз основа на общата процедура за компенсацията, заложена в Регламент (ЕИО) № 1191/69, ще е в нарушение на членове 107 и 108 от Договора. Това е така, защото едно такова предоставяне ще доведе до същия резултат за Simet, както и предоставяне на компенсация за обществена услуга за разглеждания период, въпреки факта, че спецификациите за концесията, уреждащи въпросната услуга, нито са освободени от предварително уведомление, нито са в съответствие с материалноправните изисквания на Регламент (ЕИО) № 1191/69 или Регламент (ЕО) № 1370/2007, както е доказано по-горе. Следователно това предоставяне ще позволи ефективно да се заобиколят нормите и условията за държавна помощ, определени от законодателя на Съюза, съгласно които компетентните органи, когато налагат или договарят задължения за обществени услуги, компенсират операторите на обществени услуги за направените разходи в замяна на изпълнението на задължения за обществени услуги. Накрая, както е посочено по-горе, в спецификациите за концесията, съгласно които Simet предоставя транспортните услуги, не е предвидено плащане на финансова компенсация. Simet се е съгласило да извърши услугите при условията, определени в тези концесии, на свой собствен риск.
(133)
Съответно Комисията не може да приеме твърдението на Simet, че Решение № 1405/2010 на Държавния съвет представлява по-скоро предоставяне на обезщетение във връзка с нарушение на Регламент (ЕИО) № 1191/69, отколкото предоставяне на компенсация за обществена услуга.
8. ЗАКЛЮЧЕНИЕ
(134)
В контекста на горепосоченото Комисията счита, че мярката, предмет на уведомлението, представлява държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от Договора, която е несъвместима с вътрешния пазар,
ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:
Член 1
Плащанията на компенсация за Simet, за които италианските органи са изпратили уведомление, представляват държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от Договора за функционирането на Европейския съюз. Мярката не е освободена от предварително уведомление въз основа на член 17, параграф 2 от Регламент (ЕИО) № 1191/69.
Помощта не е съвместима с вътрешния пазар, тъй като условията на Регламент (ЕО) № 1370/2007 не са изпълнени. Следователно помощта не може да се приведе в действие от италианските органи.
Член 2
Адресат на настоящото решение е Италианската република.
Съставено в Брюксел на 2 октомври 2013 година.
KOMISIJAS LĒMUMS
(2013. gada 2. oktobris)
par kompensāciju, kas jāmaksā Simet SpA par sabiedriskā transporta pakalpojumiem, kuri sniegti laikposmā no 1987. gada līdz 2003. gadam (valsts atbalsta pasākums SA.33037 (2012/C) - Itālija)
(izziņots ar dokumenta numuru C(2013) 6251)
(Autentisks ir tikai teksts itāļu valodā)
(Dokuments attiecas uz EEZ)
(2014/201/ES)
EIROPAS KOMISIJA,
ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību, jo īpaši tā 108. panta 2. punkta pirmo daļu,
ņemot vērā Līgumu par Eiropas Ekonomikas zonu, jo īpaši tā 62. panta 1. punkta a) apakšpunktu,
pēc tam, kad tā uzaicinājusi ieinteresētās personas sniegt piezīmes saskaņā ar iepriekš minētajiem noteikumiem (1) un ņēmusi vērā iesniegtās piezīmes,
tā kā:
1. PROCEDŪRA
(1)
Saskaņā ar Līguma 108. panta 3. punktu Itālijas iestādes 2011. gada 18. maija elektroniskajā paziņojumā paziņoja par Simet SpA (“Simet”) piešķirto kompensāciju par starpreģionālajiem autobusu transporta pakalpojumiem saskaņā ar sabiedrisko pakalpojumu saistībām, ko tas pildīja laikposmā no 1987. gada līdz 2003. gadam, kā noteica Valsts padome (Consiglio di Stato), Itālijas Augstākā administratīvā tiesa (“paziņotais pasākums”). Šo paziņojumu reģistrēja ar lietas numuru SA.33037.
(2)
Itālijas iestādes 2011. gada 12. jūlijā, 2011. gada 5. oktobrī, 2012. gada 20. februārī, 2012. gada 2. un 28. martā un 2012. gada 17. aprīlī sniedza papildu informāciju par paziņoto pasākumu.
(3)
Komisija 2012. gada 31. maija vēstulē informēja Itāliju, ka tā ir nolēmusi sākt Līguma 108. panta 2. punktā paredzēto procedūru (“lēmums par procedūras sākšanu”).
Noteiktajos termiņos tika saņemti šādi iesniegumi:
-
Itālijas iestādes iesniedza apsvērumus par lēmumu par procedūras sākšanu 2012. gada 1. jūnija, 2012. gada 24. septembra un 2012. gada 11. oktobra vēstulē,
-
vienīgā trešā persona, kas iesniedza apsvērumus, atbildot uz lēmumu par procedūras sākšanu, bija Simet, paziņotā pasākuma potenciālais saņēmējs. Tā iesniegumi tika saņemti 2012. gada 4. augustā, 2012. gada 31. oktobrī un 2012. gada 13. decembrī,
-
Itālijas iestādes sniedza piezīmes par trešās personas iesniegumiem 2012. gada 28. novembra, 2012. gada 4. decembra, 2012. gada 19. decembra un 2013. gada 10. janvāra vēstulē.
2. PASĀKUMA APRAKSTS
2.1. UZŅĒMUMS UN SNIEGTIE PAKALPOJUMI
(4)
Simet ir privāts uzņēmums, kas pasažieriem nodrošina līnijsatiksmes autobusu transporta pakalpojumus, pamatojoties uz koncesijām, kuras piešķīrusi Itālijas valsts saskaņā ar Likumu Nr. 1822/39 (2). Konkrētāk, Simet uztur starpreģionālu līnijsatiksmes autobusu maršrutu tīklu starp Kalabrijas reģionu un citiem Itālijas reģioniem. Papildus šiem pakalpojumiem, kuri veido aptuveni divas trešdaļas no tā ienākumiem, Simet sniedz arī citus pakalpojumus, tostarp starptautiskus ceļojumu pakalpojumus, tūrisma pakalpojumus un autobusu ar vadītāju nomas pakalpojumus (3), kas veido atlikušo vienu trešdaļu no ienākumiem.
(5)
Simet 1999. gada oktobrī pirmo reizi lūdza Infrastruktūras un transporta ministrijai (“ministrija”) kompensāciju par starpreģionālajiem autobusu transporta pakalpojumiem attiecībā uz 1987. gadu un turpmākajiem gadiem (4). Ministrija noraidīja šo un turpmākos pieprasījumus, jo tā uzskatīja, ka nav uzlikusi Simet sabiedrisko pakalpojumu saistības.
(6)
Saskaņā ar Itālijas iestāžu sniegto informāciju Simet, tāpat kā citi starpreģionālu līnijsatiksmes autobusu transporta pakalpojumu sniedzēji, darbojās, pamatojoties uz pagaidu licencēm (koncesijām), kuras tika atjaunotas katru gadu pēc uzņēmuma pieprasījuma. Šīs koncesijas deva uzņēmumam ekskluzīvas tiesības sniegt attiecīgos pakalpojumus. Gada koncesijas specifikācijās norādīts, ka pakalpojuma sniegšana nedod uzņēmumam tiesības uz jebkādu subsīdiju vai jebkādu kompensāciju un ka pakalpojums tiek sniegts, tikai pašam uzņēmumam uzņemoties risku. Arī uzņēmuma ierosinātā braukšanas maksa tika atspoguļota ministrijas apstiprinātajās gada koncesijas specifikācijās.
(7)
Laika gaitā uzņēmums iesniedza vairākus pieprasījumus mainīt sniegto pakalpojumu piegādes kārtību, kurus parasti apstiprināja saskaņā ar procedūru, kas paredzēta prezidenta Dekrētā Nr. 369/94 (5). Prezidenta Dekrēta Nr. 369/1994 4. un 5. pantā paredzēta sīki izstrādāta procedūra attiecībā uz to pieteikumu novērtējumu un salīdzinošo analīzi, kas saistīti ar visu jauno pakalpojumu ieviešanu, pamatojoties uz koncesiju.
2.2. VALSTS PADOMES SPRIEDUMI PIRMS LĒMUMA PAR PROCEDŪRAS SĀKŠANU
(8)
Atbildot uz ministrijas atteikumu piešķirt sabiedrisko pakalpojumu kompensāciju par laikposmu, kas sākās 1987. gadā, Simet iesniedza prasību Itālijas administratīvajās tiesās, kurās pieprasīja kompensāciju par sabiedrisko pakalpojumu saistību izpildi.
(9)
Apelācijas instancē 2010. gada 9. marta spriedumā Nr. 1405/2010 (“spriedums Nr. 1405/2010”) Valsts padome atzina Simet tiesības saņemt kompensāciju par līnijsatiksmes (galvenokārt starpreģionāliem) autobusu transporta pakalpojumiem, kas paredzēti saskaņā ar Itālijas valsts piešķirtajām koncesijām. Tika paredzēts, ka precīza kompensācijas summa jānosaka, pamatojoties uz ticamiem uzņēmuma uzskaites datiem.
(10)
Kā sīkāk skaidrots lēmumā par procedūras sākšanu, spriedumā Nr. 1405/2010 nav precīzi noteikts, saskaņā ar kuru tiesību aktu vai kādā veidā tika uzliktas sabiedrisko pakalpojumu saistības. Tā kā administrācija nebija izpildījusi spriedumu Nr. 1405/2010, Valsts padomes 2011. gada 18. janvārī izdotajā Rīkojumā Nr. 2072 attiecībā uz šo jautājumu tika skaidrāk noteikts, ka “ministrija ir atkārtoti liegusi uzņēmumam iespēju mainīt maršrutus, grafikus un pieturvietas un noteikusi saglabāt braukšanas maksu Ferrovie dello Stato (Itālijas valsts dzelzceļš) līmenī vai zemākā līmenī; uzņēmums uzskata, ka šie elementi norāda, ka tiek sniegts sabiedrisks pakalpojums”.
(11)
Lai gan spriedumā Nr. 1405/2010 ir minēta jaunā Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 1370/2007 (6), ar ko reglamentē sabiedrisko pakalpojumu kompensāciju, ciktāl tajā “paredzēti kompensācijas kritēriji, kas līdzinās iepriekšējos Kopienas noteikumos paredzētajiem noteikumiem”, Valsts padome noteica atbildīgajām iestādēm samaksāt kompensāciju Simet, pamatojoties uz Padomes Regulas (EEK) Nr. 1191/69 (7) 6., 10. un 11. pantu.
(12)
Itālijas iestādes ir nolēmušas sagaidīt Komisijas novērtējumu par paziņoto pasākumu, pirms tās izpilda Valsts padomes nolēmumus (spriedumu Nr. 1405/2010 un Rīkojumu Nr. 2072/2010) un samaksā kompensāciju Simet.
2.3. SĀKOTNĒJI PAZIŅOTĀ KOMPENSĀCIJAS SUMMA PAR IESPĒJAMO SABIEDRISKO PAKALPOJUMU
(13)
Attiecībā uz kompensācijas summu, kas jāmaksā Simet par sniegtajiem pakalpojumiem, Itālijas iestādes iesniedza ziņojumu Komisijai, kuru pasūtīja Simet un sagatavoja ārējs konsultants (“sākotnējais ziņojums”), neapstiprinot tajā ietvertās aplēses. Sākotnējā ziņojumā tika aplēsts, ka maksājamā kompensācija ir aptuveni EUR 59,4 miljoni (8).
(14)
Lai gan prasības par kompensāciju tika pārskatītas pēc lēmuma par procedūras sākšanu, Valsts padome lūdza veikt atbilstošā kompensācijas līmeņa neatkarīgu vērtējumu. Šā vērtējuma iznākums ir aplūkots 2.6. un 2.7. iedaļā.
2.4. ILGUMS
(15)
Lai gan Simet pieprasa kompensāciju par pakalpojumiem, kas sniegti līdz 2013. gada beigām (9), Itālijas iestādes uzskata, ka attiecīgais šajā paziņojumā ietvertais periods ir tikai laikposms no 1987. gada līdz 2003. gadam, jo spriedums Nr. 1405/2010 attiecas tikai uz apelāciju, kas ietver šo periodu. Proti, 3.1. punkts spriedumā Nr. 1405/2010 skaidri attiecas uz kompensāciju par laikposmu no 1987. gada līdz 2003. gadam.
2.5. NORISES VALSTS TIESAS TIESVEDĪBĀ PĒC LĒMUMA PAR PROCEDŪRAS SĀKŠANU
(16)
Pēc Itālijas iestāžu atteikuma izpildīt spriedumu Nr. 1405/2010 un Rīkojumu Nr. 2072/2011 Valsts padome izdeva jaunu Rīkojumu Nr. 270/2012, ar kuru iecēla neatkarīgu ekspertu grupu, lai lemtu par to, kā izpildīt spriedumu Nr. 1405/2010.
(17)
Grupa sastāvēja no priekšsēdētāja un diviem locekļiem, un tās uzdevums bija aprēķināt kompensācijas summu, kas saskaņā ar spriedumu Nr. 1405/2010 jāsamaksā Simet. Vienlaikus tiesvedībā iesaistītās personas iecēla savus ekspertus, kuri sniedza piezīmes par ekspertu grupas provizoriskajiem konstatējumiem. Tā rezultātā turpmāko mēnešu laikā notika apmaiņa ar ziņojumiem un atbildēm.
(18)
Ekspertu grupa pabeidza darbu 2012. gada augustā. Grupa nenonāca pie vienprātīga secinājuma. Tā vietā Valsts padomei tika iesniegti divi atsevišķi ziņojumi:
-
2012. gada 29. augustā tika iesniegts Valsts padomes ieceltās grupas priekšsēdētāja parakstītais mazākuma ziņojums, kurā secināts, ka nebija pieejams pietiekams datu daudzums, lai noteiktu Simet maksājamo kompensācijas summu, un tāpēc kompensāciju nav iespējams piešķirt,
-
2012. gada 20. augustā tika iesniegts Valsts padomes ieceltās trīs ekspertu grupas divu ekspertu parakstītais vairākuma ziņojums, kurā secināts, ka Simet maksājamā kompensācijas summa ir EUR 22 049 796.
(19)
Tā kā Komisijā joprojām notiek valsts atbalsta procedūra, Valsts padome vēl nav pieņēmusi galīgo lēmumu par Simet maksājamo kompensācijas summu.
2.6. MAZĀKUMA ZIŅOJUMS
(20)
Mazākuma ziņojumā īpaši uzsvērti šādi punkti:
-
ticamu datu trūkums par kompensācijas aprēķinu (kas paredzēts saskaņā ar Rīkojumu Nr. 2072/2011 un spriedumu Nr. 1405/2010),
-
saskaņā ar Regulu (EEK) Nr. 1191/69 paredzētās atsevišķas uzskaites trūkums, kura ir kompensācijas piešķiršanas priekšnosacījums (lai novērstu pārmērīgas kompensācijas izmaksu),
-
neiespējamība aizstāt atsevišķas uzskaites sistēmas ar citām tādām uzskaites sistēmām, par kurām vēl nav pierādīts, ka tās ļauj pareizi noteikt visus izmaksu un ienākumu elementus,
-
attiecībā uz gadiem, par kuriem ir pieejami izmaksu uzskaites dati (tikai diviem - 2002. un 2003. gadu): finanšu pārskatiem pievienotajos dokumentos (piezīmēs par finanšu pārskatiem un ziņojumā par darbību) nav atsauces uz šādiem datiem. Šķiet, tas norāda, ka uzņēmuma vadības struktūras neizmantoja izmaksu uzskaiti, lai uzraudzītu uzņēmuma darbību,
-
iepriekšnoteiktu kompensācijas aprēķina rādītāju trūkums,
-
uzņēmuma nespēja noteikt precīzas, konkrētas un nepārprotamas sabiedrisko pakalpojumu saistības (atsaucoties uz Savienības tiesību aktos noteiktajiem veidiem) attiecībā uz atsevišķiem maršrutiem,
-
nespēja noteikt “ekonomisko neizdevīgumu”, kas rodas šādu saistību izpildes rezultātā,
-
pierādījumu trūkums par Simet radītajiem zaudējumiem, uz kuru attiecās tādu pierādījumu sniegšanas slogs tiesvedībā, kā rezultātā tika taisīts spriedums Nr. 1405/2010.
(21)
Ņemot vērā šos trūkumus, mazākuma ziņojumā secināts, ka nav ticamu datu, lai aprēķinātu spriedumā Nr. 1405/2010 noteikto kompensāciju, un tādēļ kompensācijas summu nevar noteikt.
2.7. VAIRĀKUMA ZIŅOJUMS
(22)
Vairākuma ziņojumā izmantota turpmāk izklāstītā metodoloģija, lai aprēķinātu Simet maksājamo kompensāciju.
2.7.1. Kompensācijas elements, kura pamatā ir starpība starp darbības izmaksām un ienākumiem
2.7.1.1. Ienākumu noteikšanas metode
(23)
Attiecībā uz laikposmu no 1987. gada līdz 1992. gadam un no 2002. gada līdz 2003. gadam eksperti ekstrapolēja ienākumus, kas saņemti par līnijsatiksmes autobusu transporta pakalpojumu sniegšanu, tieši no finanšu konta pārskatiem. Attiecībā uz laikposmu no 1993. gada līdz 2001. gadam eksperti izmantoja Simet ienākumu dokumentāciju, jo finanšu konta pārskatos par šo laikposmu nav norādīti ienākumi, kas gūti par šo pakalpojumu sniegšanu (10). Pamatojoties uz šiem aprēķiniem, tika konstatēts, ka laikposmā no 1987. gada līdz 2003. gadam kopējie ienākumi bija EUR 57 213 440.
2.7.1.2. Autobusu transporta pakalpojumu izmaksu noteikšanas metode
(24)
Tā kā par laikposmu no 1987. gada līdz 1992. gadam nebija pieejama izmaksu uzskaite, eksperti sadalīja starpreģionālo līnijsatiksmes autobusu transporta pakalpojumu izmaksas, pamatojoties uz procentuālo attiecību no ienākumiem, kuri saņemti par šiem pakalpojumiem tajā pašā periodā. Eksperti ņēma izmaksu kopējo summu no katra gada finanšu pārskata. Tad, lai iegūtu darbības izmaksas, eksperti atņēma no kopējām izmaksām visas ar darbību nesaistītās izmaksas: maksājamos procentus, finanšu maksājumus, zaudējumus no aktīvu samazināšanas, dažādus zaudējumus un izmaksas, tiešos nodokļus un galīgos krājumus. Visbeidzot, ar starpreģionālo līnijsatiksmes autobusu transporta pakalpojumiem saistītas darbības izmaksas tika noteiktas, pamatojoties uz procentuālo attiecību no ienākumiem, kuri saņemti par tādiem pašiem līnijsatiksmes autobusu transporta pakalpojumiem.
(25)
Laikposmā no 1993. gada līdz 2001. gadam Simet mainīja datu izklāstu gada finanšu pārskatos (11). Tāpēc attiecībā uz šiem gadiem eksperti atņēma no uzņēmuma gada finanšu pārskatiem kopējo darbības izmaksu vērtību, kas ir šādu ražošanas izmaksu posteņu algebriska summa: palīgmateriāli un patērējamie materiāli, ārpakalpojumi, trešo personu īpašuma izmantošana, personāla izmaksas, amortizācija un nolietojums, izejmateriālu krājumu pārmaiņas, palīgmateriāli un patērējamie materiāli un dažādi darbības izdevumi. Ar līnijsatiksmes autobusu transporta pakalpojumiem saistītās darbības izmaksas tika noteiktas, pamatojoties uz procentuālo attiecību no ienākumiem, kuri saņemti par tādiem pašiem līnijsatiksmes autobusu transporta pakalpojumiem (tāpat kā to darīja attiecībā uz laikposmu no 1987. gada līdz 1992. gadam). Attiecībā uz 2000. un 2001. gadu pat tad, ja tika veikta dažu izmaksu uzskaite, attiecīgie dokumenti nebija izsmeļoši, un tāpēc tika nolemts izmantot to pašu metodi, kuru izmantoja attiecībā uz iepriekšējiem gadiem, lai noteiktu ar līnijsatiksmes autobusu transporta pakalpojumu sniegšanu saistītās izmaksas.
(26)
Attiecībā uz 2002. un 2003. gadu izmaksu uzskaites dati bija pieejami. Tāpēc eksperti sadalīja izmaksas šādās kategorijās: i) izmaksas, kas saistītas ar nobraukto attālumu; ii) izmaksas, kas tieši attiecināmas uz līnijsatiksmes autobusu transporta pakalpojumiem, un iii) attiecināmās izmaksas, kuru pamatā ir apgrozījums.
-
Pirmā izmaksu kategorija ietver izmaksas, kas saistītas ar degvielu, motoreļļu, riepām, rezerves daļām, ārpakalpojumiem, transportlīdzekļa mazgāšanu, autoceļu nodevām, obligāto transportlīdzekļa apkopi, nomu un aktīvu nolietojumu. Katru no šiem izmaksu posteņiem dalīja ar kopējo nobraukto kilometru skaitu, un tad katra kilometra izmaksas tika reizinātas tikai ar līnijsatiksmes autobusu nobraukto kilometru skaitu.
-
Otrā izmaksu kategorija ietver izmaksu posteņus, kas, pamatojoties uz izmaksu uzskaiti, ir tieši attiecināmi uz starpreģionālajiem līnijsatiksmes autobusu transporta pakalpojumiem. Tie ir šādi: tieša nodarbinātība, atkritumu izvešana, maksājamās komisijas, dažādi maksājumi, maksa par transportlīdzekļa novietošanu, trešās personas transportlīdzekļu īre, lai sniegtu līnijsatiksmes autobusu transporta pakalpojumus, iepirkumi pakalpojumu sniegšanai autobusā un ceļojošo darbinieku izdevumu atmaksa.
-
Trešā izmaksu kategorija ietver “netiešas izmaksas”, un to veido netiešas darbaspēka izmaksas, pieskaitāmās izmaksas, autobusu apdrošināšana, transportlīdzekļa īpašuma nodoklis un telpu īre. Šīs izmaksas tika sadalītas, pamatojoties uz procentuālo attiecību no ienākumiem, kuri saņemti par tādiem pašiem līnijsatiksmes autobusu transporta pakalpojumiem.
(27)
Pēc tam, kad tika saskaitīti tādā veidā aprēķinātie skaitļi par katru no iepriekš minētajiem periodiem, konstatēja, ka kopējās izmaksas, kas saistītas ar līnijsatiksmes autobusu transporta pakalpojumu sniegšanu laikposmā no 1987. gada līdz 2003. gadam, bija EUR 59 510 413.
(28)
Tāpēc pēc šo izmaksu atņemšanas no ienākumiem, kas saņemti par līnijsatiksmes autobusu transporta pakalpojumiem, vairākuma ziņojumā iegūts darbības zaudējums EUR 2 296 973 apmērā laikposmā no 1987. gada līdz 2003. gadam.
2.7.2. Kompensācijas elements, kurš saistīts ar vajadzību nodrošināt atlīdzību par izmantoto kapitālu
(29)
Attiecībā uz katru pārskata gadu eksperti noteica izmantoto kapitālu, ko veidoja šāda summa:
-
pašu kapitāls (E), kura vērtība tika iegūta no gada finanšu pārskatiem, ņemot vērā akcionāru pašu kapitālu, un
-
aizdevu kapitāls (D). Eksperti aprēķināja aizdevu kapitālu tikai kā finanšu parādu, t. i., bankai un citiem aizdevējiem maksājamās summas.
(30)
Vidējo svērto kapitāla izmaksu (WACC) formula tika ņemta kā pamats, lai aprēķinātu atlīdzības likmi par izmantoto kapitālu.
kur:
Re
=
peļņas norma no pašu kapitāla;
Rd
=
aizdevu kapitāla izmaksas; E = uzņēmuma pašu kapitāls;
D
=
uzņēmuma parāds; ;
E/V
=
procentuālā attiecība no finansējuma, kas ir pašu kapitāls;
D/V
=
procentuālā attiecība no finansējuma, kas ir parāds;
Tc
=
uzņēmuma ienākumu nodoklis
(31)
Peļņas norma no pašu kapitāla tika aprēķināta, izmantojot kapitāla aktīvu cenu noteikšanas modeli. Ar šo modeli apraksta attiecības starp risku un gaidāmo peļņu:
Where:
rf
=
Risk free rate
βa
=
Bata of the security
=
Expected market return
(32)
Desmit gadu valdības obligāciju procentu likme, kas iegūta no valsts statistikas, tika izmantota kā bezriska likmes standarts (rf).
(33)
Attiecībā uz gadiem, par kuriem bija jānovērtē kompensācijas summa, eksperti secināja, ka vidēji ieguldītāji prasīja riska prēmiju 5,8 % apmērā (rm - rf) par ieguldījumiem obligācijās, nevis bezriska vērtspapīros Itālijas tirgū (12).
(34)
Akciju betas vērtība (13) Simet kapitālā tika aprēķināta, ņemot nesvērto betas vērtību (14) 0,39 attiecībā uz autobusu transporta pakalpojumiem un transporta nozari (15). Pēc tam betas vērtība tika koriģēta attiecībā uz finanšu struktūru, par kuru uzņēmums sniedza ziņojumu katru gadu:
(35)
Laikposmā no 1987. gada līdz 1994. gadam Itālijas uzņēmumu ienākuma nodoklis bija 36 %, laikposmā no 1995. gada līdz 2000. gadam tas bija 37 %, un laikposmā no 2001. gada līdz 2002. gadam tas bija 36 %.
(36)
Saskaņā ar ekspertu sniegto informāciju atlīdzība par izmantoto kapitālu ir kompensācija, kuru Simet jāsaņem pēc nodokļa nomaksas. Tā kā kompensācija tiks aplikta ar nodokli, tā ir jākoriģē šādi:
(37)
Pamatojoties uz šīm formulām, eksperti aprēķināja, ka atlīdzība, kas jāmaksā Simet par izmantoto kapitālu, ir EUR 5 948 150.
(38)
Tāpēc ekspertu aprēķinātā kopīgā kompensācijas summa pirms nokavējuma procentu likmes piemērošanas ir EUR 8 245 124 (kompensācija, kas saistīta ar darbības zaudējumiem un atlīdzību par izmantoto kapitālu).
2.7.3. Nokavējuma procentu likmes aprēķināšana
(39)
Ņemot vērā to, ka iepriekš aprēķinātās kompensācijas summas netika samaksātas tajos gados, par kuriem tās bija jāmaksā, eksperti palielināja minētās summas šādi:
-
sākotnēji aprēķinātās summas tika pārskatītas, pamatojoties uz ISTAT patēriņa cenu inflācijas indeksiem līdz 2012. gada jūlijam,
-
tad tādā veidā iegūtajām summām tika piemērota likumā noteiktā procentu likme.
(40)
Tādējādi ekspertu grupa ieguva kopējo kompensācijas summu EUR 22 049 796 apmērā.
2.7.4. Citi vairākuma ziņojumā ietvertie apsvērumi
(41)
Vairākuma ziņojumā pausts viedoklis, ka Valsts padome, piešķirot kompensāciju, nav tieši piemērojusi Regulu (EEK) Nr. 1191/69, t. i., tieši - lai gan ar atpakaļejošu datumu - piešķīrusi kompensāciju saskaņā ar šo regulu. Tajā apgalvots, ka Valsts padome ierosināja piemērot minētajā regulā paredzētos kritērijus attiecībā uz kompensācijas piešķiršanas parastām metodēm, lai apstiprinātu zaudējumus, kas Simet radās nelikumīgas sabiedrisko pakalpojumu saistību pagarināšanas rezultātā laika gaitā.
(42)
Turklāt vairākuma ziņojumā norādīts, ka tajos gadījumos, kad Komisija uzskatīja, ka sabiedrisko pakalpojumu kompensācijas novērtēšanas nolūkā nav piemērojama Regula (EEK) Nr. 1191/69, tā bieži apstiprināja šādu kompensāciju, izmantojot pēc analoģijas Kopienas nostādnes par valsts atbalstu sabiedrisko pakalpojumu saistību veidā. Saskaņā ar Komisijas galveno kritēriju kompensācija nedrīkstēja pārsniegt summu, kas vajadzīga to izmaksu segšanai, kuras radās, pildot šīs saistības. Attiecībā uz pārmērīgas kompensācijas izmaksas risku šajā gadījumā vairākuma ziņojumā pausts viedoklis, ka, tā kā saistību izpilde attiecas uz to izmaksu ex post aprēķinu, kuras uzņēmumam faktiski radās pagātnē, sniedzot prasītos līnijsatiksmes autobusu transporta pakalpojumus, to aprēķinā nav neskaidrību, kuras parasti rodas visos prognozes veida novērtējumos, kad kompensācija tiek noteikta ex ante. Tāpēc pārmērīgas kompensācijas izmaksas jautājums nerodas.
(43)
Vairākuma ziņojumā tiek aplūkots jautājums par uzskaites nodalīšanas trūkumu. Ziņojumā pausts viedoklis, ka uzskaites nodalīšana tiek piemērota tiem uzņēmumiem, kuri saņem kompensāciju par sabiedrisku pakalpojumu sniegšanu, lai novērstu šāda finansējuma nepareizu lietošanu citām uzņēmuma darbībām. Tomēr, tā kā šajā gadījumā līdz šim valsts līdzekļi Simet nav nodoti kā kompensācija par sabiedrisko pakalpojumu sniegšanu, uzskaites nodalīšanas prasība nebūtu jāuzskata par iemeslu atteikties no Valsts padomes piešķirtās kompensācijas maksāšanas.
(44)
Vairākuma ziņojumā norādīts, ka 2002. un 2003. gadā, par kuriem izmaksu uzskaite bija pieejama, faktiskie darbības zaudējumi bija lielā mērā tādi paši kā zaudējumi, kurus ieguva, izmantojot metodoloģiju attiecībā uz iepriekšējiem gadiem, saskaņā ar kuru eksperti sadalīja starpreģionālo līnijsatiksmes autobusu transporta pakalpojumu izmaksas, pamatojoties uz procentuālo attiecību no ienākumiem, kuri saņemti par tiem pašiem pakalpojumiem (skaitļi atšķīrās tikai par 2,6 %). Tāpēc eksperti uzskata, ka izmaksu uzskaites nepieejamība par iepriekšējo periodu nevarētu būt praktiski nozīmīga attiecībā uz kompensācijas piešķiršanu.
3. PROCEDŪRAS SĀKŠANAS PAMATOJUMS
(45)
Kā skaidrots lēmumā par procedūras sākšanu, Komisija vairākkārt apšaubīja paziņotā pasākuma saderību ar iekšējo tirgu.
(46)
Pirmkārt, Komisija šaubījās par paziņotā pasākuma klasifikāciju, jo tas bija klasificēts kā pasākums, kas nav atbalsts. Proti, Komisija šaubījās, vai ir izpildīti četri nosacījumi, kas paredzēti Eiropas Tiesas spriedumā Altmark lietā (16).
(47)
Otrkārt, Komisija interesējās par piemērojamo tiesisko regulējumu. Tā kā Valsts padomes noteiktā, bet vēl nesamaksātā kompensācija attiecās uz sabiedrisko pakalpojumu saistībām, kuras iespējami tika uzliktas Simet laikposmā no 1987. gada līdz 2003. gadam, radās jautājums, vai šajā gadījumā bija piemērojama Regula (EEK) Nr. 1191/69 vai Regula (EK) Nr. 1370/2007.
(48)
Komisija uzskatīja, ka šajā gadījumā būtu jāpiemēro Regula (EEK) Nr. 1191/69, ja varētu pierādīt, ka faktiski Itālijas iestādes vienpusēji uzlika Simet sabiedrisko pakalpojumu saistības un ka ierosinātā kompensācija atbilda visām minētās regulas prasībām. Tas ir tāpēc, ka saskaņā ar Regulas (EEK) Nr. 1191/69 17. panta 2. punktu kompensācija par uzņēmumam vienpusēji uzliktām sabiedrisko pakalpojumu saistībām, kuru maksā saskaņā ar šo regulu, tiek atbrīvota no iepriekšējas paziņošanas Komisijai. Tomēr, ja tiktu pierādīts, ka nav izpildīts ne viens, ne otrs no šiem diviem nosacījumiem, paziņotā pasākuma saderība būtu jānovērtē atbilstīgi Regulai (EK) Nr. 1370/2007.
(49)
Treškārt, pieņemot, ka faktiski Valsts padomes noteiktā kompensācija bija vienpusējas sabiedrisko pakalpojumu saistību uzlikšanas rezultāts, Komisija tomēr šaubījās, pamatojoties uz tai pieejamo informāciju, ka kompensācija atbilda Regulā (EEK) Nr. 1191/69 minētajām prasībām. Komisija arī apšaubīja to, vai bija atbilstīgi izmantot Regulā (EEK) Nr. 1191/69 minēto parastas kompensācijas procedūru, ko piemēroja vienpusēji uzliktām sabiedrisko pakalpojumu saistībām laikposmā pēc 1992. gada, jo, sākot no 1992. gada jūlija, starpreģionālie autobusa transporta pakalpojumi vairs nebija to sabiedrisko pakalpojumu saistību vidū, kuras varēja tikt vienpusēji uzliktas uzņēmumam (17).
(50)
Ceturtkārt, Komisija šaubījās, vai tiktu izpildīti regulas nosacījumi šajā gadījumā, ja turpmāka izmeklēšana apstiprinātu, ka nav izpildīts vismaz viens nosacījums attiecībā uz atbrīvojumu no paziņošanas saskaņā ar Regulu (EEK) Nr. 1191/69, un būtu bijis jāveic novērtējums saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 1370/2007.
(51)
Jebkurā gadījumā neatkarīgi no piemērotā tiesiska regulējuma Komisija šaubījās, vai Valsts padomes noteiktā kompensācija izslēdza iespēju izmaksāt pārmērīgu kompensāciju. Komisija norādīja, ka Simet vismaz līdz 2000. gadam nenodrošināja pienācīgu uzskaites nodalīšanu (18), un apšaubīja iespēju precīzi noteikt ex post ar līnijsatiksmes autobusu transporta pakalpojumu sniegšanu saistītās izmaksas. Tā arī apšaubīja kompensācijas aprēķinā izmantotās peļņas normas no pašu kapitāla atbilstību.
4. ITĀLIJAS PIEZĪMES
(52)
Itālijas iestādes savos iesniegumos pauda uzskatu, ka paziņotais pasākums veido valsts atbalstu Līguma 107. panta 1. punkta izpratnē, jo īpaši tāpēc, ka tas neatbilst nosacījumiem, kas paredzēti Eiropas Tiesas spriedumā Altmark lietā. Itālijas iestādes arī uzskatīja, ka Valsts padomes piešķirtā kompensācija neatbilda ne Regulai (EEK) Nr. 1191/69, ne Regulai (EK) Nr. 1370/2007.
(53)
Itālijas iestādes uzsvēra, ka starpreģionālas autobusu transporta pakalpojumu saistības pārskata periodā nebija uzliktas ne vienpusēji, ne noslēdzot līgumu. Tiesību instrumenti, ar ko reglamentē attiecības starp valsts iestādi un privātuzņēmumiem, kuri sniedz pasažieru transporta pakalpojumus, bija vienpusējas koncesijas, uz kurām pamatojoties valsts iestāde nodeva privātai struktūrai savas tiesības, kas sākotnēji saskaņā ar Likumu Nr. 1822/39 bija piešķirtas valstij, sniegt transporta pakalpojumus visiem klientiem bez izņēmuma.
(54)
Itālijas iestādes atgādināja, ka pēc uzņēmuma pieprasījuma ministrijas izdotajās koncesijas specifikācijās skaidri norādīts, ka pakalpojums tiek sniegts, pašam uzņēmumam pilnīgi uzņemoties risku, izņemot attiecībā uz pārskata periodā garantētajām ekskluzīvajām tiesībām. Pakalpojuma sniegšana nedeva tiesības saņemt jebkādu subsīdiju vai kompensāciju. Tās bija pagaidu koncesijas, kuras tika atjaunotas katru gadu pēc uzņēmuma pieprasījuma. Licencēs gadu no gada tika ieviestas dažādas izmaiņas attiecībā uz maršrutiem, pieturvietām, izbraukšanas reižu skaitu u. c., ņemot vērā uzņēmumu konkrētos pieprasījumus.
(55)
Attiecībā uz braukšanas maksas ierobežojumu, kas aprakstīts lēmumā par procedūras sākšanu un darbojās līdz 2001. gadam, Itālijas iestādes norādīja, ka šis ierobežojums tika piemērots visā Itālijā, ne tikai vienā konkrētā ģeogrāfiskajā reģionā. Tās arī norādīja, ka tas bija cenu noteikšanas politikas pasākums saskaņā ar Regulas (EEK) Nr. 1191/69 2. panta 5. punktu, bet neveidoja saistības ievērot likmes, uz kurām attiecas obligāta kompensācija šīs regulas izpratnē.
(56)
Turklāt saskaņā ar Itālijas iestāžu sniegto informāciju, sākot no 1992. gada jūlija (19), vienpusēja sabiedrisku pakalpojumu uzlikšana attiecībā uz starpreģionāliem autobusu transporta pakalpojumiem nebija atļauta saskaņā ar Regulu (EEK) Nr. 1191/69. Minētās regulas 1. panta 5. punktā ir atļauta tikai pilsētas, piepilsētas un reģionālo pakalpojumu vienpusēja uzlikšana.
(57)
Jebkurā gadījumā Itālijas iestādes norādīja, ka Simet nekad nav iesniedzis pieteikumu par sabiedrisko pakalpojumu saistību pārtraukšanu, kā noteikts Regulas (EEK) Nr. 1191/69 4. pantā, ko tās uzskata par priekšnoteikumu, lai apgalvotu, ka attiecīgās saistības pastāvēja. Simet 1999. gadā ministrijai adresētais pieprasījums (20) bija vispārējs kompensācijas pieprasījums attiecībā uz sabiedrisko pakalpojumu saistībām, kuras iespējami uzliktas saskaņā ar 1987. gadā un pēc tam izdotām koncesijām. Itālijas iestādes norādīja, ka šajā pieprasījumā nebija noteikts, kuras sabiedrisko pakalpojumu saistības jāpārtrauc, lai nodrošinātu atbilstošu starpreģionālu līnijsatiksmes autobusu transporta pakalpojumu rentabilitāti.
(58)
Tāpēc Itālijas iestādes secināja, ka Simet nebija pierādījis, ka tas uzņēmās atbildību par sabiedrisko pakalpojumu saistībām (kā noteikts Regulas (EEK) Nr. 1191/69 2. panta 2. punktā), un nebija konkrēti un precīzi pierādījis, uz kuru saistību izpildīšanu vai veikšanu un uz kādām braukšanas maksas saistībām tas attiecās. Saskaņā ar Itālijas sniegto informāciju Simet bija tikai pierādījis, ka tas veica dažādus vispārējus transporta pakalpojumus, pamatojoties uz atbildīgo iestāžu piešķirtajām valsts koncesijām, kas izdotas pēc uzņēmuma pieprasījuma. Vispārēju transporta pakalpojumu uzticēšana Simet pati par sevi neliecināja, ka Simet uzņēmās jebkādas sabiedrisko pakalpojumu saistības Regulas (EEK) Nr. 1191/69 izpratnē.
(59)
Itālijas iestādes norādīja, ka par lielāko pārskata perioda daļu (1987.-2001. gadu) Simet neīstenoja pienācīgu uzskaites nodalīšanu, kā paredzēts Regulas (EEK) Nr. 1191/69 1. panta 5. punktā (21). Tāpēc nebija iespējams aprēķināt papildu neto izmaksas, kas radās sabiedrisko pakalpojumu saistību izpildes rezultātā, un tas nozīmē, ka netika izpildīti Regulas (EEK) Nr. 1191/69 10. pantā paredzētie nosacījumi.
(60)
Visbeidzot, Itālijas iestādes norādīja, ka ministrija iepriekš nenoteica kompensācijas summas, kā paredzēts Regulas (EEK) Nr. 1191/69 13. pantā, jo tā neuzlika Simet nekādas sabiedrisko pakalpojumu saistības. Šajā gadījumā kompensācija, kas pienākas Simet, bija aprēķināta, pamatojoties tikai uz ex post novērtējumu.
(61)
Itālijas iestādes uzskatīja, ka saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 1370/2007 veiktais novērtējums lielā mērā izvirzīja tos pašus jautājumus, kā saskaņā ar Regulu (EEK) Nr. 1191/69 veiktais novērtējums (tostarp skaidri noteiktu sabiedrisko pakalpojumu saistību trūkums, iepriekš nolemtu objektīvu kompensācijas rādītāju trūkums, uzskaites nodalīšanas trūkums u. c.). Attiecībā uz jēdzienu “pamatota peļņa”, kā noteikts Regulas (EK) Nr. 1370/2007 pielikumā, Itālijas iestādes uzskatīja Simet sākotnējā ziņojumā ierosināto peļņas normu par mākslīgi palielinātu situācijā, kurā kompensācija tika noteikta ex post un neparedzētu izmaksu/zaudējumu risks bija ierobežots.
(62)
Itālijas iestādes pilnīgi apstiprināja mazākuma ziņojuma konstatējumus, kuros secināts, ka kompensācijas summu nevarēja aprēķināt. Vienlaikus tās uzskatīja, ka vairākuma ziņojumā bija vairākas metodoloģiskas kļūdas. Piemēram, Itālijas iestādes apšaubīja tās uz pieņēmumiem pamatotās metodes atbilstību, kuru izmantoja ziņojumā, lai noteiktu iespējamo sabiedrisko pakalpojumu saistību neto darbības izmaksas. Tās arī apstrīdēja faktu, ka šajā ziņojumā:
-
netiek ierobežota tā izmantotā kapitāla summa, kuru attiecina uz sabiedrisko pakalpojumu saistībām, bet iekļauj kompensācijas aprēķinā visu izmantoto kapitālu; tas ir, no minētā aprēķina netiek izslēgts kapitāls, ko izmanto citiem uzņēmuma komercdarbības veidiem, piemēram, ceļojumu aģentūrām, starptautiskiem pakalpojumiem, autobusu ar vadītāju nomas pakalpojumiem;
-
tiek ietverta riska prēmija, kas pārsniedz 100 bāzes punktus, nosakot peļņas normu no pašu kapitāla; tas nešķiet piemērots veids, ja kompensācija tiek aprēķināta ex post, un
-
netiek pareizi aprēķināta procentu likme, kas saistīta ar faktu, ka kompensācijas summas nesamaksāja tajos gados, par kuriem tās tika noteiktas. Valsts padomes ieceltie eksperti piemēroja juridiski pamatotu procentu likmi summām, kuras tika pilnīgi pārvērtētas 2012. gadā, un nevis sākotnējām summām, kā tas būtu bijis vēlams.
5. TREŠO PERSONU PIEZĪMES
(63)
Vienīgā trešā persona, kas iesniedza apsvērumus, atbildot uz lēmumu par procedūras sākšanu, bija Simet, paziņotā pasākuma potenciālais saņēmējs. Simet iesniegumos nepiekrita Komisijas lēmumā par procedūras sākšanu paustajai provizoriskajai nostājai.
(64)
Lai pamatotu savu apgalvojumu, ka saistības tam tika uzliktas, Simet iesniedza piešķirtās koncesijas attiecībā uz tiesvedībā ietvertajiem maršrutiem. Saskaņā ar Simet sniegto informāciju šajās koncesijās noteiktās prasības ietvēra inter alia braukšanas maksu, maršruta stabilitāti, pieturvietas, pakalpojuma sniegšanas biežumu un grafiku. Tajās arī bija ietverti nosacījumi, ar ko reglamentēja pasažieru bagāžas pārvadāšanu un parastu vēstuļu bezmaksas pārvadāšanu pasta pakalpojumu nodrošināšanai, kā arī citu pasta sūtījumu pārvadāšanu par maksu, kura paredzēta noteikumos, ar ko reglamentē šādu pārvadāšanu. Šajās koncesijās tika paredzēts, ka uzņēmums ziņo par visiem pārtraukumiem, negadījumiem un pārmaiņām pakalpojumu sniegšanā, un tika ietvertas saistības izdot biļetes par pasažieru, bagāžas un lauksaimniecisku sūtījumu pārvadāšanu un vest attiecīgu uzskaiti par pieciem gadiem. Simet bija jāsaņem arī iepriekšēja atļauja no ministrijas provinču mehānisko transportlīdzekļu nodaļām par koncesijās ietverto pakalpojumu sniegšanai izmantoto autobusu veidu un raksturlielumiem, kā arī attiecībā uz citu pakalpojumu sniegšanu.
(65)
Simet iesniedza arī, kā tas apgalvoja, ministrijas pilnīgus vai daļējus atteikumus atļaut mainīt sniedzamo pakalpojumu aprakstu. Attiecībā uz pārskata periodu Simet iesniedza (daļējus) atteikumus attiecībā uz (22):
-
pieteikumiem uzturēt jaunas pieturvietas papildus līnijsatiksmes pakalpojumos ietvertajām pieturvietām Rosano-Neapoles līnijā (1992), Kariati-Milānas līnijā (1995), Kozencas-Florences līnijā (1999), Kozencas-Florences un Kozencas-Pizas līnijā (2000) un Sandžovani-Milānas līnijā (2003),
-
pieteikumu atļaujas saņemšanai sniegt jaunus līnijsatiksmes pakalpojumus Kozencas-Neapoles līnijā (2000).
(66)
Simet uzskata, ka šie atteikumi pierāda, ka Itālijas iestādes bija tam vienpusēji uzlikušas sabiedrisko pakalpojumu saistības. Simet apgalvo, ka iestādes neļāva “optimizēt” transporta līnijas, proti, paplašināt un dažādot piedāvājumu. Faktiski transporta līnijas bija “iesaldētas” un tāpēc joprojām piesaistītas ministra lēmumiem, lai gan formāli tās klasificēja kā “komercdarbību”.
(67)
Simet nepiekrīt apgalvojumam lēmuma par procedūras sākšanu 16. apsvērumā, ka uzņēmuma ierosinātā braukšanas maksa tika atspoguļota gada koncesijas specifikācijās. Sākotnēji braukšanas maksai tālajos maršrutos bija jābūt tādai pašai kā ceļojot pa dzelzceļu otrajā klasē. To pamato ar ministra 1988. gada 19. decembra vēstuli (D.C. III Div 32 Nr. 3846), kurā norādīts, ka, “tā kā daudzi uzņēmumi ar koncesijām par sabiedriskajiem autobusu transporta pakalpojumiem ir iesnieguši lūgumrakstus attiecībā uz braukšanas maksas palielināšanu; tā kā pēdējā laikā nav pieņemtas vispārējas direktīvas par braukšanas maksu; nākamajās jaunajās direktīvās (…) [reģionālās pārvaldes] drīkst tieši atļaut koncesiju turētājiem palielināt braukšanas maksu pakalpojumiem, kurus tie sniedz, lai pielāgotu to valsts dzelzceļa uzņēmuma Ferrovie dello Stato (FS) cenu līmenim par ceļojumu pa dzelzceļu otrajā klasē, kam pieskaitīta piemaksa par ātrvilciena pakalpojumiem, ja pakalpojuma sniegšanai izmanto maģistrāles [kā šajā gadījumā]; … acīmredzot braukšanas maksa nebūtu jāpalielina gadījumos, ja iepriekš minētais braukšanas maksas līmenis jau ir ticis pielāgots”. Saskaņā ar Simet sniegto informāciju šie pasākumi pierāda, ka tas nedrīkstēja noteikt braukšanas maksu, kas pārsniedza braukšanas maksu par ceļojumu pa dzelzceļu otrajā klasē (t. i., pašu zemāko maksu, kuru ņēma Ferrovie dello Stato). Tāpēc uzņēmums nevarēja gūt lielākus ienākumus no savas darbības, jo valsts interesēs bija apmierināt būtiskas sabiedrības vajadzības un uzdevumus.
(68)
Ministrijas 1992. gada 3. jūlija apkārtrakstā Nr. A/7302 noteikts, ka minētajā gadā braukšanas maksa ir jāpalielina par 6,1 % tajās autobusa satiksmes līnijās, par kurām ir atbildīga valsts. Saskaņā ar Simet sniegto informāciju šis apkārtraksts, ar kuru ministrija atļāva palielināt braukšanas maksu tikai tiktāl, lai pielāgotu to ISTAT skaitļiem, pierāda, ka uzņēmums pēc savas iniciatīvas nevarēja ņemt tādu braukšanas maksu, kuru tas uzskatīja par atbilstošu. Simet norāda, ka ministrijas 2002. gada 5. aprīļa apkārtrakstā Nr. 3/02, kurā noteikts, kā braukšanas maksa jākonvertē no lirām uz euro, norādīts (2. punktā), ka attiecīgā braukšanas maksa ir “reglamentēta braukšanas maksa un cenas”.
(69)
Visbeidzot ministrijas izdotajās koncesijās norādīts, ka braukšanas maksa tiek “paredzēta” (stabilita), t. i., to nosaka ar administrācijas lēmumu. Tā kā runa ir par “koncesiju”, nevis vienkāršu “atļauju”, attiecīgajās specifikācijās skaidri norādīts, ka pakalpojumu sniegšanu “reglamentē paredzētie panti un tie panti, kuri var tikt paredzēti pēc tam” un ka “administrācija drīkst anulēt koncesiju jebkurā laikā, un uzņēmējs nedrīkst iesniegt par to sūdzību”. Katras koncesijas specifikāciju 6. punktā skaidri norādīts, ka grafikus un braukšanas maksu apstiprina ministrijas provinču mehānisko transportlīdzekļu nodaļas. Simet apgalvo, ka, tā kā fiksēta braukšanas maksa izslēdza iespēju piedāvāt elastīgus pakalpojumus lietotājiem, tam nebija iespējas reaģēt uz tirgus pieprasījumu vai uzņēmuma vajadzībām pēc saviem ieskatiem.
(70)
Simet, kura pienākums bija iekasēt uzlikto braukšanas maksu, apgalvo, ka tam bija liegta cenu politikas īstenošana, kuru normālos apstākļos būtu veicis uzņēmums modernā, brīvā un konkurētspējīgā tirgū. No vienas puses, Simet uzsver, ka ministrijas piemērotās braukšanas maksas līmenis bija tik zems (līdzvērtīgs Ferrovie dello Stato iekasētajai braukšanas maksai par ceļojumu pa dzelzceļu otrajā klasē), ka uzņēmums nevarēja segt autobusu transporta pakalpojumu sniegšanas izmaksas. No otras puses, šie pasākumi ir devuši iespēju valstij sniegt nepamatotu atbalstu savam dzelzceļa uzņēmumam Ferrovie dello Stato, jo tādiem starpreģionālo autobusu transporta pakalpojumu koncesijas turētājiem kā Simet tika liegta zemākas braukšanas maksas noteikšana par to, kuru iekasē minētais uzņēmums par otrās klases biļeti ar ātrvilciena piemaksu. Tā kā Simet un citiem uzņēmumiem, kas sniedza līdzīgus pakalpojumus, tika atteiktas subsīdijas, Ferrovie dello Stato saņēma papildu priekšrocības.
(71)
Ņemot vērā iepriekš minēto, Simet uzskata, ka ministrijas izdotās koncesijas un turpmākie lēmumi, ar kuriem noraidīja pieprasījumus par maršrutu maiņu, liecina, ka šīs koncesijas atbilst pakalpojumu līguma kritērijiem Regulas (EEK) Nr. 1191/69 14. panta izpratnē, jo tās uzliek saistības attiecībā uz maršrutiem, pieturvietām, braukšanas maksu, parastu vēstuļu bezmaksas pārvadāšanu pasta pakalpojumu nodrošināšanai un citu pasta sūtījumu pārvadāšanu par maksu, kas paredzēta noteikumos, ar kuriem reglamentē šādu pārvadāšanu.
(72)
Pat pieņemot, ka Regulā (EEK) Nr. 1191/69 nav paredzēts, ka starpreģionālo koncesiju turētājiem ir tiesības saņemt kompensāciju, kā apgalvo ministrija, Simet iebilst, ka tas nozīmētu, ka pakalpojums bija liberalizēts, un tādā gadījumā administrācija nevarēja uzlikt uzņēmumam nekādas saistības, jo īpaši attiecībā uz braukšanas maksu. Tāpēc Simet uzskata, ka ministrijas rīcība ir tiesību aktu pārkāpums un ka saskaņā ar valsts tiesību aktiem (t. i., 35. pantu Likumdošanas dekrētā Nr. 80/1998, ko piemēroja Valsts padome) tam pienākas kompensācija par zaudējumiem.
(73)
Simet problēma nav tāda veida gadījums, ko reglamentē Regula (EEK) Nr. 1191/69, bet strīds par kompensāciju par zaudējumiem. Simet norāda, ka spriedumā Nr. 1405/2010 tika atzītas Simet tiesības uz kompensāciju par zaudējumiem saskaņā ar Likumdošanas dekrēta Nr. 80/1998 35. pantu, lai kompensētu to ministrijas nelikumīgo lēmumu nodarīto kaitējumu, ar kuriem tā atteicās atcelt Simet uzliktās sabiedrisko pakalpojumu saistības. Tā kā šie lēmumi, ar kuriem tika pārkāptas Itālijas Konstitūcijas 41. pantā nostiprinātās brīvas uzņēmējdarbības tiesības, radīja materiālus zaudējumus uzņēmuma komercdarbībai, tie jāuzskata par nelikumīgiem, tādējādi dodot uzņēmumam tiesības saņemt radušos zaudējumu atmaksu. Valsts padome atzina, ka ministrija bija radījusi nepamatotu kaitējumu Simet, uzliekot tam sabiedrisko pakalpojumu saistības un tādējādi pārkāpjot tā tiesības brīvi un neatkarīgi sniegt transporta pakalpojumus.
(74)
Tomēr, ja tiek pieņemts, ka ar Regulu (EEK) Nr. 1191/69 un tās grozījumiem administrācijai tika atļauts uzlikt sabiedrisko pakalpojumu saistības, lai apmierinātu reģiona vajadzības, Simet uzskata, ka ministrijas pienākums bija paredzēt maksājumu, lai kompensētu šādas saistības. Pēc Simet domām, Regulā (EEK) Nr. 1191/69 tiek atļauts uzlikt pakalpojumu saistības, lai “apmierinātu reģiona transporta vajadzības” un ar “reģionu nesaistītās vajadzības” (1. panta 2. punkts).
6. ITĀLIJAS PIEZĪMES PAR TREŠĀS PERSONAS PIEZĪMĒM
(75)
Itālijas iestādes piezīmēs par trešās personas piezīmēm atkārtoja savu nostāju, ka sabiedrisko pakalpojumu saistības Regulas (EEK) Nr. 1191/69 vai Regulas (EK) Nr. 1370/2007 izpratnē nebija uzliktas un ka kompensācija nepienācās.
(76)
Lai pamatotu savu nostāju, Itālijas iestādes sniedza paskaidrojumus par sistēmu, ar kuru reglamentēja līnijsatiksmes pasažieru autobusu transporta pakalpojumus saskaņā ar Likumu Nr. 1822/39 (23) (likumu piemēroja pārskata periodā). Saskaņā ar šo likumu uz līnijsatiksmes pakalpojumiem, par kuriem ir atbildīga valsts (kas zināmi arī kā “parasti līnijsatiksmes autobusu transporta pakalpojumi”), attiecās šāds tiesiskais regulējums:
i)
pakalpojumu sniedza saskaņā ar koncesiju sistēmu;
ii)
koncesijas tika piešķirtas pēc uzņēmumu pieprasījuma;
iii)
netika nodrošinātas vai veiktas atlases procedūras, lai piešķirtu koncesijas;
iv)
saskaņā ar likumu varēja piešķirt pagaidu vai pastāvīgas koncesijas tikai pēc ministrijas ieskatiem, kura nemainīgi izvēlējās piešķirt visiem uzņēmumiem pagaidu koncesijas. Tāpēc koncesiju termiņš bija viens gads, un uzņēmumi (tostarp Simet) katru gadu pieteicās koncesijas atjaunošanai;
v)
koncesijas deva uzņēmējiem ekskluzīvas tiesības sniegt pakalpojumu koncesijas specifikācijās noteiktajā maršrutā;
vi)
koncesiju turētājiem tika piešķirtas priekšrocības, pamatojoties uz apkalpojamām teritorijām, kuras noteica, izmantojot “finitimità” kritēriju, t. i., autobusu maršrutu tuvumu un ekonomisko un funkcionālo sadarbību (Likuma Nr. 1822/39 5. un 6. pants);
vii)
esošie pakalpojumi bija prioritāri. Citiem vārdiem sakot, rentabilitātes nolūkā priekšroka tika dota esošo pakalpojumu pielāgošanai, nevis jaunu pakalpojumu izveidošanai;
viii)
turklāt katru reizi, kad bija jāizsniedz koncesija jauniem pakalpojumiem, tika piemērots apkalpojamās teritorijas iedzīvotāju skaita kritērijs attiecībā uz jauno autobusa maršrutu kopējo garumu. Tika uzskatīts, ka, lai sniegtu pakalpojumus maršrutā, kura kopējais garums ir 500 km, apkalpojamā teritorijā jādzīvo vismaz 300 000 iedzīvotāju. Garākiem autobusa maršrutiem tika piemērots proporcionalitātes kritērijs (24).
(77)
Tāpēc, ja uzņēmumi iesniedza pieteikumus par esošo pakalpojumu maiņu vai par koncesijas piešķiršanu jauniem pakalpojumiem, ministrijai bija jāizmanto lēmuma pamatošanai minētais tiesiskais regulējums.
(78)
Attiecībā uz ministrijas pilnīgiem vai daļējiem atteikumiem piešķirt atļauju Simet mainīt sniegtos pakalpojumus Itālijas iestādes norādīja, ka tie bija saistīti tikai ar sistēmu, ko reglamentēja ar Likumu Nr. 1822/39. Ministrija nevarēja piekrist piešķirt jaunas koncesijas, lai sniegtu jaunus pakalpojumus vai paplašinātu esošo koncesiju darbības jomu (piekrītot jaunu pieturvietu izveidei) tajos gadījumos, kad tas būtu apdraudējis citu līnijsatiksmes pakalpojumu sniedzēju tiesības, kā noteikts minētajā likumā. Vienlaikus ministrija apstiprināja pārmaiņas, kuras nebija pretrunā Likumā Nr. 1822/39 (25) paredzētajiem principiem.
(79)
Atzīstot, ka Simet tika atteikta atļauja sniegt jaunus pakalpojumus vai pievienot papildu pieturvietas esošajiem pakalpojumiem vairākos gadījumos, Itālijas iestādes apgalvo, ka Simet iesniegumi un pievienotie dokumenti nesniedz pierādījumus tam, ka būtu iesniegts oficiāls pieprasījums mainīt sniedzamo pakalpojumu aprakstu, kā paredzēts esošajās koncesiju specifikācijās, un ka tas būtu atteikts. Jebkurā gadījumā ministrija nekad nav noraidījusi Simet pieprasījumus par pieturvietu pārvietošanu reti apdzīvotās teritorijās vai par grafiku maiņu.
(80)
Attiecībā uz koncesiju specifikāciju pantiem par pasta sūtījumu pārvadāšanu Itālijas iestādes apgalvo, ka Simet nav sniedzis nevienu pierādījumu, lai dokumentāli apstiprinātu faktiski sniegtos pakalpojumus un to neto izmaksas. Itālijas iestādes norādīja, ka Simet nav iesniedzis dokumentārus pierādījumus tam, ka ministrija ir noraidījusi tā pieteikumus par braukšanas maksas maiņu. Turklāt Simet nekad nav lūdzis atļauju samazināt braukšanas maksu.
(81)
Attiecībā uz Transporta ministrijas 1988. gada 19. decembra vēstuli (D.C. III Div 32 Nr. 3846) un turpmāko ministra 1989. gada 10. janvāra apkārtrakstu Nr. A/66 (ko izdevusi ministrijas provinču mehānisko transportlīdzekļu nodaļa Katancāro) saskaņā ar Itālijas iestāžu sniegto informāciju ar šiem dokumentiem līnijsatiksmes pakalpojumu sniedzējiem tika atļauts pielāgot savu braukšanas maksu Ferrovie dello Stato braukšanas maksai, un šis pasākums jāuzlūko, kā daļa no plašākas valsts transporta politikas un plašākas cenu noteikšanas politikas. Tas pats ir jāsaka par Katancāro provinces nodaļas 1992. gada 3. jūlija vēstuli Nr. 7302 (uz ko atsaucās Simet), kuras mērķis bija mudināt līnijsatiksmes autobusu transporta pakalpojumu sniedzējus celt braukšanas maksu līdz pat 6,1 % atbilstīgi inflācijai, īstenojot apkārtrakstu Nr. 801/92 (26). Vēstulē arī norādīts, ka uzņēmumi varēja darboties saskaņā ar atšķirīgu braukšanas maksas shēmu, ja tie iesniedza konkrētu pieteikumu. Itālijas iestādes norāda, ka Simet šādu pieteikumu nekad nav iesniedzis. Jebkurā gadījumā ne ministra 1988. gada vēstulē, ne ministrijas 1992. vēstulē netika noraidīts no Simet saņemts pieteikums par sabiedrisko pakalpojumu saistību pārtraukšanu attiecībā uz braukšanas maksu.
(82)
Itālijas iestādes nepiekrīt Simet argumentam, ka 2002. gada 5. aprīļa apkārtraksta Nr. 3/02 2. punkts pierāda, ka ministrija bija noteikusi braukšanas maksu par līnijsatiksmes pakalpojumiem. Apkārtrakstā tikai sniegti norādījumi par braukšanas maksas konvertāciju no lirām uz euro. Fakts, ka uz līnijsatiksmes transporta pakalpojumu braukšanas maksu tālajos maršrutos atsaucās kā uz “reglamentētu” braukšanas maksu, nenozīmē, ka šo maksu nebija noteikuši paši uzņēmēji. Drīzāk tas nozīmēja, ka šī braukšanas maksa bija iepriekš noteikta, lai pasažieru interesēs nodrošinātu pārredzamību un atklātību, un pēc tam to apstiprināja kompetentie ministrijas dienesti. Tā kā pakalpojums ir vispārēji līnijsatiksmes pakalpojumi, sniedzamo pakalpojumu aprakstam, piemēram, maršrutiem, autobusu pieturvietām, grafikiem un braukšanas maksai, bija jābūt iepriekš zināmam, pretēji gadījuma rakstura pakalpojumiem. Saskaņā ar Itālijas iestāžu sniegto informāciju tāds pats princips darbojas arī Savienības līmenī attiecībā uz regulāriem pakalpojumiem, ko reglamentē Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 1073/2009 (27), saskaņā ar kuru braukšanas maksa ir neatņemama daļa atļaujās, kas izsniegtas attiecībā uz regulāriem pakalpojumiem (minētās regulas 6. panta 2. punkts). Ņemot vērā šīs iepriekšēja braukšanas grafika izveidošanas prasības, Itālijas iestādes apstrīd Simet koncesijas specifikāciju 6. punkta interpretāciju (28), jo gan Simet pieteikumā, gan ministrijas koncesijas specifikācijās veikta atsauce uz iepriekšnoteiktiem grafikiem un braukšanas maksu par līnijsatiksmes pakalpojumiem.
(83)
Attiecībā uz pieprasīto kompensācijas summu Simet prasīja tikai “kompensāciju […], kas nepārsniedz summu, kura saskaņā ar sniegtajiem pierādījumiem tam pienākas”. Saskaņā ar Itālijas iestāžu sniegto informāciju Simet ir laika gaitā iesniedzis vispārējus izmaksu aprēķinus, jo tie ietver visu komercdarbību, kā arī ir objektīvi nepareizi un nav pamatoti ar ticamiem datiem, ņemot vērā to, ka par lielāko pārskata perioda daļu uzskaite nav nodalīta.
(84)
Itālijas iestādes uzskata, ka nav pilnīgi nekādas nozīmes, vai attiecīgais gadījums attiecas uz sabiedrisko pakalpojumu kompensācijas piešķiršanu (šeit tieši piemērota Regula (EEK) Nr. 1191/69) vai kompensāciju par zaudējumiem. Pat pieņemot, ka Valsts padome vēlējās atzīt Simet tiesības uz kompensāciju par zaudējumiem, kas saskaņā ar Itālijas iestāžu sniegto informāciju nav ne iepriekšnoteikts, ne acīmredzams secinājums, pamatojoties uz sprieduma Nr. 1405/2010 tekstu (29), neviens no nodarītajiem zaudējumiem nevarēja rasties sabiedrisko pakalpojumu saistību izpildes rezultātā. Itālijas iestādes uzstāj, ka Simet nekad nav uzliktas šādas saistības.
(85)
Visbeidzot Itālijas iestādes nepiekrīt, ka Itālijas Konstitūcijas 41. pantā ir paredzēta kompensācija par zaudējumiem. Pasažieru transportu starpreģionālu līnijsatiksmes transporta pakalpojumu veidā nevar uzskatīt par pilnīgi liberalizētu, skaidri un tieši piemērojot Itālijas Konstitūcijas 41. pantu, kas, pirmkārt, attiecas uz koncesiju sistēmu (ko reglamentē Likums Nr. 1822/39 un prezidenta Dekrēts Nr. 369/94) un pēc tam uz atļauju izsniegšanas sistēmu (ko reglamentē Likumdošanas dekrēts Nr. 285/05).
7. ATBALSTA NOVĒRTĒJUMS
7.1. ATBALSTA ESĪBA
(86)
Saskaņā ar Līguma 107. panta 1. punktu “ar iekšējo tirgu nav saderīgs nekāds atbalsts, ko piešķir dalībvalstis vai ko jebkādā citā veidā piešķir no valsts līdzekļiem un kas rada vai draud radīt konkurences izkropļojumus, dodot priekšroku konkrētiem uzņēmumiem vai konkrētu preču ražošanai, ciktāl tāds atbalsts iespaido tirdzniecību starp dalībvalstīm”.
(87)
Lai uzskatītu, ka atbalsta pasākums veido valsts atbalstu 107. panta 1. punkta izpratnē, tam jāatbilst šādiem nosacījumiem:
-
tas jāpiešķir valstij vai no valsts līdzekļiem,
-
tam jārada selektīva priekšrocība, dodot priekšroku konkrētiem uzņēmumiem vai konkrētu preču ražošanai,
-
tam jārada konkurences izkropļojumi vai jārada šādi draudi,
-
tam jāietekmē tirdzniecība starp dalībvalstīm.
(88)
Komisija pārbaudīs, vai šajā gadījumā ir izpildīts katrs no minētajiem nosacījumiem.
7.1.1. Valsts līdzekļi un attiecināmība
(89)
Komisija norāda, ka ar Valsts padomes spriedumiem paredzēts, ka ministrija maksā kompensāciju Simet par starpreģionālu līnijsatiksmes autobusu transporta pakalpojumu sniegšanu laikposmā no 1987. gada līdz 2003. gadam maršrutos, par kuriem ir atbildīga valsts. Šī kompensācija ir jāmaksā no ministrijai pieejamiem līdzekļiem, t. i., no valsts līdzekļiem. Lēmums maksāt minēto kompensāciju, kuru ir pieņēmusi tiesa, ir attiecināms uz valsti.
7.1.2. Selektīva ekonomiska priekšrocība
(90)
Pirmkārt un galvenokārt, Komisija norāda, ka Simet veic saimniecisku darbību, proti pasažieru pārvadāšanu par maksu. Tāpēc Simet jāuzskata par “uzņēmumu” Līguma 107. panta 1. punkta izpratnē.
(91)
Arī pasākuma piešķiršana jāuzskata par selektīvu, jo sniedz priekšrocību tikai Simet.
(92)
Attiecībā uz ekonomiskas priekšrocības piešķiršanu no sprieduma Altmark lietā izriet, ka valsts vai no valsts līdzekļiem piešķirta kompensācija attiecīgiem uzņēmumiem par tiem uzlikto sabiedrisko pakalpojumu saistību izpildi nerada priekšrocību attiecīgajiem uzņēmumiem un tādējādi neveido atbalstu 107. panta 1. punkta izpratnē, ja ir izpildīti šādi četri nosacījumi (30):
-
pirmkārt, faktiski no saņēmēja uzņēmuma ir jāpieprasa sabiedrisko pakalpojumu saistību izpilde, un šīs saistības ir skaidri jānosaka,
-
otrkārt, iepriekš objektīvi un pārredzami jānosaka rādītāji, uz kuriem pamatojoties tiks aprēķināta kompensācija,
-
treškārt, kompensācija nedrīkst pārsniegt summu, kas vajadzīga visu to izdevumu vai to daļas segšanai, kuri radušies, pildot sabiedrisko pakalpojumu saistības, ņemot vērā attiecīgos rēķinus un pamatotu peļņu par šo saistību izpildi, un
-
ceturtkārt, ja uzņēmums, kuram ir jāpilda sabiedrisko pakalpojumu saistības, netiek izraudzīts saskaņā ar valsts iepirkuma procedūru, vajadzīgās kompensācijas līmenis jānosaka, pamatojoties uz tādu izdevumu analīzi, kuri ir raksturīgi labi vadītam un pienācīgi ar sabiedrisko pakalpojumu prasībām atbilstošiem transportlīdzekļiem apgādātam uzņēmumam un kuri būtu radušies šo saistību izpildes laikā, ņemot vērā attiecīgos rēķinus un pamatotu peļņu par šo saistību izpildi.
(93)
Attiecībā uz otro nosacījumu ir iepriekš objektīvi un pārredzami jānosaka rādītāji, kurus izmanto kā kompensācijas aprēķina pamatu, lai nodrošinātu, ka tie nerada ekonomisku priekšrocību par labu kompensācijas saņēmējam uzņēmumam attiecībā pret konkurējošiem uzņēmumiem. Tomēr vajadzība iepriekš noteikt kompensācijas rādītājus nenozīmē, ka kompensācija ir jāaprēķina, izmantojot īpašu formulu. Svarīgākais ir tas, ka jau no sākuma ir zināms, kā kompensācija tiks noteikta.
(94)
Šajā gadījumā Simet nav sniedzis nekādus pierādījumus par to, ka iepriekš objektīvi un pārredzami tika noteikti kompensācijas par attiecīgo pakalpojumu sniegšanu aprēķina rādītāji pārskata periodā. Koncesijas specifikācijās, uz kurām Simet atsaucas, lai pierādītu, ka tam tika uzliktas sabiedrisko pakalpojumu saistības, norādīts, ka pakalpojumu sniegšana nedod uzņēmumam jebkādas tiesības saņemt subsīdiju vai jebkādu kompensāciju un ka pakalpojums tiek sniegts, pašam uzņēmumam pilnīgi uzņemoties risku. Tāpēc Valsts padome spriedumā Nr. 1405/2010 noteica, ka minētā kompensācija tiek aprēķināta, pamatojoties uz ticamiem uzņēmuma uzskaites datiem. Tā kā nav iepriekš noteiktu kompensācijas rādītāju, visu minēto aprēķinu pamatā ir tikai ex post aplēses par neto izmaksām, kuras radušās, sniedzot attiecīgos starpreģionālos līnijsatiksmes autobusu transporta pakalpojumus, piemēram, sākotnējā ziņojumā un vairākuma ziņojumā ietvertie aprēķini. Tāpēc šajā lietā nav izpildīts otrais Altmark nosacījums.
(95)
Lai izslēgtu ekonomiskās priekšrocības esību, ja kompensācija tiek piešķirta attiecīgajiem uzņēmumiem par uzlikto sabiedrisko pakalpojumu saistībām, spriedumā Altmark lietā paredzēts, ka tiek izpildīti visi četri nosacījumi, un tāpēc Komisijai nevajag pārbaudīt, vai šajā gadījumā ir izpildīti pārējie trīs nosacījumi. Attiecīgi kompensācijas maksājums Simet par starpreģionālo autobusu transporta pakalpojumu sniegšanu laikposmā no 1987. gada līdz 2003. gadam rada šim uzņēmumam selektīvu ekonomisku priekšrocību.
7.1.3. Konkurences izkropļojumi un ietekme uz tirdzniecību starp dalībvalstīm
(96)
Attiecībā uz šiem diviem kritērijiem ir jāpārbauda, vai ir iespējams, ka paziņotais pasākums kropļo konkurenci tādā mērā, ka tiek ietekmēta tirdzniecība starp dalībvalstīm.
(97)
Kā norādīts spriedumā Altmark lietā (31), kopš 1995. gada vairākas dalībvalstis ir atvērušas konkrētus transporta pakalpojumu tirgus, lai konkurētu ar citās dalībvalstīs dibinātiem uzņēmumiem, tādēļ vairāki uzņēmumi jau piedāvā pilsētu, piepilsētu un reģionālos transporta pakalpojumus dalībvalstīs, kuras nav to izcelsmes dalībvalstis. Šī tendence ir vēl izteiktāka attiecībā uz tādiem starpreģionāliem līnijsatiksmes transporta pakalpojumiem, kādus sniedz Simet. Tāpēc ir jāuzskata, ka jebkāda Simet piešķirta kompensācija var kropļot konkurenci attiecībā uz starpreģionālo līnijsatiksmes autobusu transporta pakalpojumu sniegšanu un var ietekmēt tirdzniecību starp dalībvalstīm tādā mērā, kas nelabvēlīgi ietekmē citā dalībvalstī dibinātu transporta uzņēmumu spēju piedāvāt pakalpojumus Itālijā, un stiprina Simet tirgus stāvokli.
(98)
Komisija arī norāda, ka Simet darbojas citos tirgos, piemēram, sniedz starptautiskus ceļojumu pakalpojumus, tūrisma pakalpojumus un autobusu nomas pakalpojumus, un tādējādi skaidri konkurē ar citiem uzņēmumiem Savienībā minētajos tirgos. Jebkāda Simet piešķirta kompensācija noteikti kropļotu konkurenci un ietekmētu tirdzniecību starp dalībvalstīm minētajos tirgos.
(99)
Tāpēc Komisija uzskata, ka paziņotais pasākums var kropļot konkurenci un ietekmēt tirdzniecību starp dalībvalstīm.
7.1.4. Secinājums
(100)
Ņemot vērā iepriekš minēto, Komisija uzskata, ka paziņotais pasākums veido valsts atbalstu Līguma 107. panta 1. punkta izpratnē.
7.2. ATBRĪVOJUMS NO REGULĀ (EEK) NR. 1191/69 PAREDZĒTĀ PAZIŅOŠANAS PIENĀKUMA
(101)
Saskaņā ar Valsts padomes pamatojumu Simet saņēma tiesības iegūt kompensāciju par attiecīgo transporta pakalpojumu sniegšanu tajā laikposmā, kurā tas veica minētos pakalpojumus. Lai izmantotu minēto pamatojumu, šiem kompensācijas maksājumiem būtu jābūt atbrīvotiem no obligātās paziņošanas procedūras saskaņā ar Regulas (EEK) Nr. 1191/69 17. panta 2. punktu: citādi fakts, ka kompensācija nav paziņota, padarītu to par nelikumīgu, jo tā neatbilstu Līgumā noteiktajiem valsts atbalsta noteikumiem.
(102)
Šā iemesla dēļ saskaņā ar Regulas (EEK) Nr. 1191/69 17. panta 2. punktu kompensācija, ko maksā saskaņā ar regulu, tiek atbrīvota no iepriekšējas informēšanas procedūras, kas paredzēta Līguma 108. panta 3. punktā, un tādējādi no iepriekšējas paziņošanas. No sprieduma Combus lietā izriet, ka jēdziens “sabiedrisko pakalpojumu kompensācija” šā noteikuma izpratnē ir jāinterpretē šauri (32). Atbrīvojums no 17. panta 2. punktā paredzētā paziņojuma ietver tikai kompensāciju par uzņēmumam vienpusēji uzliktām sabiedrisko pakalpojumu saistībām saskaņā ar regulas 2. pantu, un šāda kompensācija tiek aprēķināta, izmantojot regulas 10.-13. pantā aprakstīto metodi (parastā kompensācijas procedūra), un neattiecas uz sabiedrisko pakalpojumu līgumiem, kā noteikts 14. pantā. Par kompensāciju, ko maksā saskaņā ar sabiedrisko pakalpojumu līgumu, kā noteikts Regulas (EEK) Nr. 1191/69 14. pantā, un kas veido valsts atbalstu, ir jāpaziņo Komisijai, pirms tā tiek īstenota. Ja paziņošanas pienākums nebūs izpildīts, kompensācija tiks uzskatīta par nelikumīgi īstenotu atbalstu.
(103)
Tāpēc jautājums par to, vai ar 17. panta 2. punktu Itālijas iestādes šajā gadījumā tiešām tika atbrīvotas no iepriekšējas paziņošanas pienākuma, ir atkarīgs, pirmkārt, no tā, vai faktiski Itālijas iestādes vienpusēji uzlika Simet sabiedriskā pakalpojuma saistības, un, otrkārt, vai saskaņā ar minētajām saistībām samaksātā kompensācija atbilst Regulai (EEK) Nr. 1191/69. Komisija pārbaudīs abus jautājumus pēc kārtas.
7.2.1. Vai Itālijas iestādes vienpusēji uzlika Simet sabiedriskā pakalpojuma saistības?
(104)
Saskaņā ar Simet sniegto informāciju (33) tas, ka sabiedriskā pakalpojuma saistības uzliktas vienpusējā kārtā, izriet no specifikācijām attiecībā uz sniedzamo pakalpojumu aprakstu, kas paredzēts koncesijas specifikācijās, kuras izdotas katram atsevišķam starpreģionālam līnijsatiksmes autobusu transporta maršrutam, ministrijas piemērotās braukšanas maksas un ministra atteikumiem pieņemt pārmaiņas esošajos pakalpojumos vai izdot jaunas pakalpojumu koncesijas.
(105)
Tomēr, pamatojoties uz saņemto informāciju, Komisija uzskata, ka Simet nav pārliecinoši pierādījis, ka Itālijas iestādes tam vienpusēji uzlika sabiedrisko pakalpojumu saistības.
(106)
Pirmkārt, Simet iniciatīva pieprasīt koncesijas specifikāciju atjaunošanu visus sešpadsmit gadus pārskata periodā nav saderīga ar koncepciju par sabiedrisko pakalpojumu saistību vienpusēju uzlikšanu. Šādu specifikāciju mērķis ir piešķirt Simet ekskluzīvas tiesības sniegt attiecīgos pakalpojumus pārskata periodā. Lai gan katrā no šīm specifikācijām bija paredzēts, ka par pakalpojuma sniegšanu nepienākas kompensācija un ka pakalpojums tiek veikts, tikai pašam uzņēmumam pilnīgi uzņemoties risku, Simet atkārtoti pieprasīja šo tiesību pagarināšanu.
(107)
Otrkārt, fakts, ka ar šīm specifikācijām tika noteikta braukšanas maksa, maršruti un pakalpojumu sniegšanas biežums un grafiks, var nenozīmēt, ka koncesiju saņemšanas rezultātā Simet vienpusēji tika uzliktas sabiedrisko pakalpojumu saistības. Uzskatot, ka sniegtie pakalpojumi bija regulāri līnijsatiksmes pakalpojumi, koncesijas specifikācijās, ar kurām Simet piešķīra ekskluzīvas tiesības sniegt šos pakalpojumus, bija iepriekš jāietver sniedzamo pakalpojumu apraksts. Netika sniegti pierādījumi par tādiem oficiāliem pieprasījumiem mainīt šo aprakstu, kurus ministrija būtu atteikusi. Simet nav arī sniedzis pierādījumus, kas liecinātu, ka Itālijas iestādes šo aprakstu būtu vienpusēji piemērojušas Simet, nevis ka to būtu piedāvājis pats uzņēmējs apmaiņā pret tiesībām sniegt ekskluzīvus pakalpojumus, pēc tam saņemot ministrijas atļauju.
(108)
Treškārt, attiecībā uz iespējamām pasta sūtījumu pārvadāšanas saistībām Simet nesniedza pierādījumus, kas apliecinātu, kādus pakalpojumus tas faktiski sniedza, un minēto pakalpojumu neto izmaksas. Simet arī nesniedza pierādījumus, ka tas jebkad ir apstrīdējis koncesijas specifikāciju pantus attiecībā uz pasta sūtījumu pārvadāšanu. Tas varētu nozīmēt vai nu to, ka šo pakalpojumu sniegšana nebija pretrunā uzņēmuma komercinteresēm, vai arī to, ka uzņēmums uzskatīja, ka šo pakalpojumu sniegšana ir godīga atlīdzība par tiesībām sniegt ekskluzīvus starpreģionālus transporta pakalpojumus.
(109)
Ceturtkārt, attiecībā uz braukšanas maksu, kuru Simet varēja iekasēt no pasažieriem par sniegtajiem pakalpojumiem, - lai gan Itālijas iestādes atzīst, ka līdz 2001. gadam tiešām pastāvēja valsts noteikumi, ar kuriem noteica autobusu transporta cenu noteikšanas visaptverošus principus kā daļu no plašākas valsts transporta politikas un plašākas cenu noteikšanas politikas (34), uzņēmēji varēja iesniegt īpašu pieteikumu, lai izmantotu atšķirīgu braukšanas maksu. Tas tiek skaidri izklāstīts ministra vēstulē, uz kuru Simet atsaucas (35). Tomēr Komisija norāda, ka Simet nav sniedzis pierādījumus, ka tas jebkad ir iesniedzis šādu pieteikumu Itālijas iestādēm vai ka ministrija laikposmā no 1987. gada līdz 2003. gadam ir noraidījusi jebkādus pieteikumus par braukšanas maksas maiņu.
(110)
Pretēji Simet apgalvojumam, fakts, ka līnijsatiksmes transporta pakalpojumu braukšanas maksu tālajos maršrutos “apstiprināja” ministrijas provinču mehānisko transportlīdzekļu nodaļa (36), un atsauce uz “reglamentētu” braukšanas maksu 2002. gada 5. aprīļa apkārtrakstā Nr. 3/02 (37) nenozīmē, ka sākotnēji šo braukšanas maksu nebija noteikuši paši uzņēmēji. Drīzāk šo terminu izmantošana nozīmēja tikai to, ka minētā braukšanas maksa bija iepriekš noteikta, lai pasažieru interesēs nodrošinātu pārredzamību un atklātību, un pēc tam to apstiprināja kompetentie ministrijas dienesti.
(111)
Jebkurā gadījumā šādi pasākumi neveido Regulas (EEK) Nr. 1191/69 2. panta 5. punkta izpratnē “saistības ievērot likmes”, uz kurām attiektos parastās kompensācijas procedūras. Tās attiecas tikai uz “transporta uzņēmumiem uzlikto jebkāda veida saistību piemērot, jo īpaši dažām pasažieru kategorijām, dažām preču kategorijām vai dažos maršrutos tādas jebkuras valsts iestādes noteiktas vai apstiprinātas pārvadājumu likmes, kas ir pretrunā ar šā uzņēmuma komerciālām interesēm un kas rodas speciālo likmju noteikumu uzlikšanas vai atteikšanās no šo noteikumu maiņas dēļ”. Saistību ievērot likmes definīciju “nepiemēro saistībām, kas rodas tādas cenu politikas vispārējo pasākumu dēļ, ko piemēro tautsaimniecībai kopumā, vai vispārēja rakstura pasākumiem attiecībā uz pārvadājumu likmēm un nosacījumiem, ko veic, lai organizētu pārvadājumu tirgu vai tā daļu”.
(112)
Visbeidzot attiecībā uz Simet iesniegtajiem ministra atteikumiem Komisija norāda, ka tie bija pieprasījumi attiecībā uz paplašināšanos un neattiecās uz pārmaiņām esošo pakalpojumu sniegšanas kārtībā. Pakalpojumu paplašināšana ne vienmēr bija iespējama tā līnijsatiksmes pasažieru transporta pakalpojumu sniegšanas regulējuma dēļ, kuru izmantoja saskaņā ar Likumu Nr. 1822/39. Koncesijas jaunu pakalpojumu sniegšanai vai esošo pakalpojumu darbības jomas paplašināšanai varēja piešķirt tikai tādā mērā, lai tās neapdraudētu citu līnijsatiksmes pakalpojumu uzņēmēju tiesības, tāpēc jaunu pakalpojumu ieviešanu vai esošo pakalpojumu darbības jomas paplašināšanu atteica ar nolūku sabalansēt dažādu ekonomikas dalībnieku intereses, nevis tāpēc, ka, kā apgalvoja Simet, tam bija uzliktas sabiedrisko pakalpojumu saistības.
(113)
Tāpēc Simet nav pierādījis, ka Itālijas iestādes bija tam vienpusēji uzlikušas sabiedrisko pakalpojumu saistības.
7.2.2. Vai saskaņā ar šīm saistībām izmaksātā kompensācija atbilst Regulai (EEK) Nr. 1191/69?
(114)
Jebkurā gadījumā, pat ja tiktu pierādīts, ka kaut kādā veidā sabiedrisko pakalpojumu saistības tika vienpusēji uzliktas, kompensācijai par šiem pakalpojumiem, lai saņemtu atbrīvojumu no iepriekšējas paziņošanas pienākuma saskaņā ar minētās regulas 17. panta 2. punktu, joprojām būtu jāatbilst Regulas (EEK) Nr. 1191/69 (IV iedaļa) parastai kompensācijas procedūrai. Komisija neuzskata, ka šajā gadījumā tas ir noticis.
(115)
Pirmkārt, Komisija norāda, ka Regulas (EEK) Nr. 1191/69 10. pantā paredzēts inter alia, ka kompensācijas summai, ja saistības tika izpildītas vai veiktas, jābūt vienādai ar starpību starp finanšu sloga samazinājumu un uzņēmuma ienākumu samazinājumu, ja tiek pārtrauktas visas minētās saistības vai attiecīgā to daļa par pārskata periodu. Komisija norāda, ka saskaņā ar Tiesas spriedumu Antrop lietā šajā noteikumā paredzētā prasība nav izpildīta, ja, “pamatojoties uz ticamām attiecīgās grāmatvedības ziņām, nav iespējams noteikt starpību starp izmaksām, kas attiecināmas uz minēto uzņēmumu darbības daļu teritorijā, par kuru ir piešķirta koncesija, un [tai] atbilstošajiem ieņēmumiem un līdz ar to nav iespējams aprēķināt no sabiedrisko pakalpojumu pienākuma izpildes izrietošās papildizmaksas” (38).
(116)
Turklāt, sākot no 1992. gada 1. jūlija, ar Regulas (EEK) Nr. 1191/69 1. panta 5. punkta a) apakšpunktu paredzēts, ka transporta uzņēmumiem, kas sniedz ne tikai tos pakalpojumus, uz kuriem attiecas sabiedrisko pakalpojumu saistības, bet arī veic citas darbības, lai sniegtu sabiedriskus pakalpojumus kā atsevišķas daļas: i) darbības uzskaite par katru no šīm darbībām tiek nodalīta un aktīvu daļa, kas attiecas uz katru no tām, tiek izmantota saskaņā ar spēkā esošajiem grāmatvedības noteikumiem, un ii) izdevumi tiek sadalīti saskaņā ar darbības ienākumiem un maksājumiem no valsts iestādēm, bez iespējas tos pārvietot no vienas uzņēmuma darbības uz citu darbību.
(117)
Šajā gadījumā Simet neīstenoja pienācīgu uzskaites nodalīšanu attiecībā uz dažādiem pakalpojumiem, ko tas sniedza līdz 2002. gadam, un izmaksu uzskaites drošums attiecībā uz uzskaites nodalīšanu par 2002. un 2003. gadu var tikt apšaubīts, jo nav pierādījumu, ka šo izmaksu uzskaiti uzņēmuma vadības struktūras izmantoja, lai īstenotu darbības kontroli. Tādējādi nav nodrošināta atbilstība 10. pantam.
(118)
Otrkārt, Simet nav pierādījis, ka “ekonomiskos zaudējumus aprēķina, ņemot vērā šīs saistības sekas uzņēmuma darbībai kopumā” (Regulas (EEK) Nr. 1191/69 5. panta 1. punkts), un ka tika izpildīta prasība iepriekš noteikt kompensācijas summu (regulas 13. pants), kā skaidrots 7.1.2. iedaļā.
(119)
Visbeidzot paziņotā pasākuma kompensācijas periods ietver laikposmu no 1987. gada līdz 2003. gadam. Tomēr parastā kompensācijas procedūra tika piemērota starpreģionālajiem autobusu transporta pakalpojumiem tikai līdz 1992. gada jūlijam un pēc tam attiecās tikai uz “pilsētu, piepilsētu vai reģionālajiem pasažieru transporta pakalpojumiem” saskaņā ar Padomes Regulu (EEK) Nr. 1893/91 (39). Regulā (EEK) Nr. 1191/69 paredzēto “reģionālo pakalpojumu” definīciju (“pārvadājumu pakalpojumi, ko sniedz, lai apmierinātu reģiona pārvadājumu vajadzības”) nevar paplašināt, lai ietvertu visus transporta pakalpojumus, ar kuriem nodrošina reģiona iedzīvotāju vajadzības, un lai ietvertu visus starpreģionālos maršrutus. Šā iemesla dēļ šāda plaša interpretācija būtu padarījusi regulu lielā mērā neefektīvu, jo dalībvalstis jebkurā gadījumā drīkstēja to nepiemērot uzņēmumiem, kuru darbības tiek veiktas tikai, lai “sniegtu pilsētas, piepilsētas vai reģionālus pakalpojumus” (40).
(120)
Tāpēc Komisija uzskata, ka paziņotā kompensācija neatbilst parastai kompensācijas procedūrai, kas paredzēta Regulā (EEK) Nr. 1191/69.
7.2.3. Secinājums par atbrīvojumu no paziņošanas pienākuma
(121)
Ņemot vērā iepriekš minēto, Komisija secina, ka kompensācija, kura, kā Valsts padome uzskata, pienākas Simet par starpreģionālo autobusu transporta pakalpojumu sniegšanu laikposmā no 1987. gada līdz 2003. gadam, netika atbrīvota no obligātā iepriekšējas paziņošanas pienākuma, pamatojoties uz Regulas (EEK) Nr. 1191/69 17. panta 2. punktu.
7.3. ATBALSTA SADERĪBA
(122)
Tā kā nav pierādīts, ka kompensācijas maksājumi tika atbrīvoti no iepriekšējas paziņošanas pienākuma saskaņā ar Regulas (EEK) Nr. 1191/69 17. panta 2. punktu, šo maksājumu saderība ar iekšējo tirgu būs jāpārbauda, jo tie veido valsts atbalstu LESD 107. panta 1. punkta izpratnē, kā skaidrots iepriekš 7.1. iedaļā.
(123)
Komisija uzskata, ka paziņotā pasākuma saderības pārbaude būtu jāveic saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 1370/2007, kura stājās spēkā 2009. gada 3. decembrī un ar kuru atcēla Regulu (EEK) Nr. 1191/69, jo tie ir tiesību akti, kuri bija spēkā esošā lēmuma pieņemšanas laikā (41). Šajā ziņā Komisija norāda, ka Valsts padomes piešķirtā kompensācija Simet vēl nav izmaksāta, tāpēc plānotā atbalsta ietekme sāksies tajā pašā datumā, kurā Komisija pieņems lēmumu par atbalsta saderību ar iekšējo tirgu (42). Turklāt ir apšaubāmi, ka tiesības uz šo kompensāciju tika neatgriezeniski piešķirtas Simet pirms sprieduma Nr. 1405/2010, kuru Valsts padome pieņēma 2010. gada 9. martā un ar kuru Itālijas iestādēm tiek uzlikts pienākums veikt minētos maksājumus šim uzņēmumam. Kā skaidrots iepriekš 94. apsvērumā, koncesijas specifikācijās, uz kurām Simet atsaucas, lai pierādītu, ka tam tika uzliktas sabiedrisko pakalpojumu saistības, norādīts, ka pakalpojumu sniegšana nedod uzņēmumam jebkādas tiesības saņemt subsīdiju vai jebkādu kompensāciju un ka pakalpojums tiek sniegts, pašam uzņēmumam pilnīgi uzņemoties risku. Visbeidzot ir jāuzsver, ka Valsts padome vēl nav nolēmusi, cik liela kompensācijas summa jāmaksā Simet.
(124)
Ar Regulu (EK) Nr. 1370/2007 tiek reglamentēta sabiedrisko pakalpojumu līgumu piešķiršana, kā noteikts tās 2. panta i) punktā, tādās jomās kā sabiedriskie pasažieru transporta pakalpojumi, izmantojot dzelzceļu un autoceļus. Saskaņā ar minētās regulas 9. panta 1. punktu “sabiedrisko pakalpojumu kompensācijas, ko saskaņā ar šo regulu izmaksā par sabiedriskā pasažieru transporta pakalpojumu sniegšanu (…) ir saderīgas ar kopējo tirgu. Tādas kompensācijas ir atbrīvotas no [108. panta 3. punktā] Līgumā paredzētās iepriekšējas paziņošanas prasības”.
(125)
Turpmāk minēto iemeslu dēļ Komisija uzskata, ka paziņotā kompensācija neatbilst Regulas (EK) Nr. 1370/2007 nosacījumiem un tāpēc to nevar uzskatīt par saderīgu ar iekšējo tirgu, pamatojoties uz minētās regulas 9. panta 1. punktu.
(126)
Proti, Komisija norāda, ka pat tad, ja koncesijas specifikācijas atbilstu Regulas (EK) Nr. 1370/2007 2. panta i) punkta prasībām par sabiedrisko pakalpojumu līgumu noteikšanu, nav izpildīti visi regulas 4. panta noteikumi, kuros noteikts obligātais sabiedrisko pakalpojumu līgumos un vispārīgos noteikumos ietveramais saturs. Piemēram, 4. panta 1. punkta b) apakšpunktā paredzēts, ka iepriekš tiek objektīvi un pārredzami noteikti rādītāji, uz kuriem pamatojoties kompensāciju aprēķina tādā veidā, lai novērstu pārmērīgas kompensācijas piešķiršanu, savukārt 4. panta 1. punkta c) apakšpunktā un 4. panta 2. punktā paredzēta kārtība attiecībā uz izmaksu un ienākumu sadali. Kā skaidrots 7.1.2. iedaļā saistībā ar Komisijas pārbaudi par Altmark sprieduma otrā kritērija izpildi, attiecīgajās koncesijas specifikācijās paredzēts, ka pakalpojumu sniegšana nedod Simet jebkādas tiesības saņemt subsīdiju vai jebkādu kompensāciju un ka pakalpojums tiek sniegts, pašam uzņēmumam pilnīgi uzņemoties risku. Šādu kompensācijas izslēgšanu var izraisīt fakts, ka kompensācijas rādītāji nav noteikti iepriekš un tādējādi nav izpildīts regulas 4. pants.
(127)
Turklāt 6. panta 1. punktā paredzēts, ka tieši piešķirtu sabiedrisko pakalpojumu līgumu gadījumā kompensācijai jāatbilst Regulas (EK) Nr. 1370/2007 noteikumiem un pielikumā paredzētajiem noteikumiem, lai nodrošinātu, ka kompensācija nepārsniedz summu, kas ir vajadzīga sabiedrisko pakalpojumu saistību izpildei. Minētajā pielikumā paredzēta inter alia uzskaites nodalīšana (5. punkts) un noteikts, kā ir jānosaka kompensācijas maksimālā summa.
(128)
Kā norādīts iepriekš 115. apsvērumā, attiecībā uz lielāko paziņotā perioda daļu (laikposmu no 1987. gada līdz 2001. gadam) Simet nenodrošināja pienācīgu uzskaites nodalīšanu, kā arī var apšaubīt izmaksu uzskaites drošumu par 2002. un 2003. gadu. Tāpēc nav iespējams pierādīt, ka, lai kāda kompensācija tiktu piešķirta, tā galu galā nav lielāka par summu, kas atbilst neto finanšu ietekmei, kura ir vienāda ar kopējo ietekmi - pozitīvu vai negatīvu -, kāda sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas saistību ievērošanai ir uz sabiedrisko pakalpojumu sniedzēja ienākumiem un izmaksām (pielikuma 2. punkts).
(129)
Turklāt, tā kā kompensācijas rādītāji nav paredzēti iepriekš, jebkuru izdevumu sadale tiek veikta ex post, pamatojoties uz patvaļīgiem pieņēmumiem, kā tas darīts gan sākotnējā ziņojumā, gan vairākuma ziņojumā. Tomēr Komisija nevar pieņemt vairākuma ziņojumā izdarītos pieņēmumus, ka uz katru uzņēmuma sniegto pakalpojumu var attiekties tāds pats samērs starp ienākumiem un izmaksām attiecīgajā gadā. Turklāt, tā kā ex post aprēķins nozīmē, ka pilnīgi tiks kompensētas saistībā ar pakalpojumu sniegšanu radušās izmaksas, Komisija uzskata, ka peļņas normu no pašu kapitāla, kas pārsniedz attiecīgo mijmaiņas likmi, kurai pieskaitīti 100 bāzes punkti, kā tas darīts gan sākotnējā ziņojumā, gan vairākuma ziņojumā, nevarētu uzskatīt par piemērotu atsauci, aprēķinot pamatotu peļņu.
(130)
Tāpēc Komisija uzskata, ka Valsts padomes noteiktais kompensācijas maksājums, kurš nav paredzēts koncesijas specifikācijās, neatbilst Regulas (EK) Nr. 1370/2007 noteikumiem un tāpēc paziņotais pasākums nav saderīgs ar iekšējo tirgu.
(131)
Visbeidzot attiecībā uz Simet apgalvojumu, ka Valsts padomes spriedums Nr. 1405/2010 neattiecas uz sabiedrisko pakalpojumu tādas kompensācijas piešķiršanu, kuras pamatā ir piemērojamā Padomes regula, bet gan uz tādu kompensāciju par zaudējumiem, kas saistīta ar Regulas (EEK) Nr. 1191/69 pārkāpumu, kurš radies, iespējami nelegāli vienpusēji uzliekot sabiedrisko pakalpojumu saistības saskaņā ar minētās regulas 1. panta 3. un 5. punktu, Komisija norāda, ka, tā kā sprieduma Nr. 1405/2010 operatīvajā daļā neparādās atsauce uz Regulu (EEK) Nr. 1191/69, šis spriedums attiecas uz Simet tiesībām saskaņā ar Regulas (EEK) Nr. 1191/69 6., 10. un 11. pantu saņemt kompensācijas veidā summas, kuras administrācijai jānosaka, pamatojoties uz ticamiem datiem (43). Turklāt Valsts padome spriedumā Nr. 1405/2010 noraidīja Simet prasību attiecībā uz kompensāciju par zaudējumiem, jo tā uzskatīja, ka tie paredzēti tam, lai segtu zaudējumus, kas netiks segti ar piešķiramo kompensāciju, un uzņēmuma prasību par nelikumīgu iedzīvošanos, jo tika apstiprināta galvenā prasība par kompensāciju, pamatojoties uz Regulu (EEK) Nr. 1191/69 (44). Tādējādi Valsts padomes sprieduma 3.3. punktā norādīts, ka “pašlaik no prasītāja nevar pieņemt prasības attiecībā uz kompensāciju par zaudējumiem, jo tas, vai ir palicis zaudējums, kas nav segts ar novērtēto summu, kura jāaprēķina un jāiesniedz attiecīgajam uzņēmumam, kļūs zināms tikai pēc tam, kad administrācija būs noteikusi iepriekš minēto summu”.
(132)
Jebkurā gadījumā Komisija uzskata, ka kompensācija, kas Simet piešķirta par zaudējumiem par Itālijas iestāžu iespējami nelikumīgi vienpusēji uzliktajām sabiedrisko pakalpojumu saistībām un kas aprēķināta, izmantojot Regulā (EEK) Nr. 1191/69 paredzēto parasto kompensācijas procedūru, būtu pretrunā Līguma 107. un 108. panta. Šā iemesla dēļ šāds piešķīrums sniegtu Simet tādu pašu rezultātu, kā sabiedrisko pakalpojumu kompensācijas piešķiršana par pārskata periodu, lai gan koncesijas specifikācijas, ar ko reglamentē attiecīgos pakalpojumus, nebija atbrīvotas no iepriekšējas paziņošanas pienākuma un neatbilda Regulas (EEK) Nr. 1191/69 vai Regulas (EK) Nr. 1370/2007 būtiskām prasībām, kā iepriekš pierādīts. Tāpēc šāda piešķīruma pieejamība dotu iespēju pārkāpt Savienības likumdevēja paredzētos valsts atbalsta noteikumus un nosacījumus, ar kuriem saskaņā kompetentas iestādes, uzliekot sabiedrisko pakalpojumu saistības vai slēdzot par tām līgumus, kompensē sabiedrisko pakalpojumu sniedzējiem izmaksas, kas rodas, pildot sabiedrisko pakalpojumu saistības. Visbeidzot, kā iepriekš norādīts, koncesijas specifikācijās, ar kurām saskaņā Simet sniedza transporta pakalpojumus, nav paredzēts finansiālas kompensācijas maksājums. Simet piekrita sniegt pakalpojumus saskaņā ar šajās koncesijās minētajiem nosacījumiem, pašam uzņēmumam uzņemoties risku.
(133)
Tāpēc Komisija nevar pieņemt Simet apgalvojumu, ka ar Valsts padomes spriedumu Nr. 1405/2010 tiek piešķirta kompensācija par zaudējumiem, kas saistīti ar Regulas (EEK) Nr. 1191/69 pārkāpumu, nevis sabiedrisko pakalpojumu kompensācija.
8. SECINĀJUMS
(134)
Ņemot vērā iepriekš minēto, Komisija uzskata, ka paziņotais pasākums veido valsts atbalstu Līguma 107. panta 1. punkta izpratnē, kurš nav saderīgs ar iekšējo tirgu,
IR PIEŅĒMUSI ŠO LĒMUMU.
1. pants
Kompensācijas maksājumi Simet, ko paziņoja Itālijas iestādes, veido valsts atbalstu Līguma par Eiropas Savienības darbību 107. panta 1. punkta izpratnē. Atbalsts nebija atbrīvots no iepriekšējas paziņošanas, pamatojoties uz Regulas (EEK) Nr. 1191/69 17. panta 2. punktu.
Atbalsts nav saderīgs ar iekšējo tirgu, jo nav izpildīti Regulas (EK) Nr. 1370/2007 nosacījumi. Tāpēc Itālijas iestādes nedrīkst īstenot atbalstu.
2. pants
Šis lēmums ir adresēts Itālijas Republikai.
Briselē, 2013. gada 2. oktobrī