ДЕЛЕГИРАН РЕГЛАМЕНТ (ЕС) № 231/2013 НА КОМИСИЯТА
от 19 декември 2012 година
за допълване на Директива 2011/61/ЕС на Европейския парламент и на Съвета по отношение на освобождаванията, общите условия във връзка с дейността, депозитарите, ливъриджа, прозрачността и надзора
(текст от значение за ЕИП)
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз,
като взе предвид Директива 2011/61/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 8 юни 2011 г. относно лицата, управляващи алтернативни инвестиционни фондове, и за изменение на директиви 2003/41/ЕО и 2009/65/ЕО и на регламенти (ЕО) № 1060/2009 и (ЕС) № 1095/2010 (1), и по-специално член 3, параграф 6, член 4, параграф 3, член 9, параграф 9, член 12, параграф 3, член 14, параграф 4, член 15, параграф 5, член 16, параграф 3, член 17, член 18, параграф 2, член 19, параграф 11, член 20, параграф 7, член 21, параграф 17, член 22, параграф 4, член 23, параграф 6, член 24, параграф 6, член 25, параграф 9, член 34, параграф 2, член 35, параграф 11, член 36, параграф 3, член 37, параграф 15, член 40, параграф 11, член 42, параграф 3 и член 53, параграф 3 от нея,
като взе предвид становището на Европейската централна банка,
като има предвид, че:
(1)
Директива 2011/61/ЕС оправомощава Комисията да приема делегирани актове, определящи по-специално правилата относно изчисляването на прагове и ливъридж, условията във връзка с дейността на лицата, управляващи алтернативни инвестиционни фондове (по-долу „ЛУАИФ“), включително управлението на риска и ликвидността, оценяването и делегирането, подробни изисквания относно функциите и задълженията на депозитарите на алтернативни инвестиционни фондове (по-долу „АИФ“), правилата за прозрачност и специфичните изисквания по отношение на трети държави. От съществено значение е всички тези допълващи правила да започнат да се прилага едновременно с Директива 2011/61/ЕС, така че наложените на ЛУАИФ нови изисквания да бъдат ефективно приведени в действие. Разпоредбите на настоящия регламент са тясно обвързани помежду си, тъй като те се отнасят до издаването на разрешения, текущата дейност и прозрачността на ЛУАИФ, управляващи и/или предлагащи АИФ в Съюза, и съответно неразривно свързани с елементи от процеса на предприемане и осъществяване на дейност по управление на активи. С оглед на съгласуването на посочените разпоредби, които следва да влязат в сила едновременно, и на осигуряването на възможност за цялостен поглед и лесен достъп до тях за лицата, които трябва да спазват произтичащите от тях задължения, включително установените извън Съюза инвеститори, е уместно всички делегирани актове, изисквани съгласно Директива 2011/61/ЕС, да бъдат включени в един регламент.
(2)
За да се насърчи целостта на вътрешния пазар и да се осигури правна сигурност на участниците в него, в т.ч. институционални инвеститори, компетентни органи и други заинтересовани страни, е важно чрез приемането на регламент да бъде гарантирано, че целите на Директива 2011/61/ЕС ще бъдат постигнати в еднаква степен във всички държави членки. Чрез своята правна форма регламентът ще осигури съгласувана рамка за всички участници на пазара и ще предостави оптимални гаранции за равнопоставеност, еднакви условия на конкуренция и подходящи съвместни стандарти за защита на инвеститорите. Освен това той гарантира прякото прилагане на подробни единни правила по отношение на дейността на ЛУАИФ, които по своя характер са пряко приложими, и следователно не налагат по-нататъшно транспониране на национално равнище. Използването на регламент позволява в допълнение да се избегне отложеното прилагане на Директива 2011/61/ЕС в държавите членки.
(3)
Тъй като в делегирания регламент се определят задачите и отговорностите на „управителния орган“ и на „висшето ръководство“, е важно да се поясни значението на тези понятия, особено фактът, че даден управителен орган може да обхваща няколко висши ръководни поста. Освен това, тъй като настоящият регламент въвежда също понятието „надзорна функция“, в определението за управителен орган следва да се поясни, че това е органът, който обхваща управленската функция, в случай че надзорните и управленските функции са разделени в съответствие с националното дружествено право. Директива 2011/61/ЕС изисква ЛУАИФ да предоставят определена информация на компетентните органи, включително процента на активите на АИФ, които са обект на специални процедури поради нисколиквидния си характер. Настоящият регламент изяснява значението на тези специални процедури, за да бъдат ЛУАИФ наясно точно каква информация следва да предоставят на компетентните органи.
(4)
Директива 2011/61/ЕС предвижда облекчен режим, приложим за тези ЛУАИФ, които управляват портфейли от АИФ, чиито общи размери на управлявани активи не надвишават съответните прагове. Необходимо е да се поясни начинът, по който следва да се изчислява общата стойност на управляваните активи. В тази връзка е особено важно да се посочат стъпките, необходими за изчисляване на общата стойност на активите, да се определи ясно кои активи не се включват в изчислението, да се изясни начинът на оценяване на активите, придобити чрез използване на ливъридж, както и да се осигурят правила за разглеждане на случаите на кръстосани участия между АИФ, управлявани от едно ЛУАИФ.
(5)
Общата стойност на управляваните активи трябва да се изчислява поне веднъж годишно, като се използва актуална информация. Поради това стойността на активите следва да бъде определена през дванадесетте месеца, предхождащи датата на изчисляване на общата стойност на управляваните активи, и възможно най-близо до тази дата.
(6)
За да се гарантира, че ЛУАИФ продължават да спазва условията за прилагане на по-лекия режим, предвиден в Директива 2011/61/ЕС, следва да се въведе процедура, която позволява да се извършва текущо наблюдение на общата стойност на управляваните активи. При оценка на вероятността от превишаване на прага или на необходимостта от допълнителни изчисления ЛУАИФ може да отчитат видовете управлявани АИФ и различните класове активи, в които се инвестира.
(7)
Ако престанат да спазват свързаните с праговете условия, ЛУАИФ следва да уведомят своя компетентен орган и в срок от 30 календарни дни да поискат съответното разрешение. Когато обаче превишението или спадането под праговете настъпва случайно в рамките на дадена календарна година и тези ситуации се считат за временни, ЛУАИФ не следва да бъдат задължени да искат съответното разрешение. В тези случаи ЛУАИФ следва да уведомят компетентния орган за превишаването на прага и да обяснят защо считат, че това превишение е с временен характер. Ситуация, която продължава повече от три месеца, не може да се счита за временна. При оценяване на временния характер на ситуацията ЛУАИФ следва да вземат предвид очаквания обем на сделките по записване и обратно изкупуване или ако е приложимо, акумулирането и разпределението на капитал. В рамките на тази оценка ЛУАИФ не следва да използват очакваното развитие на пазарите.
(8)
Не е необходимо данните, използвани от ЛУАИФ при изчисляване на общата стойност на управляваните активи, да бъдат предоставяни на разположение на обществеността или на инвеститорите. Компетентните органи обаче трябва да са в състояние да потвърдят, че ЛУАИФ изчислява правилно и следи общата стойност на управляваните активи, включително оценката на случаите, при които общата стойност на управляваните активи надхвърля съответния праг, и следователно трябва при поискване да получава достъп до тези данни.
(9)
От съществено значение е ЛУАИФ, които се ползват от облекчения режим по Директива 2011/61/ЕС, да предоставят на компетентните органи актуална информация към момента на регистрация. Не всички видове ЛУАИФ могат да разполагат с актуализирани документи за предлагане, в които са отразени най-актуалните събития по отношение на управляваните от тях АИФ, и за тези ЛУАИФ може да бъде практически по-целесъобразно да излагат необходимата информация в отделен документ, описващ инвестиционната стратегия на фонда. Това може да се отнася за фондовете за дялово участие или за рисков капитал, които често набират средства чрез договаряне с потенциални инвеститори.
(10)
Не следва да се счита, че АИФ, притежаващ единствено акции на дружества, които са допуснати до търговия на регулиран пазар, използва ливъридж, освен когато акциите са придобити чрез заем. Когато същият АИФ закупува опции върху индекс на капиталови инструменти, следва да се счита, че той използва ливъридж, тъй като е била увеличена експозицията на АИФ към дадената инвестиция.
(11)
За да се осигури съгласуваното прилагане на задълженията на ЛУАИФ за предоставяне на обективен преглед на използвания ливъридж, е необходимо да се предвидят два метода за изчисляване на ливъридж. Проучванията на пазара показаха, че най-добрите резултати могат да бъдат постигнати чрез комбиниране на т.нар. „брутен“ метод и метода на „задълженията“.
(12)
За да получат подходящата информация за мониторинг на системните рискове и да придобият пълна представа за използването на ливъридж от ЛУАИФ, на компетентните органи и инвеститорите следва да бъде предоставяна информация относно експозициите на ЛУАИФ, изчислени както по брутния, така и по метода на задълженията, и поради това всички ЛУАИФ следва да изчисляват експозициите си по двата метода. Брутният метод показва общата експозиция на АИФ, докато методът на задълженията разкрива използваните от ЛУАИФ техники за хеджиране и нетиране; следователно и двата метода трябва да се разглеждат заедно. По-специално, полезна информация може да бъде получена от степента на отклонение при изчисляване на общата експозиция по брутния метод и по метода на задълженията. Ако е необходимо, за да се гарантира, че всяко увеличение на експозицията на АИФ бива адекватно отразено, Комисията може да приеме допълнителни делегирани актове относно допълнителен незадължителен метод за изчисляване на ливъридж.
(13)
При изчисляване на експозицията следва първоначално да бъдат включени всички позиции на АИФ, в т.ч. къси и дълги активи и пасиви, заеми, дериватни инструменти и всички други увеличаващи експозициите техники, при които рисковете и печалбите от активите или пасивите се поемата от АИФ, както и всички други позиции, които формират нетната стойност на активите.
(14)
Сключените от АИФ кредитни споразумения следва да бъдат изключени, ако са с временен характер и са свързани и изцяло покрити от капиталови ангажименти на инвеститорите. Не следва да се счита, че револвиращите кредитни инструменти са с временен характер.
(15)
Освен чрез брутния метод всички ЛУАИФ следва да изчисляват експозициите и посредством метода на задълженията. В съответствие с метода на задълженията дериватните финансови инструменти следва да се преобразуват в еквивалентни позиции в базовите активи. Когато обаче АИФ инвестират в определени деривати, за да компенсират пазарния риск на други активи, в които АИФ са инвестирали, тези деривати следва при определени условия да не бъдат преобразувани в еквивалентни позиции в базовите активи, тъй като експозициите по двете инвестиции се компенсират. Такъв например би бил случаят, когато АИФ инвестира в определен индекс и притежава дериватен суапов инструмент, заменящ промяната в стойността на този индекс с промяната в стойността на друг индекс, което би било аналогично на притежаването на експозиция към втория индекс и следователно нетната стойност на активите на АИФ няма да зависи от промяната в стойността на първия индекс.
(16)
При изчисляване на експозициите по метода на задълженията деривативите, отговарящи на посочените в настоящия регламент критерии, не създават допълнителни експозиции. Следователно, ако АИФ инвестира във фючърсни договори върху индекс и притежава касова позиция, равна на общата базова пазарна стойност на фючърсните договори, това би било аналогично на пряка инвестиция в акциите от индекса и следователно фючърсният договор върху индекс не следва да бъде вземан под внимание при изчисляване на експозицията на АИФ.
(17)
При изчисляване на експозициите по метода на задълженията на ЛУАИФ следва да бъде позволено да отчитат споразуменията за нетиране и хеджиране, при условие че изпълняват свързаните с метода на задълженията критерии.
(18)
Изискването, според което споразуменията за нетиране трябва да се отнасят до един и същ базов актив, следва да бъде стриктно тълкувано, така че активите, които ЛУАИФ счита за еквивалентни или с висока степен на корелация, например различни класове акции или облигации, емитирани от един емитент, не следва да се считат за идентични за целите на споразуменията за нетиране. С определението на споразуменията за нетиране се цели да се гарантира, че ще бъдат взети предвид само онези сделки, при които се компенсират свързаните с други сделки рискове и не остава съществен остатъчен риск. За споразумения за нетиране не следва да се считат комбинациите от сделки, с които се цели генериране на макар и малки печалби чрез намаляване на някои рискове при запазване на други, както и арбитражните инвестиционни стратегии, целящи генериране на печалба чрез използване на ценовите различия между дериватни инструменти върху един и същ базов актив, но с различни падежи.
(19)
Практиката при управление на портфейла, с която се цели намаляване на дюрационния риск чрез съчетаване на инвестиции в облигации с дълъг матуритет с лихвен суап или намаляване на дюрацията на портфейл от облигации на АИФ чрез откриване на къса позиция във фючърсни договори върху облигации, представителни за лихвения риск на портфейла (дюрационно хеджиране), следва да се разглежда като споразумение за хеджиране, при условие че то отговаря на критериите за хеджиране.
(20)
Следва да се счита, че практиката на управление на портфейла, с която се цели компенсиране на значителните рискове, свързани с инвестиция в добре диверсифициран портфейл от акции, чрез поемането на къса позиция във фючърс върху борсов индекс, когато съставът на портфейла от акции е много близък до този на борсовия индекс и между възвръщаемостта на портфейла и индекса съществува висока степен на корелация и когато късата позиция във фючърса върху борсов индекс позволява неоспоримо намаление на свързания с портфейла от акции общ пазарен риск, а специфичният риск е незначителен, като например бета-хеджиране на добре диверсифициран портфейл от акции, при което специфичният риск се счита за незначителен, отговаря на критериите за хеджиране.
(21)
Следва да се счита, че практиката на управление на портфейла, с която се цели компенсиране на риска, свързан с инвестиция в облигации с фиксиран лихвен процент, чрез комбиниране на дълга позиция в суап за кредитно неизпълнение и лихвен суап, заменящ фиксирания лихвен процент с подходящ референтен процент на паричния пазар плюс лихвен спред, представлява споразумение за хеджиране, при което по принцип са спазени всички критерии за хеджиране по метода на задълженията.
(22)
Следва да се счита, че практиката на управление на портфейла, с която се цели компенсиране на свързания с определена акция риск чрез поемането на къса позиция посредством дериватен договор върху друга акция, силно корелираща с първата акция, не отговаря на критериите за хеджиране. Въпреки че тази стратегия се основава на поемането на противоположни позиции в един и същ клас активи, тя не хеджира специфичния риск, свързан с инвестицията в определена акция. Поради това тя не следва да се счита за споразумение за хеджиране, както е посочено в свързаните с метода на задълженията критерии.
(23)
Следва да се счита, че практиката на управление на портфейла, с която се цели поддържане на алфа-коефициента на кошница от акции (обхващаща ограничен брой акции) чрез комбиниране на инвестициите в тази кошница от акции с бета-коригираната къса позиция във фючърс върху борсов индекс, не отговаря на критериите за хеджиране. Тази стратегия не цели компенсиране на значителните рискове, свързани с инвестицията в тази кошница от акции, а компенсиране на бета-коефициента (пазарния риск) на тази инвестиция и поддържане на алфа-коефициента. Алфа-коефициентът на кошницата от акции може да доминира над бета-коефициента и по този начин да доведе до загуби на равнище АИФ. По тази причина тази стратегия не следва да се счита за споразумение за хеджиране.
(24)
При стратегията за арбитраж на сливането се съчетават къса позиция в акция с дълга позиция в друга акция. С тази стратегия се цели хеджиране на бета-коефициента (пазарния риск) на позициите и генериране на възвръщаемост, свързана с относителната промяна в цената на двете акции. Аналогично, алфа-коефициентът на кошницата от акции може да доминира над бета-коефициента и по този начин да доведе до загуби на равнище АИФ и тази стратегия не следва да се счита за споразумение за хеджиране, както е посочено в свързаните с метода на задълженията критерии.
(25)
Стратегия, с която се цели хеджиране на дълга позиция в акция или облигация със закупена кредитна защита на същия емитент, се отнася до два различни класа активи и поради това не следва да се счита за споразумение за хеджиране.
(26)
При използването на методи, водещи до увеличаване на експозицията на АИФ, ЛУАИФ следва да спазват общи принципи, като например да отчитат както правната форма, така и същността на сделката. Особено по отношение на сделките по обратно изкупуване ЛУАИФ следва да вземат предвид дали рисковете и печалбите от съответните активи са прехвърлени или остават за АИФ. ЛУАИФ следва също да проучат базовите активи, стоящи в основата на дериватните инструменти или други договорни споразумения, за да определят евентуалните бъдещи ангажименти на АИФ, произтичащи от тези сделки.
(27)
Тъй като при метода на задълженията лихвените проценти с различни срокове до падеж се разглеждат като различни базови активи, АИФ, които в съответствие със своята основна инвестиционна политика инвестират предимно в лихвени деривати, могат да използват правила за нетиране на дюрацията, за да бъде отчетена корелацията между падежните интервали на кривата на лихвения процент. Когато установяват своята инвестиционна политика и профил на риска, АИФ следва да могат да определят нивото на лихвения риск и следователно да посочат своята целева дюрация. При вземането на инвестиционни решения АИФ следва да отчитат предварително определената целева дюрация. Когато дюрацията на портфейла се отклонява от целевата дюрация, стратегията не следва да се разглежда като споразумение за нетиране на дюрацията, както е посочено в свързаните с метода на задълженията критерии.
(28)
Правилата за нетиране на дюрацията позволяват дълги позиции да бъдат нетирани с къси позиции, чиито базови активи са различни лихвени проценти. Падежните интервали са разделени на две, седем и петнадесет години. Нетиране на позициите се позволява във всеки един падежен интервал.
(29)
Нетиране на позиции между два различни падежни интервала следва да бъде частично позволено. За да бъде позволено частично нетиране, спрямо нетираните позиции трябва да бъдат наложени санкции. Те следва да бъдат под формата на проценти, зависещи от средната корелация между падежните интервали за две, пет, десет и тридесет години от кривата на лихвения процент. С нарастване на разликата между падежите на позициите се повишава и необходимостта от санкциониране на тяхното нетиране и следователно процентите трябва да бъдат увеличени.
(30)
Позициите, чиято модифицирана дюрация надвишава значително модифицираната дюрация на съвкупния портфейл, не съответстват на инвестиционната стратегия на АИФ и тяхното пълно нетиране не следва да бъде допускано. Следователно няма да се допуска къса позиция с падеж 18 месеца (от падежен интервал 1) да бъде нетирана с дълга позиция с падеж 10 години (от падежен интервал 3), ако целевата дюрация на АИФ е около 2 години.
(31)
При изчисляване на експозицията АИФ могат първо да установят споразуменията за хеджиране. Дериватните инструменти, които са част от тези споразумения, се изключват от изчисляването на глобалната експозиция. При споразуменията за хеджиране АИФ следва да разчитат на точни изчисления. При изчисляване на хеджирането АИФ не следва да използват правила за нетиране на дюрацията. Правилата за нетиране на дюрацията могат да се използват за трансформиране на останалите лихвени деривати в техните еквивалентни позиции от базови активи.
(32)
Съгласно Директива 2011/61/ЕС ЛУАИФ трябва да гарантират, че евентуалните рискове, свързани с професионалната отговорност, която може да бъде породена в резултат на осъществяваните от тях дейности, са покрити в подходяща степен посредством допълнителен собствен капитал или чрез застраховка за професионална отговорност. Единното прилагане на тази разпоредба изисква да бъде постигнато общоприето разбиране на евентуалните рискове, свързани с професионалната отговорност, които трябва да бъдат обхванати. Общата спецификация на рисковете, свързани с породената от професионална небрежност на ЛУАИФ отговорност, следва да определи характеристиките на съответните рискови събития и да установи обхвата на потенциалната професионална отговорност, включително щетите или загубите, причинени от лица, пряко извършващи дейности, за които ЛУАИФ носи правна отговорност, като например управители, служители и персонал на ЛУАИФ, както и лица, извършващи дейности по силата на споразумение за делегиране с ЛУАИФ. В съответствие с разпоредбите на Директива 2011/61/ЕС отговорността на ЛУАИФ не следва да бъде засегната от делегиране или вторично делегиране на правомощия и ЛУАИФ следва да предоставят необходимото покритие за професионалните рискове, свързани с тези трети страни, с които те са правно обвързани.
(33)
За осигуряването на общоприето разбиране на общата спецификация следва да се използва списък с примери като отправна точка за установяването на евентуални рискови събития, свързани с професионалната отговорност. Този списък следва да включва широк набор от събития, породени от небрежност, грешки или пропуски, като например загуба на документи, удостоверяващи правото на собственост върху инвестиции, въвеждане в заблуждение или нарушение на различните задължения или задачи на ЛУАИФ. Той следва да включва и пропуски при предотвратяването, чрез подходящи системи за вътрешен контрол, на измами в рамките на организацията на ЛУАИФ. Вредата, причинена от факта, че дадена инвестиция не е преминала през необходимата комплексна проверка и впоследствие се оказва измамна, спада към професионалната отговорност на ЛУАИФ и следва да бъде обхваната по подходящ начин. При все това загубите, настъпили поради обезценяването на инвестиция вследствие на неблагоприятни пазарни условия, не следва да бъдат обхванати. Списъкът следва да включва и неправомерно извършени оценки, които следва да се третират като пропуски при оценяването в нарушение на член 19 от Директива 2011/61/ЕС и съответните делегирани актове.
(34)
В съответствие със своите задължения по управление на риска ЛУАИФ следва да разполагат с подходящи качествени механизми за вътрешен контрол с цел избягване или намаляване на оперативните пропуски, включително свързани с професионалната отговорност рискове. Поради това в рамките на своята политика за управление на риска ЛУАИФ следва да имат подходящи политики и процедури за управление на операционния риск, съответстващи на естеството, мащаба и сложността на тяхната дейност. Тези процедури и политики следва при всички положения да позволяват изграждането на вътрешна база данни за загубите, служеща за оценяване на профила на операционния риск.
(35)
За да се гарантира, че допълнителният собствен капитал и застраховката за професионална отговорност покриват по целесъобразен начин евентуалните рискове, свързани с професионалната отговорност, следва да бъдат установени минимални количествени критерии, определящи подходящото ниво на покритие. Тези количествени критерии следва да бъдат установени от ЛУАИФ като определен процент от стойността на портфейлите на управляваните АИФ, изчислени като сума от абсолютната стойност на всички активи на всички управлявани АИФ, независимо от това дали те са придобити чрез използването на ливъридж, или със средства на инвеститорите. В тази връзка дериватните инструменти следва да се оценяват по тяхната пазарна стойност, защото това е цената, по която те биха могли да бъдат заменени. По своя характер покритието, осигурено чрез застраховка за професионална отговорност, е по-несигурно отколкото покритие чрез допълнителен собствен капитал и поради това следва да се прилагат различни проценти за двата различни инструмента, използвани за покриване на риска.
(36)
За да се гарантира, че застраховката за професионална отговорност покрива ефективно възникналите вследствие на застрахователните събития загуби, тя следва да бъде извършена от застрахователно предприятие, което е получило разрешение да предоставя застраховка за професионална отговорност. Това са застрахователни предприятия от и извън ЕС, на които е позволено да предоставят такава застрахователна услуга съгласно правото на Съюза или националното право.
(37)
С цел осигуряване на известна гъвкавост при изготвянето на подходяща застраховка за професионална отговорност следва да бъде позволено на ЛУАИФ и застрахователното предприятие да договорят клауза, съгласно която определена сума от настъпилата загуба ще се поема първо ЛУАИФ (фиксирано самоучастие). Когато е договорено такова фиксирано самоучастие, ЛУАИФ следва да осигури собствен капитал, съответстващ на фиксирания размер на загубата, която ще се поема от ЛУАИФ. Този собствен капитал следва да допълва началния капитал на ЛУАИФ и собствения капитал, осигурен от ЛУАИФ съгласно член 9, параграф 3 от Директива 2011/61/ЕС.
(38)
По правило адекватността на покритието, предоставено чрез допълнителен собствен капитал или застраховка за професионална отговорност, следва да се преразглежда най-малко веднъж годишно. Въпреки това ЛУАИФ следва да разполагат с процедури, които осигуряват текущ мониторинг на общата стойност на портфейлите на управляваните АИФ и текущи корекции на размера на покритието на рискове, свързани с професионалната отговорност, при установяване на значителни несъответствия. Освен това компетентните органи на държавата членка по произход на ЛУАИФ могат да намалят или увеличат минимално изисквания допълнителен собствен капитал, след като бъде отчетен рисковият профил на ЛУАИФ, данните за загубата му от отминали периоди и адекватността на неговия допълнителен собствен капитал или застраховка за професионална отговорност.
(39)
Директива 2011/61/ЕС изисква ЛУАИФ да действат в най-добрия интерес на АИФ, на инвеститорите в АИФ и на целостта на пазара. Поради това ЛУАИФ следва да прилагат подходящи политики и процедури, които им позволяват да предотвратяват злоупотреби, като избор на пазарен момент или късно търгуване. При избора на пазарен момент се използват неактуални или остарели цени за ценни книжа от портфейла, които влияят върху нетната стойност на активите на АИФ, или в рамките на няколко дни се закупуват и изкупуват обратно дялове от АИФ, като се извлича полза от начина, по който АИФ изчисляват активите си. Късното търгуване предполага възлагане на поръчки за покупка или обратно изкупуване на дялове от АИФ след определения момент на приключване на търговия, но по цени към момент на приключване. Тези злоупотреби вредят на интересите на дългосрочните инвеститори, тъй като намаляват техните печалби, и оказват отрицателно въздействие върху възвръщаемостта на АИФ, тъй като повишават трансакционните разходи и пречат на управлението на портфейла. ЛУАИФ следва също така да установят подходящи процедури, осигуряващи ефективното управление на АИФ, и следва да действат по начин, предотвратяващ начисляването на излишни разходи за АИФ и техните инвеститори.
(40)
В съответствие с подхода, прилаган от управляващите ПКИПЦК лица, ЛУАИФ следва да полагат висока степен на старание при избора и мониторинга на инвестициите. Те трябва да разполагат с необходимия професионален експертен опит и знания относно активите, в които средствата на АИФ биват инвестирани. За да се гарантира, че инвестиционните решения се вземат в съответствие с инвестиционната стратегия и, където е приложимо, с праговете на риска на управляваните АИФ, ЛУАИФ следва да установят и прилагат писмени политики и процедури за комплексна проверка. Тези политики и процедури се преразглеждат и актуализират редовно. Когато ЛУАИФ инвестират в специфични видове активи с голяма дюрация или в по-слабо ликвидни активи като недвижимо имущество или дружествени дялове, изискванията за комплексна проверка следва да се прилага и за етапа на договаряне. Дейностите, извършвани от ЛУАИФ преди сключване на споразумението, следва да бъдат подробно документирани, за да бъде удостоверена тяхната съгласуваност с икономическия и финансов план и следователно с дюрацията на АИФ. ЛУАИФ следва да съхраняват протоколите от съответните заседания, подготвителната документация и икономическия и финансов анализ, изготвени с цел оценка на осъществимостта на проекта и договорните ангажименти.
(41)
Изискването към ЛУАИФ да действат с необходимите умения, грижа и внимание следва да се прилага също в случаите, когато ЛУАИФ определят основен борсов посредник или контрагент. ЛУАИФ следва да избират и определят само тези основни борсови посредници и контрагенти, които подлежат на постоянен надзор, финансово стабилни са и разполагат с необходимата организационна структура в съответствие с услугите, които трябва да бъдат предоставени на ЛУАИФ или на АИФ. За да бъде осигурена подходящата защита на интересите на инвеститорите, е необходимо да се уточни, че един от критериите, по които ще се оценява финансовата стабилност, е дали основните борсови посредници или контрагенти подлежат на съответното пруденциално регулиране, включително адекватни капиталови изисквания и ефективен надзор.
(42)
В съответствие с Директива 2011/61/ЕС, която изисква ЛУАИФ да действа честно, коректно и с необходимите умения, лицата, които на практика управляват дейността на ЛУАИФ, и членовете на управителния орган или на висшето ръководство, при липсата на управителен орган, следва да притежават необходимите за изпълнението на своите задължения знания, умения и опит, т.е. да разбират рисковете, свързани с дейността на ЛУАИФ. В съответствие със Зелената книга на Комисията относно корпоративното управление във финансовия сектор (2) лицата, които на практика управляват стопанската дейност на ЛУАИФ, следва също да отделят достатъчно време за изпълнението на задълженията си в ЛУАИФ и да действат честно, почтено и независимо, за да могат, наред с другото, правилно да оценяват и да оспорват решенията на висшето ръководство.
(43)
За да гарантират правилното изпълнение на съответните дейности, ЛУАИФ следва да наемат персонал, притежаващ необходимите умения, знания и опит за осъществяване на възложените му задачи.
(44)
ЛУАИФ, които предоставят услуги по управление на индивидуални портфейли, следва да спазват правилата по отношение на финансовите стимули, установени в Директива 2006/73/ЕО на Комисията от 10 август 2006 г. за прилагане на Директива 2004/39/ЕО на Европейския парламент и на Съвета по отношение на организационните изисквания и условията за извършване на дейност от инвестиционните посредници и за даването на определения за целите на посочената директива (3). От съображения за съгласуваност тези принципи следва да се прилагат и за ЛУАИФ, които предоставят услуги по колективно управление и предлагане на портфейли. Наличието, естеството и размерът на таксата, комисионата или стимула или, когато размерът не може да бъде установен, методът за изчисляване на сумата следва да бъдат ясно оповестени в годишния отчет на ЛУАИФ.
(45)
Инвеститорите в АИФ следва да се ползват от защита, подобна на тази на клиентите на ЛУАИФ, на които ЛУАИФ предоставят услуги по индивидуално управление на портфейла, като в такъв случай те трябва да прилагат правилата за най-добро изпълнение, изложени в Директива 2004/39/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 21 април 2004 г. относно пазарите на финансови инструменти, за изменение на директиви 85/611/ЕИО и 93/6/ЕИО на Съвета и Директива 2000/12/ЕО на Европейския парламент и на Съвета и за отмяна на Директива 93/22/ЕИО на Съвета (4) и Директива 2006/73/ЕО. Разликите между различните видове активи, в които се инвестират АИФ, следва обаче да бъдат взети предвид, тъй като принципът на най-доброто изпълнение не е подходящ, когато например ЛУАИФ инвестират в недвижими имоти или дружествени дялове и инвестицията е направена след продължително договаряне на условията по споразумението. Когато липсват алтернативи по отношение на местата на изпълнение, ЛУАИФ следва да може да удостовери пред компетентните органи и одиторите тази липса на алтернативи.
(46)
От съображения за съгласуваност с изискванията, които се прилагат към управляващите ПКИПЦК лица, при извършването на колективно управление на портфейл ЛУАИФ следва да спазват правила за обработката на поръчки и за обединяването и разпределянето на поръчки за търговия. Тези правила обаче не следва да се прилагат, когато инвестицията в активи е направена след продължително договаряне на условията по споразумението, като например инвестиции в недвижими имоти, дружествени дялове или некотирани дружества, тъй като в такива случаи не се изпълнява поръчка.
(47)
От съществено значение е да се посочат случаите, при които има вероятност да настъпи конфликт на интереси, особено когато е налице възможност за реализиране на финансови печалби или избягване на финансови загуби или когато съществуват финансови или други стимули, влияещи върху поведението на ЛУАИФ по начин, облагодетелстващ конкретни интереси в ущърб на интересите на други страни, като например друг АИФ, неговите клиенти, предприятия за колективно инвестиране в прехвърлими ценни книжа (ПКИПЦК) или други клиенти на ЛУАИФ.
(48)
В установената от ЛУАИФ политика по отношение на конфликтите на интереси следва да се посочат случаите, при които извършваните от ЛУАИФ дейности могат да представляват конфликти на интереси, водещи или не до потенциални рискове от нарушаване на интересите на АИФ или на техните инвеститори. При установяването на тези случаи ЛУАИФ следва да вземат предвид не само дейността по колективно управление на портфейли, но също така и другите дейности, за чието провеждане те са получили разрешение, включително дейностите на техните подизпълнители, вторични подизпълнители, външни оценители или контрагенти.
(49)
В съответствие с подхода, приложим спрямо дружествата, управляващи ПКИПЦК, посочен в Директива 2009/65/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 13 юли 2009 г. относно координирането на законовите, подзаконовите и административните разпоредби относно предприятията за колективно инвестиране в прехвърлими ценни книжа (ПКИПЦК) (5), и спрямо инвестиционните посредници от Директива 2004/39/ЕО, ЛУАИФ следва да приемат процедури и мерки, гарантиращи че заинтересованите лица, участващи в различни стопански дейности, които могат да доведат до евентуални конфликти на интереси, се ползват с независимост при извършването на тези дейности, която отговаря на мащаба и дейностите на ЛУАИФ.
(50)
От съществено значение е да се осигури обща рамка, съгласно която да бъдат управлявани и оповестявани евентуалните конфликти на интереси. Подробните стъпки и процедури, които трябва да се спазват в такива случаи, следва да бъдат уточнени във въведената от ЛУАИФ политика по отношение на конфликтите на интереси.
(51)
Един от основните елементи на система за управление на риска е поддържането на постоянна функция по управление на риска. С оглед на съгласуваността нейните задачи и отговорности следва да бъдат подобни на възложените на постоянното звено за управление на риска в управляващите ПКИПЦК дружества съгласно Директива 2010/43/ЕС на Комисията от 1 юли 2010 г. за прилагане на Директива 2009/65/ЕО на Европейския парламент и на Съвета по отношение на организационните изисквания, конфликтите на интереси, правилата за поведение, управлението на риска и съдържанието на споразумението между депозитар и управляващо дружество (6). На тази функция следва да бъде отредена първостепенна роля при формулиране на политика за управление на риска на АИФ, както и при мониторинга и оценката на риска, за да се гарантира, че нивото на риска постоянно съответства на рисковия профил на АИФ. Постоянната функция по управление на риска има необходимите правомощия, достъп до цялата необходима информация и редовни контакти с висшето ръководство и управителния орган на ЛУАИФ, като им предоставя актуализирана информация, която позволява предприемане на незабавни коригиращи мерки при необходимост.
(52)
Политиката за управление на риска е друг стълб на системата за управление на риска. Тази политика следва да бъде надлежно документирана и по подходящ начин да разяснява по-специално мерките и процедурите, използвани за измерване и управление на риска, гаранциите за независимостта на функцията по управление на риска, техниките, използвани за управление на риска, както и данните за разпределението на отговорностите в рамките на ЛУАИФ при управление на риска и оперативните процедури. За да гарантира нейната ефективност, висшето ръководство следва да преразглежда политиката за управление на риска най-малко веднъж годишно.
(53)
Както се изисква в Директива 2011/61/ЕС, функцията по управление на риска следва да бъде функционално и йерархично отделена от оперативните звена. Поради това следва да се поясни, че това отделяне следва да обхваща цялата структура до управителния орган на ЛУАИФ и че лицата, участващи във функцията по управление на риска, не трябва да извършват несъвместими задачи или да бъдат поднадзорни на лица, отговорни за несъвместими функции.
(54)
От съществено значение е да се посочат гаранциите, които трябва да бъдат използвани от ЛУАИФ, с цел осигуряване на независимостта на функцията по управление на риска и конкретно да се уточни, че на лицата, изпълняващи функцията по управление на риска, не следва да се възлагат несъвместими задължения, че те следва да вземат решения въз основа на данни, които могат да оценят по подходящ начин, и че процесът на вземане на решения следва да подлежи на преразглеждане.
(55)
Въпреки че Директива 2011/61/ЕС не налага ограничения по отношение на инвестициите на АИФ, рисковете, поети от всеки АИФ, не могат да бъдат ефективно управлявани, ако ЛУАИФ не установят предварително прагове на риска. Праговете на риска следва да бъдат съобразени с рисковия профил на АИФ и да бъдат оповестени пред инвеститорите в съответствие с Директива 2011/61/ЕС.
(56)
От съображения за съгласуваност изискванията за установяване, измерване и мониторинг на риска са основани на сходните разпоредби по Директива 2010/43/ЕС. ЛУАИФ следва да вземат целесъобразни мерки по отношение на възможните слабости в своите техники за измерване на риска и модели на риска чрез извършване на стрес тестове, бек-тестове и сценариен анализ. Когато стрес тестовете и сценарийният анализ разкриват слабости по отношение на конкретна комбинация от обстоятелства, ЛУАИФ следва да предприеме незабавни мерки и коригиращи действия.
(57)
Директива 2011/61/ЕС изисква от Комисията да посочи системите и процедурите за управление на ликвидността, които позволяват на ЛУАИФ да наблюдават риска по отношение на ликвидността на АИФ, освен при неизползващи ливъридж АИФ от затворен тип, и да обезпечат съответствието на ликвидния профил на инвестициите на АИФ с поетите задължения. Следователно от съществено значение е да се определят основните общи изисквания към всички ЛУАИФ, чието прилагане следва да бъде съобразено с размера, структурата и естеството на АИФ, управлявани от съответните ЛУАИФ.
(58)
ЛУАИФ следва да могат да удостоверят пред съответните им компетентни органи, че са въвели подходящи и ефективни политики и процедури за управление на ликвидността. Това изисква да бъде отделено дължимото внимание на естеството на АИФ, включително вида на съответните базови активи и размера на ликвидния риск, на който АИФ е изложен, на мащаба и сложността на АИФ или на сложността на процеса на ликвидация или продажба на активи.
(59)
Системите и процедурите за управление на ликвидността могат да позволят на ЛУАИФ да прилагат инструменти и мерки, необходими за справяне с проблемите, свързани с неликвидните активи и тяхната оценка при изпълнение на искания за обратно изкупуване. Тези инструменти и мерки могат да включват, когато това е разрешено от националното законодателство, ограничения при обратното изкупуване („gates“), частично обратно изкупуване, временни заеми, срокове за предизвестие и групи от ликвидни активи. Сметките от типа „side-pockets“, както и другите механизми, при които определени активи на АИФ подлежат на подобни договорености между АИФ и неговите инвеститори, следва да се разглеждат като „специални процедури“, тъй като те засягат специфичните права на обратно изкупуване на инвеститорите в АИФ. Спирането на АИФ не следва да се счита за специална процедура, тъй като това се прилага за всички активи на АИФ и за всички инвеститори в АИФ. Използването на инструменти и специални процедури за управление на ликвидността следва също да бъде обвързано с конкретни обстоятелства и следва да е съобразено с естеството, мащаба и инвестиционната стратегия на АИФ.
(60)
Изискването за мониторинг на управлението на ликвидността на базовите предприятия за колективно инвестиране, в които инвестират АИФ, заедно с изискванията за установяване на инструменти и мерки за управление на ликвидния риск и за установяване, управление и мониторинг на конфликтите на интереси между инвеститорите не следва да се прилагат за ЛУАИФ, които управляват АИФ от затворен тип, независимо от това дали се счита, че те използват ливъридж. Освобождаването от тези свързани с обратното изкупуване изисквания за управление на ликвидността следва да бъде съобразено с разликите между общите условия на обратно изкупуване за инвеститорите в АИФ от затворен и отворен тип.
(61)
За някои видове ЛУАИФ използването на минимални прагове по отношение на ликвидността или неликвидността на АИФ може да представлява ефективен инструмент за мониторинг. Само по себе си надхвърлянето на прага може да не налага действие от страна на ЛУАИФ при отчитане на фактите и обстоятелствата, както и на допустимите отклонения, установени от ЛУАИФ. Следователно праговете могат на практика да бъдат използвани при мониторинга на среднодневния обем на обратно изкупените дялове спрямо дневната ликвидност на фонда за същия период. Те биха могли да се използват и за мониторинг на концентрацията на инвеститорите в подкрепа на сценариите при стрес тест. Тези прагове биха могли да задействат осъществяването на постоянен мониторинг или коригиращи мерки в зависимост от обстоятелствата.
(62)
Стрес тестовете следва по целесъобразност да симулират недостиг на ликвидни активи, както и нетипични по обем искания за обратно изкупуване. Актуалните и очакваните бъдещи обеми на записване и обратно изкупуване следва да бъдат взети предвид заедно с въздействието на очакваните показатели на АИФ на фона на показателите на другите фондове, опериращи в тази област. В симулираните сценарии при стрес теста ЛУАИФ следва да анализират периода от време, необходим за изпълнение на исканията за обратно изкупуване. ЛУАИФ следва също така да подлагат на стрес тестове пазарни фактори като например промени във валутните курсове, които могат съществено да повлияят върху кредитния профил на ЛУАИФ или на АИФ, а следователно и върху изискванията към обезпечението. В своя подход по отношение на стрес тестовете и сценарийния анализ ЛУАИФ следва да отчитат чувствителността на оценката при неблагоприятни пазарни условия.
(63)
Честотата на провеждане на стрес тестове следва да зависи от естеството на АИФ, инвестиционната стратегия, ликвидния профил, вида инвеститори и политиката за обратно изкупуване на АИФ. Очаква се обаче тези тестове да бъдат извършвани най-малко веднъж годишно. Когато стрес тестовете предполагат значително по-висок от очаквания ликвиден риск, ЛУАИФ следва да действат в най-добрия интерес на всички инвеститори в АИФ, като вземат предвид ликвидния профил на активите на АИФ, равнището на исканията за обратно изкупуване и ако е уместно - адекватността на политиките и процедурите за управление на ликвидността.
(64)
Директива 2011/61/ЕС изисква Комисията да определи начина на съгласуване на инвестиционната стратегия, ликвидния профил и политиката на обратно изкупуване. Съгласуваност между тези три елемента ще бъде осигурена, когато инвестициите на инвеститорите могат да бъдат изкупени обратно в съответствие с политиката за обратно изкупуване на АИФ, която следва да обхваща условията за обратно изкупуване както при обичайни, така и при извънредни обстоятелства, по начин, осигуряващ справедливо третиране на инвеститорите.
(65)
Директива 2011/61/ЕС изисква междусекторна съгласуваност и премахване на несъответствията между интересите на инициаторите, които преструктурират кредити в търгуеми ценни книжа, и ЛУАИФ, които инвестират в тези ценни книжа или финансови инструменти от името на АИФ. За да се постигне тази цел, бяха взети предвид съответните разпоредби на Директива 2006/48/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 14 юни 2006 г. относно предприемането и осъществяването на дейност от кредитните институции (7), определящи количествените и качествените изисквания към инвеститорите, изложени на кредитен риск във връзка със секюритизация, инициатори и спонсори. Тъй като както настоящият регламент, така и съответните разпоредби на Директива 2006/48/ЕО имат за цел съгласуване на интересите на инициатора или спонсора и на инвеститорите, от съществено значение е формулировките в двата правни акта да бъдат използвани последователно и поради това бе направена препратка към определенията от Директива 2006/48/ЕО. Като се има предвид, че Комитетът на европейските банкови надзорници - предшественикът на Европейския банков орган, предостави подробни насоки относно тълкуването на съответните разпоредби на Директива 2006/48/ЕО (8), постигането на междусекторна съгласуваност изисква настоящите разпоредби, целящи хармонизиране на интересите на инициаторите, спонсорите и ЛУАИФ, да бъдат тълкувани в светлината на тези насоки.
(66)
От съществено значение е трансакциите, които преобразуват заеми в търгуеми ценни книжа, да не бъдат структурирани по начин, позволяващ да се избегне прилагането на изискванията, свързани с инвестиции в секюритизационни позиции. Поради това позоваването на инвестиция в търгуеми ценни книжа или други финансови инструменти, основани на преструктурирани заеми, не следва да се тълкува стриктно като правно валидно и обвързващо прехвърляне на право на собственост върху такива инструменти, а като инвестиция в материален или икономически смисъл, така че всякакви други форми на синтетични инвестиции да бъдат обхванати и да подлежат на тези специфични изисквания. За да бъдат избегнати недоразуменията и да се хармонизира терминологията с използваната в банковото законодателство, вместо „инвестиция в търгуеми ценни книжа или други финансови инструменти, основани на преструктурирани заеми“, следва да бъде използван понятието „поемане на експозиция към кредитен риск по секюритизация“.
(67)
Изискванията, които трябва да бъдат изпълнени от институциите, действащи като инициатори, спонсори или първоначални кредитори по секюритизация, биват пряко налагани по силата на Директива 2006/48/ЕО. Поради това е важно да се постановят съответните задължения на ЛУАИФ, поемащи експозиция към секюритизации. Затова ЛУАИФ следва да поемат експозиция към секюритизации, само ако инициаторът, спонсорът или първоначалният кредитор е оповестил изрично пред ЛУАИФ запазването на значителен икономически интерес в базовия актив, т.нар. изискване за запазване. Освен това ЛУАИФ следва да гарантират, че са спазени различните качествени изисквания, наложени на спонсорите и инициаторите по силата на Директива 2006/48/ЕО. Освен това самите ЛУАИФ следва да отговарят на качествени изисквания, позволяващи им да познават задълбочено и в детайли секюритизацията и нейните базови експозиции. За тази цел ЛУАИФ следва да взима своето инвестиционно решение, единствено след като са извършили внимателна комплексна проверка, която им е осигурила адекватна информация и познания относно съответната секюритизация.
(68)
Съществуват обстоятелства, при които дадени лица отговарят на определението за инициатор или спонсор, или изпълняват ролята на първоначален кредитор; въпреки това друго лице, което не отговаря на определението за спонсор или инициатор и не изпълнява ролята на оригинален кредитор - но чиито интереси са почти оптимално съгласувани с тези на инвеститорите - може да се стреми към покриване на изискването за запазване. С оглед постигане на правна сигурност не следва от това лице да се изисква да отговаря на изискването за запазване, ако то вече е било изпълнено от инициатора, спонсора или първоначалния кредитор.
(69)
При неспазване на изискването за запазване или на качествените изисквания ЛУАИФ следва да обмислят предприемането на коригиращи действия, като например хеджиране, продажба или намаляване на експозицията или установяване на контакт със страната, която нарушава изискването за запазване, с оглед възстановяване на съответствието. Тези коригиращи действия трябва винаги да са в интерес на инвеститорите, без да налагат преки задължения за продажба на активи, непосредствено след като нарушението е било установено, за да бъдат избегнати спешните принудителни продажби. ЛУАИФ следва да вземат предвид нарушението, когато обмислят извършването на нова инвестиция в друга сделка, в която участва нарушилата изискването за запазване страна.
(70)
С цел изпълнение на изискванията по Директива 2011/61/ЕС за определяне на вътрешни процедури и организационни механизми, които всяко ЛУАИФ следва да прилага, на ЛУАИФ следва да бъде наложено да изградят добре документирана организационна структура, в която са набелязани ясно отговорностите и определени контролните механизми и която осигурява добър обмен на информация между всички участващи страни. ЛУАИФ следва също да въведат системи за съхраняване на информация и за гарантиране на непрекъснатостта на дейността. При въвеждането на тези процедури и структури ЛУАИФ следва да вземат предвид принципа на пропорционалност, който позволява процедурите, механизмите и организационната структура да бъдат съобразени с естеството, мащаба и сложността на стопанската дейност на ЛУАИФ, както и с естеството и обхвата на дейностите, извършвани в хода на тяхната стопанска дейност.
(71)
Оповестяването на информация пред инвеститорите е от първостепенно значение за защитата на тези инвеститори и поради това ЛУАИФ следва да прилагат подходящи политики и процедури, за да се гарантира, че приложимите за определен АИФ условия на обратно изкупуване се оповестяват достатъчно подробно и явно пред инвеститорите както преди самата инвестиция, така и при настъпване на съществени промени. Това би могло да включва оповестяване на сроковете за предизвестие при обратно изкупуване, подробности относно сроковете на блокиране („lock-up periods“), обстоятелствата, при които обичайните механизми за обратно изкупуване може да не се прилагат или да бъдат временно преустановени, както и подробности относно всички мерки, които могат да бъдат разгледани от управителния орган, като например ограничения при обратното изкупуване („gates“) и сметки от типа „side-pockets“, тъй като те оказват въздействие върху специфичните права на обратно изкупуване на инвеститорите в съответния АИФ.
(72)
С оглед гарантиране на правилното изпълнение на съответните дейности ЛУАИФ следва по-конкретно да използват подходящи електронни системи, за да изпълнят изискванията за регистриране на трансакциите от портфейла или поръчките за записване и за обратно изкупуване, както и да установят, прилагат и поддържат счетоводни политики и процедури, които осигуряват изчисляването на нетната стойност на активите в съответствие с изискванията по Директива 2011/61/ЕС и настоящия регламент.
(73)
За да се осигури съгласуваност с изискванията, наложени на управляващите ПКИПЦК лица с Директива 2009/65/ЕО, на управителния орган, висшето ръководство или при необходимост на надзорната функция на ЛУАИФ следва да бъдат възложени сходни задачи, във връзка с които следва да бъдат разпределени съответните отговорности. Това разпределение на отговорностите следва обаче да съответства на ролята и отговорностите на управителния орган, на висшето ръководство и на надзорната функция съгласно приложимото национално законодателство. Към висшето ръководство може да спадат всички или част от членовете на управителния орган.
(74)
Изискването за установяване на постоянна и ефективна функция по съответствието следва да се спазва постоянно от ЛУАИФ, независимо от размера и сложността на тяхната дейност. Елементите на техническата организация и личния състав, ангажиран с функцията по съответствието, следва обаче да бъдат съобразени с естеството, мащаба и сложността на стопанската дейност на ЛУАИФ, както и с естеството и обхвата на неговите услуги и дейности. ЛУАИФ не следва да бъдат задължени да създават независимо звено, следящо за спазване на съответствието, ако това изискване е непропорционално с оглед на размера на ЛУАИФ или на естеството, мащаба и сложността на неговата стопанска дейност.
(75)
Стандартите за оценка се различават между различните юрисдикции и категории активи. Настоящият регламент следва да допълни съвместните общи правила и да определи критерии за ЛУАИФ при разработването и прилагането на подходящи и съгласувани политики и процедури за точна и независима оценка на активите на АИФ. Политиките и процедурите следва да описват задълженията, ролята и отговорностите на всички участващи в оценяването страни, включително на външните оценители.
(76)
Стойността на активите може да бъде определена по различни начини, например чрез препратка към наблюдаваните цени на действащ пазар или приблизителна оценка, която използва други методи на оценяване в съответствие с националното законодателство, устава или учредителните документи на АИФ. Тъй като стойността на отделните активи и пасиви може да бъде определена по различни методи и да бъде извлечена от различни източници, ЛУАИФ следва да определят и опишат използвания от тях метод на оценяване.
(77)
Когато за оценяване на активите се използва модел, процедурите и политиките за оценка следва да посочват основните характеристики на модела. Преди да бъде използван, този модел следва да премине процес на утвърждаване, провеждан от вътрешно или външно лице, което не е участвало в разработването на модела. Счита се, че дадено лице отговаря на изискванията за провеждане на процес по утвърждаване на модел, използван за оценяване на активи, ако то притежава необходимата компетентност и опит в оценяването на активи посредством такива модели; това лице може да бъде одитор.
(78)
Тъй като средата, в която работят АИФ, е динамична и инвестиционните стратегии може да претърпят промени с течение на времето, процедурите и политиките за оценяване следва да се преразглеждат поне веднъж годишно и при всички положения преди АИФ да започне да използва нова инвестиционна стратегия или нов вид актив. Всяка промяна в процедурите и политиките за оценяване, включително методи на оценяване, следва да се извършва по предварително определена процедура.
(79)
ЛУАИФ следва да гарантират, че отделните активи на АИФ са били оценени правилно в съответствие с процедурите и политиките за оценяване. Рискът от неправилно оценяване е по-висок за някои активи, най-вече сложни и неликвидни финансови инструменти. В тази връзка ЛУАИФ следва да въведат необходимите контролни механизми, осигуряващи подходяща степен на обективност при оценката на активите на АИФ.
(80)
Изчисляването на нетната стойност на активите на дял или акция се регламентира от националното законодателство и/или устава или учредителните документи на фонда. Настоящият регламент обхваща само процедурата, а не методологията на изчисление. ЛУАИФ могат сами да изчисляват нетната стойност на активите на дял или акция в рамките на административните функции, които изпълняват за АИФ. Като алтернатива може да бъде посочена трета страна, която да изпълнява административните функции, включително изчислението на нетната стойност на активите. За целите на Директива 2011/61/ЕС не следва да се счита, че трета страна, извършваща изчислението на нетната стойност на активите на АИФ, е външен оценител, доколкото тя не оценява индивидуалните активи, включително тези, за които се налага субективна преценка, а при изчислението използва стойности, които са получени от ЛУАИФ, ценови източници или външен оценител.
(81)
Съществуват процедури за оценка, които могат да се извършват ежедневно, като например оценка на финансовите инструменти, но също така има процедури за оценка, които не могат да се извършват с честотата на емитиране, записване, обратно изкупуване и обезсилване, например при оценка на недвижимата собственост. Честотата на оценяване на активите, притежавани от фонд от отворен тип, следва да е съобразена с разликите в процедурите за оценка на видовете активи, притежавани от АИФ.
(82)
В Директива 2011/61/ЕС са установени строги изисквания и ограничения, които трябва да бъдат спазени, когато ЛУАИФ възнамеряват да делегират изпълнението на функции. ЛУАИФ продължат да носят във всеки един момент цялата отговорност за доброто изпълнение на делегираните функции и тяхната съвместимост с Директива 2011/61/ЕС и мерките за прилагането ѝ. ЛУАИФ следва поради това да гарантират, че подизпълнителят използва и прилага такива стандарти за качество, каквито и самите ЛУАИФ биха прилагали. Също така, ако е необходимо да се гарантира, че делегираните функции се изпълняват винаги съгласно високи стандарти, ЛУАИФ трябва да бъдат в състояние да прекратят делегирането и споразумението за делегиране, което налага предоставяне на гъвкави права на прекратяване на ЛУАИФ. Изискванията и ограниченията по отношение на делегирането следва да се прилагат към посочените в приложение I към Директива 2011/61/ЕС функции по управление, докато помощните задачи, като административни или технически функции, подпомагащи управленската дейност, например логистична подкрепа под формата на почистване, кетъринг и доставка на основни услуги или продукти, не следва да бъдат считани за делегиране на функциите на ЛУАИФ. Други примери за технически или административни функции са покупката на стандартен, предлаган в търговската мрежа софтуер и ползването на услуги на доставчици на софтуер по ad hoc оперативна помощ във връзка с предлагани в търговската мрежа система или по предоставяне на човешки ресурси под формата на временно заети лица или на услуги по администриране на заплатите.
(83)
Целият процес на делегиране следва да се основава на обективни критерии, за да се гарантира високо равнище на защита на инвеститорите в допълнение към по-високата ефективност на осъществяване на дейност на ЛУАИФ. Когато оценяват тези критерии, компетентните органи следва да отчитат структурата на делегирането и нейното въздействие върху структурата на ЛУАИФ, както и взаимодействието между делегираните дейности и дейностите, които продължават да се извършват от ЛУАИФ.
(84)
За да се установи дали лицето, което на практика управлява дейността на подизпълнителя, има достатъчно добра репутация, следва да се провери начинът, по който то осъществява дейността си, и наличието на нарушения във връзка с неговите финансови операции. При оценка на изискването за достатъчно добра репутация следва да бъде взета предвид всяка друга приложима информация относно личните качества, която може да повлияе неблагоприятно върху способността на лицето да осъществява дейност, като например съмнения относно неговата честност и почтеност.
(85)
Не се счита, че инвестиционните дружества, получили разрешение в съответствие с Директива 2009/65/ЕО, са предприятия, които са получили разрешение или са регистрирани за целите на управлението на активи и подлежат на надзор, тъй като те нямат право да участват в дейности, различни от колективното управление на портфейли по тази директива. Аналогично, вътрешно управляваните АИФ не следва да бъдат класифицирани като такива предприятия, тъй като те не следва да извършват друга дейност, освен вътрешното управление на АИФ.
(86)
Когато делегирането обхваща управление на портфейли или управление на риска, което представлява основна дейност на ЛУАИФ и поради това е особено важно за защитата на инвеститорите и системния риск, в допълнение към изискванията по член 20, параграф 1, буква в) от Директива 2011/61/ЕС компетентният орган на държавата членка по произход на ЛУАИФ и надзорният орган по отношение на предприятието от третата държава следва да са сключили основано на писмен договор споразумение за сътрудничество. Споразумението следва да бъде прието преди делегирането. Елементите на това споразумение следва да отчитат съществуващите международни стандарти.
(87)
Писмените договори следва да предоставят на компетентните органи правото да извършват проверки на място, включително когато изискват надзорният орган по отношение на предприятието от третата държава, на което са делегирани функции, да извърши проверки на място и когато искат разрешение от надзорния орган на третата държава сами да извършат проверка или да придружат служителите на надзорния орган на третата държава, за да ги подпомогнат в осъществяването на проверки на място.
(88)
Въз основа на задълженията, установени в Директива 2011/61/ЕС, ЛУАИФ следва винаги да действат в най-добрия интерес на АИФ или на инвеститорите в управляваните от тях АИФ. Поради това делегирането следва да бъде допустимо, само когато не възпрепятства ЛУАИФ да действат или да управляват АИФ в най-добрия интерес на инвеститорите.
(89)
За да се поддържа високо ниво на защита на инвеститорите, при всяко делегиране следва да бъдат отчетени възможните случаи на конфликт на интереси. Няколко критерия следва да бъдат определени за установяване на ситуациите, които биха довели до съществен конфликт на интереси. Този списък на критерии не следва да се приема за изчерпателен, т.е. за целите на Директива 2011/61/ЕС са от значение и несъществени конфликти на интереси. Ето защо следва да се счита, че осъществяването на функцията по съответствието или на одитната функция влиза в конфликт с дейностите по управление на портфейла, а поддържането на пазара или поемането на емисии - с управлението на портфейла или на риска. Това задължение не засяга задължението на подизпълнителя да осигурява функционалното и йерархично отделяне на функциите по управление на риска от управлението на портфейла в съответствие с разпоредбите по член 15 от Директива 2011/61/ЕС.
(90)
Изискванията по отношение на делегиране на изпълнението на функции от името на ЛУАИФ следва да се прилагат mutatis mutandis, когато подизпълнителят делегира вторично всяка от делегираните му функции, а също и при всички допълнителни случаи на вторично делегиране.
(91)
За да се гарантира, че при всички положения функциите по управление на инвестициите се изпълняват от ЛУАИФ, не трябва да се допуска такова делегиране на техните функции, при което по същество те вече не може да бъдат считани за лица, управляващи АИФ, т.е. те се превръщат в т.нар. дружества „пощенска кутия“. ЛУАИФ следва постоянно да разполагат с необходимите ресурси, позволяващи ефективен контрол на делегираните функции. От своя страна ЛУАИФ трябва да изпълняват функциите по управление на инвестициите, да притежават необходимите познания и ресурси, да запазват правомощията за вземане на решения, попадащи сред отговорностите на висшето ръководство, и да изпълняват функциите на висшето ръководство, които могат да включват изпълнение на общата инвестиционна политика и инвестиционни стратегии.
(92)
Оценката на структурата по делегиране е сложна задача, която трябва да се основава на редица критерии, за да могат компетентните органи да формират своята оценка. Необходимо е в комбинацията от критерии да бъде отчетено разнообразието от фондови структури и инвестиционни стратегии в целия Съюз. ЕОЦКП може да разработи насоки, за да се гарантира последователната оценка на структурите по делегиране в рамките на Съюза.
(93)
Комисията извършва мониторинг на начина на прилагане на критериите и тяхното влияние върху пазарите. Комисията прави преглед на ситуацията след две години и, ако е необходимо, предприема подходящи мерки за допълнително уточняване на условията, при които се смята, че ЛУАИФ е делегирало функциите си в такава степен, че се е превърнало в дружество „пощенска кутия“ и вече не може да бъдат считано за лице, управляващо АИФ.
(94)
За да се гарантира високо ниво на защита на инвеститорите, в Директива 2011/61/ЕС е установен обширен набор от изисквания относно депозитаря на АИФ. Съответните конкретни права и задължения на депозитаря, на ЛУАИФ и/или на АИФ и на третите страни следва да бъдат изрично посочени. Писменият договор следва да включва всички елементи, необходими за подходящото съхраняване на всички активи на АИФ от депозитаря или от трето лице, на което са делегирани функции по съхранение в съответствие с Директива 2011/61/ЕС, и за правилното осъществяване на надзорните и контролните функции на депозитаря. За да може депозитарят да оценява и наблюдава свързания с отговорното пазене риск, договорът следва да съдържа достатъчно подробна информация относно категориите активи, в които може да инвестират АИФ, и да обхваща географските региони, в които АИФ планират да инвестират. Договорът следва да съдържа също информация за поетапна процедура. Следователно депозитарят следва да предупреди ЛУАИФ за всеки съществен риск, установен в системата за сетълмент на даден пазар. По отношение на прекратяването на договора следва да се отчете фактът, че прекратяването на договора представлява крайна мярка за депозитаря, ако не е удовлетворен от съществуващата степен на защита на активите. Той следва също да предотвратява моралния риск, при който ЛУАИФ би взел инвестиционни решения, пренебрегвайки свързаните с отговорното пазене рискове, тъй като отговорността ще бъде поета в повечето случаи от депозитаря. За да се поддържа високо ниво на защита на инвеститорите, изискването за установяване на подробни правила за мониторинг на трети страни следва да се прилага спрямо цялата верига от услуги по отговорно пазене.
(95)
Депозитар, който е установен в трета държава, следва да подлежи на публично пруденциално регулиране и пруденциален надзор от страна на надзорен орган, който е натоварен с осъществяването на текущ надзор, провеждането на разследвания и налагането на санкции. Когато надзорът върху депозитаря се осъществява от няколко надзорни органа, един от тях следва да действа като лице за контакт за целите на Директива 2011/61/ЕС и всички приети съгласно нея делегирани актове и мерки за прилагане.
(96)
Оценката на правото на третата държава съгласно член 21, параграф 6, последна алинея от Директива 2011/61/ЕС следва да бъде направена от Европейската комисия чрез сравняване на критериите за издаване на разрешение и текущите условия във връзка с дейността, приложими спрямо депозитаря в третата държава, със съответните изисквания, приложими съгласно правото на Съюза спрямо кредитните институции и/или инвестиционните посредници, относно достъпа до осъществяване на депозитарна дейност и извършване на депозитарни функции, с цел да се установи дали местните критерии пораждат същото въздействие като установените с правото на Съюза. Депозитар, който не е кредитна институция или инвестиционен посредник, но е обект на пруденциален надзор и е лицензиран в трета държава, може да бъде оценен от Европейската комисия, с цел да се установи дали съответните разпоредби на правото на третата държава пораждат същото въздействие като разпоредбите, установени от правото на Съюза относно кредитните институции и/или инвестиционните посредници.
(97)
За да може депозитарят при всички случаи да получи ясна представа за всички входящи и изходящи парични потоци на АИФ, ЛУАИФ следва да гарантират, че депозитарят своевременно получава точна информация за всички парични потоци, включително от всяка трета страна, при която е открита парична сметка на АИФ.
(98)
С оглед осъществяването на целесъобразен мониторинг на паричните потоци на АИФ депозитарят е задължен да гарантира, че са въведени и ефективно прилагани процедури за целесъобразен мониторинг на паричните потоци на АИФ, които биват периодично преразглеждани. Депозитарят следва по-специално да провери процедурата по равнение, за да се увери, че процедурата е подходяща за АИФ и се провежда на подходящи интервали, отчитайки естеството, мащаба и сложността на АИФ. При тази процедура следва например да се сравнят отделните движения, отчетени в банковите извлечения, с паричните потоци, регистрирани по сметките на АИФ. Когато равнението се извършва ежедневно, както е при повечето АИФ от отворен тип, депозитарят следва също да извършва равнението ежедневно. Депозитарят следва конкретно да следи за откритите в рамките на процедурите по равнение несъответствия и за предприетите коригиращи мерки, за да може своевременно да уведоми ЛУАИФ за всяка аномалия, която не е била отстранена, и да извърши цялостен преглед на процедурите по равнение. Този преглед следва да се извършва най-малко веднъж годишно. Депозитарят следва също своевременно да идентифицира значителните парични потоци и по-специално тези, които биха могли да несъответстват на операциите на АИФ, като промени в позициите от активи на АИФ или в записванията и обратното изкупуване, и следва периодично да получава извлечения от паричните сметки и да проверява съответствието между собствените си данни по паричните позиции и тези на ЛУАИФ. Депозитарят следва да актуализира своите регистри в съответствие с член 21, параграф 8, буква б) от Директива 2011/61/ЕС.
(99)
Депозитарят трябва да гарантира, че всички плащания, извършени от или от името на инвеститорите при записването на акции или дялове от АИФ, са били получени и заведени по една или повече парични сметки в съответствие с Директива 2011/61/ЕС. ЛУАИФ следва да гарантират, че депозитарят разполага със съответната информация, която му е необходима за целесъобразния мониторинг на плащанията, получени от инвеститорите. ЛУАИФ трябва да гарантират, че тази информация достига своевременно до депозитаря, когато третата страна е получила поръчка за обратно изкупуване или емитиране на акции или дяловете от АИФ. Поради това лицето, което отговаря за записването и обратното изкупуване на акции или дялове от АИФ, следва в края на работния ден да предаде тази информация на депозитаря, за да се избегне злоупотребата с плащания на инвеститорите
(100)
В зависимост от вида си активите могат или да бъдат държани на отговорно пазене, например финансови инструменти, които могат да бъдат вписани по сметка за финансови инструменти, или да бъдат физически предадени на депозитаря в съответствие с Директива 2011/61/ЕС, или да подлежат на проверка на собствеността и водене на регистри. Депозитарят следва да държи на отговорно пазене всички финансови инструменти на АИФ или на ЛУАИФ, действащо от името на АИФ, които могат да бъдат регистрирани или заведени по сметка пряко или непряко на името на депозитаря или на трета страна, на която са делегирани функции по отговорно пазене, особено на равнище централен депозитар на ценни книжа. Освен това на отговорно пазене се държат тези финансови инструменти, които са единствено пряко регистрирани при самия емитент или негов агент на името на депозитаря или на трета страна, на която са делегирани функции по отговорно пазене. Тези финансови инструменти, които в съответствие с приложимото национално законодателство, са единствено регистрирани на името на АИФ при емитента или негов агент, например инвестиции на фондове за дялово участие и рисков капитал в некотирани дружества, не следва да се държат на отговорно пазене. Всички финансови инструменти, които могат да бъдат физически предадени на депозитар, следва да се държат на отговорно пазене. Когато са изпълнени условията, при които финансовите инструменти трябва да бъдат държани на отговорно пазене, финансовите инструменти, които са предоставени като обезпечение на трета страна или са предоставени от трета страна в полза на АИФ, трябва също да бъда държани на отговорно пазене от самия депозитар или от трета страна, на която са делегирани функции по отговорно пазене, при условие че те са собственост на АИФ или на ЛУАИФ, действащо от името на АИФ. Също така финансовите инструменти, които са собственост на АИФ или на ЛУАИФ, действащо от името на АИФ, за които АИФ или ЛУАИФ, действащо от името на АИФ, е дал съгласието си за повторна използване от страна на депозитаря, остават на отговорно пазене до упражняване на правото на повторно използване.
(101)
Спрямо финансовите инструменти, които са държани на отговорно пазене, следва във всеки един момент да бъдат полагани дължимите грижи и защита. За да се осигури правилната оценка на свързания с отговорното пазене риск, при полагане на дължимите грижи депозитарят следва конкретно да е наясно кои трети страни участват по веригата от услуги по отговорно пазене, да гарантира, че задълженията за извършване на комплексна проверка и отделяне се спазват по цялата верига, да гарантира, че разполага с необходимите права за достъп до счетоводните отчети и документацията на третите страни, на които са делегирани функции по отговорно пазене, да осигури съблюдаването на тези изисквания и да документира всички тези задължения, като предоставя достъп и докладва тези документи пред ЛУАИФ.
(102)
С цел да се избегне заобикалянето на изискванията на Директива 2011/61/ЕС, депозитарят следва да прилага задълженията за съхранение спрямо базовите активи на финансовите структури и/или правно-организационните структури, контролирани пряко или непряко от АИФ или от ЛУАИФ, действащо от името на АИФ. Този подход на прозрачност не следва да се прилага за фонд, инвестиращ в други фондове, или структура от типа главен фонд - захранващи фондове, при условие че те използват депозитар, съхраняващ по подходящ начин активите на фонда.
(103)
Депозитарят следва във всеки един момент да има цялостен поглед върху всички държани на отговорно пазене активи, които не са финансови инструменти. Тези активи биха подлежали на задължението за проверка на собствеността и водене на регистри съгласно Директива 2011/61/ЕС. Такива са например материалните активи, които не могат да бъдат класифицирани като финансови инструменти съгласно Директива 2011/61/ЕС или не могат да бъдат физически предадени на депозитаря, в т.ч. финансови договори, например деривати, парични депозити или инвестиции в частни дружества и дружествени дялове.
(104)
За да бъде напълно сигурен, че АИФ или ЛУАИФ, действащо от името на АИФ, действително е собственик на активите, депозитарят следва да се увери, че е получил цялата информация, която счита за необходима, за да се убеди, че АИФ или ЛУАИФ, действащо от името на АИФ, притежава правото на собственост върху актива. Тази информация може да бъде копие на официален документ, удостоверяващ, че АИФ или ЛУАИФ, действащо от името на АИФ, е собственик на актива, или всяко документално и надеждно доказателство, което депозитарят счита за подходящо. При необходимост депозитарят следва да поиска допълнителни доказателства от АИФ или ЛУАИФ или според случая от трета страна.
(105)
Депозитарят следва да води регистър за всички активи, за които е убеден, че са собственост на АИФ. Той може да установи процедура за получаване на информация от трети страни, като по отношение на АИФ, които рядко сключват сделки и/или чиито сделки подлежат на предхождащо сетълмента договаряне, се допускат процедури, с които се гарантира, че активите не може да бъдат прехвърлени без депозитарят или третата страна, на която са делегирани функции по съхранение, да бъдат информирани за тези сделки. Изискването третата страна да предоставя достъп до документални доказателства за всяка сделка би било подходящо за по-често търгуващите АИФ, например които инвестират в котирани деривати.
(106)
За да се гарантира, че депозитарят е в състояние да изпълнява своите задължения, е необходимо да се изяснят задачите, предвидени в член 21, параграф 9 от Директива 2011/61/ЕС, и по-специално второто ниво на осъществяваните от депозитаря контролни функции. Тези задачи не следва да възпрепятстват депозитаря от провеждането на предварителни проверки, когато той счита това за уместно и в съгласие с ЛУАИФ. С цел да се гарантира, че депозитарят е в състояние да изпълнява своите задължения, той следва да установи своя собствена поетапна процедура, регламентираща случаите на разкриване на нередности. Тази процедура следва да гарантира уведомяването на компетентните органи за всяко съществено нарушение. Определените с настоящия регламент надзорни отговорности на депозитарите по отношение на трети страни не засягат отговорностите на ЛУАИФ по Директива 2011/61/ЕС.
(107)
Депозитарят следва да проверява съответствието между броя емитирани дялове или акции и получените приходи от записване. Освен това, за да гарантира, че плащанията, извършени след записване от страна на инвеститорите, са получени, депозитарят следва също да осигури извършването на равнение между поръчките за и приходите от записването. Същото равнение следва да се извърши и по отношение на поръчките за обратно изкупуване. Депозитарят следва още да провери дали броят дялове или акции по сметките на АИФ отговаря на броя на нереализираните дялове или акции в регистъра на АИФ. Депозитарят следва да адаптира процедурите си съобразно честотата на записване и обратно изкупуване.
(108)
Депозитарят следва да предприеме всички необходими стъпки, за да гарантира, че съответните процедури и политики за оценка на активите на АИФ биват ефективно прилагани, като извършва извадкови проверки или съпоставя във времето промяната на изчислената нетна стойност на активите спрямо сравнителен показател. При установяване на своите процедури депозитарят следва да има ясна представа за методите на оценяване на активите на АИФ, използвани от ЛУАИФ или външния оценител. Честотата на тези проверки следва да бъде съгласувана с честота на оценяване на активите на АИФ.
(109)
По силата на своите надзорни задължения съгласно Директива 2011/61/ЕС депозитарят следва да въведе процедура за последваща проверка дали АИФ спазва приложимото законодателство и разпоредби, както и своя устав и учредителни документи. Това включва проверка дали инвестициите на АИФ съответстват на неговите инвестиционни стратегии, описани в устава и документите за предлагане на АИФ, и осигуряване спазването на съществуващите инвестиционни ограничения на АИФ. Депозитарят следва да следи сделките на АИФ, като проучва необичайните между тях. Ако не бъдат спазени праговете или ограниченията, установени в приложимото национално законодателство и нормативни актове или в устава и учредителните документи на АИФ, депозитарят следва например да получи указания от ЛУАИФ за отмяна на сделката, която е била в нарушение, за негова собствена сметка. Настоящият регламент не възпрепятства депозитаря от приемане на предварителен подход, когато той счита това за уместно и в съгласие с ЛУАИФ.
(110)
Депозитарят следва да гарантира, че в съответствие с Директива 2011/61/ЕС приходите се изчисляват акуратно. За тази цел депозитарят трябва да гарантира, че разпределението на приходите е целесъобразно, а при установяването на грешка, че ЛУАИФ ще предприеме подходящите коригиращи мерки. След като това бъде гарантирано, депозитарят следва да провери пълнотата и точността на разпределението на приходите и по-специално на изплащането на дивиденти.
(111)
Когато съгласно Директива 2011/61/ЕС се делегират функции по съхранение, свързани с други активи, е вероятно делегирането в повечето случаи да засегне и административни функции. Следователно, когато депозитарят делегира функции по съхранение, от него ще се изисква да въведе и прилага подходяща документирана процедура, осигуряваща във всеки един момент спазването от страна на подизпълнителя на изискванията по член 21, параграф 11, буква г) от Директива 2011/61/ЕС. За да се осигури необходимото ниво на защита на активите, е необходимо да се определят някои принципи, които следва да се прилагат по отношение на делегирането на функции по съхранение. При делегиране на отговорно пазене е важно да се определят някои основни принципи, които трябва ефективно да се прилагат в рамките на процеса на делегиране. Тези принципи не следва да се считат за изчерпателни нито по отношение определянето на всички елементи на прилаганите от депозитаря необходими умения, грижа и внимание, нито по отношение установяването на всички стъпки, които депозитарят следва да предприеме във връзка с тези принципи. Задължението за текущ мониторинг върху третата страна, на която са делегирани функции по съхранение, следва да се състои от проверка дали тази трета страна извършва правилно всички делегирани функции и дали съблюдава договора за делегиране. Третата страна следва да действа честно, добросъвестно и в най-добър интерес на АИФ и неговите инвеститори съгласно регулаторните и надзорните изисквания и да прилага необходимата грижа, внимание и умения, които при сравними обстоятелства обикновено се очакват от упражняващите тази финансова професия субекти, които са доказали своята предпазливост. Депозитарят следва, inter alia, да разгледа елементите, оценени по време на процеса на избор и определяне, като ги поставя в перспектива, сравнявайки ги с развитието на пазара. Редовният преглед следва да отразява обстоятелствата, така че депозитарят да може да оцени по подходящ начин рисковете, свързани с решението за поверяване на активи на трета страна. Честотата на прегледа следва да бъде адаптирана, така че винаги да се запазва съответствието с пазарните условия и приложимите рискове. За да може депозитарят да реагира ефективно на евентуална несъстоятелност на третата страна, той следва да планира действията при непредвидени ситуации, включително разработване на алтернативни стратегии или по целесъобразност евентуален избор на алтернативни доставчици. Въпреки че тези мерки могат да намалят свързания с отговорното пазене риск, поет от депозитаря, те не променят задължението за възстановяване на финансовите инструменти или за изплащане на съответната сума при тяхната загуба, което зависи от това дали са изпълнени изискванията по член 21, параграф 12 от Директива 2011/61/ЕС.
(112)
Когато делегира функции по съхранение, депозитарят следва да гарантира, че са изпълнени изискванията по член 21, параграф 11, буква г), подточка iii) от Директива 2011/61/ЕС и активите на АИФ, които са клиенти на депозитаря, са целесъобразно отделени. С това задължение следва конкретно да се гарантира, че активите на АИФ няма да бъдат загубени при несъстоятелност на третата страна, на която са делегирани функции по съхранение. С цел този риск да бъде сведен до минимум в държавите, в които законодателството в областта на несъстоятелността не признава последствията от отделянето, депозитарят следва да предприеме допълнителни мерки. Депозитарят може да оповести това пред АИФ или ЛУАИФ, действащо от името на АИФ, за да бъдат тези аспекти на свързания с отговорното пазене риск надлежно отчетени при инвестиционното решение, или да предприеме такива мерки, които са позволени в местните юрисдикции и предоставят максимална защита от неплатежоспособност съгласно местното законодателство. Освен това депозитарят би могъл да забрани временните дефицити по клиентските активи, да използва буфери или да приеме правила, забраняващи нетирането на кредитни и дебитни клиентски салда. Въпреки че тези мерки могат да намалят свързания с отговорното пазене риск, поет от депозитаря при делегиране на функции по отговорно пазене, те не променят задължението за възстановяване на финансовите инструменти или за изплащане на съответната сума при тяхната загуба, което зависи от това дали са изпълнени изискванията по Директива 2011/61/ЕС.
(113)
Отговорността на депозитаря по член 21, параграф 12, втора алинея от Директива 2011/61/ЕС се задейства при загуба на финансов инструмент, държан на отговорно пазене при самия депозитар или при трета страна, на която са били делегирани функции по отговорното пазене, при условие че депозитарят не може да докаже, че загубата е резултат от външно събитие, което е извън неговия контрол и чиито последици биха били неизбежни независимо от всички разумни усилия за предотвратяването им. Следва да се прави разлика между тази загуба и инвестиционната загуба, претърпяна от инвеститорите поради намаление в стойността на активите след вземане на инвестиционното решение.
(114)
За да бъде установена като такава, загубата трябва да е окончателна и да няма изгледи за възстановяване на финансовия актив. Поради това случаите, при които даден финансов инструмент само временно не е на разположение или е замразен, следва да не се считат за загуба по смисъла на член 21, параграф 12 от Директива 2011/61/ЕС. От друга страна, съществуват три вида ситуации, при които загубата следва да се счита за окончателна: финансовият инструмент вече не съществува или никога не е съществувал; финансовият инструмент съществува, но АИФ е загубил окончателно правото си на собственост върху него; АИФ има правото на собственост, но вече окончателно не може да прехвърля собствеността или да създава ограничени права на собственост върху финансовия инструмент.
(115)
Счита се, че финансов инструмент вече не съществува, ако например той е загубен вследствие на счетоводна грешка, която не може да бъде коригирана, или ако никога не е съществувал, т.е. собствеността на АИФ е била регистрирана въз основа на фалшифицирани документи. Случаите, при които загубата на финансови инструменти е причинена от измама, следва да се считат за загуба.
(116)
Не може да бъде установена загуба, когато финансовият инструмент е бил заменен от или преобразуван в друг финансов инструмент, например когато акции биват анулирани и заменени с емисия на нови акции при реорганизация на дружество. Не следва да се счита, че АИФ е лишен завинаги от правото си на собственост върху финансов инструмент, ако АИФ или ЛУАИФ, действащо от името на АИФ, е прехвърлил(о) по законен път собствеността на трета страна. Когато се прави разграничение между юридическата собственост и действителната собственост върху активите, определението за загуба следва да се отнася до загубата на право на действителна собственост.
(117)
Единствено при външно събитие, което е извън неговия контрол и чиито последици биха били неизбежни независимо от всички разумни усилия за предотвратяването им, депозитарят може да избегне подвеждане под отговорност по член 21, параграф 12 от Директива 2011/61/ЕС. За да бъде освободен от отговорност, депозитарят следва да докаже, че тези условия са били едновременно изпълнени.
(118)
Първоначално следва да се определи дали довелото до загубата събитие е външно. Отговорността на депозитаря не следва да се влияе от делегирането и поради това едно събитие следва да се счита за външно, ако то не е настъпило в резултат на действие или бездействие от страна на депозитаря или третата страна, на която е било делегирано отговорното пазене на финансови инструменти, държани на отговорно пазене. След това следва да се прецени дали събитието е било извън контрола на депозитаря, като се провери дали един предпазлив депозитар би могъл по някакъв начин да предотврати възникването на събитието. Съгласно тези изисквания, както природните явления, така и действията на публичните органи могат да се считат за външни събития извън възможния контрол. Следователно за външно събитие, което е извън възможния контрол, се счита ситуацията, когато при неплатежоспособност на трета страна, на която са делегирани функции по отговорно пазене, законодателството на държавата, в която инструментите са държани на отговорно пазене, не признава последствията от целесъобразно прилагано отделяне. От друга страна, загуба, предизвикана от неприлагане на изискванията за отделяне по член 21, параграф 11, буква г), подточка iii) от Директива 2011/61/ЕС, или загуба на активи поради прекъсване на дейността на третата страна вследствие на нейната неплатежоспособност не могат да се считат за външни събития извън възможния контрол.
(119)
И накрая, депозитарят следва да докаже, че загубата би била неизбежна независимо от всички разумни усилия за предотвратяването ѝ. В тази връзка депозитарят следва да информира ЛУАИФ и да предприеме подходящи действия в зависимост от обстоятелствата. Например, когато депозитарят смята, че единственото подходящо действие е да се освободи от финансовите инструменти, той следва надлежно да информира за това ЛУАИФ, което от своя страна трябва да даде писмени указания на депозитаря дали да запази или да се освободи от финансовите инструменти. Всяко указание до депозитаря за запазване на собствеността върху активите следва да бъде своевременно докладвано на инвеститорите в АИФ. ЛУАИФ или АИФ следва да отдели дължимото внимание на препоръките на депозитаря. В зависимост от обстоятелствата, ако въпреки неколкократните предупреждения депозитарят продължава да бъде загрижен относно недостатъчното ниво на защита на финансовия инструмент, той следва да обмисли евентуални допълнителни действия, например прекратяване на договора, като съгласно националното законодателство на АИФ се предоставя време да намери друг депозитар.
(120)
За осигуряване на идентично равнище на защита на инвеститорите същите съображения следва да се прилагат също така спрямо подизпълнители, на които депозитарят договорно е прехвърлил отговорността си. Поради това, за да бъде освободен от отговорност по член 21, параграф 12 от Директива 2011/61/ЕС, подизпълнителят следва да удостовери, че едновременно изпълнява същите условия.
(121)
На депозитар е разрешено при определени обстоятелства да се освободи от отговорност за загубата на финансови инструменти, държани на отговорно пазене от трета страна, на която са делегирани функции по отговорно пазене. Такова освобождаване от отговорност може да бъде позволено, когато съществува обективна причина за договаряне на такова освобождаване, която се приема както от депозитаря, така и от АИФ или ЛУАИФ, действащо от името на АИФ. За всяко освобождаване от отговорност следва да се установи обективна причина, като се вземат предвид конкретните обстоятелства, при които е било делегирано отговорното пазене.
(122)
При установяване на обективните причини следва да се намери точният баланс, осигуряващ ефективното прилагане на договорното освобождаване при нужда и необходимите гаранции за предотвратяване на злоупотребата с договорното освобождаване от отговорност от страна на депозитаря. Договорното освобождаване от отговорност не следва при никакви обстоятелства да бъде използвано за заобикаляне на изискванията по отношение на отговорността на депозитаря съгласно Директива 2011/61/ЕС. Депозитарят следва да удостовери, че е бил принуден от конкретните обстоятелства да делегира отговорното пазене на трета страна. Договорното освобождаване следва да служи винаги в най-добрия интерес на АИФ или на инвеститорите в него, а АИФ или ЛУАИФ, действащо от името на АИФ, следва ясно да заяви, че също действат в този най-добър интерес. Ситуациите, при които може да се счита, че даден депозитар не е имал друг избор и е трябвало да делегира отговорното пазене на трета страна, трябва да се посочат чрез примерни сценарии.
(123)
За компетентните органи е от съществено значение да получават нужната им подходяща информация, за да упражняват целесъобразен и непрекъснат надзор върху дейностите на ЛУАИФ и свързаните с тях рискове. Освен това, тъй като дейностите на ЛУАИФ биха могли да имат трансгранично въздействие и да повлияят на финансовите пазари, компетентните органи следва да следят отблизо ЛУАИФ и АИФ, за да предприемат действия, необходими за избягване натрупването на системни рискове. С повишаването на прозрачността и съгласуваността посредством разпоредби относно докладването и оповестяването на съответната информация, посочена в мерките за изпълнение, следва да се даде възможност на компетентните органи да установяват и реагират на рискове на финансовите пазари.
(124)
За инвеститорите е от съществено значение да получават необходимото им минимално количество информация относно отделните АИФ, ЛУАИФ и тяхната структура, за да могат да вземат правилното инвестиционно решение, съобразено с техните потребностите и склонност за поемане на риск. Тази информация следва да бъде ясна, надеждна, лесно разбираема и нагледна, като нейната полезност нараства, ако може да бъде съпоставена информацията за отделните ЛУАИФ, АИФ и различните периоди. ЛУАИФ не следва да се ангажира с дейности, които биха могли да попречат на обективното разбиране и практическо използване на информацията преди нейното оповестяване пред инвеститорите, като например разкрасяване на финансовото състояние („window dressing“).
(125)
Необходимо е да се установи рамка, която предвижда минимални стандарти по отношение на изискванията за годишна отчетност, включително ключови елементи и неизчерпателен списък на позиции. Съществените промени в информацията, посочени в член 22, параграф 2, буква г) от Директива 2011/61/ЕС, следва да бъдат оповестявани в годишния отчет към финансовите отчети. Към неизчерпателния списък от основни позиции могат да се включат допълнителни позиции, редове и общи суми, когато представянето на тези позиции е от полза за разбирането на цялостното финансово състояние или резултати на АИФ. Позиции от несходен характер или функция биха могли да бъдат обединени, при условие че поотделно тези позиции не са съществено значими. Тези позиции могат да бъдат обобщени в категорията „други“, като например „други активи“ или „други пасиви“. Позициите, които не са приложими за даден АИФ, не трябва да бъдат представени. Независимо от счетоводните стандарти, прилагани в съответствие с Директива 2011/61/ЕС, всички активи следва да бъдат оценявани най-малко веднъж годишно. Счетоводният баланс или отчетът за активите и пасивите по Директива 2011/61/ЕС следва да включва, наред с другото, парични средства и парични еквиваленти. Следователно за целите на изчисляване на експозицията на АИФ паричните еквиваленти следва да се считат за високоликвидни инвестиции.
(126)
По отношение съдържанието и формата на отчета за дейността за финансовата година, който трябва да бъде част от годишния отчет по Директива 2011/61/ЕС, отчетът следва да включва балансиран преглед на дейностите на АИФ, описващ главните рискове, инвестиции или икономически несигурности, пред които фондът е изправен. Това оповестяване не следва да води до публикуване на поверителна информация на АИФ, което би навредило на АИФ и на инвеститорите в него. Поради това, ако публикуването на определена поверителна информация би имало неблагоприятни последствия, тя би могло да се обобщи до равнище, при което тези последствия ще бъдат избегнати, като например няма да е необходимо да се представят показателите или статистически данни на отделно дружество или инвестиция от портфейла, което може да доведе до оповестяване на поверителна информация на АИФ. Тази информация следва да бъде част от отчета за управлението, който обикновено се представя успоредно с финансовите отчети.
(127)
По отношение съдържанието и формата на отчета за възнаграждението, в който информацията е представена на равнище ЛУАИФ, следва да се представи допълнителна информация, включваща разпределението или разбивката на общото възнаграждение за съответния АИФ. Това би могло да се постигне посредством оповестяване на общите данни за възнаграждението на ЛУАИФ, разделени на постоянни и променливи компоненти, декларация, че тези данни се отнасят за цялото ЛУАИФ, а не за АИФ, броя на управляваните от ЛУАИФ АИФ и ПКИПЦК и общия размер на управляваните активи на тези АИФ и ПКИПЦК, с преглед на политиката на възнаграждение и препратка към източника, от който пълната политика на възнаграждение на ЛУАИФ може да бъде получена при поискване от инвеститорите. Допълнителни подробности могат да бъдат предоставени чрез оповестяване на общия размер на променливото възнаграждение, финансирано от АИФ чрез заплащаните от него такси за постигнати резултати или отсрочени възнаграждения. В допълнение към отчета за възнаграждението може да е целесъобразно ЛУАИФ да предостави информация относно финансовите и нефинансовите критерии на политиките и практиките на възнаграждение за отделните категории персонал, за да се даде възможност на инвеститорите да оценят съществуващите стимули.
(128)
Когато АИФ емитира дялове, прехвърлянето на активи по сметки от типа „side-pockets“ следва да се изчисли към момента на прехвърлянето, като броят на дяловете, разпределени за прехвърлянето на активи, се умножава по стойността на един дял. Основата на оценката следва при всякакви обстоятелства да бъде ясно оповестена и да включва датата, на която оценката е била извършена.
(129)
С цел управление на ликвидността на ЛУАИФ следва да бъде позволено да сключват кредитни споразумения от името на управляваните от тях АИФ. Тези споразумения могат да бъдат краткосрочни или с по-дългосрочен характер. Във втория случай е по-вероятно те да са под формата на специални споразумения за управление на неликвидни активи.
(130)
В съответствие с принципа на диференциация и като бъдат отчетени различните видове АИФ, изискванията към ЛУАИФ за оповестяване на информация пред инвеститорите следва да варират според вида АИФ и биха зависили от други фактори като инвестиционна стратегия и състав на портфейла.
(131)
Директива 2011/61/ЕС изисква ЛУАИФ редовно да предоставят определена информация на компетентния орган на своята държава членка по произход за всеки управляван от тях АИФ от ЕС, както и за всеки АИФ, който предлагат в Съюза. Поради това е важно да се уточни допълнително информацията, която трябва да бъде предоставяна, и честотата на докладване, която зависи от стойността на управляваните активи в портфейлите на АИФ, управлявани от дадено ЛУАИФ. Следва да бъдат предвидени стандартни образци за докладване, които да се попълват от ЛУАИФ за управляваните от него АИФ. Когато лице, получило разрешение да упражнява дейност като ЛУАИФ, предлага АИФ, които се управляват от друго ЛУАИФ, то не действа като лице, управляващо тези АИФ, а като посредник каквито са инвестиционните посредници, попадащи в обхвата на Директива 2004/39/ЕО. Поради това от него не следва да се изисква да докладва за тези АИФ, тъй като това ще доведе до дублиране на докладваната информация. Това изискване за докладване следва обаче да важи за ЛУАИФ от трета държава, които управляват предлагани в Съюза АИФ.
(132)
Предвиденият в настоящия регламент праг се отнася единствено до изискванията за докладване, посочени в член 24, параграф 4 от Директива 2011/61/ЕС. Не следва да се счита, че АИФ, чието съотношение на ливъридж, изчислено по метода на задълженията, не надхвърля три пъти нетната стойност на неговите активи, използва значителен ливъридж. Въпреки това компетентните органи могат да изискват допълнителна информация, когато това е необходимо за ефективния мониторинг на системния риск. С определянето на праг във връзка със задълженията за докладване се гарантира също така, че в целия ЕС информацията, отнасяща се до натрупването на системен риск, се събира по последователен начин и се осигурява сигурност за ЛУАИФ.
(133)
Надзорните правомощия на компетентния орган по член 25, параграф 3 от Директива 2011/61/ЕС се упражняват в рамките на нова система за надзор, която е част от текущите надзорни процеси и оценки на системния риск, на които компетентните органи и европейските надзорни органи подлагат ЛУАИФ във връзка със стабилността и целостта на финансовата система. Компетентните органи следва да използват по подходящ начин информацията, която те получават, и да налагат лимити на използвания от ЛУАИФ ливъридж или други ограничения върху управлението на АИФ, когато считат това за необходимо за осигуряване на стабилността и целостта на финансовата система. Оценката на системния риск вероятно ще се променя в зависимост от икономическата среда, като всяко ЛУАИФ, по отношение на управляваните от него АИФ, има потенциал да бъде системно важна институция. Следователно от основно значение е компетентните органи да получават цялата необходима информация за оценка на тези ситуации по подходящ начин, за да се избегне натрупването на системен риск. Компетентните органи следва да оценяват надлежно информацията и да предприемат необходимите мерки.
(134)
За да могат ЛУАИФ от ЕС да управляват и да предлагат АИФ от трета държава, както и ЛУАИФ от трета държава да управляват и предлагат АИФ в Съюза, Директива 2011/61/ЕС изисква да бъдат сключени подходящи споразумения за сътрудничество със съответните надзорни органи на третата държава, в която е установен АИФ от третата държава и/или ЛУАИФ от третата държава. Тези споразумения за сътрудничество следва да осигуряват най-малко ефикасния обмен на информация, позволяващ на компетентните органи от Съюза да изпълняват своите задължения съгласно Директива 2011/61/ЕС.
(135)
Споразуменията за сътрудничество следва да позволяват на компетентните органи да изпълняват своите надзорни и правоприлагащи задължения по отношение на лица от трети държави. Поради това споразуменията за сътрудничество следва да установяват ясен и точен режим за достъпа до информация, за провеждането на проверки на място, както и за предоставянето на помощ от органите на трети държави. Споразуменията за сътрудничество следва да гарантират, че получената информация може да бъде споделена с други заинтересовани компетентни органи, както и с ЕОЦКП и ЕССР.
(136)
За да се позволи на компетентните органи, ЛУАИФ и депозитарите да се адаптират към съдържащите се в настоящия регламент нови изисквания, с оглед те да бъдат ефективно и ефикасно прилагани, началната дата за прилагане на настоящия регламент следва да бъде съгласувана с датата за транспониране на Директива 2011/61/ЕС,
ПРИЕ НАСТОЯЩИЯ РЕГЛАМЕНТ:
ГЛАВА I
ОПРЕДЕЛЕНИЯ
Член 1
Определения
В допълнение към определенията, установени в член 2 от Директива 2011/61/ЕС, за целите на настоящия регламент се прилагат следните определения:
1)
„капиталов ангажимент“ означава договорно задължение на инвеститор да предостави на алтернативен инвестиционен фонд (АИФ) договорена по размер инвестиция по искане на ЛУАИФ;
2)
„заинтересовано лице“ във връзка с ЛУАИФ е едно от следните лица:
а)
директор, съдружник или подобно лице, или управител на ЛУАИФ;
б)
служител на ЛУАИФ или всяко друго физическо лице, чиито услуги са предоставени на разположение или са под контрола на ЛУАИФ и което участва в предоставянето на услуги по колективно управление на портфейли от страна на ЛУАИФ;
в)
физическо или юридическо лице, което участва пряко в предоставянето на услуги на ЛУАИФ по силата на споразумение за делегиране на трети страни за целите на колективното управление на портфейли от страна на ЛУАИФ;
3)
„висше ръководство“ е/са лицето или лицата, които ефективно ръководят стопанската дейност на ЛУАИФ в съответствие с член 8, параграф 1, буква в) от Директива 2011/61/ЕС и в зависимост от случая, изпълнителният член или членове на управителния орган;
4)
„управителен орган“ е органът, който носи крайната отговорност за вземане на решения в ЛУАИФ и изпълнява надзорната и управленската функция или само управленската, в случай че двете функции са отделени;
5)
„специална процедура“ е договореност, която възниква като пряко следствие от нисколиквидния характер на активите на АИФ, оказва въздействие върху специфичните права на обратно изкупуване на инвеститорите в определен вид дялове или акции на АИФ и представлява индивидуална процедура, отделена от общите права на обратно изкупуване на инвеститорите.
ГЛАВА II
ОБЩИ РАЗПОРЕДБИ
РАЗДЕЛ 1
Изчисляване на управляваните активи
(член 3, параграф 2 от Директива 2011/61/ЕС)
Член 2
Изчисляване на общата стойност на управляваните активи
1. За да се ползва от освобождаването, предвидено в член 3, параграф 2 от Директива 2011/61/ЕС, ЛУАИФ трябва:
а)
да установи всички АИФ, по отношение на които е назначен за външно ЛУАИФ, или АИФ, на които е ЛУАИФ, когато правно-организационната форма на АИФ позволява вътрешно управление в съответствие с член 5 от Директива 2011/61/ЕС;
б)
да установи за всеки управляван АИФ портфейла от активи и в съответствие с правилата за оценяване, предвидени в законодателството на държавата, в която АИФ е установен, и/или в устава или учредителните документи на АИФ, да определи съответната стойност на всички управлявани активи, включително всички активи, придобити чрез използване на ливъридж;
в)
да сумира определените стойности на управляваните активи за всички управлявани АИФ и да сравни получената обща стойност на управляваните активи със съответния праг, предвиден в член 3, параграф 2 от Директива 2011/61/ЕС.
2. За целите на параграф 1 в изчислението не се включват предприятията за колективно инвестиране в прехвърлими ценни книжа (по-долу „ПКИПЦК“), по отношение на които ЛУАИФ действа като посочено управляващо дружество съгласно Директива 2009/65/ЕО.
За целите на параграф 1 в изчислението се включват АИФ, управлявани от ЛУАИФ, за които ЛУАИФ е делегирал функции в съответствие с член 20 от Директива 2011/61/ЕС. От изчислението обаче се изключват портфейлите на АИФ, които ЛУАИФ управлява чрез делегиране.
3. С цел изчисляване на общата стойност на управляваните активи всяка позиция в дериватен инструмент, включително всеки включен в прехвърлими ценни книжа дериват, се преобразува в неговата еквивалентна позиция в базовите активи на този дериват, като се използват посочените в член 10 методи на преобразуване. Абсолютната стойност на еквивалентната позиция се използва впоследствие за изчисляване на общата стойност на управляваните активи.
4. Когато даден АИФ инвестира в други АИФ, управлявани от същото външно посочено ЛУАИФ, тази инвестиция може да бъде изключена от изчислението на управляваните от ЛУАИФ активи.
5. Когато едно подразделение на вътрешно или външно управляван АИФ инвестира в друго подразделение на този АИФ, тази инвестиция може да бъде изключена от изчислението на управляваните от ЛУАИФ активи.
6. Общата стойност на управляваните активи се изчислява в съответствие с параграфи 1-4 най-малко веднъж годишно, като се използват най-актуалните стойности на активите. Най-актуалната стойност на активите за всеки АИФ се изготвя през дванадесетте месеца, предхождащи датата за изчисляване на прага съгласно първото изречение от настоящия параграф. ЛУАИФ определя дата за изчисляване на прага и я прилага по последователен начин. Всяка последваща промяна на определената дата трябва да бъде обоснована пред компетентния орган. При избора на дата за изчисляване на прага ЛУАИФ взема предвид момента и честотата на оценяване на управляваните активи.
Член 3
Текущ мониторинг на управляваните активи
ЛУАИФ установява, прилага и използва процедури за текущ мониторинг на общата стойност на управляваните активи. Мониторингът представлява актуален преглед на управляваните активи и включва наблюдение на сделките по записване и обратно изкупуване или по целесъобразност на акумулирането и разпределението на капитал и на стойността на активите, инвестирани за всеки АИФ.
Близостта на общата стойност на управляваните активи до прага, определен в член 3, параграф 2 от Директива 2011/61/ЕС, и очакваният обем на сделките по записване и обратно изкупуване трябва да бъдат отчетени, за да се оцени необходимостта от по-често изчисляване на общата стойност на управляваните активи.
Член 4
Случайно превишаване на прага
1. ЛУАИФ разглежда ситуациите, при които общата стойност на управляваните активи надхвърля съответния праг, с цел да определи дали те са с временен характер.
2. Когато общата стойност на управляваните активи надхвърля съответния праг и ЛУАИФ счита, че превишението не е с временен характер, ЛУАИФ трябва незабавно да уведоми компетентния орган за това и в срок от 30 календарни дни да поиска разрешение в съответствие с член 7 от Директива 2011/61/ЕС.
3. Когато общата стойност на управляваните активи надхвърля съответния праг и ЛУАИФ счита, че превишението е с временен характер, ЛУАИФ трябва незабавно да уведоми компетентния орган, декларирайки временния характер на ситуацията. Уведомлението включва допълнителна информация, подкрепяща оценката на ЛУАИФ относно временния характер на ситуацията, включително описание на ситуацията и обяснение на причините, за да се счита тя за временна.
4. Ситуацията не се счита за временна, когато е вероятно тя да продължи за период, надхвърлящ три месеца.
5. Три месеца след датата, на която общата стойност на управляваните активи е надхвърлила съответния праг, ЛУАИФ преизчислява общата стойност на управляваните активи, за да удостовери, че тя е под съответния праг или за да докаже пред компетентния орган, че ситуацията, при която управляваните активи са превишили съответния праг, е преустановена и не е необходимо да иска съответното разрешение.
Член 5
Информация, която се предоставя при регистрация
1. Като част от изискването по член 3, параграф 3, буква б) от Директива 2011/61/ЕС ЛУАИФ съобщават на компетентните органи общата стойност на управляваните активи, изчислена съгласно посочената в член 2 процедура.
2. Като част от изискването по член 3, параграф 3, буква в) от Директива 2011/61/ЕС ЛУАИФ предоставят документа за предлагане на всеки АИФ, съответното извлечение от документа за предлагане или общо описание на инвестиционната стратегия. Съответното извлечение от документа за предлагане или описанието на инвестиционната стратегия включват най-малко следната информация:
а)
основните категории активи, в които може да инвестира АИФ;
б)
промишлени, географски или други пазарни сектори или определени класове активи, към които е насочена инвестиционната стратегия;
в)
описание на политиката на АИФ по отношение на заемането на средства и използването на ливъридж.
3. Информацията, която трябва да бъде предоставена от ЛУАИФ съгласно член 3, параграф 3, буква г) от Директива 2011/61/ЕС, е изброена в член 110, параграф 1 от настоящия регламент. Тя се предоставя чрез стандартните образци за докладване, посочени в приложение IV.
4. Информацията, събирана в съответствие с член 3, параграф 3, буква г) от Директива 2011/61/ЕС, се споделя между компетентните органи в Съюза, Европейския орган за ценни книжа и пазари (ЕОЦКП) и Европейския съвет за системен риск (ЕССР), когато това е необходимо за изпълнението на техните задължения.
5. Информацията, която се изисквана при регистрация, се актуализира и предоставя на годишна база. По причини, свързани с упражняването на техните правомощия по член 46 от Директива 2011/61/ЕС, компетентните органи могат да изискват от ЛУАИФ да предоставят по-често информацията, посочена в член 3 от Директива 2011/61/ЕС.
РАЗДЕЛ 2
Изчисляване на ливъридж
(член 4, параграф 3 от Директива 2011/61/ЕС)
Член 6
Общи разпоредби относно изчисляването на ливъридж
1. Използваният от АИФ ливъридж се изразява като съотношение между експозицията на АИФ и нетната стойност на неговата активи.
2. ЛУАИФ изчислява експозицията на управляваните АИФ в съответствие с брутния метод, посочен в член 7, и метода на задълженията, посочен в член 8.
За да вземе решение дали тези методи са достатъчни и подходящи за всички видове АИФ, или е необходимо да се разработи допълнителен незадължителен метод за изчисляването на ливъридж, Комисията преразглежда не по-късно от 21 юли 2015 г. изчислителните методи, посочени в първата алинея, отчитайки развитието на пазара.
3. В изчислението се включват експозициите във всички финансови или правно-организационни структури, в които участват трети страни, контролирани от съответния АИФ, когато въпросните структури са създадени специално с цел пряко или непряко увеличение на експозицията на равнище АИФ. За АИФ, чиято основна инвестиционна политика се състои в придобиване на контрол върху некотирани дружества или емитенти, ЛУАИФ не включва в изчислението на ливъриджа експозициите, които съществуват на нивото на тези некотирани дружества и емитенти, при условие че АИФ или ЛУАИФ, действащо от името на АИФ, не трябва да понесе потенциалните загуби, надхвърлящи неговата инвестиция в съответното дружество или емитент.
4. ЛУАИФ изключват сключените кредитни споразумения, когато те са с временен характер и са изцяло покрити от капиталови ангажименти на инвеститорите в АИФ.
5. ЛУАИФ разполага с надлежно документирани процедури за изчисляване на експозицията на всеки управляван от него АИФ в съответствие с брутния метод и метода на задълженията. Изчислението се прилага последователно във времето.
Член 7
Брутен метод за изчисляване на експозицията на АИФ
Изчислената по брутния метод експозиция на АИФ е сумата на абсолютните стойности на всички позиции, оценени в съответствие с член 19 от Директива 2011/61/ЕС и всички приети съгласно нея делегирани актове.
Когато изчислява експозицията на АИФ по брутния метод, ЛУАИФ:
а)
изключва стойността на всички парични средства и парични еквиваленти, представляващи високоликвидни инвестиции в основната валута на АИФ, които лесно могат да бъдат превърнати в определен размер парични средства, носят незначителен риск от промяна на стойността и осигуряват възвръщаемост, която не надхвърля възвръщаемостта по тримесечни висококачествени държавни облигации;
б)
преобразува дериватните инструменти в еквивалентната позиция в базовите им активи, като използва посочените в член 10 методи на преобразуване и методите, определени в параграфи 4-9 и 14 от приложение I;
в)
изключва паричните заеми, които остават в парични средства или парични еквиваленти, посочени в буква а), и по които са известни дължимите суми;
г)
включва експозициите, произтичащи от реинвестиране на парични заеми, изразени като по-високата стойност от пазарната стойност на извършената инвестиция или общия размер на заетите парични средства по параграфи 1 и 2 от приложение I;
д)
включва позициите по репо или обратно репо сделки, сделките по предоставяне/получаване в заем на ценни книжа или по други споразумения в съответствие с параграфи 3 и 10-13 от приложение I.
Член 8
Метод на задълженията за изчисляване на експозицията на АИФ
1. Изчислената по метода на задълженията експозиция на АИФ е сумата на абсолютните стойности на всички позиции, оценени в съответствие с член 19 от Директива 2011/61/ЕС и всички приети съгласно нея делегирани актове, при спазване на посочените в параграфи 2-9 критерии.
2. Когато изчислява експозицията на АИФ по метода на задълженията, ЛУАИФ:
а)
преобразува всяка позиция в дериватен инструмент в еквивалентна позиция в базовите активи на този дериват, като използва посочените в член 10 и параграфи 4-9 и 14 от приложение II методи на преобразуване;
б)
прилага споразумения за нетиране и хеджиране;
в)
изчислява експозицията, създадена чрез реинвестиране на заеми, когато това реинвестиране увеличава експозицията на АИФ, както е описано в параграфи 1 и 2 от приложение I;
г)
включва в изчисленията и други споразумения в съответствие с параграфи 3 и 10-13 от приложение I.
3. За целите на изчисляването на експозицията на АИФ по метода на задълженията:
а)
споразуменията за нетиране включват комбинации от сделки с дериватни инструменти или позиции от ценни книжа, които се отнасят до един и същ базов актив, независимо от датата на падежа при дериватните инструменти, когато тези сделки с дериватни инструменти или позиции от ценни книжа са сключени единствено с цел премахване на рисковете по позициите, открити в резултат на други дериватни инструменти или позиции от ценни книжа;
б)
споразуменията за хеджиране включват комбинации от сделки с дериватни инструменти или позиции от ценни книжа, които не винаги се отнасят до един и същ базов актив, когато тези сделки с дериватни инструменти или позиции от ценни книжа са сключени единствено с цел компенсиране на рисковете по позициите, открити в резултат на други дериватни инструменти или позиции от ценни книжа.
4. Чрез дерогация от параграф 2, дериватен инструмент не се преобразува в еквивалентна позиция в базовия актив, ако притежава всяка една от следните характеристики:
а)
той заменя резултатите от финансовите активи в портфейла на АИФ с резултатите от други референтни финансови активи;
б)
той компенсира напълно рисковете по заменените активи в портфейла на АИФ, така че резултатите на АИФ да не зависят от резултатите на заменените активи;
в)
в сравнение с прякото притежание на референтните финансови активи той не съдържа никакви допълнителни факултативни елементи, клаузи за използване на ливъридж или други допълнителни рискове.
5. Чрез дерогация от параграф 2 дериватен инструмент не се преобразува в еквивалентна позиция в базовия актив при изчисляване на експозицията по метода на задълженията, ако изпълнява едновременно следните две условия:
а)
АИФ притежава комбинация от свързан с финансов актив дериватен инструмент и парични средства, инвестирани в паричен еквивалент по член 7, буква а), която е еквивалентна на притежаването на дълга позиция в даден финансов актив;
б)
дериватният инструмент не създава допълнителни експозиции, ливъридж или риск.
6. Споразуменията за хеджиране се вземат предвид при изчисляване на експозицията на АИФ само ако изпълняват едновременно следните условия:
а)
участващите в хеджирането позиции нямат за цел да генерират печалба, а общите и специфичните рискове са компенсирани;
б)
съществува доказано намаление на пазарния риск на равнище АИФ;
в)
евентуалните общи и специфични рискове, свързани с дериватните инструменти, са компенсирани;
г)
споразуменията за хеджиране се отнасят за един и същ клас активи;
д)
те са ефективни и при неблагоприятни пазарни условия.
7. При спазване на разпоредбите по параграф 6 в изчислението не се включват дериватни инструменти, които са използвани за хеджиране на валута и не създават допълнителни експозиции, ливъридж или други рискове.
8. ЛУАИФ нетират следните позиции:
а)
между дериватни инструменти, при условие че те се отнасят до един и същ базов актив, дори ако датите им на падежа се различават;
б)
между дериватен инструменти, чийто базов актив е прехвърлима ценна книга, инструмент на паричния пазар или дялове в предприятие за колективно инвестиране, както е посочено в раздел В, точки 1-3 от приложение I към Директива 2004/39/ЕО, и същия базов актив.
9. ЛУАИФ, управляващи АИФ, които в съответствие със своята основна инвестиционна политика инвестират предимно в лихвени деривати, могат съгласно член 11 да използват специфични правила за нетиране на дюрацията, за да бъде отчетена корелацията между падежните интервали на кривата на лихвения процент.
Член 9
Методи за увеличаване на експозицията на АИФ
При изчисляване на експозициите ЛУАИФ използват методите, изложени в приложение I, по отношение на посочените в него случаи.
Член 10
Методи на преобразуване за дериватни инструменти
ЛУАИФ използва методите на преобразуване, посочени в приложение II, за посочените в него дериватни инструменти.
Член 11
Правила за нетиране на дюрация
1. При изчисляване на експозицията на АИФ в съответствие с член 8, параграф 9 ЛУАИФ прилагат правила за нетиране на дюрацията.
2. Правилата за нетиране на дюрацията не се използват, когато те биха доведи до въвеждане в заблуждение относно рисковия профил на АИФ. ЛУАИФ, които прилагат тези правила за нетиране, не включват в своята стратегия по отношение на лихвените проценти други източници на риск като например променливост. Следователно в стратегиите за лихвен арбитраж не трябва да се прилагат тези правила за нетиране.
3. Използването на тези правила за нетиране на дюрацията не трябва да води до необосновано високо равнище на ливъридж вследствие на инвестиции в краткосрочни позиции. Краткосрочните лихвени деривати не трябва да бъдат основният източник на печалба за средносрочен АИФ, използващ правилата за нетиране на дюрацията.
4. Лихвените деривати се преобразуват в еквивалентната им позиция в базовия актив и се нетират в съответствие с приложение III.
5. АИФ, който използва правилата за нетиране на дюрацията, може все пак да прилага правилата за хеджиране. Правилата за нетиране на дюрацията може да се прилагат само за лихвените деривати, които не са включени в споразуменията за хеджиране.
РАЗДЕЛ 3
Допълнителен собствен капитал и застраховка за професионална отговорност
(член 9, параграф 7 и член 15 от Директива 2011/61/ЕС)
Член 12
Рискове, свързани с професионалната отговорност
1. Свързаните с професионалната отговорност рискове, които трябва да бъдат обхванати по член 9, параграф 7 от Директива 2011/61/ЕС, представляват рискове от щета или загуби, причинена от съответното лице вследствие на небрежно изпълнение на дейностите, за които ЛУАИФ носи правна отговорност.
2. Рисковете, които съгласно определението по параграф 1 са свързани с професионалната отговорност, включват, наред с другото:
а)
риск от загуба на документи, удостоверяващи собствеността на АИФ върху активи;
б)
риск от въвеждане в заблуждение или подвеждащи твърдения пред АИФ или неговите инвеститори;
в)
риск от действия, грешки или пропуски, водещи до нарушаване на:
i)
законови и регулаторни задължения;
ii)
задължения за полагане на необходимата грижа и умения спрямо АИФ или неговите инвеститори;
iii)
доверителни задължения;
iv)
задължения за поверителност;
v)
устава или учредителните документи на АИФ;
vi)
условията, при които АИФ е определил ЛУАИФ;
г)
риск от пропуски в установяването, прилагането и поддържането на адекватни процедури за предотвратяване на непочтени, измамни или злонамерени действия;
д)
риск от неправомерно извършена оценка на активи или изчисление на цената на дял/акция;
е)
риск от загуби вследствие на прекъсване на дейността, неизправности на системата, пропуски в обработката на трансакции или управлението на процеси.
3. Рисковете, свързани с професионалната отговорност, трябва във всеки един момент да бъдат покрити от необходимия допълнителен собствен капитал, определен в съответствие с член 14, или чрез подходяща застраховка за професионална отговорност, определена в съответствие с член 15.
Член 13
Качествени изисквания относно рисковете, свързани с професионалната отговорност
1. ЛУАИФ прилага ефективни вътрешни политики и процедури за управление на оперативния риск с цел целесъобразно идентифициране, измерване, управление и мониторинг на оперативните рискове, включително свързаните с професионалната отговорност рискове, на които ЛУАИФ е или е логично да бъде изложено. Дейностите по управление на оперативния риск се извършват независимо в рамките на политиката за управление на риска.
2. ЛУАИФ създава база данни за загуби от отминали периоди, в която се регистрират всички претърпени оперативни пропуски, загуби и щети. В тази база данни се регистрират, наред с другото, всички настъпили рискове, свързани с професионалната отговорност, посочени в член 12, параграф 2.
3. При управлението на риска ЛУАИФ използва своята вътрешна база данни за загуби от отминали периоди и по целесъобразност външни данни, сценариен анализ и фактори, отразяващи стопанската среда и системите за вътрешен контрол.
4. Експозициите и претърпените загуби от оперативен риск подлежат на непрекъснат мониторинг и на редовно вътрешно докладване.
5. Политиките и процедурите за управление на оперативния риск на ЛУАИФ са надлежно документирани. ЛУАИФ разполага с механизми за гарантиране на съответствието със своите политики за управление на оперативния риск, както и с ефективни мерки за действие при неспазване на тези политики. ЛУАИФ разполага с процедури за предприемане на подходящи коригиращи действия.
6. Политиките и процедурите за управление на оперативния риск и системите за измерване на риска подлежат на редовен, най-малко ежегоден, преглед.
7. ЛУАИФ поддържа финансови ресурси, които са съобразени с оценката на рисковия му профил.
Член 14
Допълнителен собствен капитал
1. Настоящият член се прилага за ЛУАИФ, които са избрали да покриват рисковете, свързани с професионалната отговорност, чрез допълнителен собствен капитал.
2. ЛУАИФ осигурява допълнителен собствен капитал за покриване на рисковете, свързани с отговорността, породена от професионална небрежност, който е равен най-малко на 0,01 % от стойността на управляваните от него портфейли на АИФ.
Стойността на управляваните портфейли на АИФ представлява сумата от абсолютната стойност на всички активи на всички управлявани от ЛУАИФ АИФ, включително тези придобити чрез използването на ливъридж, като дериватните инструменти се оценяват по тяхната пазарна стойност.
3. Изискваният допълнителен собствен капитал, посочен в параграф 2, се преизчислява в края на всяка финансова година и размерът на допълнителния собствен капитал съответно се коригира.
ЛУАИФ установява, прилага и използва процедури за текущ мониторинг на стойността на портфейлите на управляваните АИФ, изчислена в съответствие с посоченото във втората алинея на параграф 2. Когато упоменатата в първата алинея стойност на портфейлите на управляваните АИФ нарасне значително преди годишното преизчисляване, ЛУАИФ своевременно преизчислява изисквания допълнителен собствен капитал и съответно коригира размера на допълнителния собствен капитал.
4. Компетентният орган на държавата членка по произход на ЛУАИФ може да разреши на ЛУАИФ да заделя допълнителен собствен капитал, чийто размер е по-нисък от упомената в параграф 2 стойност, само когато той е убеден - въз основа на базата данни на ЛУАИФ за загуби от отминали периоди, съхранявана за период от най-малко три години преди оценката, че ЛУАИФ разполага с необходимия допълнителен собствен капитал, адекватно покриващ свързаните с професионалната отговорност рискове. Разрешеният по-нисък размер на допълнителния собствен капитал не трябва да е по-малък от 0,008 % от стойността на портфейлите на АИФ, управлявани от ЛУАИФ.
5. Компетентният орган на държавата членка по произход на ЛУАИФ може да изиска от ЛУАИФ да разполага с допълнителен собствен капитал, чийто размер е по-висок от упомената в параграф 2 стойност, когато той не е убеден, че ЛУАИФ разполага с необходимия допълнителен собствен капитал, адекватно покриващ свързаните с професионалната отговорност рискове. Компетентният орган посочва причините, поради които счита, че допълнителният собствен капитал на ЛУАИФ е недостатъчен.
Член 15
Застраховка за професионална отговорност
1. Настоящият член се прилага за ЛУАИФ, които са избрали да покриват рисковете, свързани с професионалната отговорност, чрез застраховка за професионална отговорност.
2. ЛУАИФ сключва и поддържа във всеки един момент застраховка за професионална отговорност:
а)
чийто първоначален срок е най-малко една година;
б)
чийто срок за предизвестие при прекратяване е най-малко 90 дни;
в)
която покрива свързаните с професионалната отговорност рискове, посочени в член 12, параграфи 1 и 2;
г)
която е сключена с предприятие от ЕС или от трета държава, получило разрешение да предоставя застраховка за професионална отговорност в съответствие със законодателството на Съюза или националното законодателство;
д)
която се предоставя от трето лице.
Всяко договорено фиксирано самоучастие се покрива изцяло със собствен капитал, допълващ собствения капитал, който трябва да бъде заделен в съответствие с член 9, параграфи 1 и 3 от Директива 2011/61/ЕС.
3. Покритието на застраховката за индивидуална претенция трябва да е най-малко 0,7 % от стойността на портфейлите на АИФ, управлявани от ЛУАИФ, изчислена съгласно предвиденото по член 14, параграф 2, втора алинея.
4. Покритието на застраховката за претенции на годишна база трябва да е най-малко 0,9 % от стойността на портфейлите на АИФ, управлявани от ЛУАИФ, изчислена съгласно предвиденото по член 14, параграф 2, втора алинея.
5. ЛУАИФ прави преглед на полицата по застраховката за професионална отговорност и проверява дали спазва задълженията си по настоящия член най-малко веднъж годишно и при всяка промяна, която оказва влияние върху съответствието на полицата с изискванията по настоящия член.
ГЛАВА III
УСЛОВИЯ ВЪВ ВРЪЗКА С ДЕЙНОСТТА НА ЛУАИФ
РАЗДЕЛ 1
Общи принципи
(член 12, параграф 1 от Директива 2011/61/ЕС)
Член 16
Общи задължения на компетентните органи
Когато оценяват дали ЛУАИФ спазват изискванията по член 12, параграф 1 от Директива 2011/61/ЕС, компетентните органи използват най-малко посочените в настоящия раздел критерии.
Член 17
Задължение за действие в най-добрия интерес на АИФ или на инвеститорите в АИФ и на целостта на пазара
1. ЛУАИФ прилагат политики и процедури, имащи за цел да предотвратят злоупотреби, включително такива, които основателно може да се очаква да засегнат неблагоприятно стабилността и целостта на пазара.
2. ЛУАИФ гарантират, че на управляваните от тях АИФ или на инвеститорите в тези АИФ не се начисляват излишни разходи.
Член 18
Комплексна проверка
1. ЛУАИФ полагат висока степен на старание при избора и текущия мониторинг на инвестициите.
2. ЛУАИФ гарантират, че разполагат с адекватни познания и разбиране на активите, в които инвестира АИФ.
3. ЛУАИФ установяват, прилагат и използват писмени политики и процедури за комплексна проверка и прилагат ефективни организационни мерки за гарантиране, че взетите от името на АИФ инвестиционни решения съответстват на целите, инвестиционната стратегия и по целесъобразност на праговете на риска на АИФ.
4. Политиките и процедурите за комплексна проверка, посочени в параграф 3, се преразглеждат и актуализират редовно.
Член 19
Комплексна проверка при инвестиции в активи с ограничена ликвидност
1. Когато ЛУАИФ инвестират в активи с ограничена ликвидност и тази инвестиция е предшествана от етап на договаряне, в допълнение към изискванията по член 18 ЛУАИФ трябва във връзка с договарянето:
а)
да изготвят и редовно да актуализират бизнес план, съобразен с дюрацията на АИФ и с пазарните условия;
б)
да търсят и избират евентуалните трансакции, които съответстват на посочения в буква а) бизнес план;
в)
да оценяват избраните трансакции с оглед на евентуалните възможности и на свързаните с тях рискове, всички приложими правни, данъчни, финансови или други влияещи върху стойността фактори, човешки и материални ресурси, както и стратегии, включително изходни стратегии;
г)
да извършат комплексна проверка на дейностите, свързани с трансакциите, преди да пристъпят към изпълнение;
д)
да следят изпълнението на посочения в буква а) бизнес план от страна на АИФ.
2. ЛУАИФ съхраняват данни за дейностите, извършвани в съответствие с параграф 1, за период от най-малко пет години.
Член 20
Комплексна проверка при избора и определянето на контрагенти и основни борсови посредници
1. При избора и определянето на контрагенти и основни борсови посредници ЛУАИФ проявяват необходимите умения, грижа и внимание преди и редовно след сключването на договор, отчитайки пълният набор и качеството на техните услуги.
2. При избора на основни борсови посредници или контрагенти на ЛУАИФ или на АИФ по сделка с извънборсови деривати, предоставяне в заем на ценни книжа или по репо сделка, ЛУАИФ гарантират, че тези основни борсови посредници или контрагенти удовлетворяват всяко едно от следните условия:
а)
те подлежат на постоянен надзор от страна на публичен орган;
б)
те са финансово стабилни;
в)
те разполагат с необходимата организационна структура и ресурси за осъществяване на услугите, които трябва да предоставят на ЛУАИФ или АИФ.
3. При оценката на финансовата стабилност, посочена в параграф 2, буква б), ЛУАИФ вземат предвид дали основният борсов посредник или контрагентът подлежи на пруденциално регулиране, включително подходящи капиталови изисквания, и на ефективен надзор.
4. Списъкът на избраните основни борсови посредници се одобрява от висшето ръководство на ЛУАИФ. По изключение могат да бъдат определени основни борсови посредници, които не са включени в списъка, при условие че те отговарят на установените в параграф 2 изисквания и са били одобрени от висшето ръководство. ЛУАИФ трябва да могат да удостоверят причините за подобен избор и комплексната проверка, извършена при избора и мониторинга на невключените в списъка основни борсови посредници.
Член 21
Честност, коректност и необходими умения
Когато установяват дали ЛУАИФ действа честно, коректно и с необходимите умения, компетентните органи оценяват дали са изпълнени най-малко следните условия:
а)
управителният орган на ЛУАИФ притежава необходимите колективни знания, умения и опит, за да може да разбере дейностите на ЛУАИФ, по-специално основните рискове, свързани с тези дейности, и активите, в които е инвестирал АИФ;
б)
членовете на управителния орган отделят достатъчно време за целесъобразното изпълнение на задълженията си в ЛУАИФ;
в)
всеки член на управителния орган действа честно, почтено и независимо;
г)
ЛУАИФ отделя достатъчно ресурси за въвеждане в работния процес и обучение на членовете на управителния орган.
Член 22
Ресурси
1. ЛУАИФ наемат достатъчно персонал, притежаващ необходимите умения, знания и опит за изпълнение на възложените им отговорности.
2. За целите на параграф 1, ЛУАИФ вземат предвид естеството, мащаба и сложността на дейността си, както и естеството и обхвата на услугите и дейностите, извършвани в хода на тази стопанска дейност.
Член 23
Равностойно третиране на инвеститорите в АИФ
1. ЛУАИФ гарантират, че техните процедури за вземане на решение и организационна структура, посочени в член 57, осигуряват равностойно третиране на инвеститорите.
2. Всяко одобрено от ЛУАИФ преференциално третиране на един или повече инвеститори не трябва като цяло да поставя другите инвеститори в неизгодно положение.
Член 24
Стимули
1. Счита се, че ЛУАИФ не действат честно, коректно и в съответствие с най-добрия интерес на управляваните от тях АИФ или на инвеститорите в тези АИФ, ако във връзка с дейностите, извършени при изпълнение на посочените в приложение I към Директива 2011/61/ЕС функции, те плащат или получават такса или комисиона, или предоставят или получават непарични стимули, освен:
а)
такса, комисиона или непаричен стимул, платени или предоставени на или от АИФ или лице, действащо от името на АИФ;
б)
такса, комисиона или непаричен стимул, платени или предоставени на или от трета страна или лице, действащо от името на трета страна, когато ЛУАИФ може да докаже, че са изпълнени следните условия:
i)
съществуването, естеството и размерът на таксата, комисионата или стимула или когато размерът не може да бъде установен, методът за изчисляване на сумата, са ясно оповестени пред инвеститорите в АИФ по изчерпателен, точен и разбираем начин, преди да бъде предоставена съответната услуга;
ii)
плащането на таксата или комисионата или предоставянето на непаричната облага има за цел да подобри качеството на съответната услуга, а не да възпрепятства спазването на задължението на ЛУАИФ да действа в най-добрия интерес на управляваните от него АИФ или на инвеститорите в АИФ;
в)
подходящи такси, които подпомагат или са необходими за предоставянето на съответната услуга, включително такси за отговорно пазене, такси за сетълмент и обмяна на валута, законови налози или правни такси, и които по своя характер не могат да доведат до конфликти със задълженията на ЛУАИФ да действа честно, коректно и в съответствие с най-добрия интерес на управляваните от него АИФ или на инвеститорите в АИФ.
2. Оповестяването в обобщена форма на основните условия на споразуменията относно таксите, комисионите или непаричните облаги се счита за задоволително за целите на параграф 1, буква б), подточка i), когато ЛУАИФ е поело ангажимент да оповестява допълнителни подробности по искане на инвеститорите в АИФ и този ангажимент бива спазван.
Член 25
Ефективно използване на ресурси и процедури - обработка на поръчки
1. ЛУАИФ установяват, прилагат и използват процедури и мерки, които осигуряват надлежно, правилно и бързо изпълнение на поръчките от името на АИФ.
2. Посочените в параграф 1 процедури и мерки отговарят на следните изисквания:
а)
те осигурят незабавното и точно регистриране и разпределяне на поръчките, изпълнени от името на АИФ;
б)
те извършват последователно и надлежно сравнимите поръчки на АИФ, освен ако това е трудно осъществимо поради характеристиките на поръчката или съществуващите пазарни условия или ако интересите на АИФ или на инвеститорите в АИФ изискват друго.
3. Финансовите инструменти, паричните суми или други активи, получени при сетълмент на изпълнените поръчки, се превеждат или регистрират незабавно и точно по сметката на съответния АИФ.
4. ЛУАИФ не злоупотребяват с информацията, свързана с неизпълнените поръчки на АИФ, и предприемат всички необходими мерки за предотвратяване на злоупотребата с такава информация от съответните му заинтересовани лица.
Член 26
Задължения за докладване по отношение на изпълнението на поръчки за записване и обратно изкупуване
1. Когато ЛУАИФ изпълняват поръчка на инвеститор за записване или евентуално обратно изкупуване, те незабавно му предоставят на траен носител основната информация относно изпълнението на поръчката или съответно приемането на предложението за записване.
2. Параграф 1 не се прилага, когато потвърждението относно изпълнението на поръчката трябва да бъде предоставено на инвеститора от трето лице и когато потвърждението съдържа основната информация.
ЛУАИФ гарантират, че третото лице съблюдава своите задължения.
3. Основната информация, посочена в параграфи 1 и 2, включва следното:
а)
идентификационни данни на ЛУАИФ;
б)
идентификационни данни на инвеститора;
в)
дата и час на получаване на поръчката;
г)
дата на изпълнение;
д)
идентификационни данни на АИФ;
е)
брутната стойност на поръчката, включително такси за записване или нетната сума след таксите за обратно изкупуване.
4. ЛУАИФ предоставят на инвеститора, при поискване, информация относно статута на поръчката или приемането на предложението за записване, или и двете в зависимост от случая.
Член 27
Изпълнение на решения за търгуване от името на управлявания АИФ
1. ЛУАИФ действат в най-добрия интерес на АИФ или на инвеститорите в управляваните от тях АИФ, когато изпълняват решения за търгуване от името на управлявания АИФ в рамките на управлението на техните портфейли.
2. Когато ЛУАИФ купуват или продават финансови инструменти или други активи, за които се прилага принципът на най-доброто изпълнение, както и за целите на параграф 1, те предприемат всички необходими мерки, за да получат възможно най-добрия резултат за управляваните от тях АИФ или инвеститорите в тези АИФ, като се вземат предвид цената, разходите, срокът, вероятността за изпълнение и сетълмент, обемът и естеството на поръчката или всяко друго съображение, свързано с нейното изпълнение. За определяне на съответното значение на тези фактори се прилагат следните критерии:
а)
целите, инвестиционната политика и специфичните рискове за АИФ, както е посочено в правилника или устава на АИФ, проспекта или документите за предлагане на АИФ;
б)
характеристиките на поръчката;
в)
характеристиките на финансовите инструменти или другите активи, които са предмет на тази поръчка;
г)
характеристиките на мястото на изпълнение, към което може да бъде отнесена поръчката.
3. ЛУАИФ установяват и изпълняват ефективни организационни мерки за спазване на задължението по параграфи 1 и 2. По-специално ЛУАИФ установяват и прилагат писмена политика за изпълнение, която позволява на АИФ и техните инвеститори да получават възможно най-добрия резултат за поръчките на АИФ в съответствие с параграф 2.
4. ЛУАИФ редовно следят за ефективността на своите организационни мерки и политика за изпълнение на поръчките с оглед установяване и при необходимост отстраняване на слабостите.
5. ЛУАИФ ежегодно преглеждат политиката за изпълнение на поръчките. Преглед се извършва и при наличието на съществена промяна, която влияе на способността на ЛУАИФ да продължи да постига възможно най-добрите резултати за управляваните АИФ.
6. ЛУАИФ трябва да бъдат в състояние да удостоверят, че са изпълнили поръчките от името на АИФ в съответствие със своята политика за изпълнение.
7. Когато липсват алтернативи по отношение на местата на изпълнение, разпоредбите по параграфи 2-5 не се прилагат. ЛУАИФ трябва обаче да бъдат в състояние да удостоверят, че не съществуват други алтернативни места на изпълнение.
Член 28
Възлагане на поръчки за търгуване от името на АИФ на други изпълняващи субекти
1. Когато ЛУАИФ купува или продава финансови инструменти или други активи, за които се прилага принципът на най-доброто изпълнение, то действа в най-добрия интерес на управляваните от него АИФ или инвеститорите в АИФ, когато при управлението на техните портфейли възлага поръчки за търгуване от името на АИФ на други изпълняващи субекти.
2. ЛУАИФ предприемат всички необходими мерки, за да постигнат възможно най-добрия резултат за АИФ или инвеститорите в АИФ, като се вземат предвид цената, разходите, срокът, вероятността за изпълнение и сетълмент, обемът и естеството на поръчката или всяко друго съображение, свързано с нейното изпълнение. За определяне на съответното значение на тези фактори се прилагат изискванията по член 27, параграф 2.
ЛУАИФ установяват, прилагат и използват политика, позволяваща им да спазват посоченото в първата алинея задължение. Политиката установява по отношение на всеки клас инструменти субектите, на които могат да бъдат възлагани поръчки. ЛУАИФ сключва споразумения за изпълнение на поръчка, само ако тези споразумения отговарят на задълженията по настоящия член. ЛУАИФ предоставя на инвеститорите в управляваните от него АИФ подходяща информация относно установената в съответствие с настоящия параграф политика, както и всякакви съществени промени в тази политика.
3. ЛУАИФ редовно следят за ефективността на установената в съответствие с параграф 2 политика и по-специално за качеството на изпълнението от страна на определените в тази политика субекти и при необходимост отстраняват евентуалните слабости.
Освен това ЛУАИФ ежегодно преглеждат тази политика. Такъв преглед се извършва и при наличието на съществена промяна, която влияе на способността на ЛУАИФ да продължи да постига възможно най-добрите резултати за управляваните АИФ.
4. ЛУАИФ трябва да бъдат в състояние да удостоверят, че са възлагали поръчки от името на АИФ в съответствие с установената по параграф 2 политика.
5. Когато липсват алтернативи по отношение на местата на изпълнение, разпоредбите по параграфи 2-5 не се прилагат. ЛУАИФ трябва обаче да бъдат в състояние да удостоверят, че не съществуват други алтернативни места на изпълнение.
Член 29
Обединяване и разпределяне на поръчки за търговия
1. ЛУАИФ може да изпълняват поръчка на АИФ, обединена с поръчка на друг АИФ, ПКИПЦК или клиент или с поръчка, свързана с инвестирането на неговия собствен капитал, когато:
а)
може разумно да се очаква, че обединяването на поръчките няма да накърнява интересите на АИФ, ПКИПЦК или клиентите, чиито поръчки са обединени;
б)
е установена и ефективно се прилага политика за разпределяне на поръчките, която съдържа достатъчно конкретни правила за справедливото разпределяне на обединените поръчки, включително за това как обемът и цената на поръчките определят разпределянето и обработването на частични изпълнения.
2. Когато ЛУАИФ обединява поръчка на АИФ с една или повече поръчки на други АИФ, ПКИПЦК или клиенти и обединената поръчка е частично изпълнена, ЛУАИФ разпределя съответните търговски трансакции в съответствие със своята политика за разпределяне на поръчки.
3. Когато ЛУАИФ обединява трансакциите си за собствена сметка с една или повече поръчки на АИФ, ПКИПЦК или клиенти, ЛУАИФ не трябва да разпределя съответните търговски трансакции по начин, ощетяващ АИФ, ПКИПЦК или клиент.
4. Когато ЛУАИФ обединява поръчка на АИФ, ПКИПЦК или друг клиент с трансакция за собствена сметка и обединената поръчка е частично изпълнена, ЛУАИФ разпределя съответните търговски трансакции приоритетно на АИФ, ПКИПЦК или клиентите, преди да разпредели трансакциите за своя собствена сметка.
Ако ЛУАИФ обаче е в състояние да обоснове разумно пред АИФ или клиент, че, без да бъде обединена, поръчката нямаше да може да бъде изпълнена при такива изгодни условия или въобще да бъде изпълнена, ЛУАИФ може да разпредели пропорционално трансакцията за своя собствена сметка в съответствие с политиката, посочена в параграф 1, буква б).
РАЗДЕЛ 2
Конфликти на интереси
(член 14 от Директива 2011/61/ЕС)
Член 30
Видове конфликти на интереси
Когато определят видовете конфликти на интереси, възникващи в хода на управлението на АИФ, ЛУАИФ вземат под внимание конкретно дали ЛУАИФ, заинтересовано лице или лице, пряко или косвено свързано чрез упражняване на контрол върху ЛУАИФ:
а)
може да реализира финансова печалба или да избегне финансова загуба за сметка на АИФ или неговите инвеститори;
б)
има интерес от резултата от предоставяната на АИФ, на неговите инвеститори или на клиент услуга или дейност или от трансакция, извършена от името на АИФ или клиент, който е различен от интереса на АИФ от такъв резултат;
в)
има финансов или друг стимул да предпочете:
-
интереса на ПКИПЦК, на клиент или група от клиенти или на друг АИФ пред интереса на АИФ;
-
интереса на един инвеститор пред интереса на друг инвеститор или група от инвеститори в същия АИФ;
г)
извършва същата дейност за АИФ и за друг АИФ, ПКИПЦК или клиент; или
д)
получава или ще получи от лице, различно от АИФ или неговите инвеститори, стимули във връзка с предоставяните на АИФ дейности по колективно управление на портфейли, под формата на пари, стоки или услуги, различни от стандартната комисиона или такса за такава услуга.
Член 31
Политика по отношение на конфликти на интереси
1. ЛУАИФ установява, прилага и използва ефективна политика по отношение на конфликтите на интереси. Тази политика е изготвена в писмена форма и отговаря на размера и организационната структура на ЛУАИФ, както и на естеството, мащаба и сложността на неговата дейност.
Ако ЛУАИФ е член на група, политиката отчита и всички обстоятелства, с които ЛУАИФ е или следва да бъде запознато, които могат да породят конфликти на интереси, произтичащи от структурата и стопанската дейност на другите членове на групата.
2. Политиката по отношение на конфликти на интереси, установена в съответствие с параграф 1, включва следното:
а)
по отношение на извършваните от ЛУАИФ или от негово име дейности, в т.ч. дейности, извършвани от подизпълнител, вторичен подизпълнител, външен оценител или контрагент, определяне на обстоятелствата, които представляват или могат да породят конфликт на интереси, водещ до значителен риск от увреждане на интересите на АИФ или на неговите инвеститори;
б)
процедури, които трябва да бъдат прилагани, и мерки, които трябва да бъдат приети, с цел предотвратяване, управление и мониторинг на такива конфликти на интереси.
Член 32
Конфликти на интереси, свързани с обратното изкупуване
ЛУАИФ, което управлява АИФ от отворен тип, установява, управлява и следи конфликтите на интереси, възникващи между инвеститори, които желаят техните инвестиции да бъдат обратно изкупени, и инвеститори, които желаят да запазят своите инвестиции в АИФ, както и евентуалните конфликти между стимулите за ЛУАИФ да инвестира в неликвидни активи и политиката за обратно изкупуване на АИФ в съответствие с неговите задължения по член 14, параграф 1 от Директива 2011/61/ЕС.
Член 33
Процедури и мерки за предотвратяване или управление на конфликти на интереси
1. Установените за предотвратяване или управление на конфликти на интереси процедури и мерки имат за цел да гарантират, че заинтересованите лица, участващи в различни дейности, свързани с риск от конфликти на интереси, упражняват тези дейности в степен на независимост, която отговаря на мащаба и дейностите на ЛУАИФ и на групата, към която то принадлежи, както и на значимостта на риска от увреждане на интересите на АИФ или неговите инвеститори.
2. Когато е необходимо и целесъобразно за ЛУАИФ да гарантира изискваната степен на независимост, процедурите, които трябва да бъдат прилагани, и мерките, които трябва да бъдат приети, по член 31, параграф 2, буква б) включват следното:
а)
ефективни процедури за предотвратяване или контрол на обмена на информация между заинтересованите лица, участващи в дейности по колективно управление на портфейли или други дейности по член 6, параграфи 2 и 4 от Директива 2011/61/ЕС, свързани с риск от конфликт на интереси, когато такъв обмен на информация може да увреди интересите на един или повече АИФ и техните инвеститори;
б)
обособен надзор на заинтересованите лица, чиито основни функции са свързани с извършване на дейности по колективно управление на портфейли от името на клиенти или на инвеститори или по предоставяне на услуги на клиенти или на инвеститори, чиито интереси могат да бъдат в конфликт, или които представляват по друг начин различни интереси, които могат да бъдат в конфликт включително с интересите на ЛУАИФ;
в)
премахване на всякаква пряка връзка между възнаграждението на заинтересованите лица, участващи главно в извършването на дадена дейност, и възнаграждението на различни заинтересовани лица, участващи главно в извършването на друга дейност, или приходите, създадени от тях, когато може да се породи конфликт на интереси относно тези дейности;
г)
мерки за предотвратяване или ограничаване на което и да е лице да упражнява неуместно влияние върху начина, по който заинтересовано лице извършва дейности по колективно управление на портфейли;
д)
мерки за предотвратяване или контрол на едновременно или последователно участие на заинтересовано лице в отделни дейности по колективно управление на портфейли или други дейности по член 6, параграфи 2 и 4 от Директива 2011/61/ЕС, когато такова участие може да попречи на правилното управление на конфликтите на интереси.
Ако приемането или прилагането на една или няколко от тези мерки и процедури не осигурява необходимата степен на независимост, ЛУАИФ приема такива алтернативни или допълнителни мерки и процедури, каквито са необходими и подходящи за тези цели.
Член 34
Управление на конфликти на интереси
Когато установените от ЛУАИФ организационни или административни механизми не са достатъчни, за да гарантират с необходимата сигурност предотвратяването на рисковете от накърняване на интересите на АИФ или на инвеститорите в АИФ, висшето ръководство или друг компетентен вътрешен орган на ЛУАИФ бива незабавно информиран, за да може да вземе всички необходими решения или действия, с които да се гарантира, че ЛУАИФ действа в най-добрия интерес на АИФ или инвеститорите в този АИФ.
Член 35
Мониторинг на конфликти на интереси
1. ЛУАИФ поддържа и редовно актуализира регистър на видовете дейности, извършвани от ЛУАИФ или от негово име, при които е възникнал или - в случай на текуща дейност - може да възникне конфликт на интереси, пораждащ значителен риск от увреждане на интересите на един или няколко АИФ или на техните инвеститори.
2. Висшето ръководство получава редовно и най-малко веднъж годишно писмени отчети относно посочените в параграф 1 дейности.
Член 36
Оповестяване на конфликти на интереси
1. Информацията, която трябва да бъде оповестена пред инвеститорите по член 14, параграфи 1 и 2 от Директива 2011/61/ЕС, се предоставя на инвеститорите на траен носител или посредством интернет страница.
2. Когато посочената в параграф 1 информация се предоставя посредством интернет страница и не е адресирана лично до инвеститора, трябва да бъдат изпълнени следните условия:
а)
инвеститорът е бил уведомен за адреса на интернет страницата и мястото на интернет страницата, от където може да бъде получен достъп до информацията, и е дал съгласието си информацията да бъде предоставена по такъв начин;
б)
информацията трябва да бъде актуална;
в)
информацията трябва да бъде непрекъснато достъпна посредством посочената интернет страница за срок, в рамките на който клиентът може да има основателна причина да я провери.
Член 37
Стратегии за упражняване на право на глас
1. ЛУАИФ разработва подходящи и ефективни стратегии за определяне на времето и начина, по който ще бъде упражнявано правото на глас, притежавано в управляваните от АИФ портфейли, в изключителния интерес на съответния АИФ или неговите инвеститори.
2. В посочената в параграф 1 стратегия се определят мерките и процедурите за:
а)
мониторинг на съответните корпоративни действия;
б)
гарантиране, че упражняването на право на глас е в съответствие с инвестиционните цели и политика на съответния АИФ;
в)
предотвратяване или управление на всякакви конфликти на интереси, възникващи от упражняването на правото на глас.
3. Обобщено описание на стратегиите, както и подробности за действията, предприети въз основа на тези стратегии, се предоставят на инвеститорите при поискване.
РАЗДЕЛ 3
Управление на риска
(член 15 от Директива 2011/61/ЕС)
Член 38
Системи за управление на риска
За целите на настоящия раздел под системи за управление на риска се разбират системи, състоящи се от съответните елементи на организационната структура на ЛУАИФ, в която централна роля се отрежда на постоянната функцията за управление на риска, от политиките и процедурите, свързани с управлението на риска по всяка инвестиционна стратегия на АИФ, и от организационните мерки, процеси и техники, свързани с оценката и управлението на риска, прилагани от ЛУАИФ по отношение на всеки управляван от него АИФ.
Член 39
Постоянна функция по управление на риска
1. ЛУАИФ установя и поддържа постоянна функция по управление на риска, която:
а)
прилага ефективни политики и процедури за управление на риска, с цел текущо идентифициране, измерване, управление и мониторинг на всички рискове по всяка инвестиционна стратегия на АИФ, на които всеки АИФ е или може да бъде изложен;
б)
гарантира, че оповестеният пред инвеститорите в съответствие с член 23, параграф 4, буква в) от Директива 2011/61/ЕС рисков профил на АИФ съответства на праговете на риска, установени в съответствие с член 44 от настоящия регламент;
в)
следи за спазването на установените в съответствие с член 44 прагове на риска и своевременно уведомява управителния орган и функцията по надзора на ЛУАИФ, ако има такава, когато счита, че рисковият профил на АИФ не съответства на тези прагове или вижда значителен риск от възникване на бъдещо несъответствие между тях;
г)
предоставя на управителния орган и функцията по надзора на ЛУАИФ, ако има такава, актуална информация с честота, която съответства на естеството, мащаба и сложността на дейностите на АИФ или на ЛУАИФ, относно:
i)
съответствието и спазването на праговете на риска по член 44 от страна на рисковия профил на АИФ, оповестен в съответствие с член 23, параграф 4, буква в) от Директива 2011/61/ЕС;
ii)
адекватността и ефективността на процеса за управление на риска, като конкретно се посочва дали са или ще бъдат предприети съответни коригиращи мерки в случай на действителни или очаквани пропуски;
д)
предоставя на висшето ръководство актуална информация относно текущото ниво на риск, поет от всеки управляван АИФ, и всички действителни или очаквани нарушения на праговете на риска по член 44, с което да осигури предприемането на навременни и подходящи действия.
2. Функцията по управление на риска разполага с необходимите правомощия и достъп до съответната информация, необходима за изпълнение на посочените в параграф 1 задачи.
Член 40
Политика за управление на риска
1. ЛУАИФ изработва, прилага и поддържа подходяща и документирана политика за управление на риска, с помощта на която се установяват всички съответни рискове, на които са изложени или могат да бъдат изложени управляваните от него АИФ.
2. Политиката за управление на риска включва необходимите процедури, които позволяват на ЛУАИФ да оцени за всеки управляван от него АИФ до каква степен е изложен на пазарен риск, ликвиден риск и риск от контрагента, както и на всички други рискове, включително оперативни рискове, които могат да бъдат съществени за всеки управляван от него АИФ.
3. Политиката за управление на риска на ЛУАИФ съдържа най-малко следните елементи:
а)
техники, инструменти и мерки, които позволяват да се постигне съответствие с изискванията на член 45;
б)
техники, инструменти и мерки, които позволят да се оцени и наблюдава ликвидният риск на АИФ при обичайни и при извънредни обстоятелства, включително чрез провеждането на редовни стрес-тестове в съответствие с разпоредбите на член 48;
в)
разпределяне в рамките на ЛУАИФ на свързаните с управление на риска отговорности;
г)
праговете на риска, установени съгласно член 44 от настоящия регламент, както и обосновка на начина, по който те са съобразени с рисковия профил на АИФ, оповестен на инвеститорите в съответствие с член 23, параграф 4, буква в) от Директива 2011/61/ЕС;
д)
условията, съдържанието, честотата и лицата, на които посоченото в член 39 постоянна функция по управление на риска докладва.
4. Политиката за управление на риска включва описание на гаранциите, посочени в член 43, и по-специално:
а)
естеството на евентуални конфликти на интереси;
б)
предприети коригиращи мерки;
в)
причините, поради които се очаква тези мерки да доведат до независима работа на функцията по управление на риска;
г)
начина, по който ЛУАИФ възнамерява да гарантира, че гаранциите са винаги ефективни.
5. Политиката за управление на риска, посочена в параграф 1, е съобразена с естеството, мащаба и сложността на стопанската дейност на ЛУАИФ и на управлявания от него АИФ.
Член 41
Оценяване, контрол и преглед на политиката за управление на риска
1. ЛУАИФ оценява, контролира и периодично, поне веднъж годишно, прави преглед на:
а)
адекватността и ефективността на политиката за управление на риска и на мерките, процесите и техниките, посочени в член 45;
б)
степента до която ЛУАИФ съблюдава политиката за управление на риска и на мерките, процесите и техниките, посочени в член 45;
в)
адекватността и ефективността на мерките, предприети за отстраняване на слабостите във функционирането на процеса за управление на риска;
г)
постигнатите от функцията по управление на риска резултати;
д)
адекватността и ефективността на мерките, насочени към осигуряване на функционално и йерархично отделяне на функцията по управление на риска в съответствие с член 42.
Висшето ръководство определя в съответствие с принципа на пропорционалност колко често ще се извършва предвидения в първа алинея периодичен преглед, в зависимост от естеството, мащаба и сложността на стопанската дейност на ЛУАИФ и на управлявания от него АИФ.
2. В допълнение към периодичния преглед, посочен в параграф 1, системите за управление на риска подлежат на преглед, когато:
а)
са въведени съществени промени в политиките и процедурите за управление на риска и в мерките, процесите и техниките, посочени в член 45;
б)
вътрешни или външни събития показват, че е необходим допълнителен преглед;
в)
са направени съществени промени в инвестиционната стратегия и цели на управлявания АИФ.
3. ЛУАИФ актуализира системите за управление на риска въз основа на резултатите от прегледа, посочен в параграфи 1 и 2.
4. ЛУАИФ уведомява компетентния орган на своята държава членка по произход за всякакви съществени промени в политиката за управление на риска и в мерките, процесите и техниките, посочени в член 45.
Член 42
Функционално и йерархично отделяне на функцията по управление на риска
1. Смята се, че функцията по управление на риска е функционално и йерархично отделена от оперативните подразделения, включително от функцията по управление на портфейла, само когато са изпълнени всички от следните условия:
а)
лицата, ангажирани с функцията по управление на риска, не са подчинени на лицата, отговарящи за дейността на оперативните подразделения на ЛУАИФ, включително звеното за управление на портфейла;
б)
лицата, ангажирани с функцията по управление на риска, не са ангажирани с изпълнението на дейностите в рамките на оперативните подразделения, включително на звеното по управление на портфейла;
в)
възнагражденията на лицата, ангажирани с функцията по управление на риска, се определят в съответствие с постигането на целите на функцията, независимо от работата на оперативните подразделения, включително на функцията по управление на портфейла;
г)
възнагражденията на висшите служители, работещи във функцията за управление на риска, се контролират пряко от комитета по възнагражденията, когато има такъв.
2. Функционалното и йерархично отделяне на функцията по управление на риска в съответствие с параграф 1 се извършва по цялата йерархична структура на ЛУАИФ до управителния орган. Тя подлежи на преглед от управителния орган и от звеното на ЛУАИФ с функции по надзора, ако има такова.
3. Компетентните органи на държавата членка по произход на ЛУАИФ проверяват начина, по който ЛУАИФ изпълнява разпоредбите на параграфи 1 и 2 въз основа на критериите, посочени в член 15, параграф 1, втора алинея от Директива 2011/61/ЕС.
Член 43
Гаранции срещу конфликти на интереси
1. Гаранциите срещу конфликти на интереси, посочени в член 15, параграф 1 от Директива 2011/61/ЕС, гарантират най-малко, че:
а)
решенията, взети от функцията по управление на риска, се основават на надеждни данни, които се проверяват в необходимата степен от функцията по управление на риска;
б)
възнаграждението на лицата, ангажирани с функцията по управление на риска, отразява постигането на целите на функцията по управление на риска, независимо от резултатите на оперативните сектори, в които участват;
в)
функцията по управление на риска е предмет на подходящ независим преглед, за да се гарантира, че решенията са вземат независимо;
г)
функцията по управление на риска е представена в управителния орган или звеното по надзор, когато съществува такова, най-малко със същите правомощия както звеното по управление на портфейл;
д)
всички задължения, които влизат в конфликт с работата на функцията, са правилно отделени.
2. Когато е целесъобразно, като се отчитат естеството, мащабът и сложността на дейността на ЛУАИФ, посочените в параграф 1 гаранции предвиждат, че:
а)
извършването на функцията по управление на риска се разглежда редовно от звеното за вътрешен одит или ако не съществува такова - от външно лице, назначено от управителния орган;
б)
в случаите, в които е създаден комитет по риска, той е обезпечен с необходимите ресурси и неговите членове, които не са независими, не оказват неправомерно влияние върху работата на функцията по управление на риска.
3. Управителният орган на ЛУАИФ и звеното по надзора, когато има такова, въвеждат гаранции срещу конфликтите на интереси, посочени в параграфи 1 и 2, редовно правят преглед на тяхната ефективност и своевременно предприемат коригиращи действия за отстраняване на евентуални недостатъци.
Член 44
Прагове на риска
1. ЛУАИФ определя и прилага количествени или качествени, или и двата вида прагове на риска за всеки управляван от него АИФ, като взема предвид всички съответни рискове. Когато са определени само количествени прагове, ЛУАИФ трябва да може да обоснове този подход пред компетентния орган.
2. Качествените и количествените прагове на риска за всеки АИФ обхващат най-малкото следните рискове:
а)
пазарни рискове;
б)
кредитни рискове;
в)
ликвидни рискове;
г)
рискове от контрагента;
д)
оперативни рискове.
3. При определяне на праговете на риска ЛУАИФ взема предвид стратегиите и активите, използвани по отношение на всеки управляван от него АИФ, както и националните норми, приложими за всеки от тези АИФ. Тези прагове на риска са съобразени с рисковия профил на АИФ, оповестен на инвеститорите в съответствие с член 23, параграф 4, буква в) от Директива 2011/61/ЕС, и се одобряват от управителния орган.
Член 45
Измерване и управление на риска
1. ЛУАИФ въвежда подходящи и ефективни организационни мерки, процеси и техники с цел да:
а)
установява, измерва, управлява и контролира по всяко време рисковете, на които са или могат да бъдат изложени управляваните от него АИФ;
б)
осигурява спазване на праговете, определени в съответствие с разпоредбите на член 44.
2. Посочените в параграф 1 мерки, процеси и техники са съобразени с естеството, мащаба и сложността на стопанската дейност на ЛУАИФ и на всеки управляван от него АИФ и отговарят на рисковия профил на АИФ, оповестен на инвеститорите в съответствие с член 23, параграф 4, буква в) от Директива 2011/61/ЕС.
3. За целите на параграф 1 ЛУАИФ предприема следните действия за всеки управляван от него АИФ:
а)
въвежда организационни мерки, процеси и техники за измерване на риска, необходими да гарантират, че рисковете, свързани с откритите позиции, и техният принос към общия рисков профил са правилно измерени въз основа на ясни и надеждни данни и че мерките, процесите и техниките за измерване на риска са адекватно документирани;
б)
извършва периодични бек-тестове за преглед на валидността на мерките за измерване на риска, които включват базирани на модел прогнози и оценки;
в)
извършва периодични подходящи стрес-тестове и анализи на сценария с цел да набележи мерки в отговор на рисковете, възникващи от евентуални промени в пазарните условия, които може да повлияят неблагоприятно на АИФ;
г)
гарантира, че настоящото ниво на риск отговаря на праговете на риска в съответствие с член 44;
д)
установява, прилага и поддържа подходящи процедури, които в случай на действителни или очаквани нарушения на праговете на риска от страна на АИФ, водят до своевременни коригиращи действия в интерес на инвеститорите;
е)
осигурява подходящи системи и процедури за управление на ликвидността за всеки АИФ в съответствие с изискванията, определени в член 46.
РАЗДЕЛ 4
Управление на ликвидността
(член 16 от Директива 2011/61/ЕС)
Член 46
Система и процедури за управление на ликвидността
ЛУАИФ са в състояние да докажат пред компетентните органи на своята държава членка по произход, че са въведени подходяща система и ефективни процедури за управление на ликвидността, както е посочено в член 16, параграф 1 от Директива 2011/61/ЕС, съобразени с инвестиционната стратегия, ликвидния профил и политиката на обратно изкупуване на дялове от всеки АИФ.
Член 47
Контрол и управление на ликвидния риск
1. Посредством системата и процедурите за управление на ликвидността, посочени в член 46, се гарантира най-малко, че:
а)
ЛУАИФ поддържа равнище на ликвидност в АИФ, съобразено с поетите задължения, което се основава на оценка на относителната ликвидност на активите на АИФ на пазара, като се отчита необходимото време за ликвидация и цената или стойността, на която тези активи могат да бъдат ликвидирани, и степента, до която те се влияят от други пазарни рискове или фактори;
б)
ЛУАИФ контролира ликвидния профил на портфейла от активи на АИФ, като взема предвид пределния дял на отделните активи, които може да имат съществено въздействие върху ликвидността, както и съществените пасиви и задължения, в т.ч. и условни, които АИФ може да има по отношение на поетите задължения. За тази цел ЛУАИФ взема предвид профила на инвеститорите в АИФ, включително вида на инвеститорите, относителния размер на инвестициите и условията на обратно изкупуване на дялове, приложими по отношение на тези инвестиции;
в)
когато АИФ инвестира в други предприятия за колективно инвестиране, ЛУАИФ контролира подхода, възприет от управителите на тези предприятия за колективно инвестиране, по отношение на управлението на ликвидността, включително като прави периодични прегледи с цел да наблюдава промените на клаузите за обратно изкупуване на базовите дялове в предприятия за колективно инвестиране, в които инвестира АИФ. При спазване на разпоредбите на член 16, параграф 1 от Директива 2011/61/ЕС това задължение не се прилага, когато другите предприятия за колективно инвестиране, в които инвестира АИФ, се търгуват активно на регулиран пазар по смисъла на член 4, параграф 1, точка 14 от Директива 2004/39/ЕО или на еквивалентен пазар на трета страна;
г)
ЛУАИФ прилага и поддържа подходяща мерки и процедури за измерване на ликвидността, за да оцени количествените и качествените рискове по позициите и по планираните инвестиции, които имат съществено въздействие върху ликвидния профил на портфейла на активите на АИФ, за да може тяхното въздействие върху цялостния профил на ликвидността да бъде измерено по подходящ начин. Използваните за целта процедури гарантират, че ЛУАИФ притежава необходимите познания и разбиране за ликвидността на активите, в които е инвестирал или възнамерява да инвестира АИФ, включително, когато е приложимо, за обема на търговията и чувствителността на цените и/или за спредовете на отделните активи при обичайни и извънредни обстоятелства, свързани с ликвидността;
д)
ЛУАИФ разглежда и привежда в действие инструменти и процедури, включително специални процедури, необходими за управлението на ликвидния риск на всеки управляван от него АИФ. За всеки управляван от него АИФ ЛУАИФ определя случаите, при които тези инструменти и мерки могат да се използват при обичайни и извънредни обстоятелства, като взема предвид справедливото третиране на всички инвеститори на АИФ във връзка с всеки управляван от него АИФ. ЛУАИФ може да използва подобни инструменти и процедури само при тези обстоятелства и ако съответните оповестявания са направени в съответствие с член 108.
2. ЛУАИФ документира своите политики и процедури за управление на ликвидността, както е посочено в параграф 1, като ги преразглежда най-малко веднъж годишно и ги актуализира с всяко изменение или нова процедура.
3. В системата и процедурите си за управление на ликвидността, посочени в параграф 1, ЛУАИФ включва подходящи поетапни мерки с цел да реагира при очаквани или действителни затруднения с ликвидността или друго влошаване на ситуацията на АИФ.
4. Параграф 1, буква д) не се прилага, когато ЛУАИФ управлява АИФ от затворен тип, използващ ливъридж.
Член 48
Прагове при управлението на ликвидност и стрес-тестове
1. Като имат предвид естеството, мащаба и сложността на всеки управляван от тях АИФ, ЛУАИФ, когато е уместно, прилагат и поддържат адекватни прагове за ликвидност или неликвидност на АИФ, съответстващи на поетите от фонда задължения и политиката за обратно изкупуване на дялове и в съответствие с изискванията, определени в член 44, свързани с количествените и качествените прагове на риска.
ЛУАИФ следят за спазването на тези прагове и когато те са надвишени или има вероятност да бъдат надвишени, те определят изисквания (или необходимия) курс на действие. При определяне на подходящи действия ЛУАИФ преценяват адекватността на политиките и процедурите за управление на ликвидността, целесъобразността на ликвидния профил на активите на АИФ и влиянието на нетипични нива на искове за обратно изкупуване.
2. ЛУАИФ редовно провеждат стрес-тестове при обичайни и извънредни условия, свързани с ликвидността, с помощта на които оценяват ликвидния риск на всеки управляван от тях АИФ. Тестовете за устойчивост:
а)
се извършват въз основа на надеждна и актуална информация, в количествено изражение или в случаите, когато това не е подходящо - в качествено изражение;
б)
когато е уместно, се симулира недостиг на ликвидност на активите на АИФ и нетипични искания за обратно изкупуване;
в)
обхващат пазарни рискове и свързани с тях евентуални последици, включително искане за допълнително изплащане (margin calls), изисквания за обезпечения и кредитни линии;
г)
отразяват чувствителността на оценяването при неблагоприятни пазарни условия;
д)
се извършват с честота, която е съобразена с естеството на АИФ, като се вземат предвид инвестиционната стратегия, ликвидният профил, видът на инвеститорите и политиката за обратно изкупуване на дялове на АИФ, но поне веднъж годишно.
3. ЛУАИФ действат в най-добрия интерес на инвеститорите съобразно резултатите от стрес-тестовете.
Член 49
Съответствие между инвестиционна стратегия, ликвиден профил и политика за обратно изкупуване
1. За целите на член 16, параграф 2 от Директива 2011/61/ЕС се счита, че между инвестиционната стратегия, ликвидния профил и политиката за обратно изкупуване на дялове на всеки управляван АИФ съществува съответствие, когато инвеститорите могат да поискат техните инвестиции да бъдат обратно изкупени по начин, отговарящ на справедливото третиране на всички инвеститори на АИФ и в съответствие с политиката за обратно изкупуване на АИФ и неговите задължения.
2. При оценяването на съответствието между инвестиционната стратегия, ликвидния профил и политиката за обратно изкупуване ЛУАИФ взема предвид и въздействието, което обратното изкупуване може да окаже върху базисните цени или спредовете на отделните активи на АИФ.
РАЗДЕЛ 5
Инвестиране в секюритизационни позиции
(член 17 от Директива 2011/61/ЕС)
Член 50
Определения
За целите на настоящия раздел:
а)
„секюритизация“ означава секюритизация по смисъла на член 4, параграф 36 от Директива 2006/48/ЕО;
б)
„секюритизационна позиция“ означава секюритизационна позиция по смисъла на член 4, параграф 40 от Директива 2006/48/ЕО;
в)
„спонсор“ означава спонсор по смисъла на член 4, параграф 42 от Директива 2006/48/ЕО;
г)
„транш“ означава транш по смисъла на член 4, параграф 39 от Директива 2006/48/ЕО.
Член 51
Изисквания за запазен интерес
1. ЛУАИФ откриват експозиция към кредитния риск, свързан със секюритизация от името на един или повече управлявани от тях АИФ, само ако инициаторът, спонсорът или първоначалният кредитор изрично е оповестил на ЛУАИФ, че запазва постоянно значителен нетен икономически интерес, който по принцип не трябва да бъде по-малък от 5 %.
За запазване на значителен нетен икономически интерес от най-малко 5 % се смята само някое от следните:
а)
запазване на не по-малко от 5 % от номиналната стойност на всеки от траншовете, продадени или прехвърлени на инвеститори;
б)
в случай на секюритизация на револвиращи експозиции - запазване на интереса на инициатора в размер не по-малко от 5 % от номиналната стойност на секюритизираните експозиции;
в)
запазване на произволно избрани експозиции, съответстващи на не по-малко от 5 % от номиналната стойност на секюритизираните експозиции, ако в противен случай тези експозиции биха били секюритизирани при секюритизацията, при условие че броят на потенциално секюритизираните експозиции при инициирането е не по-малък от 100;
г)
запазване на транша за първа загуба и при необходимост на други траншове със същия или по-висок рисков профил от траншовете, прехвърлените или продадените на инвеститори, и чийто падеж не настъпва по-рано от падежа на траншовете, прехвърлени или продадени на инвеститори, така че запазването да се равнява общо на не по-малко от 5 % от номиналната стойност на секюритизираните експозиции;
д)
запазване на експозицията за първа загуба в размер на не по-малко от 5 % от всяка секюритизирана експозиция в схемата на секюритизация.
Нетният икономически интерес се изчислява при инициирането и се поддържа постоянно. По отношение на нетния икономически интерес, включително запазените позиции, интерес или експозиции, не може да се извършва редуциране на кредитния риск, поемане на къси позиции или други действия за хеджиране и той не може да бъде продаван. Нетният икономически интерес се определя по номиналната стойност на задбалансовите позиции.
Не се допуска многократно прилагане на изискванията за запазване при никоя схема за секюритизация.
2. Параграф 1 не се прилага, ако секюритизираните експозиции представляват вземания или условни вземания към институциите, посочени в член 122а, параграф 3, първа алинея от Директива 2006/48/ЕО, или са изцяло, безусловно и неотменяемо гарантирани от тези институции, и не се прилага за сделките, изброени в член 122а, параграф 3, втора алинея от Директива 2006/48/ЕО.
Член 52
Качествени изисквания относно спонсорите и инициаторите
Преди ЛУАИФ да открие експозиция към кредитен риск във връзка със секюритизация от името на един или повече от управляваните от него АИФ, той гарантира, че спонсорът и инициаторът:
а)
предоставят кредити въз основа на разумни и ясно определени критерии и имат ясно определен процес за одобряване, изменение, подновяване и рефинансиране на кредити за експозиции, които предстоят да бъдат секюритизирани, какъвто прилагат и по отношение на експозициите, които държат;
б)
са въвели и прилагат ефективни системи за управление на текущото администриране и наблюдение на техните рискови кредитни портфейли и експозиции, включително и за идентифициране и управление на проблемни кредити и за извършване на адекватни корекции на стойността и заделяне на провизии;
в)
адекватно диверсифицират всеки кредитен портфейл въз основа на целевия пазар и на цялостната кредитна стратегия;
г)
имат писмена политика за кредитния риск, която включва прагове за поемане на риск и политика по провизиране и описва по какъв начин този риск се измерва, наблюдава и контролира;
д)
предоставят лесен достъп до всички данни от съществено значение относно кредитното качество и резултатите от отделните базисни експозиции, паричните потоци и обезпечението на секюритизационните експозиции и такава информация, която е необходима за извършване на цялостни и добре информирани стрес-тестове на паричните потоци и на стойността на обезпеченията в подкрепа на базисните експозиции. За тази цел данните от съществено значение се определят към датата на секюритизацията, а при необходимост и след това с оглед на естеството на секюритизацията;
е)
предоставят лесен достъп до всички други данни от съществено значение, необходими на ЛУАИФ да спази изискванията, определени в член 53;
ж)
оповестяват размера на техния запазен нетен икономически интерес, както е посочено в член 51, както и всички въпроси, които биха могли да попречат на поддържането на задължителния минимален нетен икономически интерес, както е посочено в същия член.
Член 53
Качествени изисквания относно ЛУАИФ, притежаващи експозиции в секюритизации
1. Преди да бъдат изложени на кредитен риск във връзка със секюритизация от името на един или повече АИФ, а по целесъобразност и след това, ЛУАИФ доказват на компетентните органи за всяка от секюритизационните си позиции, че познават комплексно и задълбочено тези позиции и са приложили формалните политики и процедури за анализиране и вписване, подходящи за рисковия профил на съответните инвестиции на АИФ в секюритизирани позиции:
а)
информацията, оповестена от инициаторите или спонсорите съгласно член 51, в която се посочва нетният икономически интерес, поддържан постоянно от тях в схемата за секюритизация;
б)
рисковите параметри на отделната секюритизационна позиция;
в)
рисковите параметри на базовите експозиции, съставляващи секюритизационната позиция;
г)
репутацията и понесените загуби от страна на инициаторите или спонсорите при предишни секюритизации в съответните класове базови експозиции, съставляващи секюритизационната позиция;
д)
декларациите и оповестената информация от страна на инициаторите или спонсорите, или техните представители или консултанти за извършения от тях надлежен комплексен анализ по отношение на секюритизираните експозиции и - в съответните случаи - по отношение на качеството на обезпечението на секюритизираните експозиции;
е)
по целесъобразност - методологията и концепциите, на които се основава оценката на обезпеченията на секюритизираните експозиции, както и приетите от инициатора или спонсора правила за гарантиране на независимостта на оценителя;
ж)
всички структурни елементи на схемата за секюритизация, които могат значително да повлияят на представянето на секюритизационната позиция на АИФ, като договорните условия за разпределяне на приходите към различните траншове на секюритизацията и свързаните с тях задействащи механизми, кредитни улеснения, ликвидни улеснения, фактори, влияещи на пазарната стойност, и специфични за сделката определения за неизпълнение.
2. Когато ЛУАИФ е открил експозиция, която представлява значителна стойност от кредитния риск във връзка със секюритизация от името на един или повече АИФ, той редовно провежда стрес-тестове, подходящи за такива секюритизационни позиции в съответствие с член 15, параграф 3, буква б) от Директива 2011/61/ЕС. Стрес-тестът е съобразен с естеството, мащаба и сложността на риска, който е присъщ на секюритизационните позиции.
ЛУАИФ въвеждат официални процедури за наблюдение в съответствие с принципите, установени в член 15 от Директива 2011/61/ЕС, съобразени с рисковия профил на АИФ, по отношение на кредитен риск във връзка със секюритизираща позиция, за да наблюдават постоянно и своевременно информацията за представянето на експозициите, свързани с тези секюритизационни позиции. Тази информация включва (ако е свързана с конкретния вид секюритизация и без да се ограничава само до описаната тук информация) вида експозиция, процента на заеми с повече от 30, 60 и 90 дни на просрочие, проценти на неизпълнение, процент на предплащане, заемите, предмет на принудително изпълнение, вида на обезпечението и каква част от него се дава под наем, честотата на разпределение на кредитните оценки или други мерки, свързани с качеството на кредита в базисните експозиции, секторна и географска диверсификация, честотата на разпределение на съотношенията заем/стойност в граници, които позволяват да се направи лесно подходящ анализ на чувствителността. Когато самите базови експозиции представляват секюритизационни позиции, ЛУАИФ разполагат с посочената в настоящата алинея информация не само по отношение на базовите секюритизационни траншове, например името и кредитното качество на емитента, но и по отношение на характеристиките и показателите на базовите пулове, съставляващи тези секюритизационни траншове.
ЛУАИФ прилагат същите стандарти за анализ на дяловите участия и/или записаните емисии в секюритизации, които са закупили от трети лица.
3. За целите на съответния риск и управлението на ликвидността ЛУАИФ, които откриват експозиция към кредитен риск във връзка със секюритизация от името на един или повече АИФ, правилно идентифицират, измерват, наблюдават, управляват, контролират и докладват рисковете, които възникват поради несъответствия между активите и пасивите на съответния АИФ, риска от концентрация или инвестиционния риск, произтичащ от тези инструменти. ЛУАИФ гарантират, че рисковият профил на тези секюритизационни позиции съответства на размера и цялостната структура на портфейла, инвестиционните стратегии и целите на съответния АИФ, както е предвидено в устава на АИФ или в учредителните документи, проспекта и документите за предлагане.
4. ЛУАИФ гарантират в съответствие с изискванията, установени в член 18 от Директива 2011/61/ЕС, че е налице адекватна степен на вътрешно отчитане пред висшето ръководство, така че висшето ръководство да е напълно информирано при съществено поемане на експозиция във връзка със секюритизации, и че рисковете, произтичащи от тези експозиции, се управляват по задоволителен начин.
5. В докладите и оповестяванията, които се подават в съответствие с членове 22, 23 и 24 от Директива 2011/61/ЕС, ЛУАИФ включват подходяща информация за експозициите към кредитен риск от секюритизация и техните процедури за управление на риска в тази област.
Член 54
Коригиращо действие
1. Когато, след като са открили експозиция към секюритизация, ЛУАИФ установят, че определянето и оповестяването на запазения интерес не отговарят на предвидените в настоящия регламент изисквания, те предприемат такива коригиращи действия, които са в най-добрия интерес на инвеститорите в съответния АИФ.
2. ЛУАИФ предприемат такива коригиращи действия, които са в най-добрия интерес на инвеститорите в съответния АИФ, когато към даден момент след поемане на експозицията запазеният интерес падне под 5 % и това не се дължи на естествения механизъм на плащане на сделката.
Член 55
Клауза за запазване на придобитите права
Членове 51-54 се прилагат по отношение на нови схеми за секюритизация, емитирани на или след 1 януари 2011 г. Членове 51-54 се прилагат след 31 декември 2014 г. по отношение на съществуващите схеми за секюритизация в случай на прибавяне на нови базисни експозиции или тяхната замяна след тази дата.
Член 56
Тълкуване
При липса на специално тълкувание, дадено от ЕОЦКП или от Съвместния комитет на Европейските надзорни органи, разпоредбите на настоящия раздел се тълкуват съобразно съответните разпоредби на Директива 2006/48/ЕО, както и насоките към член 122а на Директивата за капиталовите изисквания от 31 декември 2010 г. (9), издадени от Комитета на европейските банкови надзорници, и техните последващи изменения
РАЗДЕЛ 6
Организационни изисквания - общи принципи
(членове 12 и 18 от Директива 2011/61/ЕС)
Член 57
Общи изисквания
1. ЛУАИФ:
а)
въвеждат, прилагат и поддържат процедури за вземане на решения и организационна структура, в която ясно са определени и документирани йерархичните връзки и са разпределени функциите и отговорностите;
б)
гарантират, че заинтересованите лица са запознати с процедурите, които трябва да се спазват за правилното изпълнение на своите служебни задължения;
в)
въвеждат, прилагат и поддържат адекватни механизми за вътрешен контрол, предназначени да осигурят спазването на решенията и процедурите на всички равнища в ЛУАИФ;
г)
въвеждат, прилагат и поддържат ефективно вътрешно докладване и съобщаване на информация на всички съответни нива в ЛУАИФ и ефективен информационен обмен с всяка заинтересована трета страна;
д)
поддържат подходяща и стриктна документация за своята стопанска дейност и вътрешна организация.
ЛУАИФ вземат предвид естеството, мащаба и сложността на дейността си, както и естеството и обхвата на услугите и дейностите, извършвани в хода на тази стопанска дейност.
2. ЛУАИФ въвеждат, прилагат и поддържат системи и процедури, които осигуряват сигурността, целостта и поверителността на информацията, като се има предвид естеството на въпросната информация.
3. ЛУАИФ установяват, прилагат и поддържат адекватна политика за непрекъснатост на стопанската дейност, която има за цел, в случай на прекъсване на работата на техните системи и процедури, да предпази основната информация и функции, както и да поддържа услугите и дейностите или, когато това е невъзможно, своевременното възстановяване на информацията и функциите и своевременното възобновяване на техните услуги и дейности.
4. ЛУАИФ установяват, прилагат и поддържат счетоводни политики и процедури, както и правила за оценяване, които им дават възможност при искане от компетентния орган да му предоставят своевременно финансови отчети, които дават вярна и точна представа за тяхното финансово състояние и които отговарят на всички приложими счетоводни стандарти и норми.
5. ЛУАИФ въвеждат подходящи политики и процедури, за да гарантират, че политиките за обратно изкупуване на АИФ се оповестяват достатъчно подробно на инвеститорите преди да инвестират в АИФ и в случай на съществени промени.
6. ЛУАИФ наблюдават и редовно оценяват адекватността и ефективността на своите системи, механизми за вътрешен контрол и процедури, установени в съответствие с параграфи 1-5, и предприемат подходящи мерки за отстраняване на пропуски.
Член 58
Обработване на електронни данни
1. ЛУАИФ правят всичко необходимо за осигуряването на електронни системи, които да способстват за своевременното и правилно регистриране на всяка портфейлна трансакция или на записване за нова емисия или обратно изкупуване, когато е приложимо.
2. ЛУАИФ осигуряват висока степен на сигурност по време на обработката на електронните данни, както и целостта и поверителността на записаната информация, когато е необходимо.
Член 59
Счетоводни процедури
1. ЛУАИФ използват счетоводни политики и процедури, както се посочва в член 57, параграф 4, за да осигурят защитата на инвеститорите. Счетоводното отчитане се извършва по начин, който позволява всички активи и пасиви на АИФ да бъдат директно идентифицирани по всяко време. Ако даден АИФ има различни инвестиционни подразделения, се поддържат отделни сметки за тези инвестиционни подразделения.
2. ЛУАИФ въвеждат, прилагат и поддържат политики и процедури за отчитане и оценяване, за да гарантират, че нетната стойност на активите на всеки АИФ е точно изчислена въз основа на приложимите счетоводни норми и стандарти.
Член 60
Контрол от страна на управителния орган, висшето ръководство и звеното по надзора
1. При вътрешното разпределение на функциите ЛУАИФ гарантират, че управителният орган, висшето ръководство и звеното по надзора, ако има такова, отговарят за спазването от страна на ЛУАИФ на задълженията му съгласно Директива 2011/61/ЕС.
2. ЛУАИФ гарантира, че неговото висше ръководство:
а)
отговаря за изпълнението на общата инвестиционна политика за всеки управляван от него АИФ, както е описано съответно в устава или учредителните инструменти, проспекта или документите за предлагане на фонда;
б)
контролира одобрението на инвестиционните стратегии за всеки управляван от него АИФ;
в)
гарантира, че са установени и се прилагат политиките и процедурите за оценяване по член 19 от Директива 2011/61/ЕС;
г)
гарантира, че ЛУАИФ има постоянно действащо и ефективно звено за проверка на съответствието, дори ако тази функция се изпълнява от трета страна;
д)
осигурява и проверява периодично дали общата инвестиционна политика, инвестиционните стратегии и праговете на риска за всеки управляван АИФ се прилагат и спазват правилно и ефективно, дори ако функцията по управление на риска се изпълнява от трети страни;
е)
одобрява и преглежда периодично адекватността на вътрешните процедури за вземането на инвестиционни решения за всеки управляван от него АИФ, за да гарантира, че тези решения отговарят на одобрените инвестиционни стратегии;
ж)
одобрява и разглежда периодично политиката за управление на риска и процедурите, процесите и техниките за прилагане на тази политика, включително системата за ограничаване на риска за всеки управляван от него АИФ;
з)
отговаря за изготвянето и прилагането на политиката на възнаграждения в съответствие с приложение II към Директива 2011/61/ЕС.
3. ЛУАИФ гарантира също така, че висшето му ръководство и когато е уместно, неговият управителен орган или звеното по надзора:
а)
оценяват и периодично разглеждат ефективността на политиките, организацията и процедурите, установени с цел спазване на задълженията по Директива 2011/61/ЕС;
б)
вземат подходящи мерки за отстраняване на слабостите.
4. ЛУАИФ гарантира, че неговото висше ръководство получава редовно и най-малко веднъж годишно писмени отчети относно съответствието, вътрешния одит и управлението на риска, в които се посочва по-специално дали са предприети подходящи коригиращи мерки в случай на пропуски.
5. ЛУАИФ гарантира, че неговото висше ръководство получава редовно доклади относно изпълнението на инвестиционните стратегии и на вътрешните процедури за вземане на инвестиционни решения, посочени в параграф 2, букви б)-д).
6. ЛУАИФ гарантира, че управителният орган или звеното по надзора, ако има такова, получава редовно писмени доклади по въпросите, посочени в параграф 4.
Член 61
Постоянно звено за проверка на съответствието
1. ЛУАИФ въвеждат, прилагат и поддържат адекватни политики и процедури, предназначени да установят всякакъв риск от неспазване от страна на ЛУАИФ на задълженията му по силата на Директива 2011/61/ЕС, и свързаните с това рискове, и въвеждат адекватни мерки и процедури, за да сведат до минимум този риск, както и да позволят на компетентните органи да упражняват ефективно правомощията си съгласно същата директива.
ЛУАИФ взема предвид естеството, мащаба и сложността на дейността си, както и естеството и обхвата на услугите и дейностите, извършвани в хода на тази стопанска дейност.
2. ЛУАИФ установява и поддържа постоянно и ефективно действащо звено за проверка на съответствието, което функционира независимо и има следните отговорности:
а)
да наблюдава и редовно да оценява адекватността и ефективността на въведените в съответствие с параграф 1 мерки, политики и процедури, както и на действията, предприети за отстраняване на всички пропуски при спазването на задълженията от страна на ЛУАИФ;
б)
да консултира заинтересованите лица, отговорни за изпълнението на услугите и дейностите, и да им оказва помощ при спазване на задълженията на ЛУАИФ съгласно Директива 2011/61/ЕС.
3. С цел да се даде възможност на посоченото в параграф 2 звено да изпълнява задължения си правилно и независимо, ЛУАИФ гарантира, че:
а)
звеното за проверка на съответствието разполага с необходимите правомощия, средства, опит и достъп до всякаква важна информация;
б)
служителят за проверка на съответствието е назначен и отговаря за звеното за проверка на съответствието, както и за редовното докладване, но най-малко веднъж годишно, пред висшето ръководство относно въпросите на съответствието, като при необходимост посочва по-специално дали са предприети подходящи коригиращи мерки в случай на установени пропуски;
в)
лицата в звеното за проверка на съответствието не участват в изпълнението на услугите или дейностите, които наблюдават;
г)
възнаграждението на служителя за проверка на съответствието и другите лица в звеното за проверка на съответствието се определя по начин, който не засяга и не е вероятно да засегне тяхната обективност.
ЛУАИФ обаче не е длъжен да спазва буква в) или г) от първа алинея, ако може да докаже, че с оглед естеството, размера или сложността на неговата стопанска дейност, както и на естеството и обхвата на извършваните от него услуги и дейности, това изискване не е оправдано и че звеното му за проверка на съответствието продължава да работи ефективно.
Член 62
Постоянно звено за вътрешен одит
1. ЛУАИФ, когато е уместно и съобразено с естеството, мащаба и сложността на дейността им, както и естеството и обхвата на дейностите по колективно управление на портфейли, извършвани в хода на тази стопанска дейност, установяват и поддържат звено за вътрешен одит, което е отделено и независимо от другите звена и дейности на ЛУАИФ.
2. Звеното за вътрешен одит, посочено в параграф 1:
а)
изработва, прилага и поддържа план за одит, с помощта на който проверява и оценява адекватността и ефективността на системите, механизмите и процедурите за вътрешен контрол на ЛУАИФ;
б)
издава препоръки въз основа на работата, извършена в съответствие с буква а);
в)
проверява съответствието с препоръките по буква б);
г)
докладва по въпроси, свързани с вътрешния одит.
Член 63
Лични сделки
1. За всяко съответно лице, което участва в дейности, които могат да доведат до конфликт на интереси или което има достъп до вътрешна информация по смисъла на член 1, параграф 1 от Директива 2003/6/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 28 януари 2003 г. относно търговията с вътрешна информация и манипулирането на пазара (пазарна злоупотреба) (10) или друга поверителна информация, свързана с АИФ или сделки със или за даден АИФ, ЛУАИФ въвежда, прилага и поддържа адекватни процедури, целта на които е да попречат на тези лица:
а)
да извършват лична сделка с финансови инструменти или други активи, която отговаря на един от следните критерии:
i)
сделката е предмет на член 2, параграф 1 от Директива 2003/6/ЕО;
ii)
сделката е свързана със злоупотреба или с неправомерно разкриване на поверителна информация;
iii)
сделката е в нарушение или има вероятност да наруши задължение на ЛУАИФ съгласно Директива 2011/61/ЕС;
б)
да консултират или да насърчават, освен в рамките на изпълнение на служебните им задължения или на договор за предоставяне на услуги, всяко друго лице да сключи лична сделка, посочена в буква а), подточки i) и ii), или която по друг начин би представлявала неправилно използване на информацията, свързана с висящи поръчки;
в)
да разкриват, освен в рамките на изпълнение на служебните им задължения или на договор за предоставяне на услуги и без да се засяга член 3, буква а) от Директива 2003/6/ЕО - всякаква информация или становище на друго лице, ако съответното лице знае или основателно би следвало да знае, че в резултат на такова разкриване това лице ще предприеме или има вероятност да предприеме едно от следните действия:
i)
да извърши лична сделка, посочена в буква а), подточки i) и ii), с финансови инструменти или други активи или която по друг начин би представлява неправилно използване на информацията, свързана с висящи поръчки;
ii)
да консултира или да насърчи друго лице да сключи такава лична сделка.
2. Мерките, посочени в параграф 1, имат за цел по-специално да гарантират, че:
а)
всяко съответно лице е запознато с ограниченията по отношение на личните сделки, предвидени в параграф 1, и с мерките, установени от ЛУАИФ във връзка с личните сделки и разкриването на информация по силата на параграф 1;
б)
ЛУАИФ е информирано незабавно за всяка лична сделка, сключена от съответно лице по параграф 1, чрез съобщение за такава сделка или чрез други процедури, които позволяват на ЛУАИФ да установи тези сделки;
в)
се води регистър на личните сделки, за които ЛУАИФ е информиран или които е установил, включително всяко разрешение или забрана във връзка с такава сделка.
За целите на буква б) от първа алинея когато някои дейности на ЛУАИФ се изпълняват от трети страни, ЛУАИФ гарантира, че субектът, извършващ дейността, поддържа регистър на личните сделки, извършени от съответното лице, обхванато от параграф 1, и при поискване незабавно предоставя тази информация на ЛУАИФ.
3. Параграфи 1 и 2 не се прилагат за лични сделки:
а)
извършени като част от услуга за неограничено управление на портфейл, когато във връзка със сделката няма предварителна комуникация между управителя на портфейла и съответното лице или друго лице, за чиято сметка се извършва сделката;
б)
с ПКИПЦК или АИФ, които са предмет на надзора съгласно законодателството на държава членка, което изисква равностойно равнище на разпределение на риска сред техните активи, когато заинтересованото лице и другото лице, за чиято сметка се извършват сделката, не участват в управлението на това предприятие.
4. За целите на параграф 1 лична сделка също така включва сделка с финансов инструмент или други актив, извършена от името или за сметка на:
а)
заинтересовано лице;
б)
всяко лице, с което заинтересованото лице има семейна връзка или с което заинтересованото лице е в тесни връзки;
в)
лице, чието отношение със заинтересованото лице е такова, че заинтересованото лице има пряк или косвен съществен интерес от резултата от сделката, различен от такса или комисиона за извършването на търговията.
Член 64
Вписване на портфейлни трансакции
1. За всяка портфейлна трансакция, свързана с управляван от него АИФ, ЛУАИФ вписва незабавно информация, която е достатъчна за възстановяване на подробностите по отношение на поръчката и на извършената трансакция или на споразумението.
2. По отношение на портфейлни трансакции, извършени на място за изпълнение, посоченият в параграф 1 запис включва следната информация:
а)
името или друго обозначаване на АИФ и на лицето, действащо от името на АИФ;
б)
активът;
в)
количеството, при необходимост;
г)
видът на поръчката или трансакцията;
д)
цената;
е)
за поръчки - датата и точното време на предаване на поръчката, както и името или друго обозначаване на лицето, на което е предадена поръчката, или за трансакции - датата и точното време на решението за търгуване и извършване на трансакцията;
ж)
когато е приложимо, името на лицето, предаващо поръчката или извършващо трансакцията;
з)
причините за отмяна на поръчката, когато е приложимо;
и)
за извършени трансакции - контрагентът и идентификация на мястото на извършване на поръчката.
3. По отношение на портфейлни трансакции от АИФ, извършени извън място за изпълнение, посоченият в параграф 1 запис включва следната информация:
а)
името или друго обозначаване на АИФ;
б)
правната и друга документация, която е основание за портфейлната трансакция, включително по-специално изпълненото споразумение;
в)
цената.
4. За целите на параграфи 2 и 3 мястото на извършване на трансакция включва системен интернализатор, както е посочено в член 4, параграф 1, точка 7 от Директива 2004/39/ЕО, регулиран пазар, както е посочено в член 4, параграф 1, точка 14 от посочената директива, многостранна търговска система, както е посочено в член 4, параграф 1, точка 15 от посочената директива, създател на пазарна ликвидност, както е посочено в член 4, параграф 1, точка 8 от посочената директива, или друго предоставящо ликвидност лице или предприятие, което в трета страна извършва функция, подобна на функциите, изпълнявани от някое от изброените по-горе.
Член 65
Вписване на поръчките за записване и за обратно изкупуване
1. ЛУАИФ предприемат всички разумни стъпки, за да гарантират, че получените записвания за нова емисия на АИФ и, когато е приложимо, поръчки за обратно изкупуване се вписват без неоправдано забавяне след получаването на такава поръчка.
2. Този запис съдържа информация за следното:
а)
съответното АИФ;
б)
лицето, даващо или предаващо поръчката;
в)
лицето, получаващо поръчката;
г)
датата и часът на поръчката;
д)
условията и начинът на плащане;
е)
видът на поръчката;
ж)
датата на извършване на поръчката;
з)
броят на заявените или обратно изкупените дялове или акции или съответните суми;
и)
продажната или когато е приложимо, цената на обратно изкупуване на всеки дял или акция, или когато е приложимо, размерът на заявения и платен капитал;
й)
общата стойност на записваните или откупените дялове;
к)
брутната стойност на поръчката, включително такси за записване или нетната сума след таксата за обратно изкупуване.
Информацията по букви и), й) и к) се записва веднага щом стане налична.
Член 66
Изисквания относно поддържането на записите
1. ЛУАИФ гарантират, че всички записи, изисквани по членове 64 и 65, се запазват за период от поне пет години.
Въпреки това компетентните органи могат да изискат от ЛУАИФ да гарантира, че някой или всички от тези записи се съхраняват за по-дълъг период от време, като се взема предвид естеството на актива или портфейлната трансакция, ако това е необходимо, за да може компетентният орган да упражнява своите функции по надзора съгласно Директива 2011/61/ЕС.
2. След прекратяване на разрешение на ЛУАИФ за упражняване на дейност записите се запазват поне за оставащия период от петгодишния срок по параграф 1. Компетентните органи могат да изискат записите да бъдат съхранени за по-дълъг период.
Ако ЛУАИФ прехвърли отговорностите си по отношение на АИФ на друго ЛУАИФ, то гарантира, че записите по параграф 1 са достъпни за другото ЛУАИФ.
3. Записите се съхраняват на носител, който позволява съхранение на информацията за бъдещи справки от компетентния орган, и в такъв формат и по начин, които:
а)
позволяват на компетентния орган лесен достъп и възпроизвеждане на всички основни етапи от обработка на всяка портфейлна трансакция;
б)
позволяват извършването на корекции или други изменения, като съдържанието на записите преди такива корекции и изменения може да бъдат лесно установено;
в)
не позволяват никакви други манипулации или промени.
РАЗДЕЛ 7
Оценяване
(член 19 от Директива 2011/61/ЕС)
Член 67
Политики и процедури по оценяване на активите на АИФ
1. ЛУАИФ установяват, поддържат, прилагат и разглеждат за всеки управляван от тях АИФ политики и процедури в писмена форма, с които се осигурява стабилен, прозрачен, разбираем и съответно документиран процес за оценяване. Политиката и процедурите за оценяване обхващат всички съществени аспекти на процеса на оценяване и процедурите за оценяване и контрол по отношение на съответния АИФ.
Без да се засягат изискванията на националното право и устава на АИФ и учредителните документи, ЛУАИФ гарантира, че по отношение на управляваните от него АИФ се прилагат справедливи, подходящи и прозрачни методи за оценяване. С политиките и процедурите по оценяване се установяват и изпълняват методите за оценяване, използвани за всеки вид актив, в който АИФ може да инвестира в съответствие с приложимото национално законодателство, устава на АИФ и учредителните документи. ЛУАИФ не може да инвестира в конкретен вид актив за първи път, освен ако е определен съответен метод или методи за оценяване за този конкретен вид актив.
Политиките и процедурите, с които се определят методите за оценяване, включват входящи данни, модели и критериите за подбор за ценообразуване и източници на пазарни данни. В тях се предвижда, че, когато е възможно и уместно, цените се получават от независими източници. Процесът на подбор на конкретна методика включва оценка на съответните налични методики, като се отчете чувствителността им към измененията на променливите величини и начинът, по който специфичните стратегии определят относителната стойност на активите в портфейла.
2. В политиките по оценяване се определят задълженията, ролите и отговорностите на всички заинтересовани страни в процеса на оценяване, включително на висшето ръководство на ЛУАИФ. Процедурите отразяват организационната структура, както е посочена в политиките по оценяване.
В политиките и процедурите по оценяване се разглежда най-малко следното:
а)
компетентността и независимостта на персонала, който оценява на практика активите;
б)
специфичните инвестиционни стратегии на АИФ и активите, в които АИФ може да инвестира;
в)
контролът върху избора на входящи данни, източниците и методите, използвани при оценяването;
г)
поетапни процедури за премахване на разликите в резултатите, получени при оценяване на стойността на активите;
д)
оценяване на корекции във връзка с размера и ликвидността на позиции или с промени в пазарните условия, в зависимост от случая;
е)
подходящото време за счетоводното приключване за целите на оценяването;
ж)
подходящата честота на оценяване на активите.
3. Когато е назначен външен оценител, в политиките и процедурите по оценяване се определя процедурата за обмен на информация между ЛУАИФ и външния оценител, за да се гарантира, че е предоставена цялата информация, необходима за извършване на оценяването.
С политиките и процедурите по оценяване се гарантира, че ЛУАИФ провежда първоначално и периодично комплексни проверки на третите страни, на които е възложил оценяването.
4. Когато самото ЛУАИФ извършва оценяването, политиките включват описание на гаранциите за функционално независимото изпълнение на задачата по оценяване в съответствие с член 19, параграф 4, буква б) от Директива 2011/61/ЕС. Тези гаранции предвиждат мерки за предотвратяване или ограничаване на действията на което и да е лице за упражняване на непозволено влияние върху начина, по който дадено лице извършва оценяването.
Член 68
Използване на модели за оценяване на активи
1. Ако за оценяване на активите на АИФ се използва модел, той и основните му характеристики се обясняват и обосноват в политиките и процедурите по оценяване. Причината за избора на модела, основните данни, използваните в модела допускания и обосновката за тяхното използване, както и ограниченията на базиращата се на модела оценка се отбелязват по подходящ начин.
2. С политиките и процедурите по оценяване се гарантира, че преди да се използва даден модел, той се утвърждава от лице с достатъчно опит, което не е участвало в изработването на модела. Процесът на утвърждаване се документира по подходящ начин.
3. Моделът подлежи на предварително одобрение от висшето ръководство на ЛУАИФ. Когато моделът е използван от ЛУАИФ, което само извършва оценяването, въпреки одобрението от висшето ръководство компетентният орган има право да изиска моделът да бъде заверен от външен оценител или одитор съгласно член 19, параграф 9 от Директива 2011/61/ЕС.
Член 69
Последователно прилагане на политиките и процедурите по оценяване
1. ЛУАИФ гарантира, че политиките и процедурите по оценяване, както и определените методики за оценяване се прилагат последователно.
2. Политиките и процедурите по оценяване, както и определените методики се прилагат по отношение на всички активи в рамките на АИФ, като се има предвид инвестиционната стратегия, вида актив и, ако е приложимо, използването на различни външни оценители.
3. Ако не се налага извършаване на актуализация, политиките и процедурите се прилагат последователно във времето и източниците и правилата за оценяване остават непроменени във времето.
4. Процедурите по оценяване и определените методики на оценяване се прилагат последователно за всички АИФ, управлявани от ЛУАИФ, като се вземат под внимание инвестиционните стратегии и видовете активи, държани от АИФ, и, ако е приложимо, използването на различни външни оценители.
Член 70
Периодичен преглед на политиките и процедурите по оценяване
1. В политиките по оценяване се предвижда извършването на периодичен преглед на политиките и процедурите, включително на методиките за оценяване. Прегледът се провежда най-малко веднъж годишно и преди АИФ да започне да прилага нова инвестиционна стратегия или да придобие нов вид актив, който не е обхванат от действащата политика по оценяване.
2. В политиките и процедурите по оценяване се посочва как може да бъде извършена промяна в политиката по оценяване, включително в методиката, и в какви случаи това би било подходящо. Препоръките за промени в политиките и процедурите се представят на висшето ръководство, което преглежда и одобрява всяка промяна.
3. Функцията по управление на риска, посочена в член 38, разглежда и ако е необходимо, предоставя подходяща подкрепа относно политиките и процедурите за оценяване на активи.
Член 71
Преглед на отделни стойности на активи
1. ЛУАИФ гарантира, че всички активи, държани от АИФ, са справедливо и правилно оценени. ЛУАИФ документира по видове активи начина, по който са оценени уместността и точността на отделните стойности. ЛУАИФ е в състояние по всяко време да докаже, че портфейлите на управляваните от него АИФ са правилно оценени.
2. В политиките и процедурите за оценяване се установява процес на преразглеждане на индивидуалните стойности на активите, когато съществува значителен риск от неправилно оценяване, например в следните случаи:
а)
оценката се основава на цени, предоставени само от един единствен контрагент или брокер;
б)
оценката се основава на неликвидни борсови цени;
в)
оценката е повлияна от страни, свързани с ЛУАИФ;
г)
оценката е повлияна от други субекти, които могат да имат финансови интереси от представянето на АИФ;
д)
оценката се основава на цени, предоставени от контрагента, който е инициатор на инструмент, по-специално когато инициаторът финансира също позицията на АИФ в инструмента;
е)
оценката е повлияна от едно или повече лица в рамките на ЛУАИФ.
3. В политиките и процедурите по оценяване се описва процесът на извършване на преглед, включително достатъчно и подходящи проверки и контрол върху обосноваността на индивидуалните стойности. Обосноваността се оценява от гледна точка на наличието на подходяща степен на обективност. Тези проверки и контрол включват поне:
а)
проверка на стойностите чрез сравняването им със ценовите котировки на контрагенти и във времето;
б)
валидиране на стойностите чрез сравнение на реализираните цени с последните балансови стойности;
в)
отчитане на репутацията, последователността и качеството на източника на оценяване;
г)
сравнение със стойностите, генерирани от трета страна;
д)
проверка и документиране на изключенията;
е)
отбелязване и проучване на всякакви разлики, които изглеждат необичайни или се различават от показателя за оценка, установен за вида актив;
ж)
изпитване на неактуализирани цени и имплицитни параметри;
з)
сравнение с цените на всички свързани активи или техните хеджирани стойности;
и)
преглед на входящите данни, използвани от модела за ценообразуване, по-специално тези, към които получените чрез модела цени показват значителна чувствителност.
4. Политиките и процедурите по оценяване включват подходящи поетапни мерки за преодоляване на различията или други проблеми при оценяване на активите.
Член 72
Изчисляване на нетната стойност на активи на дял или акция
1. ЛУАИФ гарантира, че за всеки управляван от него АИФ нетната стойност на активите на дял или акция се изчислява при всяко емитиране, записване, обратно изкупуване или обезсилване на дялове или акции, но най-малко веднъж годишно.
2. ЛУАИФ гарантира, че процедурите и методите за изчисляване на нетната стойност на активите на дял или акция са изцяло документирани. ЛУАИФ редовно проверява процедурите и методите за изчисляване, както и тяхното прилагане, като съответно актуализира документацията.
3. ЛУАИФ гарантират, че в случай на неправилното изчисление на нетната стойност на актив съществуват коригиращи процедури.
4. ЛУАИФ гарантира, че броят на емитираните дялове или акции подлежи на редовни проверки, поне толкова често, колкото се изчислява цената на дял или акция.
Член 73
Професионални гаранции
1. Външните оценители предоставят, при поискване, професионални гаранции, с които доказват своята способност да изпълняват задачите по оценяване. Външните оценители предоставят професионалните гаранции в писмена форма.
2. Професионалните гаранции съдържат доказателства за квалификацията и способността на външния оценител да извърши точна и независима оценка, включително най-малко доказателства за:
а)
наличието на достатъчен персонал и технически ресурси;
б)
адекватни процедури, гарантиращи точна и независима оценка;
в)
адекватни познания и разбиране на инвестиционната стратегия на АИФ и на активите, които външният оценител трябва да оцени;
г)
достатъчно добра репутация и достатъчен опит в оценяването.
3. Когато външният оценител подлежи на задължителна професионална регистрация към компетентния орган или друг орган на държавата, в която е установен, в професионалната гаранция се посочва името на този орган или субект, включително съответните данни за контакт. В професионалната гаранция се посочват ясно законовите или подзаконовите разпоредби или норми за професионално поведение, които са задължителни за външния оценител.
Член 74
Честота на оценяването на активи, държани от АИФ от отворен тип
1. Оценяването на финансовите инструменти, държани от АИФ от отворен тип, се извършва всеки път, когато нетната стойност на активите на дял или акция се изчислява в съответствие с член 72, параграф 1.
2. Оценяването на други активи, държани от АИФ от отворен тип, се извършва най-малко веднъж годишно и всеки път, когато има доказателства, че последно определената стойност вече не е справедлива или вярна.
РАЗДЕЛ 8
Делегиране на функциите на ЛУАИФ
(член 20, параграфи 1, 2, 4 и 5 от Директива 2011/61/ЕС)
Член 75
Общи принципи
Когато делегират задачата за извършване от тяхно име на една или повече функции, ЛУАИФ спазват в частност следните общи принципи:
а)
структурата по делегиране не позволява на ЛУАИФ да избегне отговорностите или задълженията си;
б)
задълженията на ЛУАИФ по отношение на АИФ и неговите инвеститори не се променят в резултат от делегирането;
в)
условията, които ЛУАИФ трябва да спазва, за да получи разрешение и да извършва дейности в съответствие с Директива 2011/61/ЕС, не са нарушени;
г)
процедурите по делегиране са под формата на писмено споразумение, сключено между ЛУАИФ и подизпълнителя;
д)
ЛУАИФ гарантира, че подизпълнителят изпълнява делегираните функции ефективно и в съответствие с действащите законови и регулаторни изисквания, и трябва да определи методи и процедури за текущ преглед на услугите, предоставяни от подизпълнителя. ЛУАИФ предприема подходящо действие, ако изглежда, че подизпълнителят не може да изпълнява функциите ефективно и в съответствие с действащите законови и нормативни изисквания;
е)
ЛУАИФ контролира ефективно работата на подизпълнителя и управлява рисковете, свързани с делегирането. За тази цел ЛУАИФ разполага по всяко време с необходимите експертни знания и ресурси за контрол на делегираните задачи. ЛУАИФ включва в споразумението правото да получава информация, да извършва проверки, правото на приемане и достъп, както и правото да издава инструкции и да контролира подизпълнителя. ЛУАИФ гарантира също така, че подизпълнителят контролира правилно изпълнението на делегираните задачи и управлява адекватно свързаните с делегирането рискове;
ж)
ЛУАИФ гарантира, че непрекъснатостта и качеството на делегираните функции или на делегираната задача по изпълнение на функциите се запазват и в случай на прекратяване на делегирането или чрез прехвърляне на делегираните функции или на делегираната задача по изпълнение на функциите към друга трета страна, или чрез поемане на тяхното изпълнение;
з)
съответните права и задължения на ЛУАИФ и на подизпълнителя са ясно разграничени и изложени в споразумението. По-специално ЛУАИФ гарантира договорно правото си да издава указания и да прекратява споразумението, правото си да получава информация, както и правото си да извършва проверки и правото на достъп до счетоводната документация и до помещенията. В споразумението се отбелязва, че подизпълнителят може да делегира задачи на друг подизпълнител само със съгласието на ЛУАИФ;
и)
когато делегирането е свързано с управлението на портфейл, то е в съответствие с инвестиционната политика на АИФ. Подизпълнителят получава инструкции от ЛУАИФ как да прилага инвестиционната политика и ЛУАИФ постоянно следи дали подизпълнителят ги спазва;
й)
ЛУАИФ гарантира, че подизпълнителят разкрива пред ЛУАИФ всяка промяна, която може да има съществено въздействие върху способността на подизпълнителя да изпълнява възложените функции ефективно и в съответствие с приложимите законови и нормативни изисквания;
к)
ЛУАИФ гарантира, че подизпълнителят пази всяка поверителна информация, свързана с ЛУАИФ, с АИФ, засегнат от делегирането, и с инвеститорите в този АИФ;
л)
ЛУАИФ гарантира, че подизпълнителят изработва, прилага и поддържа план за действие за възстановяване при бедствени ситуации и периодично изпробва системите за архивиране на данни, като взема предвид делегираните функции.
Член 76
Обективни причини за делегиране
1. ЛУАИФ предоставя на компетентните органи подробно описание, обяснение и доказателство за обективните причини, довели до делегирането. При оценяване на това дали цялата структура по делегирането се основава на обективни причини по смисъла на член 20, параграф 1, буква а) от Директива 2011/61/ЕС, се разглеждат следните критерии:
а)
оптимизиране на стопанските функции и процеси;
б)
икономии на разходи;
в)
експертният опит на подизпълнителя по отношение на администриране или на конкретни пазари или инвестиции;
г)
достъпът на подизпълнителя до световни търговски инструменти.
2. По искане от страна на компетентните органи ЛУАИФ предоставя допълнителни разяснения и документи, доказващи, че цялата структура по делегирането се основава на обективни причини.
Член 77
Характеристики на подизпълнителя
1. Подизпълнителят разполага с достатъчно ресурси и наема достатъчно персонал, притежаващ необходимите умения, знания и опит за правилното изпълнение на делегираните задачи, и има подходяща организационна структура, подпомагаща изпълнението на делегираните задачи.
2. Лицата, които действително извършват делегираните от ЛУАИФ дейности имат достатъчно опит, подходящи теоретични знания и практически опит в съответните функции. Професионалната им подготовка и естеството на функциите, които са изпълнявали в миналото, са подходящи за извършване на дейността.
3. Няма да се счита, че лицата, които действително управляват стопанската дейност на подизпълнителя, имат достатъчно добра репутация, ако съществува изобличаваща информация относно оценката за добра репутация и за доброто изпълнение на делегираните задачи, или ако има друга съществена информация, която се отразява върху тяхната добра репутация. Тази изобличаваща информация включва, но не се ограничава до престъпления, съдебни производства или административни санкции, които са от значение за изпълнението на делегираните задачи. Специално внимание трябва да се отдели на всички престъпления, свързани с финансови дейности, включително, но не само задължения, свързани с предотвратяване на изпирането на пари, непочтеност, измама или финансови престъпления, несъстоятелност или неплатежоспособност. Друга полезна информация включва информация, която показва, че лицето не е надеждно или почтено.
Когато професионални услуги, предоставяни от подизпълнителя, са регулирани в рамките на Съюза, изискванията, посочени в първа алинея, се считат за изпълнени, когато съответният надзорен орган е преразгледал критерия за „добра репутация“ в рамките на процедурата за издаване на разрешително за извършване на дейност, освен ако няма доказателства за противното.
Член 78
Делегиране на управлението на портфейл и управлението на риск
1. Настоящият член се прилага при делегиране на управлението на портфейл или управлението на риск.
2. Следните субекти се считат, че са получели разрешение или са регистрирани за целите на управлението на активи и подложат на надзор в съответствие с член 20, параграф 1, буква в) от Директива 2011/61/ЕС:
а)
управляващи дружества, получили разрешение по Директива 2009/65/ЕО;
б)
инвестиционни посредници, получили разрешение по Директива 2004/39/ЕО да извършват управление на портфейл;
в)
кредитни институции, лицензирани съгласно Директива 2006/48/ЕО, които имат разрешение по силата на Директива 2004/39/ЕО да извършват услуги по управление на портфейли;
г)
външни ЛУАИФ, получили разрешение по Директива 2011/61/ЕС;
д)
субекти на трети страни, получили разрешение или регистрирани за целите на управлението на активи и действително контролирани от компетентния орган на тези държави.
3. Когато за подизпълнител е определено предприятие от трета държава, трябва да бъдат изпълнени следните условия в съответствие с член 20, параграф 1, буква г) от Директива 2011/61/ЕС:
а)
наличието на писмено споразумение между компетентните органи на държавата членка по произход на ЛУАИФ и надзорните органи на предприятието подизпълнител;
б)
по отношение на предприятието подизпълнител споразумението по буква а) позволява на компетентните органи да:
i)
получат при поискване важна информация, необходима за изпълнение на техните надзорни функции, както е предвидено в Директива 2011/61/ЕС;
ii)
да получат достъп до документи, които са от значение за изпълнението на надзорните им задачи и се съхраняват в третата държава;
iii)
да извършват проверки на място в помещенията на предприятието подизпълнител. Практическите процедури за проверките на място се описват подробно в писменото споразумение;
iv)
да получават във възможно най-кратки срокове информация от надзорния орган в третата държава с цел разследване на предполагаеми нарушения на изискванията на Директива 2011/61/ЕС и мерките за прилагането ѝ;
v)
да си сътрудничат при принудително изпълнение в съответствие с националното и международното право, приложими по отношение на надзорния орган на третата държава и компетентните органи на ЕС в случаи на нарушение на изискванията на Директива 2011/61/ЕС и на мерките за нейното прилагане и съответното национално право.
Член 79
Ефективен надзор
Приема се, че делегирането възпрепятства ефективния контрол от страна на ЛУАИФ, когато:
а)
ЛУАИФ, неговите одитори и компетентните органи не разполагат с ефективен достъп до информацията, свързана с възложените функции, и до служебните помещения на подизпълнителя, или компетентните органи не са в състояние да упражняват тези права на достъп;
б)
подизпълнителят не си сътрудничи с компетентните органи на ЛУАИФ във връзка с делегираните функции;
в)
ЛУАИФ не предоставя на компетентните органи при поискване цялата необходима информация, за да могат органите да контролират дали изпълнението на делегираните функции съответства на изискванията на Директива 2011/61/ЕС и мерките по прилагането ѝ.
Член 80
Конфликт на интереси
1. В съответствие с член 20, параграф 2, буква б) от Директива 2011/61/ЕС критериите, спрямо които се преценява дали делегирането е в конфликт с интересите на ЛУАИФ или на инвеститор в АИФ, включват поне следното:
а)
когато ЛУАИФ и подизпълнителят са членове на една и съща група или имат други договорни отношения, степента до която подизпълнителят контролира ЛУАИФ или разполага с възможността да влияе на действията му;
б)
когато подизпълнителят и инвеститор в съответния АИФ са членове на една и съща група или имат други договорни отношения, степента до която инвеститорът контролира подизпълнителя или има възможността да влияе върху действията му;
в)
вероятността подизпълнителят да получи финансова печалба или да избегне финансова загуба за сметка на АИФ или на инвеститорите в АИФ;
г)
вероятността подизпълнителят да има интерес от резултата от услуга или дейност, предоставяна на ЛУАИФ или на АИФ;
д)
вероятността подизпълнителят да има финансов или друг стимул да предпочете интереса на друг клиент пред интересите на АИФ или на инвеститорите в АИФ;
е)
вероятността подизпълнителят да получава или да получи в бъдеще от лице, различно от ЛУАИФ, облага по отношение на дейностите по колективно управление на портфейл, предоставени на ЛУАИФ и на управляваните от него АИФ, под формата на пари, стоки или услуги, различни от стандартната комисиона или такса за такава услуга.
2. Функцията по управление на портфейл или риск може да се счита за функционално и йерархично отделена от други потенциално конфликтни задачи само когато са изпълнени следните условия:
а)
лицата, заети с изпълнение на задачите по управление на портфейла, не са ангажирани в изпълнението на потенциално несъвместими задачи, например свързани с упражняване на контрол;
б)
лицата, заети с изпълнението на задачи по управление на риска, не са ангажирани в изпълнението на потенциално конфликтни задачи, като оперативни задачи;
в)
лицата, заети с изпълнение на функции по управление на риска, не са обект на надзор от лицата, отговарящи за изпълнение на оперативните задачи;
г)
разделянето се гарантира по цялата йерархична структура на подизпълнителя до управителния орган и се разглежда от управителния орган и от звеното по надзора на подизпълнителя, когато има такова.
3. Приема се, че евентуални конфликти на интереси са надлежно установени, управлявани, наблюдавани и разкривани на инвеститорите в АИФ само ако:
а)
ЛУАИФ гарантира, че подизпълнителят предприема всички разумни стъпки, за да установи, управлява и наблюдава потенциални конфликти на интереси, които могат да възникнат между него и ЛУАИФ, АИФ или инвеститорите в АИФ. ЛУАИФ гарантира, че подизпълнителят разполага с процедури, съответстващи на изискваните съгласно членове 31-34;
б)
ЛУАИФ гарантира, че подизпълнителят разкрива пред него потенциалните конфликти на интереси, както и процедурите и мерките, които трябва да приеме с цел преодоляване на такива конфликти на интереси, и ЛУАИФ ги оповестява пред АИФ и инвеститорите в АИФ в съответствие с член 36.
Член 81
Съгласие и уведомяване за възлагане на вторичен подизпълнител
1. Подизпълнителят може да възложи на друг подизпълнител, след като ЛУАИФ е изразил съгласието си в писмена форма.
Общо съгласие, дадено предварително от ЛУАИФ, не се счита за съгласие в съответствие с член 20, параграф 4, буква а) от Директива 2011/61/ЕС.
2. Съгласно член 20, параграф 4, буква б) от Директива 2011/61/ЕС уведомлението съдържа подробности за подизпълнителя, името на компетентния орган, ако вторичният подизпълнител е получил разрешение или е регистриран, вторично делегираните функции, засегнатите от вторичното възлагане АИФ, копие от писменото съгласие на ЛУАИФ и датата, на която вторичното възлагане влиза в сила.
Член 82
Случаи, в които вече не се смята,че дружество „пощенска кутия“ и ЛУАИФ управляват АИФ
1. Счита се, че ЛУАИФ се е превърнало в дружество „пощенска кутия“ и не може вече да управлява АИФ поне в една от следните ситуации:
а)
ЛУАИФ не разполага повече с необходимите експертни познания и ресурси да упражнява ефективен контрол върху делегираните задачи и да управлява свързаните с делегирането рискове;
б)
ЛУАИФ няма вече правомощия за вземане на решения в ключови области, които попадат под отговорността на висшето ръководство, или вече няма правомощия да изпълнява висши ръководни функции, по-специално във връзка с изпълнението на общата инвестиционна политика и инвестиционните стратегии;
в)
ЛУАИФ губи договорните си права да разпитва или проверява подизпълнителите си, да има достъп до тях или да издава указания или упражняването на тези права става невъзможно на практика;
г)
ЛУАИФ делегира изпълнението на функции по управление на инвестиции, до степен, която значително превишава упражняваните от самото ЛУАИФ функции по управление на инвестиции. При оценяването на степента на делегиране компетентните органи оценяват цялата структура по делегирането, като вземат под внимание не само активите, управлявани чрез делегиране, но и следните качествени критерии:
i)
видовете активи, в които е инвестирал АИФ или ЛУАИФ, действащо от името на АИФ, и значението, което управляваните чрез делегиране активи имат за профила на риска и за възвръщаемостта на АИФ;
ii)
значението на активите, управлявани чрез делегиране, за постигането на инвестиционните цели на АИФ;
iii)
географския и секторния обхват на инвестициите на АИФ,
iv)
рисковия профил на АИФ;
v)
вида на инвестиционните стратегии на АИФ или на ЛУАИФ, действащо от името на АИФ;
vi)
видовете на делегираните задачи спрямо запазените задачи; както и
vii)
съвкупността от подизпълнители и техните вторични подизпълнители, тяхната географска сфера на действие и корпоративната им структура, включително дали за подизпълнител е определен субект, принадлежащ към същата корпоративна група като ЛУАИФ.
2. Комисията следи прилагането на настоящия член в контекста на развитието на пазара. Комисията извършва преглед на ситуацията след две години и, ако е необходимо, предприема подходящи мерки за допълнително уточняване на условията, при които се смята, че ЛУАИФ е делегирало функциите си в такава степен, че се е превърнало в дружество „пощенска кутия“ и вече не може да бъдат считано за лице, управляващо АИФ.
3. ЕОЦКП може да издаде насоки, за да се гарантира последователната оценка на структурите по делегиране в рамките на Съюза.
ГЛАВА IV
ДЕПОЗИТАР
РАЗДЕЛ 1
Особености на писмения договор
(член 21, параграф 2 от Директива 2011/61/ЕС)
Член 83
Договорни особености
1. Между депозитаря, от една страна, и ЛУАИФ и/или АИФ, от друга страна се сключва договор, с които депозитарят се определя в съответствие с член 21, параграф 2 от Директива 2011/61/ЕС и който включва най-малко следните елементи:
а)
описание на услугите, които ще бъдат предоставяни от депозитаря, както и процедурите, които трябва да бъдат приети за всеки вид актив, в който АИФ може да инвестира, и които впоследствие се поверяват на депозитаря;
б)
описание на начина, по който функцията по съхранението и надзора трябва да бъде извършена, в зависимост от вида активи и географските региони, в които АИФ планира да инвестира. По отношение на задълженията по отговорно пазене в описанието се включват списъци със страните и процедурите за добавяне и/или премахване на страни от този списък. Това е в съответствие с информацията, предоставена в устава на АИФ, в учредителните документи и в документите за предлагането по отношение на активите, в които АИФ може да инвестира;
в)
заявление, в което се посочва, че отговорността на депозитаря не се променя от делегирането на функциите по отговорно пазене освен ако се е отказал от отговорността си в съответствие с член 21, параграф 13 или 14 от Директива 2011/61/ЕС;
г)
срокът на валидност и условията за изменение и прекратяване на договора, включително ситуациите, които могат да доведат до прекратяване на договора, и подробности относно процедурата по прекратяване и, ако е приложимо, процедурите, посредством които депозитарят следва да предаде цялата съществена информация на своя правоприемник;
д)
задълженията за поверителност, приложими по отношение на страните съгласно съответните законови и подзаконови разпоредби. Тези задължения не възпрепятстват възможността на компетентните органи да имат достъп до важни документи и информация;
е)
средствата и процедурите, посредством които депозитарят предава на ЛУАИФ или на АИФ цялата информация, необходима за изпълнение на техните задължения, включително упражняването на всички права, свързани с активи, и за да могат ЛУАИФ и АИФ да имат своевременна и точна представа за сметките на АИФ;
ж)
средствата и процедурите, посредством които ЛУАИФ или АИФ предават цялата необходима информация или гарантират, че депозитарят има достъп до цялата информация, от която се нуждае, за да изпълнява своите задължения, включително процедурите, гарантиращи, че депозитарят ще получава информация от други лица, назначени от АИФ или ЛУАИФ;
з)
информация дали депозитарят или трета страна, на която са делегирани функции по съхранение в съответствие с член 21, параграф 11 от Директива 2011/61/ЕС, може повторно да използва активите, които са ѝ поверени, и условията, свързани с такава повторна употреба, ако има такива;
и)
процедурите, които се прилагат при планирането на изменение на устава на АИФ, учредителните документи или документите за предлагане, като подробно се описват ситуациите, при които депозитарят следва да бъде информиран или при които е необходимо предварително съгласие на депозитаря, за да се пристъпи към изменението;
й)
цялата необходима информация, която трябва да се обмени между АИФ, ЛУАИФ, трета страна, действаща от името на АИФ, или ЛУАИФ, от една страна, и депозитаря, от друга страна, свързана с продажбата, записването, обратното изкупуване, емитирането, анулирането и откупуването на дялове или акции от АИФ;
к)
цялата необходима информация, която трябва да се обмени между АИФ, ЛУАИФ, трета страна, действаща от името на АИФ или ЛУАИФ, и депозитаря, свързана с изпълнението от депозитаря на функцията по надзор и контрол;
л)
когато страните по договора възнамеряват да възложат на трета страна да изпълнява техните съответни задължения - ангажимент редовно да предоставят подробности на избраната трета страна и, при поискване, информация относно критериите, използвани при избора на третата страна, и предвидените стъпки за контрол на дейностите, извършвани от избраната трета страна;
м)
информация относно задачите и отговорностите на страните по споразумението по отношение на задълженията в областта на предотвратяване изпирането на пари и борбата с финансовия тероризъм;
н)
информация за всички парични сметки, открити на името на АИФ или на името на ЛУАИФ, действащо от името на АИФ, и процедурите, гарантиращи, че депозитарят ще бъде информиран при отварянето на нова сметка на името на АИФ или на името на ЛУАИФ, действащо от името на АИФ;
о)
подробности относно поетапните процедури на депозитаря, включително идентифициране на лицата в АИФ и/или ЛУАИФ, към които депозитарят трябва да се обърне, когато започва такава процедура;
п)
ангажимент от страна на депозитаря да уведомява ЛУАИФ, когато научи, че разделението на активите не е или вече не е достатъчно, за да се осигури защита от несъстоятелност на третата страна, на която са делегирани функции по съхранение в дадена юрисдикция, в съответствие с член 21, параграф 11 от Директива 2011/61/ЕС;
р)
процедурите, гарантиращи, че във връзка със задълженията си депозитарят може да прави запитвания относно дейността на ЛУАИФ и/или на АИФ, и да оценява качеството на предадената информация, включително чрез получаване на достъп до счетоводните книги на АИФ и/или ЛУАИФ или чрез посещения на място;
с)
процедурите, гарантиращи, че ЛУАИФ и/или АИФ може да разглежда работата на депозитаря във връзка с договорните му задължения.
2. Подробностите на средствата и процедурите, посочени в букви а)-с), се описват в договора за определяне на депозитар или във всяко последващо изменение на договора.
3. Договорът за избор на депозитаря или последващото изменение на договора, посочено в параграф 2, се изготвя в писмена форма.
4. Страните могат да се споразумеят да предават по електронен път цялата или част от информацията, която се обменя между тях, при условие че е гарантирано нейното правилно документиране.
5. Не е необходимо отделно писмено споразумение да се сключва за всеки АИФ, освен ако не е предвидено друго в националното законодателство; съществува възможност ЛУАИФ и депозитарят да сключат рамково споразумение, в което са изброени АИФ, управлявани от ЛУАИФ, по отношение на които се прилага споразумението.
6. Националното право, приложимо към договора, с който се определя депозитарят и всяко последващо споразумение, следва да бъдат уточнени.
РАЗДЕЛ 2
Общи критерии за оценка на пруденциалното регулиране и надзор, приложими за депозитарите в трети държави
(член 21, параграф 6, буква б) от Директива 2011/61/ЕС)
Член 84
Критерии за оценка на пруденциалното регулиране и надзор, приложими за депозитар в трета държава
За целите на член 21, параграф 6, буква б) от Директива 2011/61/ЕС, ефективността на пруденциалното регулиране и надзор, приложими за депозитар в трета държава, преценка дали те имат същия ефект като регулирането, предвидено в правото на Съюза, и ефективното му прилагане се оценяват по следните критерии:
а)
депозитарят трябва да получи разрешение и подлежи на текущ надзор от публичния компетентен орган, който разполага с адекватни ресурси за изпълнение на задачите си;
б)
в законодателството на третата държава са определени критерии за издаване на разрешение за упражняване на дейност на депозитар, които имат същия ефект като критериите, предвидени за упражняване на дейността на кредитни институции или инвестиционни посредници в рамките на Съюза;
в)
капиталовите изисквания, наложени на депозитаря в третата държава, имат същите последици като тези, прилагани в Съюза, в зависимост от това дали депозитарят е по същество еднакъв с кредитна институция или инвестиционен посредник в Съюза;
г)
оперативните условия, приложими по отношение на депозитаря в трета държава, имат същите последици като предвидените за кредитни институции или инвестиционни посредници в Съюза, в зависимост от естеството на депозитаря;
д)
изискванията по отношение на изпълнение на специфичните задължения като депозитар на АИФ, установени в законодателството на третата държава, имат същите последици като предвидените в член 21, параграфи 7-15 от Директива 2011/61/ЕС, мерките за нейното прилагане и съответното национално законодателство;
е)
в законодателството на третата държава се предвижда прилагането на достатъчно възпиращи правоприлагащи действия в случай на нарушение от страна на депозитаря на изискванията и условията, посочени в букви а)-д).
РАЗДЕЛ 3
Функции на депозитаря, задължения за надлежна проверка и за разделяне на активите
(член 21, параграфи 7-9 и член 21, параграф 11, буква в) и буква г), подточка iii) от Директива 2011/61/ЕС)
Член 85
Наблюдение на паричните потоци - общи изисквания
1. Когато парична сметка се поддържа или открива при един от субектите, посочени в член 21, параграф 7 от Директива 2011/61/ЕС, на името на АИФ, на името на ЛУАИФ, действащо от името на АИФ, или на името на депозитаря, действащ от името на АИФ, ЛУАИФ гарантира, че депозитарят получава при поемане на задълженията си и непрекъснато след това цялата информация, необходима за изпълнение на задълженията му.
2. За да има достъп до цялата информация, свързана с паричните сметки на АИФ, и да получи ясна представа за всички парични потоци на АИФ, депозитарят най-малко:
а)
бива информиран при назначаването му за всички съществуващи парични сметки, открити на името на АИФ или на името на ЛУАИФ, действащо от името на АИФ;
б)
бива информиран при откриването на всяка нова парична сметка от АИФ или от ЛУАИФ, действащо от името на АИФ;
в)
получава цялата информация, свързана с паричните сметки, открити при субект на трета страна, директно от тези трети страни.
Член 86
Наблюдение на паричните потоци на АИФ
Депозитарят гарантира ефективното и правилно наблюдение на паричните потоци на АИФ и по-специално той най-малко:
а)
гарантира, че всички парични средства на АИФ са осчетоводени по сметки, открити при субекти, посочени в член 18, параграф 1, букви а), б) и в) от Директива 2006/73/ЕО, на съответните пазари, на които паричните сметки се изискват за целите на дейностите на АИФ, като тези субекти са обект на пруденциално регулиране и надзор, които имат същите последици като правото на Съюза, прилагат се ефективно и са в съответствие с принципите, установени в член 16 от Директива 2006/73/ЕО;
б)
прилага ефективни и подходящи процедури за равнение на всички движения на паричните потоци и прави такива равнения ежедневно или, в случай на редки движения на паричните потоци - когато движението на паричните потоци е факт;
в)
прилага подходящи процедури за определяне в края на работния ден на значителните парични потоци и по-специално тези, които могат да бъдат несъвместими с дейностите на АИФ;
г)
преразглежда периодично адекватността на тези процедури, включително чрез пълен преглед поне веднъж годишно на процедурата за равнение и гарантира, че паричните сметки, открити на името на АИФ, на името на ЛУАИФ, действащо от името на АИФ, или на името на депозитаря, действащ от името на АИФ, са включени в процедурата за равнение;
д)
следи текущо резултатите от процедурата по равнение и действията, предприети в резултат на несъответствия от процедурите за равнение и уведомява ЛУАИФ, ако дадено несъответствие не е било отстранено без неоправдано забавяне, а също така компетентните органи, ако ситуацията не може да бъде изяснена и/или коригирана;
е)
проверява съответствието между собствената си документация за паричните позиции с тази на ЛУАИФ. ЛУАИФ гарантира, че всички указания и цялата информация, свързана с паричната сметка, открита в трета страна, се изпращат на депозитаря, така че депозитарят е в състояние да извършва своя собствена процедура по равнение.
Член 87
Задачи във връзка записвания на дялове или акции
ЛУАИФ гарантира, че депозитарят предоставя информация относно плащанията, извършени от или от името на инвеститорите при записването на дялове или акции на АИФ в края на всеки работен ден, когато ЛУАИФ, АИФ или страна, действаща от негово име като посредник, отговарящ за администрирането на ценни книжа, получи такива плащания или нареждане от инвеститора. ЛУАИФ гарантира, че депозитарят получава всякаква друга важна информация, която му е необходима, за да гарантира, че плащанията се осчетоводяват по парични сметки, открити на името на АИФ или на името на ЛУАИФ, действащо от името на АИФ, или на името на депозитаря в съответствие с разпоредбите на член 21, параграф 7 от Директива 2011/61/ЕС.
Член 88
Финансови инструменти, които се държат на отговорно пазене
1. Финансови инструменти, принадлежащи на АИФ или на ЛУАИФ, действащо от името на АИФ, които не могат да бъдат физически предадени на депозитаря, се включват в обхвата на задълженията по отговорно пазене на депозитаря, когато са изпълнени всички от следните изисквания:
а)
те са прехвърляеми ценни книжа, включително такива, които съдържат внедрени деривати, посочени в последната алинея на член 51, параграф 3 от Директива 2009/65/ЕО и член 10 от Директива 2007/16/ЕО на Комисията (11), инструменти на паричния пазар или дялове на предприятия за колективно инвестиране;
б)
те могат да бъдат регистрирани или държани в сметка пряко или косвено на името на депозитаря.
2. На отговорно пазене не могат да се държат финансови инструменти, които в съответствие с приложимото национално законодателство са само пряко регистрирани на името на АИФ със самия емитент или неговия агент, като лице по вписванията или посредник, отговарящ за администрирането на ценни книжа.
3. Финансови инструменти, принадлежащи на АИФ или на ЛУАИФ, действащо от името на АИФ, които могат да бъдат физически предадени на депозитаря, винаги се включват в обхвата на задълженията по отговорно пазене на депозитаря.
Член 89
Задължения по съхраняване на активите, държани на отговорно пазене
1. С цел да спази задълженията, предвидени в член 21, параграф 8, буква а) от Директива 2011/61/ЕС по отношение на финансови инструменти, държани на отговорно пазене, депозитарят гарантира най-малко, че:
а)
финансовите инструменти са надлежно регистрирани в съответствие с член 21, параграф 8, буква а), подточка ii) от Директива 2011/61/ЕС;
б)
записите и разделените сметки се поддържат по начин, осигуряващ тяхната точност, и по-специално отразяват съответствието с финансовите инструменти и паричните средства, държани за АИФ;
в)
равнението се прави редовно между вътрешните сметки и документацията на депозитаря и тези на всяка трета страна, на която са делегирани функции по отговорно пазене в съответствие с член 21, параграф 11 от Директива 2011/61/ЕС;
г)
във връзка с финансовите инструменти, държани на отговорно пазене, се упражнява надлежна грижа с цел да се осигури висока степен на защита на инвеститорите;
д)
всички рискове, свързани с отговорното пазене по веригата на попечителските услуги, се оценяват и наблюдават и ЛУАИФ е информиран за всеки установен съществен риск;
е)
въведени са адекватни организационни мерки, за да се сведе до минимум рискът от загуба или намаляване на финансовите инструменти или на права във връзка с тези финансови инструменти в резултат на измама, лошо управление, неподходяща регистрация или небрежност;
ж)
проверява се правото на собственост на АИФ върху активите или правото на собственост на ЛУАИФ, действащо от името на АИФ.
2. Изискванията на параграф 1, букви б)-д) от настоящия член продължават да се прилагат по отношение на депозитар, който е делегирал функциите по отговорно пазене на трета страна в съответствие с член 21, параграф 11 от Директива 2011/61/ЕС. Той следва също да гарантира, че третата страна изпълнява изискванията на параграф 1, букви б)-ж) от настоящия член и задължението за разделяне, посочено в член 99.
3. Задълженията на депозитаря по съхраняване, посочени в параграфи 1 и 2, се прилагат прозрачно за базови активи, държани от финансови и/или правно-организационни структури, пряко или косвено контролирани от АИФ или от ЛУАИФ, действащо от името на АИФ.
Изискването, посочено в първа алинея, не се прилага по отношение на фондове, инвестиращи в други инвестиционни фондове (fund of funds), или фондове, организирани на принципа „основен фонд и захранващи фондове“ (master-feeder structures), когато базовите фондове имат депозитар, който държи на отговорно пазене активите на тези фондове.
Член 90
Задължения по съхраняване при проверката на собствеността и водене на регистри
1. ЛУАИФ предоставя на депозитаря, при поемане на неговите задължения и текущо след това, цялата информация, необходима на депозитаря да изпълнява своите задължения съгласно член 21, параграф 8, буква б) от Директива 2011/61/ЕС, и гарантира, че депозитарят получава цялата необходима информация от трети страни.
2. С оглед спазване на задълженията, посочени в член 21, параграф 8, буква б) от Директива 2011/61/ЕС, депозитарят най-малко:
а)
има достъп, без излишно забавяне, до цялата важна информация, която му е необходима, за да може да изпълнява задълженията си по проверка на собствеността и водене на регистри, включително съответната информация, която трети страни трябва да предоставят на депозитаря;
б)
притежава достатъчна и надеждна информация, която потвърждава правото на собственост на АИФ или правото на собственост на ЛУАИФ, действащо от името на АИФ, върху активите;
в)
поддържа регистър за активите, за които е убеден, че АИФ или ЛУАИФ, действащо от името на АИФ, има право на собственост. За да изпълни това свое задължение, депозитарят:
i)
вписва в регистъра, под името на този АИФ, активите, включително техните съответни условни суми, за които е убеден, че АИФ или ЛУАИФ, действащо от името на АИФ, има право на собственост;
ii)
в състояние е да представи по всяко време всеобхватен и актуален опис на активите на АИФ, включително техните съответни условни суми.
За целите на параграф 2, буква в), подточка ii) депозитарят гарантира, че е въвел процедури, така че регистрираните активи не могат да бъдат записани, прехвърлени, обменени или доставени без депозитаря или неговия подизпълнител да бъде уведомен за тези сделки, и депозитарят има достъп, без неоправдано забавяне, до документни доказателства за всяка сделка и позиция от съответната трета страна. ЛУАИФ гарантира, че съответната трета страна предоставя на депозитаря, без необосновано забавяне, удостоверения или други писмени доказателства при всяка продажба или придобиване на активи или при корпоративно действие, произтичащо от емитирането на финансови инструменти, и поне веднъж годишно.
3. Във всеки случай депозитарят гарантира, че ЛУАИФ разполага и прилага подходящи процедури, чрез които проверява дали активите, придобити от управлявания от него АИФ, са надлежно регистрирани на името на АИФ или на името на ЛУАИФ, действащо от името на АИФ, и проверява съответствието между позициите в документацията на ЛУАИФ и активите, за които депозитарят е убеден, че АИФ или ЛУАИФ, действащо от името на АИФ, има право на собственост. ЛУАИФ гарантира, че всички указания и приложима информация, свързана с активите на АИФ, се изпращат на депозитаря, така че депозитарят да може да извършва собствена проверка или процедура по равнение.
4. Депозитарят изготвя и прилага поетапни процедура за случаите, когато се установи несъответствие, включваща уведомяване на ЛУАИФ и компетентните органи, ако ситуацията не може да бъде изяснена и/или коригирана.
5. Посочените в параграфи 1-4 задължения на депозитаря за водене на регистър се прилагат на прозрачен принцип върху базови активи, държани от финансови и/или правно-организационни структури, учредени от АИФ или от ЛУАИФ, действащо от името на АИФ, с цел инвестиране в базовите активи и които се контролират пряко или косвено от АИФ или от ЛУАИФ, действащо от името на АИФ.
Изискването, посочено в първа алинея, не се прилага по отношение на фондове, инвестиращи в други инвестиционни фондове, или фондове, организирани на принципа „основен и захранващи фондове“, когато базовите фондове имат депозитар, който изпълнява функциите по проверка на собствеността и водене на регистър за активите на този фонд.
Член 91
Задължения на основните борсови посредници за докладване
1. Когато основен борсов посредник е назначен, ЛУАИФ гарантира, че, считано от датата на назначаване, е сключено споразумение, съгласно което основният борсов посредник е длъжен да предоставя на депозитаря в частност декларация на траен носител, съдържаща следната информация:
а)
стойностите на елементите, изброени в параграф 3, в края на всеки работен ден;
б)
подробности относно всякакви други въпроси, които са необходими, за да се гарантира, че депозитарят на АИФ получава актуална и точна информация относно стойността на активите, чието съхранение му е възложено в съответствие с член 21, параграф 11 на Директива 2011/61/ЕС.
2. Декларацията, посочена в параграф 1, се предоставя на депозитаря на АИФ не по-късно от края на следващия работен ден, за който тя се отнася.
3. Елементите, посочени в параграф 1, буква а), включват:
а)
общата стойност на активите, държани от основния борсов посредник за АИФ, когато функциите по съхранение са делегирани в съответствие с член 21, параграф 11 от Директива 2011/61/ЕС, стойността на всеки от следните елементи:
i)
парични заеми, отпуснати на АИФ, и начислените по тях лихви;
ii)
ценни книжа, които трябва да бъдат доставени отново от АИФ при открити къси позиции, сключени от името на АИФ;
iii)
текущи суми за сетълмент, които трябва да бъдат платени от АИФ по силата на фючърсни договори;
iv)
паричните постъпления от къса продажба, държани от основния борсов посредник във връзка с къси позиции, сключени от името на АИФ;
v)
маржове на парични средства, държани от основния борсов посредник във връзка с открити фючърсни договори, сключени от името на АИФ. Това задължение е в допълнение към задълженията по членове 87 и 88;
vi)
пазарна стойност на експозиции при приключване на извънборсова трансакция, сключена от името на АИФ;
vii)
общата стойност на обезпечените задължения на АИФ спрямо основния борсов посредник; както и
viii)
всички други активи, свързани с АИФ;
б)
стойността на други активи, посочени в член 21, параграф 8, буква б) от Директива 2011/61/ЕС, държани като обезпечение от основния борсов посредник във връзка с обезпечени сделки, сключени по силата на споразумение за услуги на основен борсов посредник;
в)
стойността на активите на АИФ, във връзка с които основният борсов посредник е упражнил правото на ползване;
г)
списък на всички институции, в които основният борсов посредник държи или може да държи парични средства на АИФ в сметка, открита на името на АИФ или на името на ЛУАИФ, действащо от името на АИФ, в съответствие с член 21, параграф 7 от Директива 2011/61/ЕС.
Член 92
Задължения по надзор - общи изисквания
1. В момента на неговото назначаване депозитарят оценява рисковете, свързани с естеството, мащаба и сложността на стратегията на АИФ и организацията на ЛУАИФ, за да изработи процедури по надзора, които са подходящи за АИФ и активите, в които той инвестира, и които след това въвежда и прилага. Тези процедури се актуализират редовно.
2. При изпълнението на своите задължения по надзора съгласно член 21, параграф 9 от Директива 2011/61/ЕС депозитарят извършва последващи проверки и проверки на процесите и процедурите, за които отговарят ЛУАИФ, АИФ или определена трета страна. При всички обстоятелства депозитарят гарантира, че съществува подходяща процедура за проверка и равнение, която е въведена, прилага се и често се преразглежда. ЛУАИФ гарантира, че всички указания, свързани с активи и дейности на АИФ, се изпращат на депозитаря, така че депозитарят да може да провежда собствена проверка или процедура по равнение.
3. Депозитарят въвежда ясна и подробна поетапна процедура за справяне със ситуации, при които в хода на изпълнение на задълженията си по надзора е констатирал потенциални пропуски, като при поискване предоставя на компетентните органи на ЛУАИФ подробности за процедурата.
4. Когато депозитарят започва да изпълнява задълженията си и текущо след това, ЛУАИФ му предоставя цялата информация, от която депозитарят се нуждае, за да изпълнява задълженията си съгласно член 21, параграф 9 от Директива 2011/61/ЕС, включително информацията, която трябва да се предоставя на депозитаря от трети страни. ЛУАИФ гарантира по-специално, че депозитарят има достъп до счетоводните книги и извършва проверки на място в помещенията на ЛУАИФ и в помещенията на всеки доставчик на услуги, назначен от АИФ или ЛУАИФ, като например администратори или външни оценители, и/или разглежда доклади и отчети от признати външни заверки, извършени от независими квалифицирани одитори или други експерти, с цел да осигури адекватността и целесъобразността на действащите процедури.
Член 93
Задължения във връзка със записвания и откупувания
За да спази разпоредбите на член 21, параграф 9, буква а) от Директива 2011/61/ЕС, депозитарят изпълнява следните изисквания:
1)
Депозитарят гарантира, че АИФ, ЛУАИФ или посоченият субект е въвел, изпълнява и прилага подходяща и последователна процедура за:
i)
равнение на поръчките за записване с постъпленията от записвания, както и броя на дяловете или акциите, емитирани с получените от АИФ постъпления от записванията;
ii)
равнение на поръчките за обратно изкупуване с платените сделки по обратно изкупуване, както и броя на дялове или акции, отменени с платените от АИФ откупувания;
iii)
редовна проверка на целесъобразността на процедурата по равнение.
За целите на подточки i), ii) и iii) депозитарят редовно проверява по-специално съответствието между общия брой на дяловете или акциите по сметките на АИФ и общия брой на акциите или дяловете в обращение, които се съдържат в регистъра на АИФ.
2)
Депозитарят гарантира и редовно проверява съответствието на процедурите по продажба, емисия, обратно изкупуване, откупуване и анулиране на акции или дялове на АИФ с приложимото национално право и с устава или учредителните документи на АИФ и проверява дали тези процедури се прилагат ефективно.
3)
Честотата, с която депозитарят извършва проверките, съответства на честотата на записванията и обратното изкупуване.
Член 94
Задължения по оценяване на акции/дялове
1. С цел да спази изискванията на член 21, параграф 9, буква б) от Директива 2011/61/ЕС, депозитарят:
а)
проверява текущо наличието и прилагането на подходящи и съгласувани процедури за оценка на активите на АИФ в съответствие с член 19 от Директива 2011/61/ЕС, с мерките за нейното прилагане, устава на АИФ и учредителните документи, както и
б)
гарантира, че политиките и процедурите за оценяване се прилагат ефективно и редовно се преразглеждат.
2. Депозитарят извършва процедурите толкова често, колкото това е предвидено в политиката по оценяване на АИФ, определена в член 19 от Директива 2011/61/ЕС и мерките за прилагането ѝ.
3. Когато депозитарят смята, че изчисляването на стойността на акциите или дяловете на АИФ не е било направено в съответствие с приложимото законодателство или устава на АИФ, или с член 19 от Директива 2011/61/ЕС, той уведомява ЛУАИФ и/или АИФ и гарантира, че се предприемат навременни коригиращи действия в най-добрия интерес на инвеститорите в АИФ.
4. Когато външен оценител е назначен, депозитарят проверява дали назначението на външния оценител е в съответствие с член 19 от Директива 2011/61/ЕС и мерките за прилагането ѝ.
Член 95
Задължения за изпълнение на указанията на ЛУАИФ
С цел да спази разпоредбите на член 21, параграф 9, буква в) от Директива 2011/61/ЕС, депозитарят най-малко:
а)
изработва и прилага подходящи процедури, за проверка на спазването от АИФ или ЛУАИФ на приложимите законови и подзаконови актове, както и на устава на АИФ и учредителните документи. По-специално депозитарят следи за спазването от АИФ на ограниченията относно инвестициите и праговете за използване на ливъридж, посочени в документите за предлагане на АИФ. Тези процедури са съобразени с естеството, мащаба и сложността на АИФ;
б)
изработва и прилага поетапна процедура, ако АИФ е нарушил един от праговете или ограниченията, посочени в буква а).
Член 96
Задължения за навременен сетълмент на трансакции
1. С цел да спази разпоредбите на член 21, параграф 9, буква г) от Директива 2011/61/ЕС депозитарят въвежда процедура за констатиране на всяка ситуация, при която възнаграждение, свързано с операции, включващи активите на АИФ или на ЛУАИФ, действащо от името на АИФ, не е преведено на АИФ в обичайните срокове, уведомява ЛУАИФ и, когато ситуацията не е била отстранена, изисква възстановяване на финансовите инструменти от страна на контрагента, когато това е възможно.
2. Когато трансакциите не се извършват на регулиран пазар, обичайните срокове се оценяват предвид условията, свързани с трансакциите (договори за извънборсови деривати или инвестиции в недвижимо имущество или в частни дружества).
Член 97
Задължения, свързани с разпределянето на прихода на АИФ
1. С цел да спази разпоредбите на член 21, параграф 9, буква д) от Директива 2011/61/ЕС, депозитарят:
а)
гарантира, че изчисляването на нетния приход, деклариран от ЛУАИФ, се прилага в съответствие с устава на АИФ, учредителните документи и приложимото национално законодателство;
б)
гарантира, че са предприети подходящи мерки, когато одиторите на АИФ са изразили резерви по отношение на годишните финансови отчети. АИФ или ЛУАИФ, действащо от името на АИФ, предоставя на депозитаря цялата информация относно изразените във финансовите отчети резерви; както и
в)
проверява пълнотата и точността на плащанията на дивиденти, след като те са декларирани от ЛУАИФ, и, когато е уместно, на натрупаната лихва.
2. Когато депозитарят счита, че приходът не е бил изчислен в съответствие с приложимото право и с устава или учредителните документи на АИФ, той уведомява ЛУАИФ и/или АИФ и гарантира, че своевременно са били взети коригиращи мерки в най-добрия интерес на инвеститорите в АИФ.
Член 98
Надлежна проверка
1. С цел да изпълни задълженията, предвидени в член 21, параграф 11, буква в) от Директива 2011/61/ЕС, депозитарят въвежда и прилага подходящо документирана процедура за надлежна проверка на избора и текущия контрол на подизпълнителя. Тази процедура се преразглежда редовно, поне веднъж годишно, и при поискване се предоставя на разположение на компетентните органи.
2. При избора и назначаването на трета страна, на която са делегирани функции по съхранение в съответствие с член 21, параграф 11 от Директива 2011/61/ЕС, депозитарят упражнява всички надлежни умения, грижа и старание, за да се гарантира, че поверяването на финансови инструменти на тази трета страна осигурява адекватно ниво на защита. Той най-малко:
а)
оценява регулаторната и правната уредба, включително риска на държавата, риска при попечителство и привеждането в сила на договорите на третата страна. Тази оценка по-специално дава възможност депозитарят да определи потенциалните последици от несъстоятелност на третата страна върху активите и правата на АИФ. Ако депозитарят разбере, че разделението на активи не е достатъчно, за да се осигури защита от несъстоятелност поради законодателството на държавата, в която се намира третата страна, той незабавно уведомява за това ЛУАИФ;
б)
оценява дали практиките, процедурите и вътрешният контрол на третата страна са адекватни, за да се гарантира, че финансовите инструменти на АИФ или ЛУАИФ, действащо от името на АИФ, подлежат на грижи и закрила от висок стандарт;
в)
оценява дали финансовата стабилност и репутацията на третата страна са в съответствие с делегираните задачи. Тази преценка се основава на информацията, предоставена от евентуалната трета страна, както и други данни и информация, когато е налична;
г)
гарантира, че въпросната трета страна разполага с оперативните и технологични възможности да изпълнява делегираните задачи по отговорно пазене със задоволителна степен на защита и сигурност.
3. Депозитарят упражнява всички надлежни умения, грижа и старание при периодичния преглед и непрекъснато наблюдение, за да гарантира, че съответната трета страна продължава да спазва критериите, предвидени в параграф 1 от настоящия член, и условията, определени в член 21, параграф 11, буква г) от Директива 2011/61/ЕС. За тази цел депозитарят най-малко:
а)
наблюдава работата на третата страна и спазването от нейна страна на стандартите на депозитаря;
б)
гарантира, че въпросната трета страна упражнява високо ниво на грижи, предпазливост и старание при изпълнение на своите задачи по отговорно пазене и по-специално, че ефективно отделя финансовите инструменти в съответствие с изискванията на член 99;
в)
разглежда рисковете от попечителството, свързани с решението активите да се възложат на трета страна, и без неоправдано забавяне уведомява АИФ или ЛУАИФ за всяка промяна в тези рискове. Тази преценка се основава на информация, предоставена от третата страна, и други налични данни и информация. По време на сътресения на пазара или когато е установен риск, този преглед се извършва по-често и в по-голям обхват. Ако депозитарят узнае, че разделението на активи вече не е достатъчно, за да се осигури защита от несъстоятелност поради законодателството на държавата, в която се намира третата страна, тя незабавно уведомява за това ЛУАИФ.
4. Когато третата страна допълнително делегира някоя от функциите, които са ѝ делегирани, условията и критериите, посочени в параграфи 1, 2 и 3, се прилагат mutatis mutandis.
5. Депозитарят следи за спазването на член 21, параграф 4 от Директива 2011/61/ЕС.
6. Депозитарят разработва планове за действие в непредвидени ситуации за всеки пазар, на който определя трета страна да изпълнява задълженията по съхраняване в съответствие с член 21, параграф 11 от Директива 2011/61/ЕС. Такъв план за действие в извънредни ситуации включва определяне на алтернативен доставчик, ако има такива.
7. Ако подизпълнителят вече не отговаря на изискванията, депозитарят взема мерки, включително прекратяване на договора, които са в най-добрия интерес на АИФ и неговите инвеститори.
Член 99
Задължение по разделяне
1. Когато функциите по съхранение са възложени изцяло или частично на трета страна, депозитарят гарантира, че третата страна, на която са делегирани функции по съхранение в съответствие с член 21, параграф 11 от Директива 2011/61/ЕС, действа в съответствие със задължението за разделяне на активите, предвидено в член 21, параграф 11, буква г), подточка iii) от Директива 2011/61/ЕС, като проверява дали третата страна:
а)
води необходимата отчетност, за да може по всяко време и незабавно да бъдат разграничавани активите на АИФ, които са клиенти на депозитаря, от собствените му активи, активите на други клиенти, активите, държани от депозитаря за негова собствена сметка, и активите, държани за клиентите на депозитаря, които не са АИФ;
б)
поддържа отчетност по начин, осигуряващ нейната точност, и по-специално съответствие с активите, съхранявани за клиентите на депозитаря;
в)
редовно извършва равнение на своите вътрешни сметки и записи с тези на третата страна, на която е делегирал функции по съхранение в съответствие с член 21, параграф 11, трета алинея от Директива 2011/61/ЕС;
г)
въвежда подходящи организационни мерки, за да се сведе до минимум рискът от загуба или намаляване на финансовите инструменти или на права във връзка с тези финансови инструменти в резултат на злоупотреба с финансови инструменти, измама, лошо управление, неподходящо водене на регистри или небрежност;
д)
когато третата страна е субект, посочен в член 18, параграф 1, букви а), б) и в) от Директива 2006/73/ЕО, който подлежи на ефективно пруденциално регулиране и надзор, които имат същите последици като правото на Съюза и се прилагат ефективно, депозитарят взема необходимите мерки, за да гарантира, че паричните средства на АИФ се държат в сметка или сметки в съответствие с член 21, параграф 7 от Директива 2011/61/ЕС.
2. Когато депозитарят е делегирал функциите по отговорно пазене на трета страна в съответствие с член 21, параграф 11 от Директива 2011/61/ЕС, контролът върху спазването от третата страна на задълженията по разделяне на активите има за цел да гарантира, че финансовите инструменти на клиентите са защитени от неплатежоспособност на тази трета страна. Ако съгласно приложимото право, включващо по-специално правото, уреждащо собствеността или несъстоятелността, изискванията, посочени в параграф 1, не са достатъчни, за да се постигне тази цел, депозитарят преценява какви допълнителни мерки трябва да се вземат с цел да се сведе до минимум рискът от загуба и да се поддържа необходимата степен на защита.
3. Параграфи 1 и 2 се прилагат mutatis mutandis, когато третата страна, на която са делегирани функции по съхранение в съответствие с член 21, параграф 11 от Директива 2011/61/ЕС, е решила да делегира всички или част от своите функции по съхранение на друга трета страна в съответствие с член 21, параграф 11, трета алинея от Директива 2011/61/ЕС.
РАЗДЕЛ 4
Загуба на финансови инструменти, освобождаване от отговорност и обективни причини
(член 21, параграфи 12 и 13 от Директива 2011/61/ЕС)
Член 100
Загуба на финансов инструмент, държан на отговорно пазене
1. Смята се, че е настъпила загуба на финансов инструмент, държан на отговорно пазене по смисъла на член 21, параграф 12 от Директива 2011/61/ЕС, когато по отношение на финансов инструмент, държан на отговорно пазене от депозитаря или от трета страна, на която е делегирано отговорното пазене на финансови инструменти, е изпълнено някое от следните условия:
а)
декларираното право на собственост на АИФ е доказано за невалидно, защото или е престанало да съществува, или никога не е съществувало;
б)
АИФ е окончателно лишен от правото си на собственост върху финансовия инструмент;
в)
АИФ безспорно не е в състояние пряко или косвено да се разпорежда с финансовия инструмент.
2. Установяването от ЛУАИФ на загубата на финансов инструмент се извършва по документиран процес, който е на разположение на компетентните органи. След като загубата е установена, инвеститорите се уведомяват незабавно посредством траен носител.
3. Финансов инструмент, държан на отговорно пазене, не се счита за загубен по смисъла на член 21, параграф 12 от Директива 2011/61/ЕС, когато АИФ е окончателно лишен от правото си на собственост по отношение на конкретен инструмент, но този инструмент се замества със или е преобразувани в друг финансов инструмент или инструменти.
4. В случай на несъстоятелност на третата страна, на която е делегирано отговорното пазене на финансови инструменти, загубата на финансов инструмент, държан на отговорно пазене, се установява от ЛУАИФ, ако едно от условията, посочени в параграф 1 е изпълнено със сигурност.
Най-късно в края на процедурата по несъстоятелност трябва да има правна сигурност по отношение на това дали някое от условията, определени в параграф 1, е изпълнено. ЛУАИФ и депозитарят следят отблизо производството по несъстоятелност, за да преценят дали всички или някои от финансовите инструменти, възложени на третата страна, на която е делегирано отговорното пазене на финансови инструменти, са реално загубени.
5. Загуба на финансов инструмент, държан на отговорно пазене, е налице, независимо от това дали условията, посочени в параграф 1, са изпълнени вследствие на измама, небрежност или друго преднамерено или неумишлено поведение.
Член 101
Освобождаване от отговорност съгласно член 21, параграф 12 от Директива 2011/61/ЕС.
1. Депозитарят не попада под отговорността, предвидена в член 21, параграф 12, втора алинея от Директива 2011/61/ЕС, при условие че може да докаже, че са изпълнени всички от следните условия:
а)
събитието, довело до загубата, не е резултат от действие или бездействие на депозитаря или на трета страна, на която е било делегирано отговорното пазене на финансови инструменти, държани на отговорно пазене в съответствие с член 21, параграф 8, буква а) от Директива 2011/61/ЕС;
б)
не съществува разумна възможност депозитарят да предотврати възникването на събитието, което е довело до загубата, въпреки че е предприел всички предпазни мерки, характерни за надлежен депозитар, както е отразено в общите практики в сектора;
в)
депозитарят не е могъл да предотврати загубата, въпреки стриктната и изчерпателна надлежна проверка.
Това условие може да се счита за изпълнено, когато депозитарят е гарантирал, че депозитарят и третата страна, на която е делегирано отговорното пазене на финансови инструменти, държани на отговорно пазене в съответствие с член 21, параграф 8, буква а) от Директива 2011/61/ЕС, са предприели всички от следните действия:
i)
създаване, въвеждане, прилагане и поддържане на структури и процедури и осигуряване на експертен опит, които са подходящи и съобразени с естеството и сложността на активите на АИФ, с цел да се установи навреме и да се следят редовно външни събития, които могат да доведат до загуба на финансов инструмент, държан на отговорно пазене;
ii)
текущо оценяване на това, дали някое от събитията, посочени в подточка i), представляват значителен риск от загуба на финансов инструмент, държан на отговорно пазене;
iii)
информиране на ЛУАИФ за констатираните значителни рискове и предприемане на подходящи действия, ако има такива, за да се предотврати или смекчи загубата на финансови инструменти, държани на отговорно пазене, когато са установени действителни или евентуални външни събития, за които се смята, че представляват значителен риск от загуба на финансов инструмент, държан на отговорно пазене.
2. Изискванията, посочени в параграф 1, букви а) и б), се считат за изпълнени в следните случаи:
а)
природни явления извън човешкия контрол или влияние;
б)
приемането на закон, указ, наредба, решение или заповед от правителство или държавен орган, включително съд или трибунал, които засягат финансовите инструменти, държани на отговорно пазене;
в)
война, бунтове или други големи внезапни драстични промени.
3. Изискванията, посочени в параграф 1, букви а) и б), не се считат за изпълнени в случай на счетоводна грешка, оперативна грешка, измама, неприлагане на изискването за отделяне на нивото на депозитаря или на третата страна, на която е било делегирано отговорното пазене на финансови инструменти, държани на отговорно пазене в съответствие с член 21, параграф 8, буква а) от Директива 2011/61/ЕС.
4. Настоящият член се прилага mutatis mutandis по отношение на подизпълнителя, когато депозитарят е сключил договор за прехвърляне на своята отговорност в съответствие с член 21, параграфи 13 и 14 от Директива 2011/61/ЕС.
Член 102
Обективни причини за депозитаря да сключи договор за освобождаване от отговорност
1. Обективни причини за сключване на договор за освобождаване от отговорност в съответствие с член 21, параграф 13 от Директива 2011/61/ЕС са:
а)
ограничени до точни и конкретни обстоятелства, характерни за дадена дейност;
б)
в съответствие с политиките и решенията на депозитаря.
2. Обективните причини се определят всеки път, когато депозитарят възнамерява да се освободи от отговорност.
3. Смята се, че депозитарят има обективни причини за сключване на договор за освобождаване от отговорност в съответствие с член 21, параграф 13 от Директива 2011/61/ЕС, когато депозитарят може да докаже, че няма друга възможност, освен да делегира задълженията си по отговорно пазене на трета страна. По-специално такъв е случаят, когато:
а)
правото на третата страна изисква определени финансови инструменти да се държат на отговорно пазене от местен субект и съществуват местни субекти, които отговарят на критериите за делегиране, определени в член 21, параграф 11 от Директива 2011/61/ЕС; или
б)
ЛУАИФ настоява за поддържане на инвестиция в дадена юрисдикция въпреки предупрежденията на депозитаря, че това води до повишен риск.
ГЛАВА V
ИЗИСКВАНИЯ ЗА ПРОЗРАЧНОСТ, ЛИВЪРИДЖ, ПРАВИЛА, СВЪРЗАНИ С ТРЕТИ ДЪРЖАВИ, И ОБМЕН НА ИНФОРМАЦИЯ ЗА ПОТЕНЦИАЛНИТЕ ПОСЛЕДИЦИ ОТ ДЕЙНОСТТА НА ЛУАИФ
РАЗДЕЛ 1
Годишен доклад, оповестяване на информация на инвеститорите и докладване пред компетентните органи
(член 22, параграф 2, букви а)-д), член 23, параграф 4 и член 24, параграф 1 от Директива 2011/61/ЕС)
Член 103
Общи принципи за годишния доклад
Цялата информация, предоставена в годишния доклад, включително информацията, посочена в настоящия раздел, се представя по начин, който осигурява важна по същество, надеждна, сравнима и разбираема информация. Годишният доклад съдържа информацията, която е необходима на инвеститорите във връзка с отделните структури на АИФ.
Член 104
Съдържание и форма на счетоводния баланс или отчета за активите и пасивите и отчета за приходите и разходите
1. Счетоводният баланс или отчетът за активите и пасивите съдържа най-малко следните елементи и съответните позиции съгласно член 22, параграф 2, буква а) от Директива 2011/61/ЕС:
а)
„активи“, включващи ресурсите, контролирани от АИФ в резултат на минали събития, от които се очаква АИФ да получи бъдещи икономически изгоди. Активите се класифицират допълнително в съответствие със следните позиции:
i)
„инвестиции“, включващи, но не само, дългови и капиталови ценни книжа, недвижими имоти и собственост и техните деривати;
ii)
„пари и парични еквиваленти“, включващи, но не само, касови наличности, безсрочни депозити и отговарящи на условията краткосрочни ликвидни инвестиции;
iii)
„вземания“, включващи, но не само вземания по отношение на дивиденти и лихви, продадени инвестиции, суми, дължими от брокери, и „предоставени аванси“, включително, но не само суми, платени предварително във връзка с разходи на АИФ;
б)
„пасиви“, включващи настоящи задължения на АИФ, произтичащи от минали събития, уреждането на които се очаква да доведе до изходящ поток на ресурси от АИФ, носещи икономически ползи. Пасиви се класифицират допълнително в съответствие със следните позиции:
i)
„задължения“, включващи, но не само, суми, платими във връзка с покупката на инвестиции или обратно изкупуване на дялове или акции в АИФ, и суми, дължими на брокери и „начислени разходи“, включително, но не само, задължения за управленските такси, консултантски такси, такси за постигнати резултати, лихви и други разходи, направени в хода на операциите на АИФ;
ii)
„заеми“, включващи, но не само суми, дължими на банки и други контрагенти;
iii)
„други пасиви“, включващи, но не само суми, дължими на контрагентите за обезпечение при връщането на ценни книжа, предоставени в заем, отложени приходи и платими дивиденти и разпределения;
в)
„нетни активи“, представляващи остатъчния дял в активите на АИФ след приспадане на всички негови пасиви.
2. Отчетът за приходите и разходите съдържа най-малко следните елементи и съответните позиции:
а)
„приход“, представляващ всяко увеличение на икономическите ползи през отчетния период под формата на входящ поток или увеличение на активите, или намаление на пасивите, което води до увеличение на нетните активи, различни от увеличенията, свързани с вноските на инвеститорите. Приходът се класифицира допълнително в съответствие със следните позиции:
i)
„инвестиционен приход“, който може да бъде допълнително класифициран като:
-
„приход от дивиденти“ по отношение на дивидентите по капиталови инвестиции, на които АИФ има право,
-
„приход от лихви“ по отношение на лихви по дългови инвестиции и парични средства, на които АИФ има право,
-
„приход от отдаване под наем“, свързан с прихода от наеми от инвестиции в недвижима собственост, на който АИФ има право;
ii)
„реализирана печалба от инвестиции“, която представлява печалба от освобождаването от инвестиции;
iii)
„нереализирана печалба от инвестиции“, която представлява печалба от преоценката на инвестиции; както и
iv)
„друг приход“, включващ, но не само, приходи от такси от ценни книжа, предоставени в заем, и от други източници;
б)
„разходи“, представляващи намаления на икономическите ползи през отчетния период под формата на изходящи потоци или изчерпване на активи или натрупването на пасиви, което води до намаляване на нетните активи, различни от тези, свързани с разпределянето към инвеститорите. Разходите се класифицират допълнително в съответствие със следните позиции:
-
„такси за инвестиционно консултиране или управление“, които представляват договорни такси, дължими на консултанта или ЛУАИФ,
-
„други разходи“, включително, но без да се ограничава до административни такси, професионални хонорари, попечителски такси и лихва. Отделни позиции, ако са съществени по характер, следва да се оповестяват отделно,
-
„реализирана загуба от инвестиции“, която представлява загуба от освобождаването от инвестициите,
-
„нереализирана загуба от инвестиции“, която представлява загуба от преоценката на инвестиции;
в)
„нетен приход или нетен разход“, което в зависимост от случая представлява превишението на прихода над разхода или на разхода над прихода.
3. Структурата, номенклатурата и терминологията на позициите е в съответствие с приложимите счетоводни стандарти или с приетите от АИФ правила, както и със законодателството приложимо на територията, на която е установен АИФ. Тези позиции могат да бъдат изменени или допълнени, за да се гарантира съответствие с гореизложеното.
4. Допълнителни позиции, заглавия и междинни сборове се представят, когато такова представяне е важно за разбиране на финансовото състояние на АИФ в счетоводния баланс или отчета за активите и пасивите или за разбирането на финансовите резултати на АИФ в съдържанието и формата на отчета за приходите и разходите. При необходимост допълнителната информация се представя в пояснителните бележки към финансовите отчети. Целта на бележките е да представят текстово описание или разбивка на позициите, представени в първичните отчети, и информация за позициите, които не отговарят на условията за признаване в тези отчети.
5. Всеки съществен клас от сходни позиции се представя отделно. Отделни позиции, ако са съществени, се оповестяват. Съществеността се оценява в съответствие с изискванията на приетата отчетна рамка.
6. Представянето и класификацията на позициите в счетоводния баланс или отчета за активите и пасивите се запазват от един отчетен или счетоводен период за следващия период, освен ако е очевидно, че друго представяне или класификация ще бъдат по-подходящи, когато например промяна в инвестиционната стратегия води до различни търговски модели или счетоводен стандарт налага промяна в представянето.
7. По отношение на съдържанието и формата на отчета за приходите и разходите, посочени в приложение IV, всички позиции приходи и разходи се признават в даден период в отчета за приходите и разходите, освен ако даден счетоводен стандарт, приет от АИФ, не изисква друго.
Член 105
Доклад за дейностите през финансовата година
1. Докладът за дейността през финансовата година включва най-малко:
а)
преглед на инвестиционните дейности по време на годината или периода и преглед на портфейла на АИФ в края на годината или в края на периода;
б)
преглед на резултатите от представянето на АИФ през годината или периода;
в)
съществени промени, както е определено по-долу в информацията, посочена в член 23 от Директива 2011/61/ЕС, които не са представени във финансовите отчети.
2. Докладът включва справедлив и балансиран преглед на дейностите и резултатите от представянето на АИФ, като съдържа и описание на главните рискове и инвестиционната или икономическа несигурност, пред които може да е изправен АИФ.
3. Анализът включва основни финансови и нефинансови показатели за представяне, свързани с този АИФ, доколкото това е необходимо за разбирането на инвестиционните дейности на АИФ или неговите резултати. Информацията, представена в доклада, е в съответствие с националните норми на държавата, в която е установен АИФ.
4. Информацията в доклада за дейността през финансовата година е част от доклада на съвета на директорите или на управителите на инвестиции, тъй като той обикновено се представя заедно с финансовите отчети на АИФ.
Член 106
Съществени промени
1. Всякакви промени в информацията се считат за съществени по смисъла на член 22, параграф 2, буква г) от Директива 2011/61/ЕС, ако има значителна вероятност, че разумен инвеститор, като се запознае с тази информация, би преразгледал своята инвестиция в АИФ, включително, тъй като тази информация може да се отрази на способността на инвеститора да упражни правата си във връзка с инвестицията или по друг начин да накърни интересите на един или повече инвеститори в АИФ.
2. С цел да спази разпоредбите на член 22, параграф 2, буква г) от Директива 2011/61/ЕС, ЛУАИФ преценява промените в информацията, посочена в член 23 от Директива 2011/61/ЕС, през финансовата година в съответствие с параграф 1 от настоящия член.
3. Информацията се оповестява в съответствие с изискванията на счетоводните стандарти и счетоводните норми, приети от АИФ, заедно с описание на всяко евентуално или очаквано въздействие върху АИФ и/или инвеститорите в АИФ. Допълнителни оповестявания се правят, когато спазването на конкретни изисквания на счетоводните стандарти и счетоводните норми може да се окаже недостатъчно, за да могат инвеститорите да разберат ефекта от промяната
4. Когато информацията, която трябва да бъде оповестена в съответствие с параграф 1, не е обхваната от приложимите за АИФ счетоводни стандарти или неговите счетоводни норми, се предоставя описание на съществените промени заедно с всяко евентуално или очаквано въздействие върху АИФ и/или инвеститорите в АИФ.
Член 107
Оповестяване на възнаграждения
1. Когато се предоставя информация, изисквана съгласно член 22, параграф 2, буква д) от Директива 2011/61/ЕС, се посочва дали общото възнаграждение е свързано с някое от следните:
а)
общото възнаграждение по отношение на целия персонал на ЛУАИФ, като се посочва броят на бенефициерите;
б)
общото възнаграждение на персонала на ЛУАИФ, който изцяло или частично участва в дейностите на АИФ, като се посочва броят на бенефициерите;
в)
делът на общото възнаграждение на персонала на ЛУАИФ, който може да бъде отнесен към АИФ, като се посочва броят на бенефициерите.
2. Когато е уместно, в общия размер на възнагражденията за финансовата година се посочва и натрупаната лихва, платена от АИФ.
3. Когато информацията се разкрива на равнището на ЛУАИФ, се предоставя разпределение или разбивка за всеки АИФ, доколкото тази информация е налице или е леснодостъпна. Като част от това оповестяване се включва описание на начина, по който е направено разпределението или разбивката.
4. ЛУАИФ предоставя обща информация относно финансовите и нефинансовите критерии на политиките и практиките за определяне на възнагражденията за съответните категории персонал, за да даде възможност на инвеститорите да оценят съществуващите стимули. В съответствие с принципите, посочени в приложение II към Директива 2011/61/ЕС, ЛУАИФ оповестява най-малко информацията, необходима, за да се разбере рисковият профил на АИФ и мерките, които приема, за да избегне или управлява конфликтите на интереси.
Член 108
Периодично оповестяване на информация пред инвеститорите
1. Информацията, посочена в член 23, параграф 4 от Директива 2011/61/ЕС, се представя по ясен и разбираем начин.
2. Когато оповестява процента на активите на АИФ, които подлежат на специални процедури поради неликвидния им характер в съответствие с член 23, параграф 4, буква а) от Директива 2011/61/ЕС, ЛУАИФ:
а)
предоставя преглед на всички специални процедури, включително дали те се отнасят до видове сметки, използвани за разделяне на неликвидни активи от по-ликвидни инвестиции (side pockets), ограничения върху откупувания (gates) или други подобни механизми, методологията за оценяване, прилагана към активите, които са предмет на такива условия, и начинът, по който се прилагат таксите за управление и за постигнати резултати по отношение на тези активи;
б)
оповестява тази информация като част от периодичното докладване във връзка с АИФ на инвеститорите, както се изисква от устава или учредителните документи на АИФ, или едновременно с проспекта и документите за предлагане и - като минимум - едновременно с годишния доклад в съответствие с член 22, параграф 1 от Директива 2011/61/ЕС.
Процентът на активите на АИФ, които подлежат на специалните процедури, посочени в член 1, параграф 5, се изчислява като нетната стойност на тези активи, които са предмет на специални процедури, се разделя на нетната стойност на активите на съответния АИФ.
3. За всеки нов подход за управление на ликвидността на АИФ в съответствие с член 23, параграф 4, буква б) от Директива 2011/61/ЕС ЛУАИФ:
а)
за всеки управляван от тях АИФ, който не е от затворен тип и не използва ливъридж, уведомят инвеститорите, когато правят промени в системите и процедурите за управление на ликвидността, посочени в член 16, параграф 1 от Директива 2011/61/ЕС, които са от съществено значение по смисъла на член 106, параграф 1;
б)
незабавно уведомяват инвеститорите, когато активират механизми за разделяне на неликвидни активи от по-ликвидни инвестиции като (side pockets), ограничения върху откупуванията (gates) или други подобни специални процедури или когато решат да преустановят обратното изкупуване;
в)
правят преглед на промените в правилата относно ликвидността, независимо дали последните представляват специални процедури. Когато е приложимо, в прегледа се включват условията, при които е разрешено обратно изкупуване, и обстоятелствата, при които се прилага преценка на ръководството. Също така се включва всяко гласуване или други ограничения, които могат да бъдат упражнявани, продължителността на периода на блокиране (lock-up) или разпоредба относно „първи по ред“ или „процентно изискване“ във връзка с ограниченията при обратно изкупуване (gates) и при преустановяване на обратното изкупуване.
4. При оповестяването на рисковия профил на АИФ в съответствие с член 23, параграф 4, буква в) от Директива 2011/61/ЕС се посочват:
а)
мерки за оценка на чувствителността на портфейла на АИФ към най-важните рискове, на които АИФ е или може да бъде изложен;
б)
ако установените от ЛУАИФ прагове на риска са били или е вероятно да бъдат надвишени и когато тези прагове са били превишени, описание на обстоятелствата и предприетите коригиращи мерки.
Информацията се оповестява на инвеститорите като част от периодичното докладване във връзка с АИФ, както се изисква от устава или учредителните документи на АИФ, или по едно и също време с проспекта и документа за предлагане и - като минимум - едновременно с годишния доклад, предоставян в съответствие с член 22, параграф 1 от Директива 2011/61/ЕС.
5. В системите за управление на риска, прилагани от ЛУАИФ в съответствие с член 23, параграф 4, буква в) от Директива 2011/61/ЕС, се посочват основните характеристики на системите за управление на риска, прилагани от ЛУАИФ за управление на рисковете, на които е или може да бъде изложен всеки управляван от тях АИФ. В случай на промяна оповестяването включва информация, свързана с промяната и очаквания от нея ефект върху АИФ и неговите инвеститори.
Информацията се оповестява като част от периодичното докладвана във връзка с АИФ на инвеститорите, както се изисква от устава или учредителните документи на АИФ, или едновременно с проспекта и документите за предлагане и - като минимум - едновременно с годишния доклад в съответствие с член 22, параграф 1 от Директива 2011/61/ЕС.
Член 109
Редовно оповестяване на информация пред инвеститорите
1. Информацията, посочена в член 23, параграф 5 от Директива 2011/61/ЕС, се представя по ясен и разбираем начин.
2. Информация за промени в максималното равнище на ливъридж, изчислен в съответствие с брутния метод и метода на задълженията, и всички права за повторно използване на обезпечение или на гаранция по силата на договорености във връзка с ливъридж, се предоставя без необосновано забавяне и включва:
а)
първоначалното и преразгледаното максимално равнище на ливъридж, изчислен в съответствие с членове 7 и 8, при който равнището на ливъридж се изчислява като експозиция, разделена на нетната стойност на активите на АИФ;
б)
естеството на предоставените права за повторно използване на обезпечение;
в)
естеството на предоставените гаранции, и
г)
подробни данни за промените при всички доставчици на услуги, които се отнасят до една от точките по-горе.
3. Информация за общия размер на ливъриджа, изчислен в съответствие с използваните от АИФ брутен метод и метод на задълженията се оповестява като част от периодичното докладвана във връзка с АИФ на инвеститорите, както се изисква от устава или учредителните документи на АИФ, или едновременно с проспекта и документите за предлагане и - като минимум - едновременно с годишния доклад в съответствие с член 22, параграф 1 от Директива 2011/61/ЕС.
Член 110
Докладване пред компетентните органи
1. С цел да бъдат изпълнени изискванията на член 24, параграф 1, втора алинея и на член 3, параграф 3, буква г) от Директива 2011/61/ЕС, ЛУАИФ предоставя следната информация, когато докладва пред компетентните органи:
а)
основните инструменти, с които търгува, включително разбивка на финансовите инструменти и другите активи, включително инвестиционните стратегии на АИФ и географската и секторната ориентация на инвестициите му;
б)
пазарите, на които участва или на които търгува активно;
в)
диверсификацията на портфейла на АИФ, включително, но не само, основните му експозиции и най-важните концентрации.
Информацията се предоставя във възможно най-кратък срок и не по-късно от един месец след края на срока, посочен в параграф 3. Когато АИФ е фонд, инвестиращ в други фондове, ЛУАИФ може да удължи срока с 15 дни.
2. За всеки от управляваните от тях АИФ от ЕС и за всеки АИФ, който предлагат в Съюза, ЛУАИФ предоставят на компетентните органи на тяхната държава членка по произход следната информация в съответствие с член 24, параграф 2 от Директива 2011/61/ЕС:
а)
процента на активите на АИФ, които подлежат на специалните процедури, посочени в член 1, параграф 5 от настоящия регламент, поради неликвидния им характер, както е посочено в член 23, параграф 4, буква а) от Директива 2011/61/ЕС;
б)
всички нови подходи за управление на ликвидността на АИФ;
в)
системите за управление на риска, използвани от ЛУАИФ за управление на пазарния риск, ликвидния риск, риска от контрагента и на други рискове, включително оперативния риск;
г)
текущия рисков профил на АИФ, включително:
i)
пазарния рисков профил на инвестициите на АИФ, включително очакваната възвръщаемост и волатилността на АИФ в нормални пазарни условия;
ii)
ликвидния профил на инвестициите на АИФ, включително ликвидния профил на активите на АИФ, профила на сроковете на обратно изкупуване и условията на финансиране, предоставяно от контрагенти на АИФ;
д)
информация за основните категории активи, в които е инвестирал АИФ, включително съответните пазарна стойност на къса позиция и пазарна стойност на дълга позиция, оборота и показателите от представянето по време на отчетния период; както и
е)
резултатите от провежданите периодично стрес-тестове при обичайни и извънредни обстоятелства, извършени в съответствие с член 15, параграф 3, буква б) и член 16, параграф 1, втора алинея от Директива 2011/61/ЕС.
3. Информацията, посочена в параграфи 1 и 2, се докладва, както следва:
а)
на всеки шест месеца от ЛУАИФ, управляващи портфейли на АИФ, чиито управлявани активи, изчислени в съответствие с член 2, надвишават общо прага съответно от 100 млн. евро или 500 млн. евро, предвидени в член 3, параграф 2, букви а) и б) от Директива 2011/61/ЕС, но не надвишават 1 млрд. евро за всеки от управляваните от тях АИФ от ЕС, и за всеки АИФ, който предлагат в Съюза;
б)
на всеки три месеца от ЛУАИФ, управляващи портфейли от АИФ, чиито управлявани активи, изчислени в съответствие с член 2, надвишават общо 1 млрд. евро за всеки един от управляваните от тях АИФ от ЕС, и за всеки АИФ, който предлагат в Съюза;
в)
на всеки три месеца от ЛУАИФ, които са предмет на изискванията, посочени в буква а) от настоящия параграф, за всеки АИФ, чийто управлявани активи, включително активи, придобити чрез използването на ливъридж, надвишават общо 500 млн. евро за този АИФ;
г)
годишно от ЛУАИФ по отношение на всеки управляван от тях АИФ, който не използва ливъридж и който, в съответствие с основната си инвестиционна политика, инвестира в дружества и емитенти, които не са допуснати за търговия на организиран пазар, за да придобие контрол.
4. Чрез дерогация от параграф 3 компетентният орган на държавата членка по произход на ЛУАИФ може да сметне за подходящо и необходимо за упражняване на функциите си да изиска цялата или част от информацията да бъде докладвана по-често.
5. ЛУАИФ, управляващи един или повече АИФ, за които са преценили, че използват ливъридж в значителна степен в съответствие с член 111 от настоящия регламент, представят информацията, изисквана съгласно член 24, параграф 4 от Директива 2011/61/ЕС, едновременно с информацията, изисквана съгласно параграф 2 от настоящия член.
6. ЛУАИФ предоставят информацията, посочена в параграфи 1, 2 и 5, в съответствие със стандартния образец за докладване, посочен в приложение IV.
7. В съответствие с член 42, параграф 1, буква а) от Директива 2011/61/ЕС за ЛУАИФ извън ЕС, всяко позоваване на компетентните органи на държавата членка по произход, означава компетентният орган на референтната държава членка.
Член 111
Използване на ливъридж в значителна степен
1. Приема се, че ливъридж се използва в значителна степен за целите на член 24, параграф 4 от Директива 2011/61/ЕС, когато експозицията на АИФ, изчислена в съответствие с метода на задълженията съгласно член 8 от настоящия регламент, надхвърля три пъти нетната стойност на неговите активи.
2. Когато изискванията, посочени в параграф 1 от настоящия член, са изпълнени, ЛУАИФ предоставят информация в съответствие с член 24, параграф 4 от Директива 2011/61/ЕС на компетентните органи на техните държави членки по произход, в съответствие с принципите, определени в член 110, параграф 3 от настоящия регламент.
РАЗДЕЛ 2
ЛУАИФ, управляващи АИФ, които използват ливъридж
(член 25, параграф 3 от Директива 2011/61/ЕС)
Член 112
Ограничения върху управлението на АИФ
1. Определените в настоящия член принципи се прилагат, за да се уточнят обстоятелствата, при които компетентните органи упражняват своите правомощия да налагат на ЛУАИФ ограничения върху използването на ливъридж или други ограничения.
2. Когато се прави оценка на информацията, получена съгласно член 7, параграф 3, член 15, параграф 4, член 24, параграф 4 или 5 от Директива 2011/61/ЕС, компетентният орган взема предвид степента, в която използването на ливъридж от дадено ЛУАИФ или неговото взаимодействие с група от ЛУАИФ или други финансови институции може да допринесат за натрупване на систематичен риск във финансовата система или на риск от създаване на нестабилност на пазарите.
3. При оценката си компетентните органи вземат под внимание най-малко следните аспекти:
а)
обстоятелствата, при които експозицията на АИФ или няколко АИФ, включително тези експозиции, произтичащи от финансиране или инвестиционни позиции, поети от ЛУАИФ за негова сметка или от името на АИФ, биха могли да представляват важен източник на пазарен риск, ликвиден риск или риск от контрагента за финансовата институция;
б)
обстоятелствата, при които дейността на ЛУАИФ или неговото взаимодействие, например, с група от ЛУАИФ или други финансови институции, по-специално по отношение на вида на активите, в които инвестира АИФ, и използваните от ЛУАИФ техники чрез използването на ливъридж допринасят или биха могли да допринесат до срив в цените на финансовите инструменти или други активи по начин, който заплашва жизнеспособността на такива финансови инструменти или други активи;
в)
критерии, като вида на АИФ, инвестиционната стратегия на ЛУАИФ по отношение на управляваните АИФ, пазарните условия, в които действат ЛУАИФ и АИФ, и всякакви възможни проциклични ефекти, които биха могли да произтекат от налагането от компетентните органи на прагове или други ограничения за използването на ливъридж от съответното ЛУАИФ;
г)
критерии, като например размера на АИФ или няколко АИФ и всяко свързано с него въздействие върху конкретен пазарен сектор, концентрациите на риск в определени пазари, на които АИФ или няколко АИФ инвестират, риск от разрастване на проблема от пазар, на който е бил установен риск, към други пазари; проблеми с ликвидността на определени пазари в даден момент, мащабът на несъответствието актив/пасив в инвестиционната стратегия на даден ЛУАИФ или необичайни движения на цените на активите, в които АИФ може да инвестира.
РАЗДЕЛ 3
Специални правила, отнасящи се за трети държави
(член 34, параграф 1, член 35, параграф 2, член 36, параграф 1, член 37, параграф 7, буква г), член 40, параграф 2, буква а) и член 42, параграф 1 от Директива 2011/61/ЕС)
Член 113
Общи изисквания
1. Договореностите за сътрудничество обхващат всички възможни ситуации и участници, предвидени в глава VII от Директива 2011/61/ЕС, като се взема предвид местонахождението на ЛУАИФ и на АИФ, както и дейността на ЛУАИФ.
2. Договорености за сътрудничество се сключват в писмена форма.
3. С договореностите за сътрудничество се определя конкретна рамка за консултации, сътрудничество и обмен на информация за целите на надзора и правоприлагането между компетентните органи на ЕС и надзорните органи на третата държава.
4. В договореностите за сътрудничество се съдържа специална клауза, предвиждаща предаване на информация, получена от компетентен орган от Съюза от надзорен орган в трета държава, на други компетентни органи на Съюза, на ЕОЦКП или на ЕССР, както се изисква в Директива 2011/61/ЕС.
Член 114
Механизми, инструменти и процедури
1. В договореностите за сътрудничество се определят необходимите механизми, инструменти и процедури, за да се даде възможност на компетентните органи от Съюза да имат достъп до цялата информация, необходима за изпълнението на техните задължения съгласно Директива 2011/61/ЕС.
2. В договореностите за сътрудничество се определят необходимите механизми, инструменти и процедури, за да се даде възможност за извършване на проверки на място, когато такива се налагат, за да може компетентният орган от Съюза да изпълни задълженията си съгласно Директива 2011/61/ЕС. Проверки на място се извършват пряко от компетентния орган от Съюза или от компетентния орган на третата държава с помощта на компетентния орган от Съюза.
3. В договореностите за сътрудничество се определят необходимите механизми, инструменти и процедури, за да може компетентният орган на третата държава да съдейства на компетентните органи от Съюза, когато това е необходимо, да наложат в съответствие с приложимото за този орган национално и международно право, принудително изпълнение на законодателството на Съюза и националното правоприлагащо законодателство, когато са нарушени от субект, установен в третата държава.
Член 115
Защита на данните
Договореностите за сътрудничество гарантират, че предаването на трети държави на данни и анализи на данни се осъществява само в съответствие с член 52 от Директива 2011/61/ЕС.
РАЗДЕЛ 4
Обмен на информация относно евентуални последствия за системата от дейността на ЛУАИФ
(член 53, параграф 1 от Директива 2011/61/ЕС)
Член 116
Обмен на информация относно евентуални последствия за системата от дейността на ЛУАИФ
За целите на член 53 от Директива 2011/61/ЕС компетентните органи на държавите членки, които отговарят за издаване на разрешение или за надзора над ЛУАИФ съгласно посочената директива, обменят с компетентните органи на други държави членки, с ЕОЦКП и ЕССР най-малко:
а)
информацията, получена съгласно член 110, когато тази информация може да бъда важна за наблюдението и реакцията при евентуални последици от дейностите на отделни ЛУАИФ или няколко ЛУАИФ заедно за стабилността на значими за системата финансови институции и правилното функциониране на пазарите, на които ЛУАИФ развиват дейност;
б)
информацията, получена от органите на трети държави, когато това е необходимо за наблюдението на систематични рискове;
в)
анализ на информацията, посочена в букви а) и б), и оценка на всяка ситуация, при която се смята, че дейността на едно или повече контролирани ЛУАИФ или на един или повече АИФ под тяхно ръководство допринася за натрупване на систематичен риск във финансовата система, на риск от нестабилност на пазарите или на рискове за дългосрочния растеж на икономиката;
г)
предприетите мерки, когато дейността на един или повече контролирани ЛУАИФ или на един или повече АИФ под тяхното ръководство представлява систематичен риск или застрашава правилното функциониране на пазарите, на които те извършват дейност.
ГЛАВА VI
ЗАКЛЮЧИТЕЛНИ РАЗПОРЕДБИ
Член 117
Влизане в сила
Настоящият регламент влиза в сила на двадесетия ден след публикуването му в Официален вестник на Европейския съюз.
Прилага се от 22 юли 2013 г.
Настоящият регламент е задължителен в своята цялост и се прилага пряко във всички държави членки.
Съставено в Брюксел на 19 декември 2012 година.
KOMISIJAS DELEĢĒTĀ REGULA (ES) Nr. 231/2013
(2012. gada 19. decembris),
ar ko papildina Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2011/61/ES attiecībā uz atbrīvojumiem, vispārējiem darbības nosacījumiem, depozitārijiem, saistību īpatsvaru, pārskatāmību un uzraudzību
(Dokuments attiecas uz EEZ)
EIROPAS KOMISIJA,
ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību,
ņemot vērā Eiropas Parlamenta un Padomes 2011. gada 8. jūnija Direktīvu 2011/61/ES par alternatīvo ieguldījumu fondu pārvaldniekiem un par grozījumiem Direktīvā 2003/41/EK, Direktīvā 2009/65/EK, Regulā (EK) Nr. 1060/2009 un Regulā (ES) Nr. 1095/2010 (1) un jo īpaši tās 3. panta 6. punktu, 4. panta 3. punktu, 9. panta 9. punktu, 12. panta 3. punktu, 14. panta 4. punktu, 15. panta 5. punktu, 16. panta 3. punktu, 17. pantu, 18. panta 2. punktu, 19. panta 11. punktu, 20. panta 7. punktu, 21. panta 17. punktu, 22. panta 4. punktu, 23. panta 6. punktu, 24. panta 6. punktu, 25. panta 9. punktu, 34. panta 2. punktu, 35. panta 11. punktu, 36. panta 3. punktu, 37. panta 15. punktu, 40. panta 11. punktu, 42. panta 3. punktu un 53. panta 3. punktu,
ņemot vērā Eiropas Centrālās bankas atzinumu,
tā kā:
(1)
Direktīvā 2011/61/ES Komisijai piešķirtas pilnvaras pieņemt deleģētos aktus, kuros konkretizēti noteikumi attiecībā uz ierobežojumu aprēķināšanu, saistību īpatsvaru, alternatīvo ieguldījumu fondu pārvaldnieku (turpmāk “AIFP”) darbības nosacījumiem, tostarp riska un likviditātes pārvaldību, novērtēšanu un deleģēšanu, prasībām attiecībā uz alternatīvo ieguldījumu fondu (turpmāk “AIF”) depozitāriju funkcijām un pienākumiem, pārskatāmības noteikumi un noteiktas prasības saistībā ar trešām valstīm. Ir būtiski, ka visus šos papildnoteikumus sāk piemērot vienlaicīgi ar Direktīvu 2011/61/ES, lai jaunās prasības, kas attiecas uz AIFP, varētu efektīvi īstenot. Šīs regulas noteikumi ir savstarpēji cieši saistīti, jo tie attiecas uz atļaujām, darbības uzturēšanu un pārskatāmību tiem AIFP, kas pārvalda un/vai tirgo AIF Savienībā, un tie ir nesaraujami saistīti aspekti aktīvu pārvaldības uzņēmējdarbības uzsākšanai un veikšanai. Lai nodrošinātu saskaņotību starp šiem noteikumiem, kuriem vajadzētu stāties spēkā vienlaicīgi, un sekmētu to, ka personām, uz kurām attiecas šie pienākumi, tostarp ieguldītājiem, kas nav Savienības rezidenti, ir iespējams noteikumu visaptverošs pārskats un viegla piekļuve tiem, ir vēlams visus Direktīvā 2011/61/ES paredzētos tehniskos standartus iekļaut vienā regulā.
(2)
Ir svarīgi garantēt, ka Direktīvas 2011/61/ES mērķi tiek vienādi sasniegti visās dalībvalstīs, lai, pieņemot šo regulu, sekmētu iekšējā tirgus integritāti un nodrošinātu tiesisko noteiktību tirgus dalībniekiem, tostarp institucionālajiem ieguldītajiem, kompetentajām iestādēm un citām ieinteresētajam personām. Regula kā izvēlētais formāts garantē saskaņotu regulējumu visiem tirgus dalībniekiem un ir labākā garantija tam, lai nodrošinātu vienlīdzīgus konkurences apstākļus un nosacījumus, kā arī vienotu ieguldītāju aizsardzības standartu. Turklāt tā nodrošina tādu sīki izstrādātu vienotu noteikumu tiešu piemērošanu attiecībā uz AIFP darbību, kas jau pēc definīcijas ir tieši piemērojami un kam nav vajadzīga tālāka transponēšana valstu līmenī. Regulas izmantošana turklāt ļauj izvairīties no aizkavēšanās Direktīvas 2011/61/ES piemērošanā dalībvalstīs.
(3)
Tā kā deleģētajā regulā noteikti “pārvaldības struktūras” un “augstākās vadības” uzdevumi un atbildība, ir svarīgi konkretizēt šo terminu nozīmi, jo īpaši faktu, ka pārvaldības struktūru var veidot augstākās vadības pārstāvji. Turklāt, tā kā šajā regulā parādās termins “uzraudzības funkcija”, termina “pārvaldības struktūra” definīcijā būtu skaidri jānorāda, ka tā ir struktūra, kas veic pārvaldības funkciju gadījumā, ja atbilstīgi valsts tiesību aktiem uzraudzības un pārvaldības funkcijas ir jānodala atsevišķi. Direktīvā 2011/61/ES paredzēts, ka AIFP kompetentajām iestādēm sniedz noteiktu informāciju, tostarp informāciju par AIF aktīvu procentuālo daļu, uz kuru attiecas īpaši pasākumi, kas saistīti ar aktīvu nelikviditāti. Šajā regulā precizēta nozīme terminam “īpaši pasākumi”, lai AIFP zinātu, kāda tieši ir kompetentajām iestādēm sniedzamā informācija.
(4)
Direktīvā 2011/61/ES paredzēta atvieglota režīma piemērošana tiem AIFP, kas pārvalda tādu AIF portfeļus, kuru pārvaldīto aktīvu kopējais apmērs nepārsniedz attiecīgās robežvērtības. Ir skaidri jānorāda, kā būtu jāaprēķina pārvaldīto aktīvu kopējā vērtība. Šajā sakarībā ir būtiski noteikt vajadzīgās darbības aktīvu kopējās vērtības aprēķināšanai, lai konstatētu, kuri aktīvi nav ietverti aprēķinā, lai precizētu, kā jānovērtē aktīvi, kas iegūti, izmantojot saistību īpatsvara palielinājumu un paredzētu noteikumus gadījumos, kad AIFP pārvaldītajos AIF ir savstarpēja finanšu līdzdalība.
(5)
Pārvaldīto aktīvu kopējā vērtība jāaprēķina vismaz vienu reizi gadā, izmantojot atjauninātus datus. Tādējādi aktīvu vērtība būtu nosakāma divpadsmit mēnešu laikā pirms pārvaldīto aktīvu kopējās vērtības aprēķināšanas datuma un iespējami tuvu šim datumam.
(6)
Lai garantētu, ka uz AIFP joprojām attiecas Direktīvā 2011/61/ES noteiktais atvieglotais režīms, tam būtu jāizstrādā procedūra, kas ļauj pastāvīgi noteikt pārvaldīto aktīvu kopējo vērtību. AIFP var ņemt vērā pārvaldīto AIF veidus un ieguldīto aktīvu dažādās kategorijas, lai novērtētu noteiktās robežvērtības pārsniegšanas iespēju vai papildu aprēķinu nepieciešamību.
(7)
Ja AIFP vairs neatbilst ar robežvērtībām saistītajiem nosacījumiem, tam par to jāinformē kompetentā iestāde un 30 dienu laikā jāpiesakās darbības atļaujas saņemšanai. Taču, ja robežvērtības pārsniegums vai tās nesasniegšana kalendārā gada laikā notiek tikai dažkārt un uzskatāms, ka šādām situācijām ir pagaidu raksturs, AIFP nebūtu obligāti jāpiesakās darbības atļaujas saņemšanai. Šajos gadījumos AIFP būtu jāinformē kompetentā iestāde par neatbilstību robežvērtībai un jāpaskaidro, kāpēc tā uzskata, ka šai neatbilstībai ir pagaidu raksturs. Ja neatbilstība turpinās ilgāk nekā trīs mēnešus, to nevar uzskatīt par pagaidu situāciju. Izvērtējot iespējamību, ka tā ir pagaidu situācija, AIFP būtu jāņem vērā sagaidāma parakstīšanās un izpirkšanas aktivitāte vai attiecīgos gadījumos - kapitāla izmantošana un sadale. AIFP šajā novērtējumā nevajadzētu izmantot sagaidāmās tirgus svārstības.
(8)
Dati, ko AIFP izmanto pārvaldīto aktīvu kopējās vērtības aprēķināšanai, nav jādara pieejami sabiedrībai vai ieguldītājiem. Taču kompetentajām iestādēm būtu jāspēj pārliecināties, ka AIFP pareizi aprēķina un kontrolē pārvaldīto aktīvu kopējo vērtību, un tas attiecas arī uz novērtējumiem gadījumos, kad pārvaldīto aktīvu kopējā vērtībai veidojas robežvērtības pagaidu pārsniegums, un iestādēm pieprasījuma būtu jābūt iespējai piekļūt šiem datiem.
(9)
Ir svarīgi, lai AIFP, kas izmanto Direktīvā 2011/61/ES paredzēto atviegloto režīmu, reģistrācijas brīdī kompetentajām iestādēm nodrošinātu aktualizētu informāciju. Iespējams, ka ne visi AIFP ir atjauninājuši piedāvājuma dokumentus, lai atspoguļotu jaunākos ar pārvaldītajiem AIF saistītos notikumus, un šiem AIF praktiskāks risinājums varētu būt norādīt prasīto informāciju atsevišķā dokumentā, kurā aprakstīta fondu ieguldījumu stratēģija. Šāda situācija varētu rasties privātā kapitāla vai riska kapitāla fondiem, kas bieži vien kapitālu piesaista sarunu ceļā ar iespējamajiem ieguldītājiem.
(10)
AIF, kura turējumā ir tikai kapitāla akcijas biržā kotētos uzņēmumos, nav uzskatāms par tādu, kurā ir saistību īpatsvars, izņemot, ja šīs akcijas ir iegūtas, izmantojot saistību īpatsvaru. Ja šis pats AIF noslēdz iespējas līgumu attiecībā uz akciju indeksu, tas uzskatāms par tādu, kurā ir pieaudzis saistību īpatsvars, jo tas ir palielinājis AIF riska darījumu apjomu saistībā ar konkrēto ieguldījumu.
(11)
Lai garantētu vienotu piemērošanu AIFP pienākumam nodrošināt objektīvu pārskatu pār izmantoto saistību īpatsvaru, ir nepieciešams paredzēt divas saistību īpatsvara aprēķina metodes. No tirgus pētījumiem izriet, ka vislabākos rezultātus iespējams sasniegt, kombinējot tā sauktās bruto un saistību metodes.
(12)
Lai saņemtu piemērotu informāciju sistēmisko risku kontrolei un pilnīga priekšstata iegūšanai par AIFP izmantoto saistību īpatsvaru, informācija par AIF riska darījumiem būtu jāsniedz kompetentajām iestādēm un ieguldītājiem, izmantojot gan bruto, gan saistību metodi, tādēļ visiem AIFP riska darījumu apjoms būtu jāaprēķina izmantojot gan vienu, gan otru metodi. Bruto metode sniedz informāciju par AIF kopējo riska darījumu apjomu, bet saistību metode nodrošina ieskatu paņēmienos, ko pārvaldnieks izmanto risku ierobežošanai un savstarpējam ieskaitam; tādēļ abas metodes jāapskata kopā. Konkrēti, tas, cik lielā mērā riska darījumu apjoms atšķiras atkarībā no izmantotās metodes, var sniegt būtisku informāciju. Ir jānodrošina, ka jebkurš AIF riska darījumu palielinājums ir pienācīgi atspoguļots. Komisija var pieņemt papildu deleģētos aktus, paredzot papildu un izvēles metodes saistību īpatsvara aprēķināšanai.
(13)
Aprēķinot riska darījumu apjomu, sākotnēji jāaptver visas AIF pozīcijas, tostarp īstermiņa un ilgtermiņa aktīvi un saistības, aizņēmumi, atvasinātie instrumenti un visas citas metodes, kas palielina riska darījumu apjomu, kurās riski un atlīdzības attiecas uz AIF, kā arī visas citas pozīcijas, kas veido neto aktīvu vērtību.
(14)
Aizņēmumu līgumi, kurus noslēguši AIF, nebūtu jāņem vērā, ja tiem ir pagaidu raksturs un tos pilnībā sedz ar ieguldītāju uzņemtās kapitāla saistības, kas attiecas uz šiem līgumiem. Atjaunojamie kredīti nav uzskatāmi par tādiem, kam ir pagaidu raksturs.
(15)
Papildus riska darījumu apjoma aprēķinam ar bruto metodi visiem AIFP būtu jāaprēķina riska darījumu apjoms, izmantojot saistību metodi. Saskaņā ar saistību metodi atvasinātie finanšu instrumenti būtu jāpārvērš attiecīgajās bāzes aktīvu pozīcijās. Taču, ja AIF iegulda noteiktos atvasinātajos instrumentos, lai līdzsvarotu tirgus risku, kas saistīts ar citiem aktīviem, kuros AIF ir ieguldījis, šie atvasinātie instrumenti nebūtu jāpārvērš attiecīgās bāzes aktīvu pozīcijās, jo šo divu ieguldījumu riska darījumu apjomi viens otru līdzsvaro. Tā tam vajadzētu būt, ja, piemēram, AIF portfelis iegulda noteikta indeksā un tā turējumā ir atvasinātais instruments, kas nodrošina mijmaiņu starp šā indeksa un cita indeksa rādītājiem, kā rezultātā tas ir ekvivalents portfeļa riska darījumam ar otro indeksu, un tādēļ AIF neto aktīvu vērtība nav atkarīga no pirmā indeksa rādītājiem.
(16)
Aprēķinot riska darījumu apjomu saskaņā ar saistību metodi, atvasinātie instrumenti, kas atbilst šajā regulā noteiktajiem kritērijiem, nepalielina riska darījumu apjomu. Tādējādi, ja AIF iegulda indeksu nākotnes līgumos un tā turējumā ir naudas pozīcija, kas vienāda ar nākotnes līgumu kopējo tirgus bāzes vērtību, tas uzskatāms par līdzvērtīgu tiešam ieguldījumam indeksa akcijās, un tāpēc AIF riska darījumu apjoma aprēķina mērķiem indeksa nākotnes līgums nebūtu jāņem vērā.
(17)
Aprēķinot riska darījumu apjomu saskaņā ar saistību metodi, AIFP būtu jāļauj ņemt vērā riska ierobežošanas un savstarpējā ieskaita darījumi, ja tie atbilst attiecīgajiem saistību metodes kritērijiem.
(18)
Prasība par to, ka savstarpējā ieskaita darījumiem jāattiecas uz vienu un to pašu bāzes aktīvu, būtu strikti jāievēro, lai aktīvi, kurus AIFP uzskata par ekvivalentiem vai lielā mērā saistītiem, piemēram, viena emitenta dažādas akciju kategorijas vai obligācijas, netiktu uzskatīti par identiskiem savstarpējā ieskaita darījumu mērķiem. Savstarpējā ieskaita darījumu definīcijas mērķis ir garantēt, ka tiek ņemti vērā tikai tie tirdzniecības darījumi, kas līdzsvaro ar citiem darījumiem saistīto risku un neatstāj ievērojamu nenosegtu riska daļu. Tirdzniecības darījumu kombinēšana ar mērķi ģenerēt kaut nelielus ienākumus, samazinot atsevišķus riskus un vienlaikus saglabājot citus, nebūtu uzskatāma par savstarpējā ieskaita darījumiem, kā, piemēram, arbitrāžas ieguldījumu stratēģijas, kuru mērķis ir ģenerēt ienākumus, izmantojot cenu starpību starp vienādiem atvasinātajiem instrumentiem, kuriem ir vienādi bāzes aktīvi, bet dažādi beigu termiņi.
(19)
Portfeļa pārvaldības prakse, kuras mērķis ir samazināt ilguma risku, kombinējot ieguldījumu ilgtermiņa obligācijās ar procentu likmes mijmaiņas līgumu vai samazināt AIF obligāciju portfeļa ilgumu, noslēdzot īso pozīciju par obligāciju nākotnes līgumiem, kas atspoguļo portfeļa procentu likmes risku (ilguma riska ierobežošana), būtu uzskatāmas par riska ierobežošanas darījumiem ar nosacījumu, ka tie atbilst riska ierobežošanas kritērijiem.
(20)
Par atbilstīgu riska ierobežošanas kritērijiem uzskatama portfeļa pārvaldības prakse, kuras mērķis ir līdzsvarot ievērojamos riskus, kas saistīti ar ieguldījumiem labi diversificētā kapitāla vērtspapīru portfelī, izveidojot akciju tirgus indeksa nākotnes līgumu īso pozīciju, un kurā kapitāla vērtspapīru portfeļa struktūra ir ļoti tuva akciju tirgus indeksa struktūrai, turklāt tā ienākumi lielā mērā korelē ar akciju tirgus indeksa rādītājiem un akciju tirgus indeksa nākotnes līgumu īsā pozīcija ļauj neapšaubāmi samazināt vispārējo tirgus risku saistība ar akciju portfeli un specifiskais risks ir nenozīmīgs, piemēram, labi diversificēta akciju portfeļa beta rādītāja risku ierobežošana (beta-hedging), kad specifiskais risks uzskatāms par nenozīmīgu.
(21)
Portfeļa pārvaldības prakse, kuras mērķis ir līdzsvarot risku, kas saistīts ar ieguldījumu obligācijās ar fiksētu procentu likmi, kombinējot kredītrisku mijamaiņas darījuma garo pozīciju un procentu likmes mijmaiņas līgumu, kas šo fiksēto procentu likmi aizstāj ar procentu likmi, kas ir attiecīgā naudas tirgus bāzes likme plus marža, būtu uzskatāma par riska ierobežošanas darījumu, kas principā atbilst visiem saistību metodes riska ierobežošanas kritērijiem.
(22)
Portfeļa pārvaldības prakse, kuras mērķis ir līdzsvarot konkrētas akcijas radīto risku, izveidojot īso pozīciju atvasinātajam līgumam par citu akciju, kas ievērojami korelē ar pirmo akciju, nebūtu uzskatāma par riska ierobežošanas kritērijiem atbilstošu. Lai gan šādā stratēģijā tiek izmantotas pretējas pozīcijas vienā un tajā pašā aktīvu kategorijā, tā neierobežo specifisko risku, kas saistīts ar ieguldījumu konkrētā akcijā. Tādēļ tā nebūtu uzskatāma par riska ierobežošanas darījumu atbilstīgi saistību metodes kritērijiem.
(23)
Portfeļa pārvaldības prakse, kuras mērķis ir saglabāt alfa rādītāju akciju grozam (kurā ir ierobežots skaits akciju), kombinējot ieguldījumus šajā akciju grozā ar akciju tirgus indeksa nākotnes līguma beta-koriģēto īso pozīciju, nebūtu uzskatāma par atbilstošu riska ierobežošanas kritērijiem. Šādas stratēģijas mērķis nav līdzsvarot ievērojamos riskus, kas saistīti ar ieguldījumiem šajā akciju grozā, bet gan līdzsvarot šā ieguldījuma beta rādītāju (tirgus risku) un saglabāt alfa rādītāju. Šā akciju groza alfa komponents var dominēt pār beta komponentu un tādējādi radīt zaudējumus AIF līmenī. Šā iemesla dēļ tas nav uzskatāms par riska ierobežošanas darījumu.
(24)
Apvienošanas arbitrāžas stratēģija ir tāda, kurā vienas akcijas īsā pozīcija tiek kombinēta ar citas akcijas garo pozīciju. Šādas stratēģijas mērķis ir ierobežot pozīciju beta rādītāju (tirgus risku) un ģenerēt ienākumus, kas piesaistīti abu akciju salīdzinošajiem rādītājiem. Līdzīgi kā iepriekš, šā akciju groza alfa komponents var dominēt pār beta komponentu un tādējādi radīt zaudējumus AIF līmenī. Tas nebūtu uzskatāms par riska ierobežošanas darījumu atbilstīgi saistību metodes kritērijiem.
(25)
Stratēģija, kuras mērķis ir ierobežot akciju vai obligāciju garās pozīcijas risku ar nopirktu kredītaizsardzību tam pašam emitentam, attiecas uz divām dažādām aktīvu kategorijām un tādēļ nebūtu uzskatāma par riska ierobežošanas darījumu.
(26)
Izmantojot metodes, kuras palielina AIF riska darījumu apjomu, AIFP būtu jāievēro vispārējie principi, piemēram, papildus darījuma juridiskajai formai jāņem vērā arī tā būtība. Konkrēti saistībā ar izpirkšanas darījumiem AIFP vajadzētu ņemt vērā to, vai iesaistīto aktīvu riski un atdeve tiek nodoti tālāk vai joprojām attiecas uz AIF. AIFP būtu arī jāizskata atvasinātie instrumenti vai citi bāzes aktīviem pielīgti darījumi, lai konstatētu AIF iespējamās nākotnes saistības, kas izriet no šiem darījumiem.
(27)
Tā kā saistību metode paredz procentu likmes ar dažādiem beigu termiņiem uzskatīt par dažādiem bāzes aktīviem, AIF, kas atbilstīgi to ieguldījumu pamatpolitikai galvenokārt iegulda procentu likmju atvasinātajos instrumentos, var izmantot specifiskus ilguma mijmaiņas noteikumus, lai būtu iespējams ņemt vērā korelāciju starp procentu likmju līknes beigu termiņu segmentiem. Nosakot ieguldījumu politiku un riska profilu, AIF būtu jāspēj definēt procentu likmju riska līmeni un atbilstoši arī tā mērķa ilgumu. AIF, izdarot izvēli par ieguldījumiem, būtu jāņem vērā iepriekš noteiktais mērķa ilgums. Ja portfeļa ilgumā veidojas novirze no mērķa ilguma, šī stratēģija nebūtu uzskatāma par noteikta ilguma mijmaiņas darījumu atbilstīgi saistību metodes kritērijiem.
(28)
Noteikta ilguma mijmaiņas noteikumi pieļauj garo pozīciju mijmaiņu ar īsajām pozīcijām, kuru bāzes aktīvi ir citas procentu likmes. Par termiņu intervālu robežvērtībām noteikti divu gadu, septiņu gadu un 15 gadu termiņi. Katrā termiņu intervālā būtu atļaujamas mijmaiņas pozīcijas.
(29)
Būtu daļēji atļaujamas mijmaiņas pozīcijas starp diviem dažādiem termiņu intervāliem. Pozīcijām, kurām īstenota mijmaiņa, jāpiemēro ierobežojumi, lai pieļautu tikai daļēju mijmaiņu. Tie būtu jāizsaka procentos, balstoties uz vidējam korelācijām starp procentu likmju līknes divu gadu, piecu gadu, desmit gadu un 30 gadu termiņu intervāliem. Jo ilgāka starpība starp pozīciju termiņiem, jo vairāk jāierobežo to mijmaiņa, kas nozīmē, ka procentuālajiem radītājiem jāpalielinās.
(30)
Pozīcijas, kuru mainītais ilgums krietni pārsniedz visa portfeļa mainīto ilgumu, neatbilst AIF ieguldījumu stratēģijai, un nebūtu pieļaujama to pilnīga salāgošana. Tādējādi nebūtu pieņemams salāgot 18 mēnešu termiņa īso pozīciju (kas atrodas 1. termiņu intervālā) ar desmit gadu termiņa garo pozīciju (kas atrodas 3. termiņu intervālā), ja AIF mērķa ilgums ir aptuveni divi gadi.
(31)
Aprēķinot riska darījumu apjomu, AIF var pirmkārt apzināt risku ierobežošanas darījumus. Šajos darījumos iesaistītos atvasinātos instrumentus tad izslēdz no kopējā riska darījuma aprēķina. AIF riska ierobežošanas aprēķinos būtu jāizmanto precīzi aprēķini. AIF riska ierobežošanas aprēķinos nebūtu jāizmanto ilguma mijmaiņas noteikumi. Ilguma mijmaiņas noteikumus var izmantot, lai atlikušos procentu likmju atvasinātos instrumentus pārvērstu attiecīgo bāzes aktīvu pozīcijās.
(32)
Atbilstīgi Direktīvas 2011/61/ES noteikumiem AIFP jāgarantē, ka iespējamos profesionālās atbildības riskus, kas izriet no tā darbības, pienācīgi sedz vai nu ar papildu pašu kapitālu vai profesionālās civiltiesiskās atbildības apdrošināšanu. Šo noteikumu vienota piemērošana paredz vienotu izpratni par sedzamajiem iespējamajiem profesionālās atbildības riskiem. No AIFP profesionālās nolaidības izrietošo risku vispārējam raksturojumam būtu jānosaka atbilstošo riska notikumu iezīmes un iespējamās profesionālās atbildības diapazons, tostarp kaitējums vai zaudējums, ko izraisījušas personas, kas tieši veic darbības, par kurām AIFP ir juridiska atbildība, piemēram, AIF direktori, speciālisti vai darbinieki un personas, kas veic šīs darbības saskaņā ar AIFP deleģējumu. Atbilstīgi Direktīvas 2011/61/ES noteikumiem AIFP īstenotajam deleģējumam vai apakšdeleģējumam nevajadzētu ietekmēt AIFP atbildību, un AIFP būtu jānodrošina pienācīgs segums profesionālajiem riskiem, kas saistīti ar šādām trešām pusēm, par kurām tas ir juridiski atbildīgs.
(33)
Lai nodrošinātu vienotu izpratni par vispārējo raksturojumu, iespējamo profesionālās atbildības riska notikumu konstatēšanai kā standarts būtu jāizmanto piemēru uzskaitījums. Šajā uzskaitījuma būtu jāiekļauj plašs no nolaidīgām darbībām, kļūdām vai nepilnībām izrietošo notikumu spektrs, piemēram, ieguldījumu īpašumtiesības apliecinošo dokumentu zaudējums, sagrozījumi vai AIFP dažādo saistību vai pienākumu neizpilde. Tajā būtu jāietver arī nespēja ar pienācīgu iekšējās kontroles sistēmu starpniecību novērst krāpnieciskas darbības AIFP iekšienē. Kaitējums, kas rodas no nespējas veikt pietiekamu uzticamības pārbaudi ieguldījumam, kas izrādījies krāpniecisks, padara AIFP profesionāli civiltiesiski atbildīgu, un šī atbildība būtu pienācīgi jāsedz. Taču zaudējumi, kas radušies tāpēc, ka ieguldījums ir zaudējis vērtību nelabvēlīgu tirgus apstākļu rezultātā, nebūtu jāsedz. Sarakstā būtu jāiekļauj arī novērtējumi, kuri nav pienācīgi veikti, kas būtu jāinterpretē kā novērtējuma nepilnība, ar ko tiek pārkāpts Direktīvas 2011/61/ES 19. pants un atbilstīgie deleģētie akti.
(34)
Saskaņā ar riska pārvaldības pienākumiem AIFP vajadzētu būt piemērotiem kvalitatīvas iekšējās kontroles mehānismiem, lai ierobežotu darbības neizpildi, tostarp profesionālās atbildības riskus, vai izvairītos no šādas neizpildes. Tādēļ AIFP kā daļu no tā riska pārvaldības politikas vajadzētu noteikt atbilstīgu darbības riska pārvaldības politiku un procedūras, kas piemērotas tā uzņēmējdarbības veidam, mērogam un sarežģītībai. Šīm procedūrām un politikai būtu jāparedz iespēja izveidot iekšējo zaudējumu datubāzi, kas kalpo darbības riska noteikšanas mērķim.
(35)
Lai garantētu, ka papildu pašu kapitāls un profesionālās civiltiesiskās atbildības apdrošināšana sedz iespējamos profesionālās atbildības riskus, piemērota seguma līmeņa noteikšanai būtu jāparedz kvantitatīvi minimālie kritēriji. AIFP šie kvantitatīvie kritēriji būtu jānosaka kā konkrēta procentuālā vērtība no AIF pārvaldīto portfeļu vērtības, ko aprēķina, summējot visu pārvaldīto AIF kopējo aktīvu vērtību, neatkarīgi no tā, vai tie iegūti, izmantojot piesaistītos līdzekļus vai ieguldītāju līdzekļus. Šajā kontekstā atvasinātie instrumenti būtu jānovērtē pēc to tirgus cenas, jo tos var aizvietot par šo cenu. Tā kā segums ar profesionālās civiltiesiskās atbildības apdrošināšanas palīdzību ir pēc savas būtības nenoteiktāks nekā papildu pašu līdzekļi, šiem diviem instrumentiem, ko izmanto profesionālas atbildības risku segšanai, būtu jāpiemēro dažādas procentuālās vērtības.
(36)
Lai garantētu, ka profesionālās civiltiesiskās atbildības apdrošināšana faktiski darbojas, lai segtu zaudējumus, kas rodas no apdrošināšanas gadījumiem, polise jāiegādājas no apdrošināšanas sabiedrības, kurai ir atļauts veikt profesionālās civiltiesiskās atbildības apdrošināšanu. Apdrošinātāji var būt gan ES apdrošināšanas sabiedrības, gan trešo valstu sabiedrības tiktāl, ciktāl tām saskaņā ar Savienības vai valstu tiesību aktiem ir atļauts sniegt šādus apdrošināšanas pakalpojumus.
(37)
Lai piemērotas profesionālās civiltiesiskās atbildības apdrošināšanas izveidē nodrošinātu zināmu elastīgumu, AIFP un apdrošināšanas sabiedrībai vajadzētu būt iespējai vienoties par klauzulu, kurā paredzēts, ka jebkura zaudējuma daļu noteiktā apmērā sedz pats AIFP (noteiktais pašrisks). Kad notikusi vienošanās par šo noteikto pašrisku, AIFP būtu jānodrošina pašu kapitāla apjoms, kas atbilst noteiktajam zaudējumu apjomam, ko sedz AIFP. Šāds pašu kapitāla apjoms jānodrošina papildus AIFP sākotnējam kapitālam un AIFP pašu kapitālam saskaņā ar Direktīvas 2011/61/ES 9. panta 3. punktu.
(38)
Principā ar papildu pašu kapitāla vai profesionālās civiltiesiskās apdrošināšanas palīdzību nodrošinātā seguma pietiekamība būtu jāpārskata vismaz reizi gadā. Taču AIFP būtu jāizveido procedūras, kas nodrošina pārvaldīto AIF portfeļu kopējās vērtības pastāvīgu kontroli un profesionālās atbildības risku seguma pastāvīgu korekciju, ja konstatētas ievērojamas neatbilstības. Turklāt AIFP piederības dalībvalsts kompetentā iestāde var samazināt vai palielināt minimālās prasības papildu pašu kapitālam, ņemot vērā AIFP riska profilu, tā zaudējumu vēsturiskos rādītājus un tā papildu pašu kapitāla vai profesionālās civiltiesiskās apdrošināšanas pietiekamību.
(39)
Direktīvā 2011/61/ES ietverta prasība AIFP rīkoties AIF, ieguldītāju un tirgus integritātes labākajās interesēs. Tādēļ AIFP būtu jāpiemēro piemērota politika un procedūras, kas tiem ļauj novērst nelikumīgu rīcību, piemēram, izdevīga laika izvēli tirgū (market timing) vai vēlu tirdzniecību (late trading). Izdevīga tirgus laika izvēle nozīmē izmantot neaktuālas vai novecojušas portfeļa vērtspapīru cenas, kas ietekmē AIF neto aktīvu vērtības (NAV) aprēķinu, vai pirkt un pēc dažām dienām izpirkt AIF ieguldījumu apliecības, tādējādi izmantojot veidu, kā AIF aprēķina NAV. Vēla tirdzniecība nozīmē rīkojumu izdošanu par AIF ieguldījumu apliecību pirkšanu vai izpirkšanu pēc noteikta atskaites punkta, izmantojot atskaites punkta cenu. Abi nelikumīgās rīcības veidi kaitē ilgtermiņa ieguldītāju interesēm, jo samazina to ienākumus, turklāt atstāj negatīvu ietekmi uz AIF ienākumiem, jo palielinās darījumu izmaksas un tiek traucēta portfeļa pārvaldība. AIFP būtu arī jāizveido piemērotas procedūras ar mērķi garantēt, ka AIF pārvaldība notiek efektīvi, un būtu jārīkojas tā, lai novērstu nevajadzīgu izmaksu rašanos AIF un ieguldītājiem.
(40)
Tāpat kā PVKIU pārvaldniekiem piemērotajā pieejā arī AIFP ieguldījumu izvēlē un kontrolē būtu jāprasa nodrošināt augstu uzticamības pārbaužu standartu. Tiem būtu vajadzīga piemērota profesionālā kompetence un zināšanas par aktīviem, kuros AIF ir ieguldījuši. Lai nodrošinātu, ka ieguldījumu lēmumu izpilde notiek saskaņā ar ieguldījumu stratēģiju un atbilstošos gadījumos - pārvaldīto AIF riska ierobežojumiem, AIFP būtu jānosaka un jāīsteno rakstiska politika un procedūras, kas attiecas uz uzticamības pārbaudēm. Šī politika un procedūras regulāri jāpārskata un jāaktualizē. Ja AIFP veic ilgtermiņa ieguldījumus specifiskos aktīvu veidos, mazāk likvīdos aktīvos, piemēram, nekustamajā īpašumā un partnerības daļās, tad uzticamības pārbaudes prasības būtu jāpiemēro arī sarunu fāzē. AIFP veiktās darbības pirms līguma noslēgšanas būtu sīki jādokumentē, lai parādītu, ka tās atbilst ekonomiskajam un finanšu plānam un tādējādi arī AIF ilgumam. AIF būtu jāsaglabā atbilstošo sanāksmju protokoli, sagatavošanas dokumenti, ka arī ekonomiskā un finanšu analīze, kas veikta projekta iespējamības novērtēšanai un līgumiskajām saistībām.
(41)
Prasība AIFP rīkoties pietiekami prasmīgi un rūpīgi un veikt uzticamības pārbaudes būtu jāpiemēro arī tad, ja AIFP ieceļ galveno brokeri vai darījuma partneri. AIFP būtu jāizvēlas un jāieceļ tikai tādi galvenie brokeri vai darījuma partneri, uz kuriem attiecas pastāvīga uzraudzība, kas ir finansiāli stabili un kuriem ir vajadzīgā organizatoriskā struktūra, kas ir piemērota AIFP vai AIF sniedzamajiem pakalpojumiem. Lai nodrošinātu pienācīgu ieguldītāju interešu aizsardzību, ir svarīgi precizēt, ka viens no kritērijiem finansiālās stabilitātes novērtēšanā ir tas, vai uz galvenajiem brokeriem vai darījumu partneriem attiecas atbilstošs uzraudzības regulējums, tostarp saistībā ar kapitāla pietiekamības prasībām un efektīvu uzraudzību.
(42)
Saskaņā ar Direktīvu 2011/61/ES, kas nosaka prasību AIFP rīkoties godīgi, taisnīgi un prasmīgi, personām, kas faktiski vada AIFP uzņēmējdarbību, kas ir pārvaldības struktūras vai - gadījumā, ja sabiedrībai nav pārvaldības struktūras - augstākās vadības pārstāvji, vajadzētu būt ar pietiekamām zināšanām, prasmēm un pieredzi, lai izpildītu savus uzdevumus un jo sevišķi izprastu riskus, kas saistīti ar AIFP darbību. Saskaņā ar Komisijas Zaļo grāmatu par korporatīvo pārvaldību finanšu sektorā (2) personām, kas faktiski vada AIFP uzņēmējdarbību, būtu jāvelta pietiekami daudz laika savu funkciju veikšanai AIFP un jārīkojas pēc godīguma, integritātes un neatkarības principa, lai varētu inter alia efektīvi novērtēt un apstrīdēt augstākās vadības lēmumus.
(43)
Ar mērķi garantēt, ka attiecīgās darbības tiek veiktas pienācīgi, AIFP būtu jānodarbina personāls, kam ir vajadzīgās prasmes, zināšanas un kompetence, lai veiktu tiem uzticētos pienākumus.
(44)
AIFP, kas sniedz individuālo ieguldījumu portfeļu pārvaldības pakalpojumu, jānodrošina atbilstība pamudinājumu noteikumiem, kas noteikti Komisijas 2006. gada 10. augusta Direktīvā 2006/73/EK, ar ko īsteno Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2004/39/EK attiecībā uz ieguldījumu sabiedrību organizatoriskām prasībām un darbības nosacījumiem un jēdzienu definīcijām minētās direktīvas mērķiem (3). Konsekvences ievērošanai šiem principiem būtu jāattiecas arī uz AIFP, kas sniedz kolektīvā ieguldījumu portfeļa pārvaldības un tirdzniecības pakalpojumus. AIFP gada pārskatā būtu jāatklāj pakalpojuma maksas, komisijas maksas vai gūtā labuma esība, veids un apmērs vai, - ja šis apmērs nav nosakāms, - apmēra aprēķina metode.
(45)
AIF ieguldītājiem vajadzētu gūt labumu no līdzīgas aizsardzības, kāda tiek piešķirta AIFP klientiem, kuriem AIFP sniedz individuāla ieguldījumu portfeļa pārvaldības pakalpojumu, jo šādā gadījumā tiem jānodrošina atbilstība “labākās izpildes” noteikumiem, kas paredzēti Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 21. aprīļa Direktīvā 2004/39/EK, kas attiecas uz finanšu instrumentu tirgiem un ar ko groza Padomes Direktīvas 85/611/EEK un 93/6/EEK un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2000/12/EK un atceļ Padomes Direktīvu 93/22/EEK (4) un Direktīvā 2006/73/EK. Taču būtu jāņem vērā atšķirības starp dažādajiem aktīvu veidiem, kuros iegulda AIF, jo “labākā izpilde” nav piemērojama gadījumos, kad, piemēram, AIFP iegulda nekustamajā īpašumā vai partnerības daļās un ieguldījumu veic pēc ilgstošam sarunām par līguma noteikumiem. Ja nav izvēles starp dažādām izpildes vietām, AIFP būtu jāspēj kompetentajām iestādēm un revidentiem parādīt, ka izvēle starp dažādam izpildes vietām neeksistē.
(46)
Lai nodrošinātu konsekvenci ar prasībām, kas attiecas uz PVKIU pārvaldniekiem, noteikumi par rīkojumu apstrādi un tirdzniecības rīkojumu apvienošanu un sadalīšanu būtu jāpiemēro AIFP, ja tie sniedz kolektīvo ieguldīju portfeļa pārvaldības pakalpojumu. Tomēr šie noteikumi nebūtu piemērojami, ja ieguldījums aktīvos ir veikts pēc ilgstošam sarunām par līguma noteikumiem, piemēram, ieguldījums nekustamajā īpašumā, partnerības daļās vai biržā nekotētos uzņēmumos, jo šādos gadījumos netiek izpildīts rīkojums.
(47)
Ir svarīgi konkretizēt situācijas, kurās varētu rasties interešu konflikti, jo īpaši gadījumos, kad iespējams finansiāla labuma guvums vai izvairīšanās no finansiāla zaudējuma, vai tiek nodrošināti finansiālie vai citi labumi, lai AIFP rīcību virzītu tā, ka tas dod priekšroku noteiktam interesēm, neņemot vērā citu pušu, piemēram, citu AIF, to klientu, pārvedamu vērtspapīru kolektīvo ieguldījumu uzņēmumu (PVKIU) vai citu AIFP klientu intereses
(48)
AIFP izveidotajai interešu konfliktu novēršanas politikai būtu jānosaka situācijas, kurās AIFP veiktās darbības varētu veidot interešu konfliktus, kas var radīt un var neradīt iespējamus riskus, ka tiek nodarīts kaitējums AIF interesēm vai to klientu interesēm. Lai šīs situācijas noteiktu, AIFP būtu jāņem vērā ne tikai kolektīvo ieguldījumu portfeļu pārvaldības darbība, bet arī citas darbības, ko tam atļauts veikt, tostarp darbības, ko veic deleģējuma saņēmēji, apakšdeleģējuma saņēmēji, ārējie vērtētāji vai darījuma partneri.
(49)
Saskaņā ar pieeju, kas ņemta vērā Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 13. jūlija Direktīvā 2009/65/EK par normatīvo un administratīvo aktu koordināciju attiecībā uz pārvedamu vērtspapīru kolektīvo ieguldījumu uzņēmumiem (PVKIU) (5) saistībā ar PVKIU pārvaldības uzņēmumiem un Direktīvā 2004/39/EK attiecībā uz ieguldījumu sabiedrībām, AIFP būtu jāpieņem procedūras un pasākumi ar mērķi garantēt, ka attiecīgās personas, kas iesaistītas dažādos uzņēmējdarbības aspektos, kas var ietvert interešu konfliktus, veic šīs darbības neatkarīgi un piemēroti AIFP lielumam un darbībām.
(50)
Ir būtiski noteikt kopēju sistēmu, kurā paredzēts, kā jāpārvalda un jāatklāj interešu konflikti, ja tādi rodas. Specifiskas darbības, kas jāveic, un procedūras, kas jāievēro šādās situācijās, būtu jākonkretizē interešu konfliktu novēršanas politikā, ko nosaka AIFP.
(51)
Viens no riska pārvaldības sistēmas centrālajiem elementiem ir pastāvīga riska pārvaldības funkcija. Konsekvences nodrošināšanas nolūkā tās uzdevumiem un pienākumiem vajadzētu būt pēc būtības līdzīgiem tiem, kas PVKIU pārvaldības sabiedrībām attiecībā uz pastāvīgo riska pārvaldības funkciju noteikti Komisijas 2010. gada 1. jūlija Direktīvā 2010/43/ES, ar ko īsteno Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2009/65/EK attiecībā uz organizatoriskajām prasībām, interešu konfliktiem, profesionālo ētiku, riska pārvaldību un starp depozitāriju un pārvaldības sabiedrību noslēdzamās vienošanās saturu (6). Šai funkcijai vajadzētu būt galvenajā lomā AIF riska politikas veidošanā, riska kontrolē un riska mērīšanā ar mērķi nodrošināt, ka riska līmenis pastāvīgi atbilst AIF riska profilam. Pastāvīgās riska pārvaldības funkcijas rīcībā vajadzētu būt nepieciešamajai varai, piekļuvei visai būtiskajai informācijai un regulāram kontaktam ar AIFP augstāko vadību un pārvaldības struktūru, lai nodrošinātu tām jaunāko informāciju, un tās varētu vajadzības gadījumā veikt situācijas uzlabojumus.
(52)
Riska pārvaldības politika veido otru pīlāru, uz kura balstās riska pārvaldības sistēma. Šai politikai vajadzētu būt pienācīgi dokumentētai un tajā būtu jo sevišķi jāizskaidro pasākumi un procedūras, ko izmanto risku mērīšanā un pārvaldībā, aizsardzības pasākumi riska pārvaldības funkcijas neatkarības nodrošināšanai, paņēmieni, ko izmanto risku pārvaldībai, un ziņas par atbildības sadalījumu AIFP attiecībā uz riska pārvaldības un darbības procedūrām. Lai garantētu tās efektivitāti, riska pārvaldības politika augstākajai vadībai būtu jāpārskata vismaz reizi gadā.
(53)
Kā paredzēts Direktīvā 2011/61/ES, riska pārvaldības funkcijai vajadzētu būt funkcionāli un hierarhiski nodalītai no funkcionālajām struktūrvienībām. Jāpaskaidro, ka šo nodalīšanu būtu jānodrošina līdz pat AIFP pārvaldības struktūras līmenim un riska pārvaldības funkcijā nodarbinātajiem nevajadzētu veikt nekādus konfliktējošus uzdevumus, turklāt viņus nevajadzētu uzraudzīt tiem, kas ir atbildīgi par konfliktējošām funkcijām.
(54)
Ir ārkārtīgi svarīgi konkretizēt aizsardzības pasākumus, kurus jebkurā gadījumā izmantos AIFP, lai nodrošinātu riska pārvaldības funkcijas neatkarīgu īstenošanu, precīzāk, noteikt, ka riska pārvaldības funkcijas īstenotājiem nevajadzētu uzticēt konfliktējošus pienākumus, ka tiem vajadzētu pieņemt lēmumus, balstoties uz datiem, ko tie var pienācīgi novērtēt, un ka lēmumu pieņemšanas procesam vajadzētu būt pakļautam pārskatīšanai.
(55)
Lai gan Direktīvā 2011/61/ES nav paredzēti nekādi AIF ieguldījumu ierobežojumi, katra AIF radītos riskus nav iespējams efektīvi pārvaldīt, ja AIFP nav iepriekš noteikusi riska ierobežojumus. Riska ierobežojumiem būtu jāatbilst AIF riska profilam, un tie būtu jāatklāj ieguldītājiem atbilstīgi Direktīvā 2011/61/ES paredzētajam.
(56)
Konsekvences nodrošināšanas nolūkos prasības, kas attiecas uz riska noteikšanu, mērīšanu un kontroli, ir balstītas uz līdzīgiem noteikumiem Direktīvā 2010/43/ES. AIFP būtu atbilstoši jārisina riska mērīšanas paņēmienu un modeļu iespējamo vājo vietu jautājums, veicot stresa testus, atpakaļejošas pārbaudes un scenāriju analīzi. Ja stresa testi un scenāriju analīze atklāj konkrētu vājo vietu noteiktos apstākļos, AIFP būtu nekavējoties jārīkojas un jāveic korektīvas darbības.
(57)
Direktīvā 2011/61/ES Komisijai noteikta prasība konkretizēt likviditātes pārvaldības sistēmas un procedūras, ar kuru palīdzību AIFP var kontrolēt AIF likviditātes risku, izņemot, ja AIF ir slēgts AIF, kurā neizmanto saistību īpatsvaru, un var garantēt, ka AIF ieguldījumu riska profils atbilst tā pamatsaistībām. Tādēļ ir svarīgi noteikt galvenās vispārīgās prasības, kas attiecas uz visiem AIFP un kuru piemērošana būtu jāpielāgo attiecīgā AIFP pārvaldīto AIF apjomam, struktūrai un specifikai.
(58)
AIFP būtu jāspēj pierādīt kompetentajām iestādēm, ka tie ir izveidojuši piemērotas un efektīvas likviditātes pārvaldības procedūras un politiku. Tas paredz pienācīgi ņemt vērā AIF veidu, tostarp bāzes aktīvu veidu un likviditātes riska apjomu, kam pakļauts AIF, kā arī AIF apjomu un sarežģītību vai aktīvu likvidēšanas vai pārdošanas procesa sarežģītību.
(59)
Likviditātes pārvaldības sistēmām un procedūrām var ļaut AIFP izmantot vajadzīgos instrumentus un kārtību, lai pārvarētu nelikvīdo aktīvu radītās problēmas un ar to saistītās vērtēšanas problēmas ar mērķi reaģēt uz izpirkšanas rīkojumiem. Šādi instrumenti un paņēmieni, ja tas atļauts valsts tiesību aktos, var ietvert barjeras (gates), daļēju izpirkšanu, pagaidu aizņēmumus, paziņošanas periodus un likvīdu aktīvu apvienošanu. Norobežotie konti (side-pockets) un citi mehānismi, kuros uz noteiktiem AIF aktīviem attiecas līdzīgas vienošanās starp AIF un to ieguldītājiem, būtu uzskatāmi par “īpašiem pasākumiem”, jo tie ietekmē AIF ieguldītāju tiesības uz izpirkšanu. AIF darbības pārtraukšana nebūtu uzskatāma par īpašu pasākumu, jo tā attiecas uz visiem AIF aktīviem un visiem AIF ieguldītājiem. Instrumentu un īpašu pasākumu izmantošanu likviditātes pārvaldībai vajadzētu padarīt atkarīgu no konkrētiem apstākļiem, un šai izmantošanai būtu jāmainās atkarība no AIF specifikas, apjoma un ieguldījumu stratēģijas.
(60)
Prasība kontrolēt likviditātes pārvaldību pakārtotajās kolektīvo ieguldījumu sabiedrībās, kurās iegulda AIF, un prasības noteikt instrumentus un pasākumus likviditātes riska pārvaldībai un ieguldītāju savstarpējo interešu konfliktu konstatēšanai, pārvaldībai un kontrolei nebūtu piemērojama AIFP, kas pārvalda slēgtus AIF, neatkarīgi no tā, vai uzskatāms, ka tie izmanto saistību īpatsvaru. Atbrīvojumam no šīm ar izpirkšanu saistītajām likviditātes pārvaldības prasībām būtu jāatspoguļo atšķirības vispārīgajos izpirkšanas noteikumos, kas attiecas uz ieguldītājiem slēgtos AIF atšķirībā no atvērtiem AIF.
(61)
Minimālo ierobežojumu izmantošana attiecībā uz AIF likviditāti vai nelikviditāti atsevišķiem AIFP varētu nodrošināt efektīvu kontroles instrumentu. Ierobežojuma pārsniegšana var pati par sevi nebūt iemesls AIFP rīcībai, jo tā atkarīga no faktiem un apstākļiem un AIFP noteiktās tolerances pakāpes. Tādējādi ierobežojumus varētu praksē izmantot, lai kontrolētu dienas vidējo izpirkumu attiecībā pret fonda likviditāti, izsakot dienās vienā laika posmā. Tos varētu arī izmantot, lai kontrolētu ieguldītāju koncentrāciju, ar mērķi stiprināt stresa testu scenārijus. Šie ierobežojumi varētu kalpot kā signāls kontroles turpināšanai vai stāvokļa uzlabojumiem, atkarībā no apstākļiem.
(62)
Stresa testos vajadzētu atbilstošos gadījumos iekļaut aktīvu likviditātes ierobežotību un neparastus izpirkuma rīkojumus. Būtu jāņem vērā nesenā un paredzamā parakstīšanās un izpirkšana apvienojumā ar sagaidāmo AIF rādītāju ietekmi uz šīm aktivitātēm salīdzinājumā ar citiem. AIFP būtu arī jāizanalizē laikposms, kas vajadzīgs, lai simulāciju stresa scenārijos izpildītu izpirkuma rīkojumus. Turklāt AIFP būtu jāveic stresa testi attiecībā uz tādiem tirgu ietekmējošiem faktoriem kā ārvalstu valūtu svārstības, kas varētu būtiski ietekmēt AIFP vai AIF kredītprofilu, un tādējādi arī nodrošinājumu prasības. AIFP sava pieejā stresa testiem vai scenāriju analīzei būtu jāņem vērā arī vērtēšanas problēmas stresa apstākļos.
(63)
Stresa testu veikšanas biežumam vajadzētu būt atkarīgam no AIF veida, ieguldījumu stratēģijas, likviditātes profila, ieguldītāja veida un AIF izpirkšanas politikas. Taču tiek sagaidīts, ka šos testus veic vismaz vienu reizi gadā. Ja stresa testi uzrāda likviditātes risku, kas ievērojami augstāks nekā sagaidāms, AIFP būtu jārīkojas visu AIF ieguldītāju labākajās interesēs, ņemot vērā AIF aktīvu likviditātes profilu, izpirkšanās rīkojumu līmeni un atbilstošos gadījumos arī likviditātes pārvaldības politikas un procedūru piemērotību.
(64)
Direktīvā 2011/61/ES paredzēts, ka Komisijai jānosaka, kā saskaņot ieguldījumu stratēģiju, likviditātes profilu un izpirkšanas politiku. Konsekvence starp šiem trim elementiem ir nodrošināta, ja ieguldītāji var izpirkt savus ieguldījumus saskaņā ar AIF izpirkšanas politiku, kurā būtu jāiekļauj izpirkšanas nosacījumi gan normālos, gan ārkārtas apstākļos, turklāt veidā, kas nodrošina godīgu attieksmi pret ieguldītājiem.
(65)
Direktīvā 2011/61/ES paredzēta pārnozaru konsekvence un nesaskaņotības novēršana starp iniciatoru interesēm, kas pārstrukturē aizdevumus tirgojamos vērtspapīros, un AIFP, kas AIF vārdā iegulda šajos vērtspapīros vai citos finanšu instrumentos. Lai sasniegtu šo mērķi, ir ņemti vērā atbilstošie noteikumi Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 14. jūnija Direktīvā 2006/48/EK par kredītiestāžu darbības sākšanu un veikšanu (7), kas nosaka kvantitatīvās un kvalitatīvās prasības, kas jāizpilda ieguldītājiem, kas ir pakļauti vērtspapīrošanas kredītriskam, kā arī iniciatoriem un sponsoriem. Tā kā arī šai regulai ir tāds pats mērķis kā attiecīgajiem Direktīvas 2006/48/EK noteikumiem, proti, saskaņot iniciatora vai sponsora un ieguldītāju intereses, ir svarīgi, ka abos tiesību aktos terminoloģija tiek izmantota konsekventi, tādēļ Direktīvā 2006/48/EK iekļautās definīcijas ir izmantotas kā atskaites punkts. Ņemot vērā to, ka Eiropas Banku uzraudzītāju komiteja, kas ir Eiropas Banku iestādes priekštece, ir izstrādājusi sīkas pamatnostādnes (8), lai nodrošinātu atbilstošo noteikumu interpretāciju Direktīvā 2006/48/EK, pārnozaru konsekvences nolūkā šie noteikumi, kas paredzēti iniciatoru, sponsoru un AIFP interešu saskaņošanai, jāinterpretē saskaņā ar minētajām pamatnostādnēm.
(66)
Ir svarīgi, lai darījumi, kuros aizdevumus pārstrukturē tirgojamos vērtspapīros, nebūtu veidoti tā, lai izvairītos no noteikumu piemērošanas par ieguldījumiem vērtspapīrošanas pozīcijās. Tādēļ atsauce uz ieguldījumiem tirgojamos vērtspapīros vai citos finanšu instrumentos, kas balstīti uz pārstrukturētiem aizdevumiem, nebūtu jāinterpretē kā juridiski spēka esoša un saistoša īpašumtiesību nodošana attiecībā uz šādiem instrumentiem, bet gan kā ieguldījums, kas veikts pēc būtības ekonomiskā nozīmē, lai būtu aptvertas citas sintētisko ieguldījumu formas un uz tām attiektos specifiskās prasības. Lai izvairītos no pārpratumiem un saskaņotu izteiksmes veidu, kas izmantots banku regulējumā, jēdziena “ieguldījums tirgojamos vērtspapīros vai citos finanšu instrumentos, kas balstīti uz pārstrukturētiem aizdevumiem” vietā izmantojams “iesaistīšanās vērtspapīrošanas kredītriska riska darījumā”.
(67)
Prasības, kas jāizpilda sabiedrībām, kas darbojas kā vērtspapīrošanas iniciatori, sponsori vai sākotnējie aizdevēji, tām ir tieši noteiktas Direktīvā 2006/48/EK. Tādēļ ir svarīgi atbilstošus pienākumus noteikt AIFM, kas iesaistās vērtspapīrošanas riska darījumos. Tādējādi AIFP vajadzētu iesaistīties vērtspapīrošanas riska darījumā tikai tad, ja iniciators, sponsors vai sākotnējais aizdevējs ir nepārprotami informējis AIFP, ka tas saglabā būtisku ekonomisku ieinteresētību bāzes aktīvā; šis noteikums pazīstams kā saglabāšanas prasība. Turklāt AIFP būtu jānodrošina, ka ir izpildītas kvalitatīvās prasības, kas sponsoram un iniciatoram noteiktas Direktīvā 2006/48/EK. AIFP arī pašam būtu jāatbilst kvalitatīvajām prasībām, lai pamatīgi un dziļi izprastu vērtspapīrošanas ieguldījumu un ar to saistīto riska darījumu. Lai panāktu to, AIFP lēmums par ieguldījumu būtu jāpieņem tikai pēc tam, kad veikta rūpīga uzticamības pārbaude, kurai tam vajadzētu sniegt pietiekami daudz informācijas par attiecīgo vērtspapīrošanu.
(68)
Ir noteikti apstākļi, kuros sabiedrības atbilst iniciatora vai sponsora definīcijai vai izpilda sākotnējā aizdevēja lomu; taču cita sabiedrība, kas neatbilst ne sponsora, ne iniciatora definīcijai, ne arī izpilda sākotnēja aizdevēja lomu (bet kuras intereses ir visoptimālāk saskaņotas ar ieguldītāju interesēm), var censties izpildīt saglabāšanas prasību. Tiesiskās noteiktības labad šādai citai sabiedrībai nebūtu jāprasa izpildīt saglabāšanas prasību, ja šo prasību izpilda iniciators, sponsors vai sākotnējais aizdevējs.
(69)
Ja pārkāpta saglabāšanas prasība vai kvalitatīvās prasības, AIFP būtu jāapsver korektīva rīcība, piemēram, risku ierobežošana, pārdošana vai riska darījuma samazināšana, vai vēršanās pie saglabāšanas prasības pārkāpēja ar mērķi atjaunot atbilstību prasībai. Šādai korektīvai rīcībai vienmēr vajadzētu būt ieguldītāju interesēs un, lai izvairītos no ārkārtas pārdošanas, nevajadzētu ietvert nekādu tiešu pienākumu pārdot aktīvus uzreiz pēc tam, kad atklājies pārkāpums. AIFP būtu pārkāpums jāņem vērā, apsverot cita ieguldījuma veikšanu jaunā darījumā, kurā iesaistīta puse, kas pārkāpusi prasību.
(70)
Lai nodrošinātu atbilstību Direktīvas 2011/61/ES prasībām attiecībā uz iekšējo procedūru un organizatoriskās sistēmas noteikšanu, kas jāpiemēro visiem AIFP, AIFP būtu jāizstrādā sīki dokumentēta organizatoriskā struktūra, kurā skaidri noteikta atbildība, definēti kontroles mehānismi un garantēta sekmīga informācijas plūsma starp visām iesaistītajām pusēm. AIFP būtu arī jāizveido sistēmas, lai garantētu informācijas drošību un nodrošinātu darbības nepārtrauktību. Izveidojot šīs procedūras un struktūras, AIFP būtu jāņem vērā proporcionalitātes princips, kas ļauj procedūras, mehānismus un organizatorisko struktūru piemērot AIFP uzņēmējdarbības veidam, mērogam un sarežģītībai, kā arī tā uzņēmējdarbības gaitā veikto darbību veidam un spektram.
(71)
Ieguldītāju informēšana ir ārkārtīgi svarīga šo ieguldītājus aizsardzībai, tāpēc AIFP būtu jāīsteno atbilstoša politika un procedūras, lai garantētu, ka konkrētam AIF piemērojamie izpirkšanas noteikumi ir pietiekami sīki un pamanāmi atklāti ieguldītājiem, pirms tie izdara ieguldījumu, kā arī būtisku izmaiņu gadījumos. Tas var ietvert informēšanu par paziņošanas laikposmiem attiecībā uz izpirkšanu, ziņas par darbības pārtraukšanas periodiem, norādi par apstākļiem, kuros parastie izpirkšanas mehānismi var nebūt piemērojami vai var būt apturēti, kā arī ziņas par pasākumiem, kurus pārvaldības struktūra var uzskatīt par noteikta AIF ieguldītāju izpirkšanas tiesības ietekmējošiem, piemēram, barjerām vai norobežotajiem kontiem.
(72)
Lai garantētu, ka attiecīgās darbības tiek pienācīgi izpildītas, AIFP jo sevišķi būtu jāizmato elektroniskās sistēmas, lai izpildītu reģistrēšanas prasības attiecībā uz portfeļa darījumiem vai parakstīšanās un izpirkšanas rīkojumiem un izstrādātu, īstenotu un uzturētu grāmatvedības politiku un procedūras ar mērķi garantēt, ka neto aktīvu vērtība tiek aprēķināta atbilstīgi Direktīvas 2011/61/ES un šīs regulas prasībām.
(73)
Lai nodrošinātu saskaņotību ar prasībām, kas Direktīvā 2009/65/EK noteiktas PVKIU pārvaldniekiem, AIFP pārvaldības struktūrai, augstākajai vadībai vai atbilstošā gadījumā uzraudzības funkcijas veicējiem būtu jāuztic līdzīga veida uzdevumi, kuriem arī būtu jānosaka attiecīga atbildība. Taču šādai atbildības sadalei vajadzētu atbilst pārvaldības struktūras, augstākās vadības un uzraudzības funkcijas veicēju lomai un pienākumiem saskaņā ar piemērojamajiem valsts tiesību aktiem. Augstākajā vadībā var būt iekļauti daži vai visi pārvaldības struktūras locekļi.
(74)
AIFP vienmēr būtu jāizpilda prasība izveidot pastāvīgu un efektīvu atbilstības funkciju, neatkarīgi no tā uzņēmējdarbības apjoma un sarežģītības. Taču atbilstības funkcijas tehniskajai un personāla organizācijai vajadzētu būt pielāgotai AIFP uzņēmējdarbības specifikai, apjomam un sarežģītībai, kā arī tā pakalpojumu spektram un darbībām. AIFP nevajadzētu prasīt izveidot neatkarīgu atbilstības struktūrvienību, ja šāda prasība būtu pārmērīga, ņemot vērā AIFP lielumu vai tā uzņēmējdarbības specifiku, apjomu un sarežģītību.
(75)
Vērtēšanas prasības atšķiras atkarībā no jurisdikcijas un aktīvu kategorijas. Šai regulai vajadzētu papildināt kopējos vispārējos noteikumus un noteikt kritērijus, kas AIFP jāņem vērā, izstrādājot un īstenojot piemērotu un konsekventu politiku un procedūras AIF aktīvu pienācīgai un neatkarīgai vērtēšanai. Šai politikai un procedūrām būtu jānosaka pienākumi, uzdevumi un atbildība, kas attiecas uz visām vērtēšanā iesaistītajām pusēm, tostarp ārējiem vērtētājiem.
(76)
Aktīvu vērtību var noteikt dažādos veidos, piemēram, kā atskaites punktu izmantojot aktīvā tirgū novērojamās cenas vai izdarot aplēses, izmantojot citas vērtēšanas metodoloģijas atbilstīgi valstu tiesību aktiem, AIF nolikumu vai tā dibināšanas dokumentiem. Tā kā atsevišķu aktīvu un saistību vērtību var noteikt, izmantojot dažādas metodoloģijas, un to var iegūt no dažādiem avotiem, AIFP būtu jānosaka un jāapraksta tā izmantotās vērtēšanas metodoloģijas.
(77)
Ja aktīvu vērtēšanai izmanto modeli, vērtēšanas procedūrās un politikā būtu jānorāda modeļa galvenās iezīmes. Pirms tā izmantošanas modelim būtu jāpiemēro apstiprināšanas process, ko veic ārējais vai iekšējais speciālists, kas nav bijis iesaistīts modeļa izstrādē. Ja šim speciālistam ir atbilstoša kompetence un pieredze aktīvu vērtēšanā ar šādiem modeļiem, tas uzskatāms par kvalificētu apstiprināšanas procesa īstenošanai attiecībā uz modeli; šāds speciālists var būt revidents.
(78)
Tā kā AIF darbojas dinamiskā vidē, kurā ieguldījumu stratēģijas var laika gaitā mainīties, vērtēšanas politika un procedūras būtu jāpārskata vismaz reizi gadā un vienmēr, pirms AIF sāk izmantot jaunu ieguldījumu stratēģiju vai ieguldīt jaunā aktīvu veidā. Visām izmaiņām vērtēšanas politikā un procedūrās, tostarp vērtēšanas metodoloģijās, būtu jānotiek atbilstīgi iepriekš noteiktam procesam.
(79)
AIFP būtu jāgarantē, ka AIF atsevišķie aktīvi ir pienācīgi novērtēti saskaņā ar vērtēšanas politiku un procedūrām. Dažiem aktīviem, jo sevišķi sarežģītiem un nelikvīdiem finanšu instrumentiem, ir augstāks nepiemērota vērtējuma risks. Lai atrisinātu šādas situācijas, AIFP būtu jāizveido pietiekama kontrole ar mērķi nodrošināt, ka AIF aktīvu vērtība ir pietiekami objektīva.
(80)
Neto aktīvu vērtības uz vienu ieguldījumu apliecību vai akciju aprēķinu regulē valstu tiesību akti un/vai fondu dibināšanas dokumenti. Šī regula attiecas tikai uz aprēķina procedūru, nevis uz aprēķina metodoloģiju. Kā daļu no administratīvajam funkcijām, ko tas veic AIF, AIFP var pats aprēķināt neto aktīvu vērtību uz vienu ieguldījumu apliecību vai akciju. Administratīvo funkciju, tostarp neto aktīvu vērtības aprēķināšanai var iecelt arī trešo pusi. Trešā puse, kas aprēķina AIF neto aktīvu vērtību, nav uzskatāma par ārējo vērtētāju Direktīvas 2011/61/ES nolūkiem, kamēr tā nepiedāvā atsevišķu aktīvu vērtējumus, tostarp tādus, kuros jāizsaka subjektīvs spriedums, bet aprēķinu procesā izmanto vērtības, kas iegūtas no AIFP, cenu informācijas avotiem vai ārējā vērtētāja.
(81)
Dažas vērtēšanas procedūras iespējams veikt katru dienu, piemēram, finanšu instrumentu vērtējumu, bet citas vērtēšanas procedūras, piemēram, nekustamajam īpašumam, nav veicamas tik bieži, kā notiek emisijas, parakstīšanās, izpirkšana un atcelšana. Vērtējuma biežumā aktīviem, kas ir atvērta fonda turējumā, būtu jāņem vērā atšķirības vērtēšanas procedūrās attiecībā uz AIF turējumā esošo aktīvu veidiem.
(82)
Striktās prasības un ierobežojumi, kas jāievēro, ja AIFP plāno deleģēt funkciju veikšanu, ir izklāstītas Direktīvā 2011/61/ES. AIFP vienmēr saglabā atbildību par deleģēto uzdevumu izpildi un to atbilstību Direktīvai 2011/61/ES un tās īstenošanas pasākumiem. Tādēļ AIFP būtu jānodrošina, ka deleģējuma saņēmējs izpilda un piemēro kvalitātes standartus, kurus būtu piemērojis pats AIFP. Turklāt, ja jāgarantē, ka deleģēto funkciju izpilde notiek saskaņā ar nemainīgi augstiem standartiem, AIFP jāspēj izbeigt deleģējums, un tādēļ deleģējuma sistēmā AIFP būtu jāparedz elastīgas izbeigšanas tiesības. Deleģējuma ierobežojumi un prasības būtu jāpiemēro attiecībā uz vadības funkcijām, kas noteiktas Direktīvas 2011/61/ES I pielikumā, bet tādi palīguzdevumi kā administratīvās vai tehniskās funkcijas, ar kurām īsteno vadības uzdevumu atbalstu, piemēram, loģistikas palīgdarbus, nodrošinot uzkopšanu, ēdināšanu un pamatpakalpojumus vai pamatproduktus, nebūtu uzskatāmi par AIFP funkciju deleģējumu. Citi tehnisko vai administratīvo funkciju piemēri ir standarta programmatūras iegāde un periodiska programmatūras piegādātāju atbalsta izmantošana attiecībā uz šīm standarta sistēmām vai darbaspēka resursu atbalsta nodrošināšana, piemēram, pagaidu darbinieku piegāde vai algu administrēšana.
(83)
Lai nodrošinātu augstu ieguldītāju aizsardzības standartu līdz ar efektivitātes uzlabojumiem AIFP uzņēmējdarbības veikšanā, deleģējums būtu jābalsta uz objektīviem iemesliem. Novērtējot šos iemeslus, kompetentajām iestādēm būtu jāņem vērā deleģējuma struktūra un tās ietekme uz AIFP struktūru, kā arī deleģēto darbību un AIFP saglabāto darbību mijiedarbība.
(84)
Lai novērtētu, vai personai, kas faktiski vada deleģējuma saņēmēja uzņēmējdarbību, ir pietiekami laba reputācija, būtu jāpārbauda šīs personas veiktā uzņēmējdarbība un tas, vai šī persona ir izdarījusi pārkāpumus finanšu jomā. Novērtējot atbilstību pietiekami labas reputācijas prasībai, būtu jāņem vērā arī jebkura cita būtiska informācija attiecībā uz rakstura iezīmēm, kas varētu negatīvi ietekmēt šīs personas veikto uzņēmējdarbību, piemēram, šaubas par personas godīgumu un integritāti.
(85)
Ieguldījumu sabiedrības, kuras saņēmušas darbības atļauju atbilstīgi Direktīvai 2009/65/EK, nav uzskatāmas par sabiedrībām, kas saņēmušas atļauju un reģistrētas aktīvu pārvaldības mērķiem un uz kurām attiecas uzraudzība, jo saskaņā ar minēto direktīvu tām nav atļauts iesaistīties citās darbībās kā vien kolektīvā ieguldījumu portfeļa pārvaldībā. Arī iekšēji pārvaldītus AIF nebūtu jāklasificē kā šādas sabiedrības, jo tiem nevajadzētu iesaistīties citās darbībās, izņemot AIF iekšējo pārvaldību.
(86)
Ja deleģējums attiecas uz portfeļa pārvaldību vai risku pārvaldību, kas ir AIFP pamatdarbība un tādējādi ļoti svarīga ieguldītāju aizsardzībai un sistēmiskajam riskam, papildus Direktīvas 2011/61/ES 20. panta 1. punkta c) apakšpunktā noteiktajām prasībām AIFP piederības dalībvalsts kompetentajai iestādei un trešās valsts sabiedrības uzraudzības iestādei būtu jānoslēdz sadarbības vienošanās, kas balstīta uz rakstisku līgumu. Šāda vienošanās būtu jāpanāk pirms deleģējuma. Vienošanās nosacījumos būtu jāņem vērā starptautiskie standarti.
(87)
Rakstiskās vienošanās būtu jāparedz tiesības kompetentajām iestādēm veikt pārbaudes uz vietas, tostarp tādas, ka tās var prasīt, lai deleģējuma saņēmēja trešās valsts uzraudzības iestāde veic pārbaudes uz vietas, lūgt atļauju trešās valsts uzraudzības iestādei pašām veikt šīs pārbaudes vai arī doties līdzi trešās valsts uzraudzības iestāžu darbiniekiem, kad tie dodas veikt šādas pārbaudes uz vietas.
(88)
Pamatojoties uz Direktīvā 2011/61/ES noteiktajiem pienākumiem, AIFP vienmēr būtu jārīkojas AIF vai AIF ieguldītāju labākajās interesēs. Tādējādi deleģējums ir pieļaujams tikai tad, ja tas neattur AIFP no rīkošanās vai AIF pārvaldīšanas ieguldītāju labākajās interesēs.
(89)
Lai uzturētu augstu ieguldītāju aizsardzības standartu, jebkurā deleģējumā jāņem vērā iespējamie interešu konflikti. Ar vairāku kritēriju palīdzību būtu jānosaka standarti, kas ļautu konstatēt situācijas, kurās varētu veidoties būtisks interešu konflikts. Šo kritēriju uzskaitījums būtu jāuztver kā neizsmeļošs un kā norāde uz to, ka arī nebūtiski interešu konflikti ir svarīgi Direktīvas 2011/61/ES nolūkiem. Tādējādi atbilstības vai revīzijas funkciju veikšana būtu uzskatāma par konfliktējošām ar portfeļa pārvaldības uzdevumiem, bet tirgus uzturēšana vai izvietošanas darbības būtu uzskatāmas par konfliktējošu ar portfeļa vai riska pārvaldību. Šis pienākums neskar deleģējuma saņēmēja pienākumu funkcionāli un hierarhiski vienu no otra nodalīt portfeļa un riska pārvaldības uzdevumus atbilstīgi Direktīvas 2011/61/ES 15. panta noteikumiem.
(90)
Prasības, kas attiecas uz deleģējumu funkciju veikšanai AIFP vārdā, būtu jāpiemēro mutatis mutandis, ja deleģējuma saņēmējs īsteno apakšdeleģējumu kādai no tam deleģētajām funkcijām, kā arī jebkura tālāka apakšdeleģējuma gadījumā.
(91)
Lai garantētu, ka AIFP jebkurā gadījumā veic ieguldījumu pārvaldības funkcijas, AIFP nevajadzētu deleģēt savas funkcijas tādā mērā, ka tas faktiski vairs nav uzskatāms par AIF pārvaldnieku un kļūst par pastkastītes uzņēmumu. AIFP vienmēr būtu jānodrošina pietiekami resursi, lai efektīvi uzraudzītu deleģētās funkcijas. AIFP ir pašam jāveic ieguldījumu pārvaldības funkcijas, tā rīcībā jābūt nepieciešamajām zināšanām un resursiem, tam jābūt pilnvarām pieņemt lēmumus, kas ir augstākās vadības kompetencē, un veikt augstākās vadības funkcijas, kuras var ietvert vispārējās ieguldījumu politikas un ieguldījumu stratēģiju īstenošanu.
(92)
Deleģējuma struktūras novērtēšana ir sarežģīts uzdevums, kam jābalstās uz virkni kritēriju, lai kompetentās iestādes varētu formulēt savu lēmumu. Šāda kombinēšana ir vajadzīga, lai būtu iespējams ņemt vērā fondu struktūru un ieguldījumu stratēģiju dažādību visā Savienībā. EVTI var izstrādāt pamatnostādnes ar mērķi nodrošināt konsekventu deleģējuma struktūru novērtējumu visā Savienībā.
(93)
Komisijai būtu jākontrolē, kā šie kritēriji tiek piemēroti un kāda ir to ietekme uz tirgiem. Komisijai vajadzētu veikt situācijas pārskatīšanu pēc diviem gadiem un, ja tas uzskatāms par nepieciešamu, - veikt attiecīgos pasākumus, lai sīkāk precizētu nosacījumus, saskaņā ar kuriem uzskatāms, ka AIFP ir deleģējis savas funkcijas tādā mērā, ka kļuvis par pastkastītes uzņēmumu un vairs nav uzskatāms par AIF pārvaldnieku.
(94)
Direktīvā 2011/61/ES ietverts plašs prasību uzskaitījums attiecībā uz AIF depozitāriju nolūkā garantēt augstu ieguldītāju aizsardzības standartu. Tādēļ skaidri jānosaka depozitārija, AIFP un/vai AIF un trešo pušu attiecīgās konkrētās tiesības un pienākumi. Rakstiskajā līgumā būtu jāiekļauj visi nosacījumi, kas vajadzīgi, lai nodrošinātu atbilstošu AIF aktīvu turēšanu, ko veic depozitārijs vai trešā puse, kurai turēšanas tiesības deleģētas saskaņā ar Direktīvu 2011/61/ES, un garantētu, ka depozitārijs pienācīgi izpilda savas pārraudzības un kontroles funkcijas. Lai ļautu depozitārijam novērtēt un kontrolēt glabāšanas risku, līgumā būtu jāietver pietiekami sīki nosacījumi attiecībā uz aktīvu kategorijām, kurās AIF var ieguldīt, un jānorāda reģioni, kuros AIF plāno ieguldīt. Līgumā būtu arī jāiekļauj nosacījumi, kas attiecas uz eskalācijas procedūru. Tādēļ depozitārijam būtu jābrīdina AIFP par jebkuru būtisku risku, kas konstatēts kādā tirgus norēķinu sistēmā. Attiecībā uz līguma izbeigšanu tajā jānorāda, ka līguma izbeigšana ir depozitārija galējais līdzeklis, ja tas uzskata, ka aktīvi nav pietiekami aizsargāti. Tam būtu arī jānovērš bezrūpīgas rīcības risks, kad AIFP pieņem ieguldījumu lēmumus, nerēķinoties ar glabāšanas riskiem, balstoties uz pieņēmumu, ka lielākajā daļā gadījumu atbildīgs būtu depozitārijs. Lai uzturētu augstu ieguldītāju aizsardzības standartu, prasība, kurā izklāstīti trešo pušu kontroles nosacījumi, būtu jāattiecina uz visu uzraudzības ķēdi.
(95)
Uz depozitāriju, kas veic uzņēmējdarbību trešā valstī, būtu jāattiecina uzraudzības regulējums un uzraudzība, ko veic uzraudzības iestāde, kas ir kompetenta īstenot pastāvīgu uzraudzību, veikt pārbaudes un noteikt sankcijas. Ja depozitārija uzraudzībā iesaistītas vairākas uzraudzības iestādes, vienai uzraudzības iestādei atbilstīgi Direktīvas 2011/61/ES noteikumiem un visiem attiecīgajiem pieņemtajiem deleģētajiem un īstenošanas pasākumiem būtu jāizpilda kontaktpunkta funkcijas.
(96)
Trešās valsts tiesību aktu novērtējums ar mērķi konstatēt, vai vietējo kritēriju ietekme ir tāda pati, kā Savienības tiesību aktos noteiktajiem kritērijiem, atbilstīgi Direktīvas 2011/61/ES 21. panta 6. punkta pēdējai daļai būtu jāveic Eiropas Komisijai, salīdzinot trešās valsts depozitārijam piemērojamos atļaujas izsniegšanas kritērijus un darbības turpināšanas nosacījumus ar attiecīgajām prasībām, kas saskaņā ar Savienības tiesību aktiem piemērojamas kredītiestādēm un/vai ieguldījumu sabiedrībām nolūkā uzsākt depozitārija uzņēmējdarbību un veikt depozitārija funkcijas. Depozitārijam, uz kuru attiecas uzraudzība un kam izsniegta darbības atļauja trešā valstī kategorijā, kas nav kredītiestāde vai ieguldījumu sabiedrība, Eiropas Komisija var veikt novērtējumu ar mērķi konstatēt vai attiecīgajiem tiesību aktu noteikumiem trešā valstī ir tāda pati ietekme kā tiem, ko Savienības tiesību akti nosaka attiecībā uz kredītiestādēm un/vai ieguldījumu sabiedrībām.
(97)
Lai depozitārijam jebkura brīdī nodrošinātu skaidru priekšstatu par AIF ienākošajām uz izejošajām naudas plūsmām, AIFP būtu jānodrošina, ka depozitārijs bez liekas kavēšanās saņem precīzu informāciju saistībā ar naudas plūsmām, tostarp no trešām pusēm, kurās atvērts AIF naudas līdzekļu konts.
(98)
Lai panāktu AIF naudas plūsmu pienācīgu uzraudzību, depozitārija pienākums ir garantēt, ka ir izveidotas procedūras, kuras efektīvi īsteno, lai atbilstoši kontrolētu AIF naudas plūsmas, un ka šīs procedūras periodiski pārskata. Konkrēti, depozitārijam būtu jāpārbauda salīdzināšanas procedūra, lai pārliecinātos, ka procedūra ir piemērota AIF un tiek īstenota ar atbilstošu laika intervālu, ņemot vērā AIF specifiku, apjomu un sarežģītību. Šādā procedūrā būtu, piemēram, atsevišķi jāsalīdzina katra naudas plūsma, kas norādīta bankas konta izrakstos, ar naudas plūsmām, kas reģistrētas AIF kontos. Ja salīdzināšanas procedūras veic katru dienu, kā to dara vairumā atvērto AIF, arī depozitārijam salīdzināšana būtu jāveic katru dienu. Depozitārijam būtu jo īpaši jākontrolē neatbilstības, kas konstatētas salīdzināšanas procedūrās, un korektīvie pasākumi, kas veikti, lai bez liekas kavēšanās informētu AIFP par jebkuru novirzi, kas nav novērsta, un veiktu pilnīgu salīdzināšanas procedūru pārskatīšanu. Šāda pārskatīšana būtu jāveic vismaz reizi gadā. Depozitārijam būtu arī laikus jākonstatē ievērojamas naudas plūsmas, jo sevišķi tās, kuras varētu būt neatbilstošas AIF darbībām, piemēram, izmaiņas AIF aktīvu pozīcijās vai parakstīšanā un izpirkšanā, un tam būtu periodiski jāsaņem naudas līdzekļu kontu izraksti, ka arī jāpārbauda atbilstība to rīcībā esošajiem datiem par naudas līdzekļu pozīcijām salīdzinājumā ar AIFP datiem. Depozitārijam būtu jānodrošina datu aktualitāte atbilstīgi Direktīvas 2011/61/ES 21. panta 8. punkta b) apakšpunktam.
(99)
Depozitārijam ir jānodrošina, ka visi maksājumi, kurus veikuši ieguldītāji vai kas veikti to vārdā par parakstīšanos uz AIF ieguldījumu apliecībām vai akcijām, ir saņemti un uzskaitīti vienā vai vairākos naudas līdzekļu kontos saskaņā ar Direktīvu 2011/61/ES. Tādēļ AIFP ir jāgarantē, ka depozitārijam ir nodrošināta atbilstošā informācija, kas tam vajadzīga, lai pienācīgi kontrolētu ieguldītāju maksājumu saņemšanu. AIFP ir jāgarantē, ka depozitārijs bez liekas kavēšanās iegūst šo informāciju, kad trešā puse saņem rīkojumu izpirkt vai emitēt AIF ieguldījumu apliecības vai akcijas. Tādēļ informāciju no struktūras, kas atbildīga par parakstīšanos uz AIF ieguldījuma apliecībām vai akcijām un to izpirkšanu, depozitārijam būtu jānosūta darba dienas beigās, lai izvairītos no ieguldītāju maksājumu ļaunprātīgas izmantošanas.
(100)
Atkarībā no turēšanā nododamo aktīvu veida, aktīvi ir vai nu jānodod glabāšanā, kā tas ir ar finanšu instrumentiem, kurus var reģistrēt finanšu instrumentu kontā vai kurus var fiziski nogādāt depozitārijam atbilstīgi Direktīvas 2011/61/ES noteikumiem, vai arī attiecībā uz aktīviem ir jāpārbauda to īpašumtiesības un jānodrošina uzskaite. Depozitārija glabāšanā vajadzētu būt visiem AIF (vai AIFP, kas rīkojas AIF vārdā) finanšu instrumentiem, kurus iespējams reģistrēt vai turēt kontā tieši vai netieši depozitārija vai tādas trešās personas vārdā, kurai deleģēta glabāšanas funkcija, jo sevišķi centrālā vērtspapīru depozitārija līmenī. Papildus jau minētajām situācijām glabāšana jānodrošina attiecībā uz finanšu instrumentiem, kas depozitārija vai tādas trešās personas vārdā, kurai deleģēta glabāšanas funkcija, tieši reģistrēti tikai pie paša emitenta vai tā pārstāvja. Tie finanšu instrumenti, kas saskaņā ar piemērojamajiem valsts tiesību aktiem ir reģistrēti pie emitenta vai tā pārstāvja vienīgi AIF vārdā, piemēram, ieguldījumi biržā nekotētu uzņēmumu privātā kapitālā un riska kapitāla fondos, nebūtu jānodod glabāšanā. Visi finanšu instrumenti, kurus iespējams fiziski nogādāt depozitārijam, būtu jānodod glabāšanā. Ja izpildīti nosacījumi, saskaņā ar kuriem finanšu instrumentus nodod glabāšanā, finanšu instrumenti, kurus sniedz kā nodrošinājumu trešai pusei vai kurus trešā puse nodrošina AIF labā, arī ir jānodod glabāšanā vai nu pašam depozitārijam vai arī trešai pusei, kurai deleģētas glabāšanas funkcijas, uz laiku, kamēr tie pieder AIF vai AIFP, kas rīkojas AIF vārdā. Turklāt finanšu instrumenti, kas pieder AIF vai AIF vārdā - AIFP, kurus AIF vai AIF vārdā - AIFP ir ļāvis depozitārijam izmantot atkārtoti, paturami glabāšanā tik ilgi, kamēr nav īstenotas tiesības uz atkārtotu izmantošanu.
(101)
Finanšu instrumentiem, kurus tur glabāšanā, būtu nepārtraukti piemērojama vajadzīgā rūpība un aizsardzība. Lai garantētu, ka vajadzīgās rūpības īstenošanā glabāšanas risks ir pienācīgi novērtēts, depozitārijam vajadzētu zināt, kuras trešās puses ir iesaistītas uzraudzības ķēdē, nodrošināt, ka visas uzraudzības ķēdes laikā ir izpildīti uzticamības pārbaudes un nošķiršanas pienākumi, nodrošināt, ka tam ir atbilstošas piekļuves tiesības to trešo pušu uzskaitei un datiem, kurām deleģētas glabāšanas funkcijas, kā arī nodrošināt atbilstību visām šīm prasībām, dokumentēt visus šos pienākumus, darīt tos pieejamus un sniegt pārskatus AIFP.
(102)
Lai izvairītos no Direktīvas 2011/61/ES prasību neievērošanas, depozitārijam būtu jāiemēro turēšanas pienākums aktīviem finanšu struktūrās un/vai juridiskajās struktūrās, kuras tieši vai netieši kontrolē AIF vai AIF vārdā - AIFP. Šis “caurskatāmības” noteikums nebūtu piemērojams fondu fondu struktūrām vai galvenajām-pakārtotajām struktūrām, ja tām ir depozitārijs, kas pienācīgi uzglabā fonda aktīvus.
(103)
Depozitārijam vienmēr vajadzētu būt pilnīgam pārskatam pār visiem aktīviem, kas nav uzglabājamie finanšu instrumenti. Uz šiem aktīviem saskaņā ar Direktīvas 2011/61/ES noteikumiem būtu attiecināms pienākums pārbaudīt īpašumtiesības un tos dokumentēt. Šādu aktīvu piemēri ir fiziskie aktīvi, kas atbilstīgi Direktīvai 2011/61/ES nav klasificējami kā finanšu instrumenti vai kurus nav iespējams fiziski nogādāt depozitārijam, finanšu līgumi, piemēram, atvasinātie instrumenti, naudas līdzekļu noguldījumi vai ieguldījumi privātos uzņēmumos un partnerības daļas.
(104)
Lai panāktu pietiekamu noteiktības pakāpi saistībā ar to, ka AIF vai AIFP, kas rīkojas AIF vārdā, tiešām ir aktīvu īpašnieks, depozitārijam būtu jānodrošina, ka tas saņem visu informāciju, ko tas uzskata par nepieciešamu, lai pārliecinātos, ka AIF vai AIFP, kas rīkojas AIF vārdā, pieder īpašumtiesības uz attiecīgo aktīvu. Šī informācija var būt oficiāla dokumenta kopija, kas apliecina, ka AIF vai AIFP, kas rīkojas AIF vārdā, ir aktīva īpašnieks, vai jebkurš cits formāls un uzticams pierādījums, ko depozitārijs uzskata par piemērotu. Ja nepieciešams, depozitārijam būtu jāpieprasa papildu pierādījumi no AIF vai AIFP vai vajadzības gadījumā - trešās puses.
(105)
Depozitārijam būtu jādokumentē visi aktīvi, par kuriem tas ir pārliecinājies, ka īpašumtiesības pieder AIF. Tas var izstrādāt procedūru informācijas saņemšanai no trešām pusēm, kad attiecībā uz AIF, kas reti veic darījumus, vai darījumiem, kuros notiek sarunas pirms darījuma noslēgšanas, varētu būt lietderīgas šādas procedūras, ar kuru palīdzību nodrošina, ka aktīvus nav iespējams nodot, par šādu darījumu neinformējot depozitāriju vai trešo pusi, kurai deleģētas kontu turēšanas funkcijas. Prasība nodrošināt piekļuvi trešo pušu dokumentālajiem pierādījumiem par katru darījumu varētu būt piemērota AIF ar biežākiem tirdzniecības portfeļa darījumiem, piemēram, ieguldījumiem biržā kotētos atvasinātajos instrumentos.
(106)
Lai garantētu, ka depozitārijs spēj veikt savas funkcijas, ir nepieciešams konkretizēt Direktīvas 2011/61/ES 21. panta 9. punktā noteiktos uzdevumus, jo sevišķi otra līmeņa kontroles, ko veic depozitārijs. Šādiem uzdevumiem nevajadzētu atturēt depozitāriju no ex ante pārbaužu veikšanas, kad depozitārijs tās uzskata par piemērotām un kad panākta vienošanās ar AIFP. Lai garantētu, ka tas spēj veikt savus pienākumus, depozitārijam būtu jāizveido pašam sava eskalācijas procedūra, lai risinātu situācijas, kad ir konstatētas neatbilstības. Šādai procedūrai būtu jāgarantē, ka kompetentās iestādes ir informētas par visiem būtiskajiem pārkāpumiem. Depozitārija uzraudzības pienākumi pret trešām pusēm, kas noteikti šajā regulā, neskar AIFP pienākumus, kas paredzēti Direktīvā 2011/61/ES.
(107)
Depozitārijam būtu jāpārbauda atbilstība starp emitēto ieguldījumu apliecību vai akciju skaitu un saņemtajiem ienākumiem no parakstīšanās. Turklāt, lai garantētu, ka maksājumi, ko ieguldītāji veikuši pie parakstīšanās, ir saņemti, depozitārijam būtu arī jānodrošina vēl viena datu salīdzināšana starp parakstīšanās rīkojumiem un ienākumiem no parakstīšanās. Tāda pati salīdzināšana būtu jāveic attiecība uz izpirkšanas rīkojumiem. Depozitārijam būtu arī jāpārbauda, ka ieguldījumu apliecību vai akciju skaits AIF kontos atbilst neapmaksāto ieguldījumu apliecību vai akciju skaitam AIF reģistros. Depozitārijam savas procedūras būtu atbilstoši jāpielāgo, ņemot vērā parakstīšanās un izpirkšanas biežumu.
(108)
Depozitārijam būtu jāveic visi vajadzīgie pasākumi, lai garantētu, ka tiek efektīvi īstenota piemērota AIF aktīvu novērtēšanas politika un procedūras; to nodrošina, veicot pārbaudes izlases veidā vai salīdzinot NAV aprēķina pakāpenisko izmaiņu atbilstību kritēriju izmaiņām. Izveidojot šīs procedūras, depozitārijam vajadzētu būt skaidrai izpratnei par novērtēšanas metodoloģijām, ko AIF aktīvu vērtēšanai izmantojis AIFP vai ārējais vērtētājs. Šādu pārbaužu biežumam vajadzētu atbilst AIF aktīvu novērtējuma biežumam.
(109)
Pamatojoties uz Direktīvā 2011/61/ES noteikto uzraudzības pienākumu, depozitārijam būtu jāizveido procedūra, lai pēc ex post principa pārbaudītu AIF atbilstību piemērojamajiem tiesību aktiem un noteikumiem, kā arī tā dibināšanas dokumentiem. Tas attiecas uz tādām jomām kā AIF ieguldījumu atbilstības pārbaude tā ieguldījumu stratēģijai, kas izklāstīta AIF nolikumā un piedāvājuma dokumentos, un pārliecināšanos, ka AIF nepārkāpj tiem noteiktos ieguldījumu aizliegumus, ja tādi ir. Depozitārijam būtu jāpārrauga AIF darījumi un jāizmeklē visi neparastie darījumi. Ja pārkāpti ierobežojumi vai aizliegumi, kas noteikti piemērojamajos valstu tiesību aktos vai noteikumos vai AIF nolikumā un dibināšanas dokumentos, depozitārijam būtu, piemēram, jāiegūst rīkojums no AIFP atcelt nelikumīgo darījumu, pašam sedzot attiecīgās izmaksas. Šīs regulas noteikumi neattur depozitāriju no ex ante pieejas īstenošanas, kad depozitārijs to uzskata par piemērotu un kad panākta vienošanās ar AIFP.
(110)
Depozitārijam būtu jānodrošina, ka ienākumu aprēķins ir precīzs un atbilst Direktīvas 2011/61/ES noteikumiem. Lai to panāktu, depozitārijam būtu jāpanāk, ka ienākumu sadalījums ir atbilstošs un, ja tas konstatē kļūdu, - jānodrošina, ka AIFP veic attiecīgus situācijas uzlabojumus. Tiklīdz depozitārijs ir to panācis, tam būtu jāpārbauda ienākumu sadalījuma pilnīgums un pareizība, jo sevišķi attiecība uz dividenžu maksājumiem.
(111)
Deleģējot kontu turēšanas funkcijas attiecībā uz citiem aktīviem atbilstīgi Direktīvai 2011/61/ES, deleģējums vairumā gadījumu, visticamāk, attieksies uz administratīvām funkcijām. Ja depozitārijs deleģē dokumentēšanas funkcijas, tam būtu pienākums īstenot un piemērot atbilstošu un dokumentētu procedūru, lai panāktu deleģējuma ņēmēja pastāvīgu atbilstību Direktīvas 2011/61/ES 21. panta 11. punkta d) apakšpunkta prasībām. Lai nodrošinātu pietiekamu aktīvu aizsardzības līmeni, ir nepieciešams noteikt atsevišķus principus, kas būtu jāpiemēro attiecībā uz turēšanas deleģējumu. Glabāšanas pienākumu deleģējumam ir svarīgi noteikt dažus galvenos principus, kuri efektīvi jāpiemēro visā deleģējuma procesā. Šo principu uzskaitījums nebūtu jāuzskata par pilnīgu, ne attiecībā uz visām niansēm par depozitārija pietiekami prasmīgu un rūpīgu rīcību un uzticamības pārbaudēm, ne arī attiecībā uz visiem pasākumiem, kas depozitārijam būtu jāveic saistībā ar šiem principiem. Pienākumam pastāvīgi uzraudzīt trešo pusi, kurai deleģētas kontu turēšanas funkcijas, būtu jāizpaužas kā pārbaudei, ka trešā puse pareizi veic visas deleģētās funkcijas un atbilst deleģējuma līgumam. Trešai pusei būtu jārīkojas godīgi, labticīgi, ņemot vērā AIF un tā ieguldītāju labākās intereses, saskaņā ar regulatīvajām un uzraudzības prasībām, turklāt ar tādām prasmēm, rūpību un uzticamības pārbaudēm, kas būtu sagaidāma no šīs finanšu tirgus jomas uzmanīga dalībnieka salīdzināmos apstākļos. Depozitārijam būtu inter alia jāpārskata izvēles un iecelšanas procesā novērtētie elementi un tie jāaplūko perspektīvā, salīdzinot tos ar tirgus attīstības tendencēm. Kārtējās pārskatīšanas formai būtu jāatspoguļo apstākļi, kuros depozitārijs būtu tādā pozīcijā, kas ļauj adekvāti novērtēt riskus, kas saistīti ar lēmumu uzticēt aktīvus trešai pusei. Pārskatīšanas biežums ir jāpielāgo tā, lai tas vienmēr ir atbilstošs tirgus apstākļiem un saistītajiem riskiem. Lai depozitārijs varētu pienācīgi reaģēt uz trešās puses maksātnespēju, tam būtu jāveic uzņēmējdarbības nepārtrauktības plānošana, tostarp alternatīvu stratēģiju izstrāde un attiecīgā gadījumā arī iespējamā alternatīva pakalpojuma sniedzēja izvēle. Lai gan šādi pasākumi var samazināt depozitārija uzglabāšanas risku, tie neatceļ pienākumu atdot finanšu instrumentus vai samaksāt attiecīgo summu, ja noticis instrumentu zaudējums, atkarībā no tā, vai izpildītas Direktīvas 2011/61/ES 21. panta 12. punktā ietvertās prasības.
(112)
Deleģējot kontu turēšanas funkcijas, depozitārijam būtu jānodrošina, ka izpildītas Direktīvas 2011/61/ES 21. panta 11. punkta d) apakšpunkta iii) punktā noteiktās prasības un depozitārija AIF klientu aktīvi ir pienācīgi nodalīti. Šim pienākumam būtu jo sevišķi jānodrošina, ka AIF aktīvi netiek zaudēti, ja iestājas maksātnespēja trešai pusei, kurai deleģēta turēšanas funkcija. Lai mazinātu šo risku valstīs, kurās nodalīšanas ietekme nav atzīta maksātnespēju regulējošajos tiesību aktos, depozitārijam būtu jāveic papildu pasākumi. Depozitārijs varētu šo informāciju atklāt AIF vai AIFP, kas rīkojas AIF vārdā, lai šie uzglabāšanas riska aspekti tiktu pienācīgi ņemti vērā ieguldījuma lēmumā, vai varētu veikt iespējamos pasākumus, kas iespējami attiecīgajā jurisdikcijā, lai atbilstīgi vietējiem tiesību aktiem nodrošinātu aktīvu iespējamo aizsardzību pret maksātnespēju. Depozitārijs varētu arī aizliegt īslaicīgus deficītus klientu aktīvos, izmantot rezerves vai noteikt režīmu, kas aizliedz viena klienta debeta saldo izmantošanu cita klienta kredīta saldo līdzsvarošanai. Lai gan šādi pasākumi var samazināt depozitārija glabāšanas risku, kas rodas līdz ar glabāšanas funkciju deleģējumu, tie neatceļ pienākumu atdot finanšu instrumentus vai samaksāt attiecīgo summu, ja noticis instrumentu zaudējums, atkarībā no tā, vai izpildītas Direktīvas 2011/61/ES prasības.
(113)
Depozitārija atbildība saskaņā ar Direktīvas 2011/61/ES 21. panta 12. punkta otro daļu iestājas, ja noticis tāda finanšu instrumenta zaudējums, kurš atrodas paša depozitārija uzglabāšanā vai deleģētas trešās puses glabāšanā, ar nosacījumu, ka depozitārijs neparāda, ka zaudējums radies no ārējiem apstākļiem ārpus saprātīgas kontroles, no kuru sekām būtu bijis neiespējami izvairīties par spīti pūlēm. Šāds zaudējums būtu jānošķir no ieguldījumu zaudējuma, kas radies, aktīvu vērtībai samazinoties ieguldījumu lēmuma rezultātā.
(114)
Lai zaudējums par tādu tiktu uzskatīts, ir būtiski, ka zaudējums ir neatgriezenisks un aktīvu nav iespējams atgūt. Tādējādi, situācijas, kad finanšu instruments ir īslaicīgi nepieejams vai “iesaldēts”, nebūtu uzskatāmas par zaudējumiem Direktīvas 2011/61/ES 21. panta 12. punkta izpratnē. Ir iespējams izdalīt trīs situācijas, kurās zaudējums uzskatāms par neatgriezenisku: ja finanšu instruments vairs neeksistē vai nekad nav eksistējis; ja finanšu instruments eksistē, bet AIF ir neatgriezeniski zaudējis īpašumtiesības uz to; un ja AIF ir īpašumtiesības, bet tas vairs nevar tās nodot vai nevar pastāvīgi radīt ierobežotas īpašumtiesības uz šo finanšu instrumentu.
(115)
Uzskatāms, ka finanšu instruments vairs neeksistē tad, ja tas, piemēram, zudis neizlabojamas grāmatvedības kļūdas rezultātā vai ja tas nekad nav eksistējis, - ja AIF īpašumtiesības reģistrētas, balstoties uz viltotiem dokumentiem. Situācijas, kurās finanšu instrumenta zaudējums radies krāpnieciskas rīcības rezultātā, būtu jāuzskata par zaudējumu.
(116)
Zaudējumu nav iespējams noteikt, ja finanšu instruments aizvietots ar vai pārvērsts citā finanšu instrumentā, piemēram, situācijās, kad uzņēmuma reorganizācijas rezultātā akcijas ir anulētas un tās aizvieto ar jaunu akciju laidienu. Nebūtu uzskatāms, ka AIF pastāvīgi zudušas finanšu instrumenta īpašumtiesības, ja AIF vai AIFP, kas rīkojas AIF vārdā, ir likumīgi nodevis īpašumtiesības trešai pusei. Ja eksistē atšķirība starp aktīvu juridiskajām īpašumtiesībām un faktiskajām īpašumtiesībām, zaudējumu definīcija attiecas uz faktisko īpašumtiesību zaudējumu.
(117)
Tikai tad, ja iestājušies ārēji apstākļi ārpus depozitārija saprātīgas kontroles, no kuru sekām ir neiespējami izvairīties par spīti pūlēm, depozitārijs var izvairīties no saukšanas pie atbildības saskaņā ar Direktīvas 2011/61/ES 21. panta 12. punktu. Lai depozitāriju atbrīvotu no atbildības, tam jāpierāda šo nosacījumu kumulatīva izpilde.
(118)
Vispirms jānosaka, vai zaudējumu izraisījušie apstākļi bija ārēji. Deleģējumam nevajadzētu ietekmēt depozitārija atbildību, tādēļ apstākļi uzskatāmi par ārējiem, ja tie nav radušies depozitārija vai trešās puses, kam deleģēta finanšu instrumentu glabāšana, darbības vai bezdarbības rezultātā. Tad būtu jānosaka, vai apstākļi bija ārpus saprātīgas kontroles, pārbaudot vai nav bijis kaut kas, ko piesardzīgs depozitārijs būtu spējis darīt, lai novērstu apstākļu rašanos. Saskaņā ar šiem pasākumiem par ārējiem notikumiem ārpus saprātīgas kontroles var tikt uzskatāmas gan dabas parādības, gan varas iestāžu rīcība. Tādējādi, kontekstā ar tādas trešās puses maksātnespēju, kurai deleģēta glabāšana, tiesību akti valstī, kurā instrumentus glabā un kurā nav atzīta pienācīgi veiktas nošķiršanas ietekme, ir uzskatāmi par arēju notikumu ārpus saprātīgas kontroles. Pretēji tam, zaudējums, kuru izraisījusi Direktīvas 2011/61/ES 21. panta 11. punkta d) apakšpunkta iii) punktā noteikto nošķiršanas prasību nepiemērošana, vai aktīvu zaudējums, kas radies no trešās puses darbības pārtraukuma saistībā ar tās maksātnespēju, nav uzskatāms par ārējiem apstākļiem ārpus sapratīgas kontroles.
(119)
Visbeidzot, depozitārijam būtu jāpierāda, ka no zaudējuma nebūtu bijis iespējams izvairīties par spīti visām pūlēm. Šajā sakarībā depozitārijam būtu jāinformē AIFP un jāveic atbilstoša darbība atkarībā no apstākļiem. Piemēram, situācijā, kad depozitārijs uzskata, ka vienīga piemērotā darbība ir atsavināt finanšu instrumentus, depozitārijam par to būtu attiecīgi jāinformē AIFP, kam savukārt rakstiski jānorīko depozitārijs vai nu turpināt finanšu instrumentu turējumu vai tos atsavināt. Par visiem rīkojumiem depozitārijam turpināt aktīvu turējumu būtu bez liekas kavēšanās jāinformē AIF ieguldītāji. AIFP vai AIF būtu pienācīgi jāapsver depozitārija ieteikumi. Atkarībā no apstākļiem, ja depozitārijam joprojām ir bažas, ka finanšu instrumentu aizsardzības standarts nav pietiekams, par spīti atkārtotiem brīdinājumiem, tam būtu jāapsver turpmāka rīcība, piemēram, līguma izbeigšana, ar nosacījumu, ka AIF atbilstīgi valsts tiesību aktiem ir atvēlēts pietiekami daudz laika, lai atrastu citu depozitāriju.
(120)
Lai nodrošinātu tādu pašu ieguldītāju aizsardzības standartu, tie paši apsvērumi būtu jāpiemēro arī deleģējuma ņēmējam, kuram depozitārijs ir līgumiski nodevis savu atbildību. Tādēļ, lai atbilstīgi Direktīvas 2011/61/ES 21. panta 12. punktam to atbrīvotu no atbildības, deleģējuma ņēmējam būtu jāpierāda, ka tas kumulatīvi izpilda tos pašus nosacījumus.
(121)
Noteiktos apstākļos depozitārijam ir atļauts atbrīvot sevi no atbildības par to finanšu instrumentu zaudējumu, kurus glabā trešā puse, kurai deleģēta glabāšana. Lai būtu atļauts šāds atbrīvojums no atbildības, šāda atbrīvojuma paredzēšanai līgumā ir vajadzīgs objektīvs iemesls, kuru akceptē gan depozitārijs, gan AIF vai AIFP, kas rīkojas AIF vārdā. Objektīvs iemesls būtu jānosaka katram atbrīvojumam no atbildības, ņemot vērā konkrētos apstākļus, kuros glabāšana ir deleģēta.
(122)
Apsverot objektīvu iemeslu, būtu jānosaka pareizais līdzsvars, lai nodrošinātu, ka vajadzības gadījumā līgumā paredzēto atbrīvojumu var efektīvi īstenot un ir arī izveidoti pietiekami aizsardzības pasākumi nolūkā izvairīties no tā, ka depozitārijs ļaunprātīgi izmanto līgumā paredzēto atbrīvojumu no atbildības. Līgumiskais atbrīvojums no atbildības nekādā gadījumā nebūtu izmantojams, lai izvairītos no Direktīvā 2011/61/ES paredzēto atbildības prasību piemērošanas. Depozitārijam būtu jāpierāda, ka tas ir bijis spiests deleģēt glabāšanu trešai pusei noteiktu apstākļu ietekmē. Līgumiskai atbrīvošanai no atbildības vienmēr vajadzētu būt AIF vai tā ieguldītāju labākajās interesēs, turklāt AIF vai AIFP, kas rīkojas AIF vārdā, būtu skaidri jānorāda, ka tie darbojas šajās labākajās interesēs. Scenāriju piemēros būtu jānorāda situācijas, kurās var tikt uzskatīts, ka depozitārijam nav citu iespēju kā vien deleģēt uzglabāšanu trešām pusēm.
(123)
Ir svarīgi, ka kompetentās iestādes iegūst piemērotu un pietiekamu informāciju, lai pienācīgi un konsekventi uzraudzītu AIF darbības un ar tām saistītos riskus. Turklāt, tā kā AIFP darbībām varētu būt pārrobežu sekas finanšu tirgos, kompetentajām iestādēm būtu cieši jāuzrauga AIFP un AIF ar mērķi veikt atbilstošas darbības un izvairīties no sistēmisko risku uzkrāšanās. Labākai pārskatāmībai un konsekvencei ziņojumu sniegšanas un informācijas paziņošanas prasībās, kas izklāstītas īstenošanas pasākumos, būtu jānodrošina iespēja kompetentajām iestādēm konstatēt riskus finanšu tirgos un reaģēt uz tiem.
(124)
Ir svarīgi, lai ieguldītāji saņemtu minimālo nepieciešamo informāciju attiecībā uz konkrētiem AIFP un AIF un to struktūru un tādējādi spētu pieņemt pareizo ieguldījuma lēmumu, kas atbilst to vajadzībām un attieksmei pret risku. Šai informācijai vajadzētu būt skaidrai, uzticamai, viegli saprotamai un skaidri izklāstītai, turklāt informācijas lietderīgums palielinās, ja tā ir salīdzināma pa AIFP un AIF kategorijām un laika periodiem. AIFP pirms informācijas paziņošanas nebūtu jāiesaistās darbībās (piemēram, informācijas izskaistināšanā), kas varētu ieguldītājiem apgrūtināt informācijas objektīvu izpratni un praktisku izmantojamību.
(125)
Ir jāizveido režīms, kurā noteikti minimālie standarti gada pārskatu sniegšanas prasībām, tostarp galvenie elementi un finanšu posteņu uzskaitījums, kas nav izsmeļošs. Būtiskas izmaiņas Direktīvas 2011/61/ES 22. panta 2. punkta d) apakšpunktā minētajā informācijā būtu jāatklāj gada pārskata finanšu daļā. Papildus neizsmeļošajam uzskaitījumam ar bāzes posteņiem un papildu posteņiem var iekļaut arī nosaukumus un starpsummas, ja šo ziņu norādīšana ir svarīga AIF kopējās finansiālās situācijas vai rezultātu izpratnei. Posteņi, kas ir dažādu veidu vai ar dažādām funkcijām, var tikt apvienoti, ja šie posteņi katrs par sevi ir nebūtiski. Šos posteņus var apvienot zem nosaukuma “cita kategorija”, piemēram, “citi aktīvi” vai “citas saistības”. Ja posteņi vispār neattiecas uz konkrētu AIF, tie nav jāuzrāda. Neatkarīgi no grāmatvedības standarta, kas izmantots saskaņā ar Direktīvu 2011/61/ES, visi aktīvi būtu jāvērtē vismaz vienu reizi gadā. Bilances vai aktīvu un pasīvu pārskatā saskaņā ar Direktīvu 2011/61/ES būtu jāietver inter alia naudas līdzekļi un to ekvivalenti. Tādējādi AIF riska darījumu apjoma aprēķina nolūkiem naudas līdzekļu ekvivalenti būtu uzskatāmi par ieguldījumiem ar augstu likviditāti.
(126)
Kas attiecas uz saturu un formātu finanšu gada darbības pārskatam, kam saskaņā ar Direktīvu 2011/61/ES jābūt gada pārskata daļai, pārskatā būtu jāiekļauj skaidrs un līdzsvarots pārskats par AIF darbībām, ietverot arī galveno risku un ieguldījumu aprakstu vai apskatu par ekonomisko nenoteiktību, ar ko tas sastopas. Šādas informācijas sniegšanai nevajadzētu izvērsties par aizsargātas AIF informācijas publiskošanu, kas nodarītu kaitējumu AIF un tā ieguldītājiem. Tādējādi, ja noteiktas aizsargātas informācijas publiskošanai būtu šāds efekts, to var apkopot tādā līmenī, kas ļautu izvairīties no kaitējošās ietekmes un nekonkretizētu, piemēram, rezultātus vai statistikas datus, kas attiecas uz konkrētu portfeļa uzņēmumu vai ieguldījumu un varētu izraisīt AIF aizsargātas informācijas izpaušanu. Šī informācija būtu jāietver vadības ziņojumā, ciktāl to parasti atklāj kopā ar finanšu pārskatiem.
(127)
Attiecībā uz saturu un formātu atalgojuma informācijai, kurā ziņas norāda AIFP līmenī, tajā būtu jāietver papildu informācija, norādot kopējā atalgojuma attiecinājumu vai sadalījumu saistībā ar attiecīgo AIF. Tas būtu panākams, norādot kopējā AIFP atalgojuma sadalījumu fiksētajā un mainīgajā daļā, iekļaujot paziņojumu, ka šie dati attiecas uz visu AIFP, nevis uz AIF, norādot AIFP pārvaldīto AIF un PVKIU fondu skaitu un šo AIF un PVKIU kopējo pārvaldīto aktīvu vērtību līdz ar atalgojuma politikas pārskatu un atsauci uz avotu, kur pēc ieguldītāju pieprasījuma ir pieejams pilns AIFP atalgojuma politikas pārskats. Sīkākas ziņas var nodrošināt, iekļaujot informāciju par kopējo mainīgo atalgojumu, ko finansē AIF, maksājot par konkrētiem rezultātiem vai procentu likmēm, atkarībā no situācijas. Papildus atalgojuma informācijai nolūkā palīdzēt ieguldītājiem novērtēt radītos stimulus AIFP var būt lietderīgi norādīt informāciju, kas attiecas uz atalgojuma politikas un prakses finansiāliem un nefinansiāliem kritērijiem attiecīgajām darbinieku kategorijām.
(128)
Ja AIF emitē ieguldījumu apliecības, jebkuru aktīvu pārcelšana uz norobežotajiem kontiem pārcelšanas brīdī būtu jāaprēķina, pamatojoties uz ieguldījumu apliecības cenas reizinājumu ar ieguldījumu apliecību skaitu, kas attiecināts uz aktīvu pārcelšanu. Vienmēr būtu skaidri jāatklāj vērtējuma bāze un skaidri jānorāda datums, kurā veikts vērtējums.
(129)
Lai nodrošinātu likviditātes pārvaldību, AIFP būtu jāatļauj tā pārvaldīto AIF vārdā iesaistīties aizņēmumu līgumos. Šie līgumi var būt īstermiņa vai pastāvīgāki. Otrajā gadījumā ir lielāka iespējamība, ka šāds līgums ir īpašs pasākums nolūkā pārvaldīt nelikvīdus aktīvus.
(130)
Saskaņā ar diferenciācijas principu un ņemot vērā AIF daudzveidību, AIFP ieguldītājiem sniedzamajai informācijai būtu jāatšķiras atkarībā no AIF veida, turklāt tā būtu atkarīga arī no citiem faktoriem, piemēram, ieguldījumu stratēģijas un portfeļa struktūras.
(131)
Direktīvā 2011/61/ES ietverta prasība AIFP regulāri sniegt noteiktu informāciju savas piederības dalībvalsts kompetentajai iestādei par katru ES AIF, ko tas pārvalda un par katru AIF, ko tas tirgo Savienībā. Tādēļ ir svarīgi sīkāk konkretizēt sniedzamo informāciju un informācijas sniegšanas biežumu, kas abi atkarīgi no pārvaldīto aktīvu vērtības konkrēta AIFP pārvaldīta AIF portfeļos. Būtu jānodrošina formālas veidnes informācijas sniegšanai, un tās būtu jāaizpilda AIFP par katru tā pārvaldīto AIF. Ja struktūra, kurai izsniegta AIFP atļauja, tirgo AIF, kurus pārvalda citi AIFP, tā nedarbojas kā šo AIF pārvaldnieks, bet gan kā tāds starpnieks kā jebkura ieguldījumu sabiedrība, uz ko attiecas Direktīva 2004/39/EK. Tādēļ tai nav jāsniedz informācija par šiem AIF, jo tas radītu dubultu vai vairākkārtēju informācijas sniegšanu. Taču šī informācijas sniegšanas prasība būtu piemērojama trešo valstu AIFP, kas pārvalda Savienībā tirgotus AIF.
(132)
Šajā regulā noteiktā robežvērtība paredz vienīgi Direktīvas 2011/61/ES 24. panta 4. punktā noteikto prasību izpildi. AIF, kura saistību īpatsvara rādītājs, kas aprēķināts pēc saistību metodes, ir vismaz trīs reizes mazāks nekā tā neto aktīvu vērtība, nav uzskatāms par tādu, kurā ir būtisks saistību īpatsvars. Taču kompetentās iestādes var prasīt sniegt papildu informāciju, ja tas vajadzīgs efektīvai sistēmisko risku kontrolei. Informācijas sniegšanas sliekšņa noteikšana arī garantē, ka informāciju, kas saistīta ar sistēmiskā riska uzkrāšanos, konsekventi ievāc visā Savienība un AIFP ir nodrošināta noteiktība.
(133)
Kompetentās iestādes uzraudzības pilnvaras saskaņā ar Direktīvas 2011/61/ES 25. panta 3. punktu īsteno jaunajā uzraudzības sistēmā, kas ir daļa no kompetento iestāžu un Eiropas līmeņa uzraudzības iestāžu uzsāktā AIFP sistēmisko risku novērtējuma, saistībā ar finanšu sistēmas stabilitāti un integritāti. Kompetentajām iestādēm būtu atbilstoši jāizmanto saņemtā informācija un jānosaka ierobežojumi AIF izmantotajam saistību īpatsvaram vai citi aizliegumi AIF pārvaldībai saistībā ar pārvaldītajiem AIF, attiecībā uz kuriem tie saskata šādu nepieciešamību nolūkā garantēt finanšu sistēmas stabilitāti un integritāti. Iespējams, ka sistēmiskā riska novērtējums var atšķirties atkarībā no ekonomiskās vides, līdz ar to jebkurš AIFP attiecībā uz tā pārvaldītajiem AIF var būt sistēmiski svarīgs. Tādēļ iegūt visu vajadzīgo informāciju, lai pienācīgi novērtētu šīs situācijas un izvairītos no sistēmiskā riska uzkrāšanās, ir pamatprasība, kas attiecas uz kompetentajām iestādēm. Kompetentajām iestādēm tad šī informācija būtu rūpīgi jānovērtē un jāveic attiecīgi pasākumi.
(134)
Lai ļautu ES AIFP pārvaldīt un tirgot trešo valstu AIF, kā arī trešo valstu AIFP pārvaldīt un tirgot AIF Savienībā, Direktīvā 2011/61/ES noteikt prasība izveidot piemērotus sadarbības mehānismus ar attiecīgajām uzraudzības iestādēm trešā valstī, kurā darbojas trešās valsts AIF un/vai trešās valsts AIFP. Ar šādiem sadarbības mehānismiem būtu jānodrošina vismaz efektīva informācijas apmaiņa, kas ļauj kompetentajām iestādēm pildīt savus pienākumus saskaņā ar šo Direktīvu 2011/61/ES.
(135)
Sadarbības mehānismiem vajadzētu ļaut kompetentajām iestādēm īstenot to uzraudzības un izpildes pienākumus attiecībā uz trešo valstu struktūrām. Sadarbības mehānismos būtu jāiestrādā skaidrs un nepārprotams režīms informācijas piekļuves nodrošināšanai, pārbaužu veikšanai uz vietas un palīdzības sniegšanai, ko veic trešo valstu iestādes. Sadarbības mehānismos būtu skaidri jānorāda, ka saņemtajā informācijā var dalīties ar citām iesaistītajām kompetentajām iestādēm, kā arī ar EVTI un ESRK.
(136)
Ar mērķi nodrošināt iespēju kompetentajām iestādēm, AIFP un depozitārijiem pielāgoties jaunajām šajā regulā izklāstītajām prasībām, lai tās varētu piemērot sekmīgi un efektīvi, šīs regulas piemērošanas sākuma datums jāsalāgo ar Direktīvas 2011/61/ES transponēšanas datumu,
IR PIEŅĒMUSI ŠO REGULU.
I NODAĻA
DEFINĪCIJAS
1. pants
Definīcijas
Papildus Direktīvas 2011/61/ES 2. pantā ietvertajām definīcijām šīs regulas mērķiem piemēro šādas definīcijas:
1)
“kapitāla saistības” ir ieguldītāja līgumā noteiktās saistības pēc AIFP pieprasījuma nodrošināt alternatīvo ieguldījumu fondam (AIF) iepriekš salīgtu ieguldījuma summu;
2)
“attiecīgā persona” saistībā ar AIFP ir jebkurš no šiem:
a)
AIFP direktors, partneris vai tiem pielīdzināma persona, vai vadītājs;
b)
AIFP darbinieks, kā arī ikviena cita fiziska persona, kuras pakalpojumi ir AIFP rīcībā un kontrolē un kura ir iesaistīta kolektīvā ieguldījumu portfeļa pārvaldībā, ko veic AIFP;
c)
fiziska vai juridiska persona, kura saskaņā ar vienošanos par deleģējumu trešām personām ir tieši iesaistīta pakalpojumu sniegšanā AIFP, lai AIFP varētu sniegt kolektīvā ieguldījumu portfeļa pārvaldības pakalpojumus;
3)
“augstākā vadība” ir persona vai personas, kas faktiski vada AIFP uzņēmējdarbību saskaņā ar Direktīvas 2011/61/ES 8. panta 1. punkta c) apakšpunktu un attiecīgos gadījumos ir pārvaldības struktūras izpildloceklis vai locekļi;
4)
“pārvaldības struktūra” ir struktūra, kurai AIFP ir tiesības pieņemt galīgos lēmumus un kura aptver uzraudzības un pārvaldības funkcijas vai arī tikai pārvaldības funkcijas, ja šīs divas funkcijas ir nodalītas;
5)
“īpašs pasākums” ir pasākums, ko piemēro kā tiešas sekas AIF aktīvu nelikviditātei un kas ietekmē ieguldītāju īpašās izpirkšanas tiesības attiecībā uz AIF ieguldījumu apliecībām vai akcijām, un kurš ir individuāli pielāgots vai atšķirīgs no vispārējām ieguldītāju izpirkšanas tiesībām.
II NODAĻA
VISPĀRĪGI NOTEIKUMI
1. IEDAĻA
Pārvaldīto aktīvu aprēķins
(Direktīvas 2011/61/ES 3. panta 2. punkts)
2. pants
Pārvaldīto aktīvu kopējās vērtības aprēķins
1. Lai varētu piemērot Direktīvas 2011/61/ES 3. panta 2. punkta paredzēto atkāpi, AIFP:
a)
norāda visus AIF, kuriem tas iecelts kā ārējais AIFP, vai AIF, kuriem tas ir AIFP, ja AIF juridiskā forma atļauj iekšējo pārvaldību atbilstīgi Direktīvas 2011/61/ES 5. panta prasībām;
b)
attiecībā uz katru pārvaldīto AIF nosaka aktīvu portfeli un pārvaldīto aktīvu, tostarp aktīvu, kas iegūti saistību izmantošanas rezultātā, vērtību saskaņā ar novērtēšanas noteikumiem, kas iekļauti tiesību aktos dalībvalstī, kurā AIF veic uzņēmējdarbību, un/vai ietverti AIF nolikumā vai dibināšanas dokumentos;
c)
apkopo noteiktās pārvaldīto aktīvu vērtības visiem pārvaldītajiem AIF un salīdzina iegūto kopējo pārvaldīto aktīvu vērtību ar attiecīgajām robežvērtībām, kas noteiktas Direktīvas 2011/61/ES 3. panta 2. punktā.
2. Šā panta 1. punkta mērķiem pārvedamu vērtspapīru kolektīvo ieguldījumu uzņēmumus (PVKIU), kuriem AIFP atbilstīgi Direktīvas 2009/65/EK noteikumiem ir izraudzītā pārvaldības sabiedrība, aprēķinā neiekļauj.
Šā panta 1. punkta mērķiem aprēķinā iekļauj AIF, kurus pārvalda AIFP un attiecībā uz kuriem AIFP ir deleģējis funkcijas atbilstīgi Direktīvas 2011/61/ES 20. panta noteikumiem. Taču AIF portfeļus, kurus AIFP pārvalda saskaņā ar deleģējumu, aprēķinā neietver.
3. Kopējās pārvaldīto aktīvu vērtības aprēķina mērķiem visas atvasināto instrumentu pozīcijas, tostarp atvasinātos instrumentus, kas iegulti pārvedamos vērtspapīros, konvertē līdzvērtīgās atvasināto instrumentu bāzes aktīvu pozīcijās, izmantojot 10. pantā noteiktās konvertācijas metodoloģijas. Absolūto šo līdzvērtīgo pozīciju vērtību tad izmanto pārvaldīto aktīvu kopējās vērtības aprēķinam.
4. Ja AIF iegulda citos AIF, ko pārvalda tas pats ārēji ieceltais AIFP, šo ieguldījumu var izslēgt no AIFP pārvaldīto aktīvu aprēķina.
5. Ja viena iekšēji vai ārēji pārvaldīta AIF apakšstruktūra iegulda citā tā paša AIF apakšstruktūrā, šo ieguldījumu var izslēgt no AIFP pārvaldīto aktīvu aprēķina.
6. Kopējo pārvaldīto aktīvu vērtību aprēķina vismaz reizi gadā saskaņā ar 1. līdz 4. punktā minēto kartību, izmantojot jaunākās pieejamās aktīvu vērtības. Jaunākā pieejamā aktīvu vērtība visiem AIF iegūstama divpadsmit mēnešu laikposmā pirms robežvērtību aprēķina, kā noteikts šā punkta pirmajā teikumā. AIFP nosaka robežvērtības aprēķina datumu un konsekventi to piemēro. Jebkuras turpmākas izvēlētā datuma izmaiņas jāpamato kompetentajai iestādei. Izvēloties robežvērtības aprēķina datumu AIFP, ņem vērā pārvaldīto aktīvu novērtēšanas laiku un biežumu.
3. pants
Pārvaldīto aktīvu pastāvīga uzraudzība
AIFP izveido, īsteno un piemēro procedūras, lai pastāvīgi uzraudzītu pārvaldīto aktīvu kopējo vērtību. Uzraudzībā atspoguļo aktualizētu pārvaldīto aktīvu pārskatu un ietver apskatu par parakstīšanās un izpirkšanas darbībām vai attiecīgos gadījumos - kapitāla pakāpenisku izmantošanu (draw downs), kapitāla sadali un ieguldījumu vērtību katra AIF aktīvos.
Pārvaldīto aktīvu kopējas vērtības tuvumu Direktīvas 2011/61/ES 3. panta 2. punktā noteiktajai robežvērtībai un sagaidāmo parakstīšanās un izpirkšanas aktivitāti ņem vērā, lai novērtētu pārvaldīto aktīvu kopējās vērtības biežāka aprēķina nepieciešamību.
4. pants
Neregulāri robežvērtības pārkāpumi
1. AIFP novērtē situācijas, kurās pārvaldīto aktīvu kopējā vērtība pārsniedz attiecīgo robežvērtību, lai noteiktu, vai šiem pārsniegumiem ir pagaidu raksturs.
2. Ja pārvaldīto aktīvu kopējā vērtība pārsniedz attiecīgo robežvērtību un AIFP uzskata, ka šai situācijai nav pagaidu raksturs, AIFP nekavējoties par to paziņo kompetentajai iestādei, norādot, ka šī situācija nav uzskatāma par pagaidu stāvokli, un atbilstīgi Direktīvas 2011/61/ES 7. pantam 30 dienu laikā iesniedz darbības atļaujas pieteikumu.
3. Ja pārvaldīto aktīvu kopējā vērtība pārsniedz attiecīgo robežvērtību un AIFP uzskata, ka šī situācija ir pagaidu, AIFP nekavējoties par to paziņo kompetentajai iestādei, noradot, ka šī situācija ir uzskatāma par pagaidu stāvokli. Paziņojumā iekļauj papildinformāciju, kas pamato AIFP novērtējumu attiecībā uz to, ka situācijai ir pagaidu raksturs, tostarp situācijas aprakstu un izskaidrojumu iemesliem, kas liek uzskatīt, ka situācijai ir pagaidu raksturs.
4. Ja situācijas ilgums, visticamāk, pārsniegs trīs mēnešus, nav uzskatāms, ka situācijai ir pagaidu raksturs.
5. Trīs mēnešus pēc datuma, kad pārvaldīto aktīvu kopējā vērtība pārsniegusi attiecīgo robežvērtību, AIFP pārrēķina pārvaldīto aktīvu kopējo vērtību, lai parādītu, ka tā ir zemāka par attiecīgo robežvērtību, vai demonstrētu kompetentajām iestādēm, ka situācija, kuras rezultātā pārvaldītie aktīvi pārsniedza robežvērtību, ir atrisināta un AIFP nav jāiesniedz pieteikums darbības atļaujas saņemšanai.
5. pants
Informācija, kas sniedzama pie reģistrācijas
1. Izpildot daļu no Direktīvas 2011/61/ES 3. panta 3. punkta b) apakšpunktā minētajām prasībām, AIFP informē kompetentās iestādes par pārvaldīto aktīvu kopējo vērtību, kas aprēķināta saskaņā ar 2. pantā izklāstīto procedūru.
2. Direktīvas 2011/61/ES 3. panta 3. punkta c) apakšpunktā minēto prasību ietvaros AIFP par katru AIF nodrošina piedāvājuma dokumentu vai attiecīgu izrakstu no piedāvājuma dokumenta, vai vispārīgu ieguldījumu stratēģijas aprakstu. Attiecīgā izrakstā no piedāvājuma dokumenta vai ieguldījumu stratēģijas aprakstā ietver vismaz šādu informāciju:
a)
galvenās aktīvu kategorijas, kurās AIF var ieguldīt;
b)
nozaru, ģeogrāfiskos vai citus tirgus sektorus vai konkrētus aktīvu veidus, uz kuriem virzīta ieguldījumu stratēģija;
c)
AIF aizņemšanās vai saistību politikas aprakstu.
3. Informācija, kas AIFP jāsniedz saskaņā ar Direktīvas 2011/61/ES 3. panta 3. punkta d) apakšpunktu, ir uzskaitīta šīs regulas 110. panta 1. punktā. To sniedz, izmantojot informācijas sniegšanas veidni, kuras paraugs iekļauts IV pielikumā.
4. Informāciju, kas ievākta saskaņā ar Direktīvas 2011/61/ES 3. panta 3. punkta d) apakšpunktu, dara pieejamu kompetentajām iestādēm Savienībā, Eiropas Vērtspapīru un tirgu iestādei (EVTI) un Eiropas Sistēmisko risku kolēģijai (ESRK), ja tas nepieciešams citu pienākumu izpildei.
5. Informācija, kas vajadzīga reģistrācijas mērķiem, atjaunināma un sniedzama katru gadu. Tādu iemeslu dēļ, kas saistīti ar to pilnvaru īstenošanu atbilstīgi Direktīvas 2011/61/ES 46. pantam, kompetentās iestādes var prasīt AIFP biežāk sniegt informāciju, kas minēta Direktīvas 2011/61/ES 3. pantā.
2. IEDAĻA
Saistību īpatsvara aprēķins
(Direktīvas 2011/61/ES 4. panta 3. punkts)
6. pants
Vispārīgi noteikumi attiecībā uz saistību īpatsvara aprēķinu
1. AIF saistību īpatsvars izsakāms kā attiecība starp AIF riska darījumu apjomu un tā neto aktīvu vērtību.
2. AIFP pārvaldīto AIF riska darījumu apjomu aprēķina izmantojot 7. pantā izklāstīto bruto metodi un 8. pantā izklāstīto saistību metodi.
Komisija, ņemot vērā tirgus attīstības tendences un ne vēlāk kā 2015. gada 21. jūlijā, pārskata šā punkta pirmajā daļā minētās metodes, lai izlemtu, vai šīs metodes ir pietiekamas un piemērotas visiem AIF veidiem, vai arī nepieciešams izstrādāt papildu un izvēles metodi saistību īpatsvara aprēķinam.
3. Riska darījumu apjomu finansiālās vai juridiskās struktūrās, kurās iesaistītas trešās puses, ko kontrolē attiecīgie AIF, ietver riska darījumu apjoma aprēķinā tad, ja šīs struktūras ir īpaši izveidotas, lai tieši vai netieši palielinātu riska darījumu apjomu AIF līmenī. Tiem AIF, kuru pamata ieguldījumu politika ir iegūt kontroli pār biržā nekotētiem uzņēmumiem vai emitentiem, AIFP saistību īpatsvara aprēķinā neiekļauj to riska darījumu apjomu, kas ir šo biržā nekotēto uzņēmumu un emitentu līmenī, ja šim AIF vai AIFP, kas rīkojas AIF vārdā, nav jāatbild par iespējamiem zaudējumiem, kas pārsniedz tā ieguldījumu attiecīgajā uzņēmumā vai emitentā.
4. AIFP no aprēķina izslēdz aizņēmuma mehānismus, kuros tas iesaistījies, ja tiem ir pagaidu raksturs un tos pilnībā sedz AIF ieguldītāju līgumiskās kapitāla saistības.
5. AIFP izstrādā pienācīgi dokumentētas procedūras katra pārvaldītā AIF riska darījumu apjoma aprēķinam saskaņā ar bruto metodi un saistību metodi. Aprēķinu konsekventi piemēro laika gaitā.
7. pants
Bruto metode AIF riska darījumu apjoma aprēķinam
AIF riska darījumu apjoms, kas aprēķināts atbilstoši bruto metodei, ir saskaņā ar Direktīvas 2011/61/ES 19. pantu un visiem attiecīgajiem deleģētajiem aktiem novērtēto pozīciju absolūto vērtību summa.
Lai aprēķinātu AIF riska darījumu apjomu atbilstīgi bruto metodei, AIFP:
a)
no aprēķina izslēdz naudas līdzekļus vai to ekvivalentus, kas ir ieguldījumi ar augstu likviditāti AIF bāzes valūtā, kurus var brīvi konvertēt noteiktā naudas summā, kuri ir pakļauti nenozīmīgam vērtības izmaiņu riskam un kuru ienesīgums nav lielāks kā kvalitatīvām trīs mēnešu valdības obligācijām;
b)
konvertē atvasinātos instrumentus līdzvērtīgās bāzes aktīvu pozīcijās, izmantojot 10. pantā noteikto konvertācijas metodoloģiju un I pielikuma 4.-9. punktā un 14. punktā noteiktās metodes;
c)
no aprēķina izslēdz skaidras naudas aizņēmumus, kas saglabājas naudas līdzekļos vai to ekvivalentos, kas minēti a) apakšpunktā un kuriem zināmas maksājamās summas;
d)
aprēķinā ietver riska darījumu apjomu, kas veidojas no naudas līdzekļu aizņēmumu atkārtotas ieguldīšanas, ko izsaka kā augstāko no divām vērtībām: vai nu izdarītā ieguldījuma tirgus vērtību vai naudas līdzekļu aizņēmumu kopējo summu atbilstīgi I pielikuma 1. un 2. punktam;
e)
aprēķinā ietver pozīcijas repo vai reverso repo darījumu līgumos, vērtspapīru aizņēmumos vai aizdevumos vai citās vienošanās atbilstīgi I pielikuma 3. punktam un 10.-13. punktam.
8. pants
Saistību metode AIF riska darījumu apjoma aprēķinam
1. AIF riska darījumu apjoms, kas aprēķināts atbilstoši saistību metodei, ir saskaņā ar Direktīvas 2011/61/ES 19. pantu un visiem tās attiecīgajiem deleģētajiem aktiem novērtēto pozīciju absolūto vērtību summa, ņemot vērā šā panta 2.-9. punktā uzskaitītos kritērijus.
2. Lai aprēķinātu AIF riska darījumu apjomu atbilstīgi saistību metodei, AIFP:
a)
konvertē katru atvasināto instrumentu līdzvērtīgā bāzes aktīvu pozīcijā, izmantojot 10. pantā noteikto konvertācijas metodoloģiju un II pielikuma 4.-9. punktā un 14. punktā noteiktās metodes;
b)
piemēro savstarpējā ieskaita un riska ierobežošanas pasākumus;
c)
aprēķina riska darījumu apjomu, kas radies, atkārtoti ieguldot aizņēmumus, ja šāds atkārtots ieguldījums palielina AIF riska darījumu apjomu atbilstīgi I pielikuma 1. un 2. punktam;
d)
aprēķinā ietver citas vienošanās atbilstīgi I pielikuma 3. punktam un 10.-13. punktam.
3. AIF riska darījumu apjoma aprēķināšanas mērķiem saskaņā ar saistību metodi:
a)
savstarpējā ieskaita pasākumi ietver atvasināto instrumentu tirdzniecības darījumu vai vērtspapīru pozīciju kombinācijas, kas attiecas uz vienu un to pašu bāzes aktīvu, neatkarīgi no atvasināto instrumentu beigu termiņa un tā, vai šie darījumi ar atvasinātajiem instrumentiem vai vērtspapīru pozīcijām ir noslēgti vienīgi ar mērķi likvidēt riskus, kas saistīti ar citu atvasināto instrumentu vai vērtspapīru pozīcijām šajās kombinācijās;
b)
riska ierobežošanas pasākumi ietver atvasināto instrumentu tirdzniecības darījumu vai vērtspapīru pozīciju kombinācijas, kas var neattiekties uz vienu un to pašu bāzes aktīvu, un šie darījumi ar atvasinātajiem instrumentiem vai vērtspapīru pozīcijām ir noslēgti vienīgi ar mērķi novērst riskus, kas saistīti ar citu atvasināto instrumentu vai vērtspapīru pozīciju pozīcijām.
4. Atkāpjoties no šā panta 2. punktā noteiktā, atvasināto instrumentu nekonvertē līdzvērtīgā bāzes aktīvu pozīcijā, ja tas atbilst visām šīm pazīmēm:
a)
tas nodrošina mijmaiņu starp AIF portfelī esošo finanšu aktīvu rādītājiem un citu attiecīgo finanšu aktīvu rādītājiem;
b)
tas pilnībā novērš riskus tiem AIF portfeļa aktīviem, ar kuriem noticis mijmaiņas darījums, tā, ka AIF rādītāji nav atkarīgi no mijmaiņā iesaistīto aktīvu rādītājiem;
c)
tam nav ne papildus izvēles iezīmju, ne saistību īpatsvara klauzulu, ne citu papildu risku salīdzinājumā ar attiecīgo finanšu aktīvu tiešu turējumu.
5. Atkāpjoties no šā panta 2. punktā noteiktā, atvasināto instrumentu, aprēķinot riska darījumu apjomu atbilstīgi saistību metodei, nekonvertē līdzvērtīgā bāzes aktīvu pozīcijā, ja tas atbilst šiem diviem nosacījumiem:
a)
kombinācija, ko veido AIF turējumā esošs ar finanšu aktīvu saistīts atvasinātais instruments un naudas līdzekļi, kas ieguldīti naudas līdzekļa ekvivalentā, kas definēts 7. panta a) punktā, ir vienlīdzīga šā finanšu aktīva garajai pozīcijai;
b)
atvasinātais instruments nerada nekādu papildus riska apjomu un saistību īpatsvaru vai risku.
6. Riska ierobežošanas pasākumus AIF riska darījumu apjoma aprēķinā ņem vērā tikai tad, ja tie atbilst visiem šiem nosacījumiem:
a)
pozīcijas, kas iesaistītas riska ierobežošanā, nav vērstas uz ienākumu gūšanu, un ir novērsti specifiskie riski;
b)
AIF līmenī ir vērojams pārbaudāms tirgus riska samazinājums;
c)
ir novērsti vispārējie un specifiskie (ja tādi ir) riski, kas saistīti ar atvasinātajiem instrumentiem;
d)
riska novēršanas pasākumi attiecas uz vienu un to pašu aktīvu grupu;
e)
tie ir efektīvi tirgus stresa apstākļos.
7. Ievērojot šā panta 6. punktu, atvasinātos instrumentus, kas izmantoti valūtas riska ierobežošanas mērķiem un nepalielina riska darījumu apjomu, saistību īpatsvaru vai citus riskus, aprēķinā neiekļauj.
8. AIFP veic pozīciju mijmaiņu šādos gadījumos:
a)
starp atvasinātajiem instrumentiem, ja tie attiecas uz vienu un to pašu bāzes aktīvu, pat ja atšķiras atvasināto instrumentu beigu termiņš;
b)
starp atvasināto instrumentu, kura bāzes aktīvs ir pārvedams vērtspapīrs, naudas tirgus instruments vai ieguldījumu apliecības kolektīvo ieguldījumu sabiedrībā, kā noteikts Direktīvas 2004/39/EK I pielikuma C iedaļas 1.-3. punktā, un to pašu bāzes aktīvu.
9. AIFP, kuri pārvalda AIF, kas saskaņā ar to pamata ieguldījumu politiku iegulda galvenokārt procentu likmju atvasinātajos instrumentos, izmanto noteikta ilguma savstarpējā ieskaita noteikumus nolūkā ņemt vērā korelāciju starp procentu likmes līknes termiņu segmentiem, kā noteikts 11. pantā.
9. pants
Metodes AIF riska darījumu apjoma palielināšanai
Riska darījumu apjoma aprēķinos AIFP izmanto I pielikumā noteiktās metodes tur paredzētajās situācijās.
10. pants
Atvasināto instrumentu konvertācijas metodoloģijas
AIFP izmanto II pielikumā noteiktās konvertācijas metodoloģijas tur paredzētajiem atvasinātajiem instrumentiem.
11. pants
Noteikta ilguma savstarpējā ieskaita noteikumi
1. Noteikta ilguma savstarpējā ieskaita noteikumus AIFP piemēro AIF riska darījumu apjoma aprēķinos atbilstīgi 8. panta 9. punktam.
2. Noteikta ilguma savstarpējā ieskaita noteikumus neizmanto gadījumos, kad tie var izraisīt AIF riska profila sagrozījumus. AIFP, kas izmanto šos savstarpējā ieskaita noteikumus, neiekļauj citus riska avotus, piemēram, svārstīgumu, to procentu likmju stratēģijā. Tādējādi, procentu likmju arbitrāžas stratēģijās nepiemēro šos savstarpējā ieskaita noteikumus.
3. Šo ilguma savstarpējā ieskaita noteikumu izmantošana nerada nekādu nepamatotu saistību īpatsvara līmeni ar ieguldījumiem īstermiņa pozīcijās. Procentu likmju īstermiņa atvasinātie instrumenti nav galvenais rādītāju avots vidēja ilguma AIF, kas izmanto noteikta ilguma savstarpējā ieskaita noteikumus.
4. Procentu likmju atvasinātos instrumentus konvertē tiem līdzvērtīgās bāzes aktīvu pozīcijās un veic savstarpējo ieskaitu atbilstīgi III pielikumam.
5. AIF, kas izmanto noteikta ilguma savstarpējā ieskaita noteikumus, var izmantot arī riska ierobežošanas sistēmu. Noteikta ilguma savstarpējā ieskaita noteikumus var piemērot tikai tiem procentu likmju atvasinātajiem instrumentiem, uz kuriem neattiecas riska ierobežošanas pasākumi.
3. IEDAĻA
Papildu pašu kapitāls un profesionālās civiltiesiskās atbildības apdrošināšana
(Direktīvas 2011/61/ES 9. panta 7. punkts un 15. pants)
12. pants
Profesionālās atbildības risks
1. Profesionālās atbildības riski, kas jāsedz saskaņā ar Direktīvas 2011/61/ES 9. panta 7. punkta noteikumiem, ir kaitējums vai zaudējums, ko izraisījusi attiecīgā persona, nolaidīgi veicot darbības, par kurām AIFP ir juridiski atbildīgs.
2. Profesionālās atbildības riski, kas definēti šā panta 1. punktā, ietver, bet neaprobežojas ar:
a)
tādu dokumentu zaudējumu, kas apliecina AIF aktīvu īpašumtiesības;
b)
sagrozījumus vai maldinošus apgalvojumus AIF vai tā ieguldītājiem;
c)
darbības, kļūdas vai bezdarbību, kas izraisa:
i)
juridisko un normatīvo pienākumu pārkāpumus;
ii)
prasmju un rūpības pienākuma pret AIF un tā ieguldītājiem pārkāpumus;
iii)
fiduciāro pienākumu pārkāpumus;
iv)
konfidencialitātes ievērošanas pienākuma pārkāpumus;
v)
AIF nolikuma vai dibināšanas dokumentu noteikumu pārkāpumus;
vi)
AIF īstenotās AIFP iecelšanas nosacījumu pārkāpumus;
d)
nespēju izveidot, īstenot un uzturēt atbilstošas procedūras, lai novērstu negodīgu, krāpniecisku vai ļaunprātīgu rīcību;
e)
neatbilstoši veiktu aktīvu novērtējumu vai ieguldījumu apliecību/akciju cenu aprēķinu;
f)
zaudējumus, kas rodas no uzņēmējdarbības pārtraukšanas, sistēmu kļūmēm, darījumu apstrādes vai procesu pārvaldības kļūmēm.
3. Profesionālās atbildības riski vienmēr ir segti vai nu ar papildu pašu kapitālu, ko nosaka saskaņā ar 14. pantu, vai piemērotu profesionālās darbības civiltiesiskās atbildības apdrošināšanu, ko nosaka saskaņā ar 15. pantu.
13. pants
Kvalitatīvas prasības, kas attiecas uz profesionālās atbildības riskiem
1. AIFP īsteno efektīvu iekšējā darbības riska pārvaldības politiku un procedūras nolūkā pienācīgi konstatēt, izmērīt, pārvaldīt un uzraudzīt darbības riskus, tostarp profesionālās atbildības riskus, kam AIF ir vai varētu būt pakļauts. Darbības risku pārvaldības pasākumus veic neatkarīgi, kā daļu no riska pārvaldības politikas.
2. AIFP izveido vēsturisko zaudējumu datubāzi, kurā dokumentē visas darbības kļūmes, kā arī zaudējumu un kaitējuma gadījumus. Šajā datubāzē dokumentē visus 12. panta 2. punktā minētos profesionālās atbildības riskus, kas īstenojušies, bet neaprobežojas ar tiem.
3. Riska pārvaldības sistēmā AIFP izmanto savus vēsturiskos datus par zaudējumiem un atbilstošos gadījumos - ārējos datus, scenāriju analīzi un faktorus, kas atspoguļo uzņēmējdarbības vidi, un iekšējās kontroles sistēmas.
4. Darbības riska apjomu un zaudējumus pastāvīgi kontrolē, turklāt par tiem sniedz regulārus iekšējos pārskatus.
5. AIFP darbības riska pārvaldības politiku un procedūras sīki dokumentē. AIFP izstrādā pasākumus ar mērķi nodrošināt atbilstību tā darbības riska pārvaldības politikai, kā arī efektīvus pasākumus rīcībai, ja nav nodrošināta atbilstība šai politikai. AIFP nosaka procedūras atbilstošas korektīvas rīcības nodrošināšanai.
6. Darbības riska pārvaldības politiku un procedūras, kā arī mērījumu sistēmas regulāri pārskata, vismaz vienu reizi gadā.
7. AIFP uztur finansiālo resursu līmeni, kas atbilst tā novērtētajam riska profilam.
14. pants
Papildu pašu kapitāls
1. Šo pantu piemēro AIFP, kas izvēlas profesionālās darbības risku segt ar papildu pašu kapitālu.
2. AIFP nodrošina papildu pašu kapitālu profesionālās nolaidības radītās atbildības risku segšanai apmērā, kas atbilst vismaz 0,01 % no pārvaldīto AIF portfeļu vērtības.
Pārvaldīto AIF portfeļu vērtība ir visu AIFP pārvaldīto AIF aktīvu absolūto vērtību summa, tostarp aktīvu, kas iegūti, izmantojot saistību īpatsvaru, kā rezultātā atvasinātos instrumentus novērtē to tirgus vērtībā.
3. Papildu pašu kapitāla prasības, kas minētas 2. punktā, pārrēķina katra finanšu gada beigās, un attiecīgi koriģē papildu pašu kapitāla apjomu.
AIFP izveido, īsteno un piemēro procedūras, lai pastāvīgi uzraudzītu pārvaldīto AIF portfeļu vērtību, kas aprēķināta saskaņā ar 2. punkta otro daļu. Ja pirms pirmajā daļā minētā ikgadējā pārrēķina pārvaldīto AIF portfeļu vērtība ievērojami palielinās, AIFP bez liekas kavēšanās pārrēķina papildu pašu kapitāla prasības un attiecīgi koriģē papildu pašu kapitāla apjomu.
4. AIFP piederības dalībvalsts kompetentā iestāde var atļaut AIFP nodrošināt zemāku papildu pašu kapitāla apjomu nekā 2. punktā minētais tikai tad, ja tā, balstoties uz vēsturiskajiem AIFP zaudējumu datiem, kas dokumentēti novērošanas periodā vismaz trīs gadus pirms novērtējuma, ir pārliecināta, ka AIFP ir pietiekams papildu pašu kapitāla apjoms, lai pienācīgi segtu profesionālās atbildības riskus. Atļautais zemākais papildu pašu kapitāla apjoms nav mazāks kā 0,008 % no AIFP pārvaldīto AIF portfeļu vērtības.
5. AIFP piederības dalībvalsts kompetentā iestāde var pieprasīt AIFP nodrošināt papildu pašu kapitāla apjomu, kas ir lielāks nekā 2. punktā noteiktais, ja tā nav pārliecināta, ka AIFP ir pietiekams papildu pašu kapitāla apjoms, lai pienācīgi segtu profesionālās atbildības riskus. Kompetentā iestāde norāda iemeslus, kāpēc tā uzskata, ka AIFP papildu pašu kapitāla apjoms ir nepietiekams.
15. pants
Profesionālās darbības civiltiesiskās atbildības apdrošināšana
1. Šo pantu piemēro AIFP, kas izvēlas profesionālās darbības risku segt ar profesionālās darbības civiltiesiskās atbildības apdrošināšanu.
2. AIFP veic un pastāvīgi uztur spēkā profesionālās darbības civiltiesiskās atbildības apdrošināšanu:
a)
kas sākotnēji ir spēkā vismaz vienu gadu;
b)
par kuras anulēšanu jābrīdina vismaz 90 dienas iepriekš;
c)
kura sedz profesionālas atbildības riskus, kas noteikti 12. panta 1. un 2. punktā;
d)
kuru veic ES vai trešās valsts sabiedrība, kurai saskaņā ar Savienības vai valsts tiesību aktiem atļauts piedāvāt profesionālās darbības civiltiesiskās atbildības apdrošināšanu;
e)
kuru veic trešā puse.
Jebkuru pašrisku, par kuru notikusi vienošanās, sedz no pašu kapitāla, kas pārsniedz pašu kapitāla apjomu, kāds nodrošināms saskaņā ar Direktīvas 2011/61/ES 9. panta 1. un 3. punktu.
3. Apdrošināšanas segums katrai atsevišķai prasībai ir vismaz 0,7 % no AIFP pārvaldīto AIF portfeļu vērtības, ko aprēķina atbilstīgi 14. panta 2. punktam.
4. Apdrošināšanas segums kopējam prasību apjomam gadā ir vismaz 0,9 % no AIFP pārvaldīto AIF portfeļu vērtības, ko aprēķina atbilstīgi 14. panta 2. punktam.
5. Profesionālās darbības civiltiesiskās atbildības apdrošināšanas polisi un tās atbilstību šajā pantā noteiktajām prasībām AIFP pārskata vismaz reizi gadā, kā arī tad, kad notikušas izmaiņas, kas ietekmē polises atbilstību šā panta prasībām.
III NODAĻA
AIFP DARBĪBAS NOSACĪJUMI
1. IEDAĻA
Vispārīgi principi
(Direktīvas 2011/61/ES 12. panta 1. punkts)
16. pants
Kompetento iestāžu vispārīgie pienākumi
Novērtējot AIFP atbilstību Direktīvas 2011/61/ES 12. panta 1. punkta prasībām, kompetentās iestādes izmanto vismaz šajā iedaļā noteiktos kritērijus.
17. pants
Pienākums rīkoties AIF vai šo AIF ieguldītāju un tirgus integritātes labākajās interesēs
1. AIFP piemēro politiku un procedūras ar mērķi novērst nelikumīgu rīcību, tostarp tādu, kas var negatīvi ietekmēt tirgus stabilitāti un integritāti.
2. AIFP nodrošina, ka no to pārvaldītajiem AIF vai šo AIF ieguldītājiem netiek iekasētas nepamatotas izmaksas.
18. pants
Uzticamības pārbaude
1. Ieguldījumu izvēlē un to pastāvīgā kontrolē AIFP piemēro augstus uzticamības pārbaudes standartus.
2. AIFP nodrošina, ka tam ir pietiekamas zināšanas un izpratne par aktīviem, kuros veikti AIF ieguldījumi.
3. AIFP izstrādā, īsteno un piemēro rakstiski dokumentētu politiku un procedūras attiecībā uz uzticamības pārbaudēm un ievieš efektīvu kārtību, lai nodrošinātu, ka lēmumus par ieguldījumiem AIF vārdā izpilda saskaņā ar AIF mērķiem, ieguldījumu stratēģiju un atbilstošos gadījumos - riska ierobežojumiem.
4. Šā panta 3. punktā minēto uzticamības pārbaudes politiku un procedūras regulāri pārskata un atjaunina.
19. pants
Uzticamības pārbaude, ieguldot aktīvos ar ierobežotu likviditāti
1. Ja AIFP iegulda aktīvos ar ierobežotu likviditāti un pirms šāda ieguldījuma notikušas sarunas, tie attiecībā uz sarunu fāzi papildus 18. panta noteiktajām prasībām:
a)
izstrādā un regulāri atjaunina uzņēmējdarbības plānu atbilstīgi AIF ilgumam un tirgus apstākļiem;
b)
meklē un izvēlas iespējamus darījumus atbilstīgi a) apakšpunktā minētajam uzņēmējdarbības plānam;
c)
novērtē izvēlētos darījumus, ņemot vērā iespējas, ja tādas ir, un kopējos saistītos riskus, visus atbilstošos juridiskos, nodokļu, finansiālos vai citus vērtību ietekmējošos faktorus, cilvēkresursus un materiālos resursus, kā arī stratēģijas, tostarp izejas stratēģijas;
d)
attiecībā uz darījumiem pirms to īstenošanas veic uzticamības pārbaudes darbības;
e)
kontrolē AIF darbības rādītājus saistība ar a) apakšpunktā minēto uzņēmējdarbības plānu.
2. AIFP vismaz piecus gadus uzglabā dokumentāciju par darbībām, kas veiktas saskaņā ar šā panta 1. punktu.
20. pants
Uzticamības pārbaude darījumu partneru un galveno brokeru izvēlē un iecelšanā
1. Veicot darījumu partneru un galveno brokeru izvēli un iecelšanu, AIFP rīkojas ar nepieciešamajām prasmēm, rūpību un veic uzticamības pārbaudes, pirms tiek noslēgta vienošanās, kā arī pastāvīgi pēc tam, ņemot vērā to sniegto pakalpojumu pilnu spektru un kvalitāti.
2. Izvēloties AIFP vai AIF galvenos brokerus vai darījumu partnerus ārpusbiržas atvasināto instrumentu darījumā, vērtspapīru aizdevuma vai repo darījuma līgumā, AIFP nodrošina šo brokeru un darījumu partneru atbilstību šādiem nosacījumiem:
a)
uz tiem attiecas pastāvīga uzraudzība, ko veic publiskā sektora iestāde;
b)
tie ir finansiāli stabili;
c)
tiem ir vajadzīgā organizatoriskā struktūra un resursi, lai tie sniegtu pakalpojumus AIFP vai AIF.
3. Novērtējot 2. punkta b) apakšpunktā minēto finansiālo stabilitāti, AIFP ņem vērā to, vai uz galveno brokeri vai darījuma partneri attiecas uzraudzības regulējums, tostarp kapitāla pietiekamības prasības un efektīva uzraudzība.
4. Izvēlēto galveno brokeru sarakstu apstiprina AIFP augstākā vadība. Izņēmuma gadījumos var tikt iecelti arī galvenie brokeri, kas nav iekļauti sarakstā, ja tie atbilst 2. punktā noteiktajiem kritērijiem un tos apstiprina augstākā vadība. AIFP spēj norādīt savas izvēles iemeslus un demonstrēt uzticamības pārbaudes, ko tas veicis izvēloties un kontrolējot galvenos brokerus, kas nav iekļauti sarakstā.
21. pants
Godīga, taisnīga un prasmīga rīcība
Lai konstatētu, vai AIFP rīkojas godīgi, taisnīgi un prasmīgi, kompetentās iestādes novērtē, vai izpildīti vismaz šādi nosacījumi:
a)
AIFP pārvaldības struktūrai ir pietiekamas kolektīvās zināšanas, prasmes un pieredze, lai varētu izprast AIFP darbību, jo sevišķi galvenos riskus, kas saistās ar šo darbību, un aktīvus, kuros veikti AIF ieguldījumi;
b)
pārvaldības struktūras locekļi velta pietiekami daudz laika, lai pienācīgi veiktu savas funkcijas AIFP;
c)
visi pārvaldības struktūras locekļi rīkojas pēc godīguma, integritātes un neatkarības principa;
d)
AIFP velta pietiekami daudz resursu pārvaldības struktūras locekļu ievadīšanai amatā un apmācībai.
22. pants
Resursi
1. AIFP nodarbina pietiekamu darbinieku skaitu ar tādām spējām, zināšanām un kompetenci, kas ir nepieciešama tiem noteikto pienākumu izpildē.
2. Šā panta 1. punkta mērķiem AIFP ņem vērā uzņēmējdarbības specifiku, apjomu un sarežģītību, kā arī šīs uzņēmējdarbības gaitā sniegto pakalpojumu un veikto darbību specifiku un klāstu.
23. pants
Godīga attieksme pret AIF ieguldītājiem
1. AIFP garantē, ka tā lēmumu pieņemšanas procedūras un organizatoriskā struktūra, kas noteikta 57. pantā, nodrošina godīgu attieksmi pret ieguldītājiem.
2. Jebkuras priekšrocības, ko AIFP piešķir vienam vai vairākiem ieguldītājiem, nerada vispārēju ievērojami neizdevīgu stāvokli citiem ieguldītājiem.
24. pants
Pamudinājumi
1. Nav uzskatams, ka AIFP rīkojas godīgi, taisnīgi un pārvaldīto AIF vai šo AIF ieguldītāju labākajās interesēs, ja saistībā ar darbībām, ko tie veic, izpildot Direktīvas 2011/61/ES I pielikumā minētās funkcijas, tie maksā vai tiem maksā pakalpojuma maksu vai komisijas maksu, kā arī tie sniedz vai saņem kādu nemonetāru labumu, kas nav:
a)
maksa, komisijas maksa vai nemonetārs labums, ko maksā vai saņem AIF vai cita persona AIF vārdā;
b)
maksa, komisijas maksa vai nemonetārs labums, ko maksā vai saņem trešā persona vai personas, kas rīkojas trešās personas vārdā, ja AIFP var pierādīt, ka ir izpildīti šādi nosacījumi:
i)
maksas, komisijas maksas vai labuma esamība, specifika un summa vai - ja summa nav nosakāma - šīs summas aprēķināšanas metode pirms attiecīgā pakalpojuma sniegšanas ir skaidri izklāstīta AIF ieguldītājiem pilnīgā, precīzā un saprotamā veidā;
ii)
maksas vai komisijas maksas maksājums vai nemonetāra labuma sniegšana ir paredzēta tam, lai paaugstinātu attiecīgā pakalpojuma kvalitāti, nevis ietekmētu AIFP pienākuma rīkoties tā pārvaldītā AIF vai AIF ieguldītāju interesēs ievērošanu;
c)
pienācīgas maksas, kuras padara iespējamu attiecīgo pakalpojumu sniegšanu vai ir nepieciešamas to sniegšanai, tostarp kontu turēšanas izmaksas, norēķinu un maiņas maksas, likumīgās nodevas vai maksa par juridiskiem pakalpojumiem, un kuras to specifikas dēļ nav pretrunā ar AIFP pienākumu rīkoties godīgi, taisnīgi un tā pārvaldīto AIF vai AIF ieguldītāju labākajās interesēs.
2. Kopsavilkuma veidā sniegta informācija par galvenajiem noteikumiem attiecībā uz vienošanos par maksu, komisijas maksu vai nemonetāru labumu uzskatāma par pietiekamu šā panta 1. punkta b) apakšpunkta i) punkta mērķiem, ja AIFP apņemas atklāt sīkākas ziņas pēc tā pārvaldītā AIF ieguldītāja pieprasījuma un šo apņemšanos izpilda.
25. pants
Efektīva resursu un procedūru izmantošana - rīkojumu apstrāde
1. AIFP izstrādā, īsteno un piemēro procedūras un kārtību, kas paredz tūlītēju, taisnīgu un ātru rīkojumu izpildi AIF vārdā.
2. Šā panta 1. punktā minētās procedūras un kārtība atbilst šādām prasībām:
a)
tās nodrošina, ka rīkojumi, kas izpildīti AIF vārdā, ir reģistrēti un sadalīti nekavējoties un precīzi;
b)
tie citādi salīdzināmus AIF rīkojumus izpilda secīgi un nekavējoties, ja vien rīkojuma specifika vai tirgū valdošie apstākļi nepadara šādu rīcību neiespējamu vai AIF vai AIF ieguldītāju intereses neprasa rīkoties citādi.
3. Finanšu instrumenti, naudas summas vai citi aktīvi, kas saņemti kā norēķini par izpildīto rīkojumu, tiek nekavējoties un pareizi ieskaitīti vai reģistrēti katra attiecīgā AIF kontā.
4. AIFP ļaunprātīgi neizmanto informāciju par vēl neizpildītiem AIF rīkojumiem, un tas veic visus pamatotos pasākumus, lai novērstu, ka to attiecīgās personas ļaunprātīgi izmanto šādu informāciju.
26. pants
Pienākums ziņot par parakstīšanās un izpirkšanas rīkojumu izpildi
1. Ja AIFP ir izpildījis ieguldītāja parakstīšanās vai atbilstošā gadījumā izpirkšanas rīkojumu, tie nekavējoties, izmantojot pastāvīgu informācijas nesēju, ieguldītajam sniedz būtisko informāciju, kas attiecas uz šā rīkojuma izpildi vai atbilstošā gadījumā parakstīšanās piedāvājuma pieņemšanu.
2. Šā panta 1. punkts nav piemērojams, ja tā ir trešā persona, kas ieguldītajam sniedz apliecinājumu par rīkojuma izpildi, un šis apliecinājums satur būtiskāko informāciju.
AIFP nodrošina, ka trešā persona izpilda savus pienākumus.
3. Šā panta 1. un 2. punktā minētā būtiskā informācija ietver šādus datus:
a)
AIFM identifikāciju;
b)
ieguldītāja identifikāciju;
c)
rīkojuma saņemšanas datumu un laiku;
d)
izpildes datumu;
e)
AIF identifikāciju;
f)
rīkojuma bruto vērtību, ieskaitot maksas par parakstīšanos, vai neto summu, atņemot maksas par izpirkšanu.
4. AIFP pēc ieguldītāja pieprasījuma tam sniedz informāciju par rīkojuma statusu vai parakstīšanās piedāvājuma pieņemšanu, vai abiem minētajiem.
27. pants
Lēmumu slēgt darījumus pārvaldīto AIF vārdā izpilde
1. Izpildot darījumu rīkojumus pārvaldītā AIF vārdā to portfeļu pārvaldības kontekstā, AIFP rīkojas AIF vai pārvaldīto AIF ieguldītāju labākajās interesēs.
2. Visos gadījumos, kad AIFP pērk vai pārdod finanšu instrumentus vai citus aktīvus, kuriem ir svarīga labākā izpilde, kā arī šā panta 1. punkta mērķiem AIFP veic visus pamatotos pasākumus, lai iegūtu iespējami labāko rezultātu pārvaldītajiem AIF vai AIF ieguldītājiem, ņemot vērā cenu, izmaksas, ātrumu, rīkojuma izpildes iespēju un norēķinus, apmēru, specifiku vai jebkurus citus apsvērumus, kas ir būtiski rīkojuma izpildei. Šādu faktoru relatīvo nozīmi nosaka saskaņā ar šādiem kritērijiem:
a)
AIF mērķiem, ieguldījumu politiku un riskiem, kā noteikts AIF nolikumā vai dibināšanas dokumentos, AIF prospektos vai piedāvājuma dokumentos;
b)
rīkojuma specifiku;
c)
tā finanšu instrumenta vai citu aktīvu specifiku, uz ko attiecas konkrētais rīkojums;
d)
to izpildes vietu specifiku, uz kurām var būt novirzīts šis rīkojums.
3. AIFP izveido un īsteno efektīvu kārtību, lai nodrošinātu atbilstību šā panta 1. un 2. punktā minētajiem pienākumiem. Konkrēti, AIFP izveido un īsteno izpildes politiku, kas ļauj AIF un to ieguldītājiem AIF rīkojumu izpildē iegūt labākos iespējamos rezultātus atbilstīgi 2. punktam.
4. AIFP pastāvīgi kontrolē savas rīkojumu izpildes kārtības un politikas efektivitāti, lai atklātu un attiecīgā gadījumā novērstu visus trūkumus.
5. AIFP rīkojumu izpildes politiku pārskata reizi gadā. Šādu pārskatīšanu veic arī katru reizi, kad ir notikušas būtiskas izmaiņas, kas ietekmē AIFP spēju arī turpmāk sasniegt labākos iespējamos rezultātus to pārvaldītajiem AIF.
6. AIFP spēj pierādīt, ka rīkojumus AIF vārdā tie ir izpildījuši atbilstīgi pieņemtajai rīkojumu izpildes politikai.
7. Ja nav iespējams izvēlēties starp vairākām izpildes vietām, šā panta 2.-5. punktu nepiemēro. Taču AIFP spēj pierādīt, ka nav iespējams izvēlēties starp vairākām izpildes vietām.
28. pants
Rīkojumu slēgt darījumus AIF vārdā izvietošana izpildei citās struktūrās
1. Visos gadījumos, kad AIFP pērk vai pārdod finanšu instrumentus vai citus aktīvus, kuriem ir svarīga labākā izpilde, tas rīkojumu slēgt darījumu pārvaldīto AIF vārdā izvietojot izpildei citās struktūrās rīkojas pārvaldīto AIF vai to ieguldītāju labākajās interesēs, kontekstā ar to portfeļu pārvaldību.
2. AIFP veic visus pamatotos pasākumus, lai sasniegtu labāko iespējamo rezultātu AIF vai AIF ieguldītājiem, ņemot vērā cenu, izmaksas, izpildes ātrumu, izpildes un norēķinu iespējamību, uzdevuma apjomu un specifiku vai jebkādus citus apsvērumus, kas būtiski uzdevuma izpildei. Šādu faktoru relatīvo nozīmi nosaka saskaņā ar 27. panta 2. punktā noteiktajiem kritērijiem.
AIFP izstrādā, īsteno un piemēro politiku, kas ļauj tiem izpildīt šā punkta pirmajā daļā noteikto pienākumu. Šajā politikā attiecībā uz katru instrumentu kategoriju norāda struktūras, kurās var izvietot rīkojumus. AIFP slēdz vienošanās par rīkojumu izpildi tikai tad, ja šādas vienošanās atbilst šajā pantā noteiktajām prasībām. AIFP pārvaldīto AIF ieguldītājiem dara pieejamu attiecīgo informāciju par politiku, kas izstrādāta saskaņā ar šo punktu, un visām būtiskajām izmaiņām šajā politikā.
3. AIFP pastāvīgi kontrolē saskaņā ar 2. punktu izveidotās politikas efektivitāti un jo īpaši šajā politikā norādīto struktūru izpildes kvalitāti, vajadzības gadījumā novēršot visus trūkumus.
Turklāt AIFP katru gadu pārskata šo politiku. Šādu pārskatīšanu veic arī katru reizi, kad ir notikušas būtiskas izmaiņas, kas ietekmē AIFP spēju arī turpmāk sasniegt labākos iespējamos rezultātus to pārvaldītajiem AIF.
4. AIFP spēj pierādīt, ka rīkojumus slēgt darījumus AIF vārdā tās izvietojušas atbilstīgi politikai, kas izstrādāta saskaņā ar 2. punktu.
5. Ja nav iespējams izvēlēties starp vairākām izpildes vietām, šā panta 2.-5. punktu nepiemēro. Taču AIFP spēj pierādīt, ka nav iespējams izvēlēties starp vairākām izpildes vietām.
29. pants
Tirdzniecības rīkojumu apvienošana un sadalīšana
1. AIFP viena AIF rīkojumu apvienojumā ar cita AIF, PVKIU vai klienta rīkojumu, kuri rīkojumu izdevuši līdz ar sava kapitāla ieguldījumu, var izpildīt tikai, ja:
a)
ir pamatoti sagaidīt, ka rīkojumu apvienošana kopumā nekaitēs to AIF, PVKIU vai klientu interesēm, kuru rīkojumus apvieno;
b)
ir izveidota un tiek īstenota rīkojumu sadalīšanas politika, kas pietiekami precīzi paredz šādu rīkojumu taisnīgu sadalījumu, tostarp to, kā rīkojumu apjoms un cena nosaka rīkojumu sadalīšanu un daļu izpildes kārtību.
2. Ja AIFP apvieno viena AIF rīkojumu ar vienu vai vairākiem citu AIF, PVKIU vai klientu rīkojumiem un šis apvienotais rīkojums tiek izpildīts daļēji, tas šos darījumus sadala saskaņā ar tā rīkojumu sadalīšanas politiku.
3. Ja AIFP apvieno darījumus par saviem līdzekļiem ar vienu vai vairākiem AIF, PVKIU vai klientu rīkojumiem, tas šos darījumus sadala veidā, kas nekaitētu AIF, PVKIU vai klientam.
4. Ja AIFP apvieno AIF, PVKIU vai klienta rīkojumu ar darījumu par saviem līdzekļiem un apvienoto rīkojumu izpilda daļēji, tas attiecīgos darījumus sadala prioritārā kārtībā vispirms par labu AIF, PVKIU vai citam klientam un tad sev.
Tomēr, ja AIFP var AIF vai klientam pamatoti pierādīt, ka bez šādas apvienošanas tas nebūtu varējis izpildīt rīkojumu ar tik izdevīgiem nosacījumiem vai nebūtu varējis to izpildīt vispār, tas darījumam par saviem līdzekļiem var piemērot proporcionālu sadalījumu saskaņā ar 1. punkta b) apakšpunktā minēto rīkojumu sadalīšanas politiku.
2. IEDAĻA
Interešu konflikti
(Direktīvas 2011/61/ES 14. pants)
30. pants
Interešu konfliktu veidi
Ar mērķi konstatēt to interešu konfliktu veidus, kas rodas pārvaldot AIF, AIFP jo īpaši ņem vērā to, vai AIFP, attiecīgā persona vai persona, kas tieši vai netieši ar kontroles starpniecību saistīta ar AIFP:
a)
potenciāli varēs gūt finansiālu labumu vai izvairīties no finansiāla zaudējuma uz AIF vai tā ieguldītāju rēķina;
b)
ir ieinteresēta AIF vai tā ieguldītājiem vai citam klientam sniegtā pakalpojuma vai darbības rezultātā, vai AIF vai cita klienta vārdā veikta darījuma rezultātā, kas atšķiras no AIF interesēm attiecībā uz šo rezultātu;
c)
tai ir finansiāls vai cita veida stimuls dot priekšroku:
-
PVKIU, klienta vai klientu grupas vai cita AIF interesēm salīdzinājumā ar AIF interesēm,
-
viena ieguldītāja interesēm salīdzinājumā ar cita ieguldītāja vai ieguldītāju grupas interesēm tajā pašā AIF;
d)
veic vienas un tās pašas darbības gan AIF, gan citam AIF, PVKIU vai klientam; vai
e)
saistībā ar AIF sniegtajiem kolektīvā ieguldījumu portfeļa pārvaldības pakalpojumiem no personas, kas nav AIF, saņem vai saņems pamudinājumu naudas, preču vai pakalpojumu izteiksmē, kas nav standarta komisijas maksa vai maksa par šo pakalpojumu.
31. pants
Politika attiecībā uz interešu konfliktiem
1. AIFP izveido, īsteno un piemēro efektīvu politiku attiecībā uz interešu konfliktiem. Šī politika ir izklāstīta rakstiski un atbilst AIFP lielumam un organizācijai, kā arī tā darījumu specifikai, apjomam un sarežģītībai.
Ja AIFP ir kādas grupas loceklis, šajā politikā ņem vērā arī visus apstākļus, par kuriem AIFP ir informēts vai par ko tam vajadzētu būt informētam un kuri citu grupas locekļu struktūras vai uzņēmējdarbības dēļ var izraisīt interešu konfliktu.
2. Atbilstīgi 1. punktam izstrādātajā politikā attiecībā uz interešu konfliktiem ietver:
a)
attiecībā uz AIFP vai AIFP vārdā veiktajām darbībām, tostarp darbībām, ko veicis deleģējuma saņēmējs, apakšdeleģējuma saņēmējs, ārējais vērtētājs vai darījuma partneris, - norādi uz apstākļiem, kuri veido vai var radīt interešu konfliktu, kas rada būtisku risku, ka tiek nodarīts kaitējums AIF vai tā ieguldītāju interesēm;
b)
procedūras, kas jāievēro, un pasākumus, kas jāveic, lai novērstu, pārvaldītu un kontrolētu šādus konfliktus.
32. pants
Interešu konflikti attiecībā uz ieguldījumu izpirkšanu
AIFP, kas pārvalda atvērtu AIF, konstatē, pārvalda un kontrolē interešu konfliktus, kas rodas starp ieguldītājiem, kas vēlas izpirkt savus ieguldījumus, un ieguldītājiem, kas vēlas saglabāt savus ieguldījumus AIF, kā arī visus interešu konfliktus starp AIFP stimulu ieguldīt nelikvīdos aktīvos un AIF izpirkšanas politiku saskaņā ar tā pienākumiem atbilstīgi Direktīvas 2011/61/ES 14. panta 1. punktam.
33. pants
Procedūras un pasākumi interešu konfliktu novēršanai vai pārvaldībai
1. Procedūras un pasākumi, kas izveidoti interešu konfliktu novēršanai vai pārvaldībai, ir izstrādāti tā, lai garantētu, ka attiecīgās personas, kas iesaistītas dažādās uzņēmējdarbības aktivitātēs, kas ietver interešu konfliktu risku, veic šīs aktivitātes ar tādu neatkarības līmeni, kas atbilst AIFP un grupas, kam tas pieder, lielumam un aktivitātēm, kā arī AIF vai tā ieguldītāju interešu apdraudējuma riska nopietnībai.
2. Procedūras, kas jāievēro, un pasākumi, kas jāpieņem saskaņā ar 31. panta 2. punkta b) apakšpunktu, ietver turpmāk minētos elementus, ja tie ir vajadzīgi un piemēroti, lai AIFP varētu nodrošināt vajadzīgo neatkarības līmeni:
a)
efektīvas procedūras, kas paredzētas, lai novērstu vai kontrolētu informācijas apmaiņu starp attiecīgajām personām, kas iesaistītas kolektīva ieguldījumu portfeļa pārvaldības darbībās vai citās darbībās atbilstīgi Direktīvas 2011/61/ES 6. panta 2. un 4. punktam, kurās ir interešu konflikta risks un informācijas apmaiņa var kaitēt viena vai vairāku AIF vai to ieguldītāju interesēm;
b)
tādu attiecīgo personu atsevišķa uzraudzība, kuru galvenās funkcijas ietver kolektīvā ieguldījumu portfeļa pārvaldības darbību veikšanu klientu vārdā vai pakalpojumu sniegšanu klientiem vai ieguldītājiem, kuru intereses var būt konfliktējošas vai kuri citādā veidā pārstāv atšķirīgas intereses, kas var būt konfliktējošas, tostarp AIFP intereses;
c)
jebkuras tiešas saiknes novēršana starp to attiecīgo personu atalgojumu, kuras galvenokārt iesaistītas vienā darbībā, un citu attiecīgo personu atalgojumu vai gūtiem ienākumiem, kuras galvenokārt iesaistītas citā darbībā, ja saistībā ar šīm darbībām var rasties interešu konflikts;
d)
pasākumi, lai novērstu vai ierobežotu iespēju, ka kāda persona izmanto neatbilstīgu ietekmi uz to, kā attiecīgā persona veic kolektīvā ieguldījumu portfeļa pārvaldības darbības;
e)
pasākumi, lai novērstu vai kontrolētu attiecīgās personas vienlaicīgu vai secīgu iesaistīšanu atsevišķās kolektīvā ieguldījumu portfeļa pārvaldības darbībās vai citās darbībās atbilstīgi Direktīvas 2011/61/ES 6. panta 2. un 4. punktam, ja šāda iesaistīšana var vājināt interešu konfliktu pienācīgu pārvaldību.
Ja viena vai vairāku pasākumu vai procedūru pieņemšana vai izmantošana nenodrošina prasīto neatkarības līmeni, AIFP nosaka alternatīvus vai papildu pasākumus un procedūras, kas ir nepieciešami un piemēroti šiem nolūkiem.
34. pants
Interešu konfliktu pārvaldība
Ja AIFP noteiktie organizatoriskie vai administratīvie pasākumi nav pietiekami, lai ar attiecīgu pārliecību nodrošinātu, ka AIF vai to ieguldītāju interešu kaitējuma risks ir novērsts, par to nekavējoties informē AIFP augstāko vadību vai citu kompetento iekšējo struktūru, lai būtu iespējams pieņemt vajadzīgo lēmumu vai veikt attiecīgās darbības, lai garantētu, ka AIFP rīkojas AIF vai AIF klientu labākajās interesēs.
35. pants
Interešu konfliktu kontrole
1. AIFP izveido un regulāri atjaunina uzskaiti par tiem darbību veidiem, ko veicis AIFP vai kas veikti tā vārdā, kad ir radies vai - vēl notiekošas darbības gadījumā - var rasties tāds interešu konflikts, kas būtiski apdraud viena vai vairāku AIF vai to ieguldītāju intereses.
2. Augstākā vadība regulāri un vismaz vienu reizi gadā saņem rakstiskus pārskatus pār šā panta 1. punktā minētajām darbībām.
36. pants
Interešu konfliktu atklāšana
1. Informāciju, kas atklājama ieguldītājiem saskaņā ar Direktīvas 2011/61/ES 14. panta 1. un 2. punktu, sniedz, izmantojot pastāvīgu informācijas nesēju vai tīmekļa vietni.
2. Ja informācija, kas minēta šā panta 1. punktā, ir sniegta tīmekļa vietnē un nav adresēta ieguldītājam personiski, tad nodrošina atbilstību šādiem nosacījumiem:
a)
ieguldītājam ir paziņota tīmekļa vietnes adrese un vieta tīmekļa vietnē, kur nodrošināta piekļuve informācijai, un ieguldītājs ir piekritis informācijas sniegšanai šādā veidā;
b)
informācija atbilst aktuālajai situācijai;
c)
informācija šajā tīmekļa vietnē ir pastāvīgi pieejama tik ilgi, cik ieguldītājam ir pamatoti nepieciešams, lai varētu to pārbaudīt.
37. pants
Balsstiesību izmantošanas stratēģijas
1. AIFP izveido piemērotas un efektīvas stratēģijas nolūkā noteikt, kad un kā izmantojamas balsstiesības tā pārvaldītajos AIF ieguldījumu portfeļos, lai gūtu labumu attiecīgajam AIF un tā ieguldītājiem.
2. Šā panta 1. punktā minētajā stratēģijā nosaka pasākumus un procedūras, lai:
a)
kontrolētu attiecīgās korporatīvās darbības;
b)
nodrošinātu, ka balsstiesību izmantošana notiek saskaņā ar attiecīgā AIF ieguldījumu mērķiem un politiku;
c)
novērstu vai pārvaldītu visus interešu konfliktus, kas izriet no balsstiesību izmantošanas.
3. Ieguldītājiem pēc to pieprasījuma dara pieejamu šo stratēģiju aprakstu kopsavilkuma veidā un ziņas par darbībām, kas veiktas saistībā ar šīm stratēģijām.
3. IEDAĻA
Riska pārvaldība
(Direktīvas 2011/61/ES 15. pants)
38. pants
Riska pārvaldības sistēmas
Šīs iedaļas mērķiem riska pārvaldības sistēmas saprot kā sistēmas, kuras veido AIFP organizatoriskās struktūras atbilstošie elementi, kuru galvenais uzdevums ir pastāvīgas riska pārvaldības funkcija, politika un procedūras, kas attiecas uz katra AIF ieguldījumu politikas riska pārvaldību, kā arī AIFP izmantoto kārtību, procesiem un paņēmieniem katra tā pārvaldītā AIF riska mērīšanai un pārvaldībai.
39. pants
Pastāvīga riska pārvaldības funkcija
1. AIFP izveido un uztur pastāvīgu riska pārvaldības funkciju, ar ko:
a)
ievieš efektīvu riska pārvaldības politiku un procedūras, lai pastāvīgi konstatētu, mērītu, pārvaldītu un uzraudzītu visus ar katra AIF ieguldījumu stratēģiju saistītos riskus, kam AIF ir vai var būt pakļauti;
b)
nodrošina, ka riska profils, par ko AIF informējis ieguldītājus saskaņā ar Direktīvas 2011/61/ES 23. panta 4. punkta c) apakšpunktu, atbilst riska ierobežojumiem, kas noteikti atbilstīgi šīs regulas 44. pantam;
c)
uzrauga atbilstību riska ierobežojumiem atbilstīgi 44. panta noteikumiem un laicīgi paziņo AIFP pārvaldības struktūrai un, ja tāda ir, - AIFP uzraudzības funkcijai, ja tā uzskata, ka AIF riska profils neatbilst šiem ierobežojumiem, vai tā saskata būtisku risku, ka riska profils var kļūt neatbilstošs šiem ierobežojumiem;
d)
nodrošina AIFP pārvaldības struktūrai un, ja tāda ir, - AIFP uzraudzības funkcijai šādu jaunāko informāciju tādā biežumā, kas atbilst AIF vai AIFP darbību specifikai, apjomam un sarežģītībai:
i)
atbilstību riska ierobežojumiem, kas noteikti 44. pantā, un AIF riska profilu, par ko sniegta informācija ieguldītājiem saskaņā ar Direktīvas 2011/61/ES 23. panta 4. punkta c) apakšpunktu;
ii)
riska pārvaldības procesa piemērotību un efektivitāti, jo īpaši norādot, vai ir vai tiks veikti atbilstoši pasākumi esošo vai iespējamo trūkumu novēršanai;
e)
sniedz augstākajai vadībai regulārus pārskatus, kuros norāda katra pārvaldītā AIF pašreizējo riska līmeni un visus faktiskos vai paredzamos 44. panta noteikto riska ierobežojumu pārkāpumus, lai nodrošinātu, ka nekavējoties var attiecīgi rīkoties;
2. Riska pārvaldības funkcijai ir vajadzīgās pilnvaras un piekļuve visai attiecīgajai informācijai, kas vajadzīga, lai izpildītu 1. punktā noteiktos uzdevumus.
40. pants
Riska pārvaldības politika
1. AIFP izveido, īsteno un uztur piemērotu un dokumentētu riska pārvaldības politiku, kurā noteikti visi attiecīgie riski, kam ir vai var būt pakļauti to pārvaldītie AIF.
2. Riska pārvaldības politika ietver procedūras, kas vajadzīgas, lai AIFP varētu novērtēt katra pārvaldītā AIF pakļautību tirgus, likviditātes un darījumu partnera riskam un AIF pakļautību visiem pārējiem riskiem, tostarp operacionālajiem riskiem, kuri var būt būtiski visiem pārvaldītajiem AIF.
3. AIFP savā riska pārvaldības politikā ietver vismaz:
a)
paņēmienus, instrumentus un pasākumus, kas tam ļauj nodrošināt atbilstību 45. panta noteikumiem;
b)
paņēmienus, instrumentus un pasākumus, kas ļauj novērtēt un kontrolēt AIF likviditātes risku gan normālos, gan ārkārtējos likviditātes apstākļos, tostarp regulāri veicot stresa testus atbilstīgi 48. panta noteikumiem;
c)
ar riska pārvaldību saistīto pienākumu sadalījumu AIFP;
d)
riska ierobežojumus, kas noteikti šīs regulas 44. pantā, un pamatojumu, kā tie atbilst AIF riska profilam, par ko sniegta informācija ieguldītājiem saskaņā ar Direktīvas 2011/61/ES 23. panta 4. punkta c) apakšpunktu;
e)
šīs regulas 39. panta minētās riska pārvaldības funkcijas sniegto pārskatu nosacījumus, saturu, biežumu un adresātus.
4. Riska pārvaldības politikā ietver 43. panta minēto aizsardzības pasākumu aprakstu, konkrēti:
a)
iespējamo interešu konfliktu specifiku;
b)
trūkumu novēršanai izveidotos pasākumus;
c)
iemeslus, kāpēc ir pamatoti sagaidīt, ka šie pasākumi nodrošinās neatkarīgu riska pārvaldības funkcijas darbību;
d)
pamatojumu, kā AIFP cer nodrošināt šo aizsardzības pasākumu pastāvīgu efektivitāti.
5. Šā panta 1. punktā minētā riska pārvaldības politika ir piemērota AIFP un tā pārvaldīto AIF uzņēmējdarbības specifikai, apjomam un sarežģītībai.
41. pants
Riska pārvaldības sistēmu novērtēšana, kontrole un pārskatīšana
1. AIFP novērtē, kontrolē un regulāri, vismaz reizi gadā, pārskata:
a)
riska pārvaldības politikas un 45. pantā minētās kārtības, procesu un paņēmienu piemērotību un efektivitāti;
b)
to, cik lielā mērā AIFP piemēro riska pārvaldības politiku un 45. pantā minēto kārtību, procesus un paņēmienus;
c)
piemērotību un efektivitāti pasākumiem, kas veikti, lai novērstu visus trūkumus riska pārvaldības procesa īstenošanā;
d)
riska pārvaldības funkcijas īstenošanu;
e)
piemērotību un efektivitāti pasākumiem, kas veikti, lai nodrošinātu funkcionālu un hierarhisku riska pārvaldības funkcijas nodalīšanu atbilstīgi 42. panta noteikumiem.
Šā punkta pirmajā daļā minētās periodiskās pārskatīšanas biežumu nosaka augstākā vadība saskaņā ar proporcionalitātes principu, ņemot vērā AIFP uzņēmējdarbības un tā pārvaldīto AIF specifiku, apjomu un sarežģītību.
2. Papildus 1. punktā minētajai periodiskajai pārskatīšanai riska pārvaldības sistēmas pārskata, ja:
a)
ir būtiski mainīta riska pārvaldības politika un procedūras, kā arī 45. pantā minētā kārtība, procesi un paņēmieni;
b)
ārējie vai iekšējie notikumi norāda uz papildu pārskatīšanas nepieciešamību;
c)
ir būtiski mainīta AIFP pārvaldīto AIF ieguldījumu stratēģija un mērķi.
3. AIFP atjaunina riska pārvaldības sistēmas, pamatojoties uz 1. un 2. punktā minētās pārskatīšanas rezultātu.
4. AIFP informē savas piederības dalībvalsts kompetento iestādi par jebkuram būtiskām izmaiņām riska pārvaldības politikā un 45. pantā minētajā kārtībā, procesos un paņēmienos.
42. pants
Funkcionālā un hierarhiskā riska pārvaldības funkcijas nodalīšana
1. Riska pārvaldības funkcija uzskatāma par funkcionāli un hierarhiski nodalītu no funkcionālajām struktūrvienībām, tostarp portfeļa pārvaldības funkcijas, tikai tad, ja izpildīti šādi nosacījumi:
a)
personas, kas iesaistītas riska pārvaldības funkcijas īstenošanā, neuzrauga tie, kas atbildīgi par funkcionālo struktūrvienību darbu, tostarp AIFP portfeļu pārvaldības funkciju;
b)
personas, kas iesaistītas riska pārvaldības funkcijas īstenošanā, nav iesaistītas funkcionālo struktūrvienību darbībās, tostarp portfeļu pārvaldības funkcijas darbībā;
c)
personām, kas iesaistītas riska pārvaldības funkcijas īstenošanā, atalgojumu nosaka saistībā ar šīs funkcijas mērķu sasniegšanu, neatkarīgi no funkcionālo struktūrvienību, tostarp portfeļu pārvaldības funkcijas, darbības rezultātiem;
d)
riska pārvaldības funkcijas augstāko amatpersonu atalgojumu tieši pārrauga atalgojuma komiteja, ja šāda komiteja ir izveidota.
2. Riska pārvaldības funkcijas funkcionālā un hierarhiskā nodalīšana atbilstīgi 1. punkta noteikumiem ir nodrošināma visā AIFP hierarhiskajā struktūrā līdz pat pārvaldības struktūrai. To pārskata pārvaldības struktūra un, ja tā ir izveidota, - AIFP uzraudzības funkcija.
3. AIFP piederības dalībvalsts kompetentās iestādes, pamatojoties uz Direktīvas 2011/61/ES 15. panta 1. punkta otrajā daļā noteiktajiem kritērijiem, pārskata to, kā AIFP ir piemērojis šā panta 1. un 2. punkta noteikumus.
43. pants
Aizsardzības pasākumi pret interešu konfliktiem
1. Direktīvas 2011/61/ES 15. panta 1. punktā minētie aizsardzības pasākumi pret interešu konfliktiem nodrošina vismaz, ka:
a)
riska pārvaldības funkcijas pieņemtie lēmumi balstās uz ticamiem datiem, kurus atbilstošā mērā kontrolē riska pārvaldības funkcija;
b)
riska pārvaldības funkcijā iesaistīto atalgojums atspoguļo riska pārvaldības funkcijas mērķu sasniegšanu, neatkarīgi no rezultātiem uzņēmējdarbības jomās, kurās tie iesaistīti;
c)
riska pārvaldības funkcijai veic atbilstošu neatkarīgu pārskatīšanu, lai nodrošinātu neatkarīgu lēmumu pieņemšanu;
d)
riska pārvaldības funkcija ir pārstāvēta pārvaldības struktūrā vai uzraudzības funkcijā, kur tai ir vismaz tāda pati vara kā portfeļa pārvaldības funkcijai;
e)
visi konfliktējošie pienākumi ir pienācīgi nodalīti.
2. Ja tas ir proporcionāli AIFP specifikai, apjomam un sarežģītībai, ar 1. punktā minētajiem aizsardzības pasākumiem nodrošina, ka:
a)
riska pārvaldības funkcijas īstenošanu regulāri pārskata iekšējās revīzijas funkcija vai, ja tāda nav izveidota, - ārēja struktūra, kuru iecēlusi pārvaldības struktūra;
b)
ja ir izveidota risku komiteja, tai ir pietiekami daudz resursu, un tās locekļiem, kas nav neatkarīgi, nav pārmērīgas ietekmes uz riska pārvaldības funkcijas īstenošanu.
3. AIFP pārvaldības struktūra un uzraudzības funkcija, jā tāda ir izveidota, izstrādā 1. un 2. punktā minētos aizsardzības pasākumus pret interešu konfliktiem, regulāri pārskata to efektivitāti un savlaicīgi veic situācijas uzlabojumus nepilnību novēršanai.
44. pants
Riska ierobežojumi
1. AIFP izveido un īsteno kvalitatīvus vai kvantitatīvus riska ierobežojumus vai to kombināciju katram pārvaldītajam AIF, ņemot vērā visus atbilstošos riskus. Ja noteikti tikai kvantitatīvi ierobežojumi, AIFP spēj šo pieeju pamatot kompetentajai iestādei.
2. Kvalitatīvie un kvantitatīvie risku ierobežojumi katram AIF attiecas vismaz uz šiem riskiem:
a)
tirgus riski;
b)
kredītriski;
c)
likviditātes riski;
d)
darījuma partnera riski;
e)
darbības riski.
3. Nosakot risku ierobežojumus, AIF ņem vērā stratēģijas un aktīvus, ko izmanto attiecībā uz katru pārvaldīto AIF, kā arī valstu noteikumus, kas piemērojami katram AIF. Šos risku ierobežojumus salāgo ar AIF riska profilu, par kuru sniegta informācija ieguldītājiem saskaņā ar Direktīvas 2011/61/ES 23. panta 4. punkta c) apakšpunktu un kuru apstiprinājusi pārvaldības struktūra.
45. pants
Riska mērīšana un pārvaldība
1. AIFP pieņem piemērotu un efektīvu kārtību, procesus un paņēmienus, lai:
a)
pastāvīgi konstatētu, mērītu, pārvaldītu un kontrolētu riskus, kam ir vai varētu būt pakļauti pārvaldītie AIF;
b)
nodrošinātu atbilstību ierobežojumiem, kas noteikti saskaņā ar 44. panta noteikumiem.
2. Šā panta 1. punktā minētā kārtība, procesi un paņēmieni ir proporcionāli AIFP uzņēmējdarbības un katra pārvaldītā AIF specifikai, apjomam un sarežģītībai, turklāt atbilst AIF riska profilam, par kuru atbilstīgi Direktīvas 2011/61/ES 23. panta 4. punkta c) apakšpunktam ir informēti ieguldītāji.
3. Šā panta 1. punkta mērķiem AIFP saistībā ar katru pārvaldīto AIF veic šādas darbības:
a)
ievieš riska mērīšanas kārtību, procesus un paņēmienus, kas vajadzīgi, lai nodrošinātu to, ka ir iespējams pareizi izmērīt pozīciju risku un to ietekmi uz kopējo riska profilu, pamatojoties uz pareiziem un ticamiem datiem, un to, ka riska mērīšanas kārtība, procesi un paņēmieni ir pienācīgi dokumentēti;
b)
veic periodiskas atpakaļejošas pārbaudes, lai pārbaudītu, cik efektīva ir riska mērīšanas kārtība, kas ietver uz modeļu izmantošanu balstītas prognozes un aplēses;
c)
veic periodiskus stresa testus un scenāriju analīzes, lai izvērtētu riskus, kas izriet no iespējamām izmaiņām tirgus apstākļos, kuras var negatīvi ietekmēt AIF;
d)
nodrošina, ka esošais riska līmenis atbilst riska ierobežojumiem, kas noteikti atbilstīgi 44. pantam;
e)
izveido, īsteno un uztur piemērotas procedūras, lai faktisku vai paredzamu AIF riska ierobežojumu pārkāpumu gadījumā laikus veiktu atbilstošus pasākumus pārkāpumu novēršanai ieguldītāju labākajās interesēs;
f)
nodrošina, ka katram AIF ir piemērotas likviditātes pārvaldības sistēmas un procedūras atbilstīgi 46. panta prasībām.
4. IEDAĻA
Likviditātes pārvaldība
(Direktīvas 2011/61/ES 16. pants)
46. pants
Likviditātes pārvaldības sistēmas un procedūras
AIFP savas piederības dalībvalsts kompetentajai iestādei spēj pierādīt, ka saskaņā ar Direktīvas 2011/61/ES 16. panta 1. punkta noteikumiem ir izveidotas piemērotas likviditātes pārvaldības sistēmas un efektīvas procedūras, ņemot vērā katra AIF ieguldījumu stratēģiju, likviditātes profilu un izpirkšanas politiku.
47. pants
Likviditātes riska kontrole un pārvaldība
1. Ar likviditātes pārvaldības sistēmu un 46. pantā paredzētajām procedūrām nodrošina vismaz, ka:
a)
AIFP uztur AIF pamatsaistībām atbilstošu likviditātes līmeni, kas balstīts uz AIF tirgū esošo aktīvu relatīvās likviditātes novērtējumu, ņemot vērā likvidācijai nepieciešamo laiku, kā arī cenu vai vērtību, par kuru šos aktīvus iespējams likvidēt, un aktīvu jutīgumu pret citiem tirgus riskiem vai faktoriem;
b)
AIFP kontrolē AIF aktīvu portfeļa likviditātes profilu, ņemot vērā atsevišķu aktīvu marginālo ietekmi, kas savukārt var būtiski ietekmēt likviditāti, un uzrauga arī būtiskās iespējamās vai cita veida saistības un apņemšanās, kuras AIF var rasties attiecībā uz to pamatsaistībām. Šiem mērķiem AIFP ņem vērā AIF ieguldītāju bāzes profilu, tostarp ieguldītāju veidus, ieguldījumu relatīvo apjomu un izpirkšanas nosacījumus, kas attiecas uz šiem ieguldītājiem;
c)
AIFP, kuru AIF iegulda citās kolektīvo ieguldījumu sabiedrībās, kontrolē šo citu kolektīvo ieguldījumu sabiedrību vadītāju izvēlēto pieeju likviditātes pārvaldībai, tostarp veicot regulāru pārskatīšanu nolūkā kontrolēt izpirkuma nosacījumu izmaiņas šajās kolektīvo ieguldījumu sabiedrībās, kurās iegulda AIF. Ņemot vērā Direktīvas 2011/61/ES 16. panta 1. punktu, šis pienākums nav piemērojams, ja šīs citas kolektīvo ieguldījumu sabiedrības, kurās AIF iegulda, tiek aktīvi tirgotas regulētā tirgū Direktīvas 2004/39/EK 4. panta 1. punkta 14. apakšpunkta izpratnē vai līdzvērtīgā trešās valsts tirgū;
d)
lai varētu pienācīgi izmērīt to ietekmi uz kopējo riska profilu, AIFP īsteno un uztur piemērotu likviditātes mērīšanas kārtību un procedūras nolūkā novērtēt pozīciju un plānoto ieguldījumu kvantitatīvos un kvalitatīvos riskus, kuriem ir būtiska ietekme uz AIF aktīvu portfeļa likviditātes profilu; ar izmantotajām procedūrām nodrošina, ka AIFP ir pienācīgās zināšanas un izpratne par to aktīvu likviditāti, kuros AIF ir ieguldījis vai plāno ieguldīt, tostarp atbilstošos gadījumos par tirdzniecības apjomu un cenu jutīgumu un/vai atsevišķu aktīvu cenu starpību normālos un ārkārtējos likviditātes apstākļos;
e)
AIFP ņem vērā un pielieto instrumentus un pasākumus, tostarp īpašus pasākumus, kas vajadzīgi katra pārvaldītā AIF likviditātes riska pārvaldībai; AIFP nosaka tos apstākļus, kuros šos instrumentus un pasākumus var izmantot gan normālos, gan ārkārtējos apstākļos, ņemot vērā godīgu attieksmi pret visiem AIF ieguldītājiem saistība ar katru pārvaldīto AIF. AIFP šos instrumentus un pasākumus var izmantot tikai šajos apstākļos, ja saskaņā ar 108. panta noteikumiem ir sniegta atbilstošā informācija.
2. AIFP dokumentē savu likviditātes pārvaldības politiku un procedūras saskaņā ar 1. punkta noteikumiem, pārskata tās vismaz reizi gadā, kā arī atjaunina jebkuru izmaiņu vai jaunu pasākumu gadījumā.
3. AIFP, kā noteikts 1. punktā, savā likviditātes pārvaldības sistēmā ietver piemērotus eskalācijas pasākumus un procedūras, lai risinātu sagaidāmos vai faktiskos likviditātes nepietiekamības gadījumus vai citas AIF krīzes situācijas.
4. Ja AIFP pārvaldītais AIF ir slēgts AIF, kurā izmanto saistības, nepiemēro 1. punkta e) apakšpunktu.
48. pants
Likviditātes pārvaldības ierobežojumi un stresa testi
1. AIFP atbilstošos gadījumos, ņemot vērā katra tā pārvaldītā AIF specifiku, apjomu un sarežģītību, īsteno un uztur atbilstošus AIF likviditātes vai nelikviditātes ierobežojumus atbilstīgi AIF pamatsaistībām un izpirkšanas politikai un saskaņā ar 44. panta noteiktajām prasībām, kas attiecas uz kvantitatīvajiem un kvalitatīvajiem riska ierobežojumiem.
AIFP kontrolē atbilstību šiem ierobežojumiem un ierobežojumu pārsnieguma vai iespējamā pārsnieguma gadījumā nosaka prasīto (vai vajadzīgo) darbības virzienu. Nosakot atbilstošo darbību, AIFP ņem vērā likviditātes pārvaldības politikas un procedūru pietiekamību, AIF aktīvu likviditātes profila piemērotību un neparasta izpirkuma rīkojumu līmeņa ietekmi.
2. AIFP regulāri veic stresa testus normālos un ārkārtējos likviditātes apstākļos, kas tam ļauj novērtēt katra pārvaldītā AIF likviditātes risku. Stresa testi:
a)
tiek veikti, pamatojoties uz ticamu un aktuālu kvantitatīvo informāciju vai, ja tas nav piemēroti, - kvalitatīvo informāciju;
b)
atbilstošā gadījumā simulē AIF aktīvu likviditātes nepietiekamību un neparastus izpirkuma rīkojumus;
c)
sedz tirgus riskus un to ietekmi, tostarp uz papildu nodrošinājuma pieprasījumiem un kredītlīniju nodrošinājumiem;
d)
ņem vērā novērtējumu jutīgumu stresa apstākļos;
e)
tiek veikti tik bieži, cik tas ir atbilstoši AIF specifikai, ņemot vērā ieguldījumu stratēģiju, likviditātes profilu, ieguldītāju veidu un AIF izpirkuma politiku, bet vismaz vienu reizi gadā.
3. AIFP attiecībā uz stresa testu iznākumu rīkojas ieguldītāju labākajās interesēs.
49. pants
Ieguldījumu stratēģijas, likviditātes profila un izpirkšanas politikas saskaņošana
1. Direktīvas 2011/61/ES 16. panta 2. punkta mērķiem katra AIFP pārvaldītā AIF ieguldījumu stratēģija, likviditātes profils un izpirkšanas politika uzskatāma par saskaņotu, ja ieguldītāji var atgūt savus ieguldījumus tā, ka tas nodrošina godīgu attieksmi pret visiem AIF ieguldītājiem un atbilst AIF izpirkšanas politikai un tās saistībām.
2. Novērtējot ieguldījumu stratēģijas, likviditātes profila un izpirkšanas politikas saskaņotību, AIF ņem vērā arī izpirkšanas iespējamo ietekmi uz AIF atsevišķo aktīvu bāzes cenām un cenu starpību.
5. IEDAĻA
Ieguldījumi vērtspapīrošanas pozīcijās
(Direktīvas 2011/61/ES 17. pants)
50. pants
Definīcijas
Šīs iedaļas mērķiem:
a)
“vērtspapīrošana” ir pārvēršana vērtspapīros (vērtspapīrošana) Direktīvas 2006/48/EK 4. panta 36. punkta izpratnē;
b)
“vērtspapīrošanas pozīcija” ir pārvēršanas vērtspapīros (vērtspapīrošanas) pozīcija Direktīvas 2006/48/EK 4. panta 40. punkta izpratnē;
c)
“sponsors” ir sponsors Direktīvas 2006/48/EK 4. panta 42. punkta izpratnē;
d)
“laidiens” ir laidiens Direktīvas 2006/48/EK 4. panta 39. punkta izpratnē.
51. pants
Prasības attiecībā uz saglabāto ieinteresētību
1. AIFP uzņemas vērtspapīrošanas kredītriska riska darījumu viena vai vairāku pārvaldīto AIF vārdā tikai tad, ja iniciators, sponsors vai sākotnējais aizdevējs ir skaidri un nepārprotami informējis AIFP, ka tas pastāvīgi saglabā būtisku neto ekonomisko ieinteresētību, kura nav mazāka par 5 %.
Būtiskas neto ekonomiskās ieinteresētības saglabāšana vismaz 5 % apmērā ir tikai:
a)
saglabāšana vismaz 5 % apmērā no katra ieguldītājiem pārdotā vai nodotā laidiena nominālās vērtības;
b)
gadījumā, ja atjaunojamu riska darījumu vērtspapīro, - iniciatora daļa ne mazāk kā 5 % apmērā no vērtspapīroto riska darījumu nominālvērtības;
c)
nejauši izvēlētu riska darījumu saglabāšana, kas atbilst ne mazāk kā 5 % no vērtspapīroto riska darījumu nominālvērtības, ja citā gadījumā šādus riska darījumus nodrošinātu, pārvēršot vērtspapīros, ja potenciāli vērtspapīros pārvēršamo riska darījumu skaits sākumā nav mazāks par 100;
d)
pirmās kārtas zaudējumu laidiena saglabāšana un vajadzības gadījumā citu laidienu saglabāšana, kuriem ir līdzīgs vai augstāks riska profils nekā investoriem nodotajiem vai pārdotajiem laidieniem un kuru derīguma termiņš nebeidzas pirms investoriem nodoto vai pārdoto laidienu termiņa, lai kopumā saglabāti tiktu ne mazāk par 5 % no vērtspapīroto riska darījumu nominālvērtības;
e)
pirmās kārtas zaudējumu riska darījumu saglabāšana vismaz 5 % apmērā no visiem vērtspapīrošanas riska darījumiem.
Neto ekonomisko ieinteresētību mēra pie iniciēšanas un pēc tam pastāvīgi uztur. Neto ekonomiskajai ieinteresētībai, tostarp saglabātajām pozīcijām, interesei vai riska darījumiem, nepiemēro kredītriska mazināšanu, citas īsās pozīcijas vai citus riska ierobežošanas veidus, un to nepārdod. Neto ekonomisko ieinteresētību nosaka pēc ārpusbilances posteņu nosacītās vērtības.
Saglabāšanas prasības attiecībā uz kādu konkrētu vērtspapīrošanu nepiemēro vairākkārt.
2. Šā panta 1. punktu nepiemēro, ja vērtspapīrotie riska darījumi ir prasības vai iespējamās prasības, vai ja tās pilnībā, bez nosacījumiem un neatsaucami garantē Direktīvas 2006/48/EK 122.a panta 3. punkta pirmajā daļā minētās iestādes, un to nepiemēro arī darījumiem, kas minēti Direktīvas 2006/48/EK 122.a panta 3. punkta otrajā daļā.
52. pants
Kvalitatīvās prasības sponsoriem un iniciatoriem
Pirms AIFP uzņemas vērtspapīrošanas kredītriska riska darījumu viena vai vairāku AIF vārdā, tas nodrošina, ka sponsors un iniciators:
a)
piešķir kredītus, balstoties uz stabiliem un sīki definētiem kritērijiem, un skaidri nosaka procesu aizdevumu apstiprināšanai, grozīšanai, atjaunošanai un pārfinansēšanai riska darījumos, ko paredzēts vērtspapīrot, jo tie attiecas uz turējumā esošajiem riska darījumiem;
b)
izveido un īsteno efektīvas sistēmas, lai pārvaldītu kredītriskam pakļauto portfeļu un riska darījumu pastāvīgo vadību un kontroli, tostarp lai konstatētu un pārvaldītu problemātiskos aizdevumus un veiktu atbilstošas vērtības korekcijas un uzkrājumus;
c)
atbilstoši diversificē katru kredītportfeli, pamatojoties uz mērķa tirgu un vispārējo kredītstratēģiju;
d)
nosaka rakstisku kredītriska politiku, kura ietver riska tolerances ierobežojumus un finansēšanas kārtību, kā arī aprakstu par to, kā risku mēra, kontrolē un uzrauga;
e)
nodrošina vieglu piekļuvi visiem būtiski svarīgajiem datiem, kas attiecas uz kredītu kvalitāti un atsevišķu riska darījumu rādītājiem, naudas plūsmām un vērtspapīrošanas riska darījuma nodrošinājumiem, un informācijai, kas vajadzīga, lai veiktu visaptverošus stresa testus attiecībā uz naudas plūsmām un attiecīgo riska darījumu nodrošinājuma vērtībām. Minētajā nolūkā būtiski svarīgos datus nosaka tajā dienā, kad veic pārvēršanu vērtspapīros, un attiecīgā gadījumā pārvēršanas vērtspapīros specifikas dēļ - arī pēc minētās dienas;
f)
nodrošina vieglu piekļuvi visiem citiem būtiskajiem datiem, kas AIFP vajadzīgi, lai izpildītu 53. panta prasības;
g)
informē par saglabātās neto ekonomiskās ieinteresētības līmeni, kā noteikts 51. pantā, kā arī situācijām, kas varētu apdraudēt minimālās minētajā pantā prasītās neto ekonomiskās ieinteresētības saglabāšanu.
53. pants
Kvalitatīvās prasības AIFP, kas uzņēmies vērtspapīrošanas kredītrisku
1. Pirms vērtspapīrošanas kredītriska riska darījumu uzņemšanās viena vai vairāku AIF vārdā, kā arī atbilstošā gadījumā - pēc tam, AIFP spēj kompetentajām iestādēm attiecībā uz katru atsevišķo vērtspapīrošanas pozīciju pierādīt, ka tam ir visaptveroša un dziļa izpratne par šīm pozīcijām un tas ir ieviesis politiku un procedūras, kas atbilst attiecīgā AIF ieguldījumu vērtspapīrotās pozīcijās riska profilam, lai analizētu un dokumentētu:
a)
informāciju, ko saskaņā ar 51. pantu atklājuši iniciatori vai sponsori, lai precizētu neto ekonomisko ieinteresētību, kuru tie pastāvīgi saglabā attiecībā uz pārvēršanu vērtspapīros;
b)
atsevišķu vērtspapīrošanas pozīciju riska specifiku;
c)
riska specifiku riska darījumiem, kas ir pamatā vērtspapīrošanas pozīcijām;
d)
iniciatoru vai sponsoru reputāciju un zaudējumu pieredzi saistībā ar agrāk veiktu vērtspapīrošanu attiecīgajā to riska darījumu kategorijā, kas ir pamatā vērtspapīrošanas pozīcijai;
e)
iniciatoru vai sponsoru, vai to pārstāvju vai padomdevēju apliecinājumus un informāciju par to veikto uzticamības pārbaudi attiecībā uz vērtspapīrotajiem riska darījumiem un attbilstošā gadījumā attiecībā uz vērtspapīroto riska darījumu nodrošinājuma kvalitāti;
f)
atbilstošā gadījumā - metodoloģiju un koncepcijas, uz ko pamatojas vērtspapīroto riska darījumu nodrošinājuma vērtēšana, un iniciatora vai sponsora īstenoto politiku, lai nodrošinātu vērtētāja neatkarību;
g)
visas vērtspapīrošanas strukturālās iezīmes, kas var būtiski ietekmēt iestādes vērtspapīrošanas pozīcijas rādītājus, piemēram, “līgumsaistību ūdenskritumu” (contractual waterfall) un ar “ūdenskritumu” saistītos katalizatorus, kredītkvalitātes uzlabojumus, likviditātes uzlabojumus, tirgus vērtības katalizatorus un konkrētam darījumam specifisku saistību nepildīšanas definīciju.
2. Ja AIFP ir uzņēmies vērtspapīrošanas kredītriska riska darījuma ievērojamu daļu viena vai vairāku AIF vārdā, tas regulāri veic stresa testus, kas piemēroti šīm vērtspapīrošanas pozīcijām, ka noteikts Direktīvas 2011/61/ES 15. panta 3. punkta b) apakšpunktā. Stresa testi atbilst vērtspapīrošanas pozīciju riska specifikai, apjomam un sarežģītībai.
AIFP saskaņā ar principiem, kas noteikti Direktīvas 2011/61/ES 15. pantā, izveido formālas kontroles procedūras, kas atbilst attiecīga AIF riska profilam saistībā ar vertspapīrošanas pozīcijas kredītrisku nolūkā pastāvīgi un savlaicīgi kontrolēt rādītājus riska darījumiem, kas ir šo vērtpapīrošanas pozīciju pamatā. Šāda informācija ietver (ja tas ir būtiski konkrētajam vērtspapīrošanas veidam, turklāt neaprobežojas ar šeit uzskaitītajiem informācijas veidiem) riska darījuma veidu, to aizdevumu procentuālo daļu, kuru maksājumi kavēti vairāk nekā 30, 60 un 90 dienas, saistību neizpildes rādītājus, avansa maksājumu līmeņa rādītājus, ziņas par aizdevumiem, kam zaudētas tiesības ieķīlātā īpašuma izpirkšanai, nodrošinājuma veidu un apdzīvotību, kredītvērtējumu vai citu kredītspējas mērījumu biežuma sadalījumu pa attiecīgajiem riska darījumiem, nozaru un ģeogrāfisko diversifikāciju un aizdevuma apjoma attiecības pret ieķīlāto vērtību biežuma sadalījumu pa attiecīgām grupām, kas sekmē atbilstošu jutīguma analīzes veikšanu. Ja bāzes riska darījumi paši ir vērtspapīrošanas pozīcijas, AIFP ir šā punkta šajā daļā norādītā informācija - ne tikai par pakārtotajiem vērtspapīrošanas laidieniem (piemēram, emitenta vārds un kredītkvalitāte), bet arī par kopējo portfeļu, kuri saistīti ar šiem vērtspapīrošanas laidieniem, specifiku un rādītājiem.
AIFP piemēro vienus un tos pašus analīzes standartus arī pie parakstīšanās uz vērtspapīrošanas emisijām, kuras pērk no trešām pusēm, un piedaloties tajās.
3. Nolūkā īstenot atbilstošu riska un likviditātes pārvaldību AIFP, kas uzņemas vērtspapīrošanas kredītriska riska darījumu viena vai vairāku AIF vārdā, pienācīgi nosaka, mēra, kontrolē, pārvalda, uzrauga un informē par riskiem, kas rodas no attiecīgā AIF aktīvu un saistību savstarpējās neatbilstības, koncentrācijas riskiem vai ieguldījumu riskiem, kas rodas no šiem instrumentiem. AIFP nodrošina, ka šādu vērtspapīrošanas pozīciju riska profils atbilst attiecīgā AIF apjomam, kopējai portfeļa struktūrai, ieguldījumu stratēģijām un mērķiem, kas noteikti AIF nolikumā vai dibināšanas dokumentos, prospektā vai piedāvājuma dokumentos.
4. AIFP saskaņā ar Direktīvas 2011/61/ES 18. panta prasībām nodrošina pienācīgu iekšējo pārskatu sniegšanas līmeni augstākajai vadībai tā, lai augstākā vadība būtu pilnībā informēta par jebkuru būtisku vērtspapīrošanas riska darījumu uzņemšanos, turklāt nodrošina, ka riski, kas rodas no šiem riska darījumiem, ir pienācīgi pārvaldīti.
5. AIFP pārskatos un informācijā, kas sniedzama saskaņā ar Direktīvas 2011/61/ES 22., 23. un 24. pantu, iekļauj atbilstošu informāciju par to vērtspapīrošanas kredītriska riska darījumiem un riska pārvaldības procedūrām šajā jomā.
54. pants
Korektīva rīcība
1. AIFP īsteno tādu korektīvu rīcību, kas ir attiecīgā AIF ieguldītāju labākajās interesēs, ja tas pēc vērtspapīrošanas riska darījuma uzņemšanās atklāj, ka saglabātās ieinteresētības noteikšana un atklāšana nav notikusi atbilstīgi šīs regulas prasībām.
2. AIFP īsteno tādu korektīvu rīcību, kas ir attiecīgā AIF ieguldītāju labākajās interesēs, ja noteiktā brīdī pēc riska darījuma uzņemšanās saglabātās ieinteresētības apjoms samazinās zem 5 % un tas nenotiek darījuma dabīgā maksājumu mehānisma rezultātā.
55. pants
Iegūto tiesību klauzula
Šā panta 51. līdz 54. punktu piemēro jauniem vērtspapīrošanas darījumiem, kas veikti, sākot no 2011. gada 1. janvāra. Šā panta 51. līdz 54. punktu jau veiktai vērtspapīrošanai piemēro pēc 2014. gada 31. decembra, ja pēc šīs dienas pievieno jaunus bāzes riska darījumus vai tos aizstāj.
56. pants
Interpretācija
Ja EVTI vai Eiropas Uzraudzības iestāžu apvienotā komiteja nav sniegušas atsevišķu interpretāciju, šīs iedaļas prasības interpretējamas atbilstoši attiecīgajām Direktīvas 2006/48/EK prasībām un Pamatnostādnēm 2010. gada 31. decembra Kapitāla prasību direktīvas 122.a panta interpretācijai (9), ko izdevusi Eiropas Banku uzraudzītāju komiteja, kā arī to turpmākajiem grozījumiem.
6. IEDAĻA
Organizatoriskās prasības - vispārīgi principi
(Direktīvas 2011/61/ES 12. un 18. pants)
57. pants
Vispārīgas prasības
1. AIFP:
a)
izveido, īsteno un uztur lēmumu pieņemšanas procedūras un organizatorisko struktūru, kas skaidri un dokumentētā veidā nosaka pārskatu sniegšanas kārtību un sadala funkcijas un pienākumus;
b)
nodrošina, ka to attiecīgās personas ir informētas par procedūrām, kuras jāievēro, lai pienācīgi izpildītu savus pienākumus;
c)
izveido, īsteno un uztur atbilstošus iekšējās kontroles mehānismus, kas paredzēti, lai visos AIFP līmeņos nodrošinātu atbilstību lēmumiem un procedūrām;
d)
izveido, īsteno un uztur efektīvu iekšējo pārskatu sniegšanas un informēšanas sistēmu visos attiecīgajos AIFP līmeņos, kā arī efektīvu informācijas plūsmu ar ikvienu iesaistīto trešo personu;
e)
uztur atbilstošu un sakārtotu lietvedību par darījumiem un iekšējo organizāciju.
AIFP ņem vērā uzņēmējdarbības specifiku, apjomu un sarežģītību, kā arī šīs uzņēmējdarbības gaitā sniegto pakalpojumu un veikto darbību specifiku un klāstu.
2. AIFP izveido, īsteno un uztur sistēmas un procedūras, kas ir piemērotas, lai nodrošinātu informācijas drošību, integritāti un konfidencialitāti, ņemot vērā informācijas raksturu.
3. AIFP izveido, īsteno un uztur atbilstošu darbības nepārtrauktības politiku, kuras mērķis ir nodrošināt svarīgu datu un funkciju saglabāšanu un pakalpojumu un darbību uzturēšanu gadījumā, ja tās sistēmās un procedūrās rodas pārtraukumi, vai - ja tas nav iespējams - iespēju laikus atjaunot šādus datus un funkcijas un laikus atsākt pakalpojumus un darbības.
4. AIFP izveido, īsteno un uztur grāmatvedības politiku un procedūras, kā arī vērtēšanas noteikumus, kas nodrošina, ka pēc kompetentas iestādes pieprasījuma AIFP var savlaicīgi iesniegt kompetentajai iestādei finanšu pārskatus, kas sniedz pareizu un patiesu pārskatu par tās finansiālo stāvokli un kuri atbilst visiem piemērojamiem grāmatvedības standartiem un noteikumiem.
5. AIFP īsteno piemērotu politiku un procedūras ar mērķi garantēt, ka ieguldītāji ir pietiekami detalizēti informēti par AIF izpirkšanas politiku, gan pirms tie iegulda AIF, gan būtisku izmaiņu gadījumā.
6. AIFP kontrolē un regulāri novērtē saskaņā ar 1. līdz 5. punktu izveidoto sistēmu, iekšējās kontroles mehānismu un kārtības atbilstību un efektivitāti un veic atbilstošus pasākumus trūkumu novēršanai.
58. pants
Elektroniskā datu apstrāde
1. AIFP nosaka atbilstošu un pietiekamu kārtību attiecībā uz piemērotām elektroniskajām sistēmām, lai nodrošinātu savlaicīgu un pienācīgu portfeļa darījumu vai parakstīšanās vai atbilstošos gadījumos izpirkuma rīkojuma reģistrāciju.
2. AIFP garantē augstu drošības standartu elektroniskās datu apstrādes laikā, kā arī reģistrētās informācijas integritāti un konfidencialitāti.
59. pants
Grāmatvedības procedūras
1. AIFP izmanto 57. panta 4. punktā paredzēto grāmatvedības politiku un procedūras ar mērķi nodrošināt ieguldītāju aizsardzību. Grāmatvedību kārto tā, lai jebkurā laikā varētu tieši identificēt visus AIF aktīvus un saistības. Ja AIF ir dažādas ieguldījumu apakšstruktūras, šīm ieguldījumu apakšstruktūrām iekārto atsevišķus kontus.
2. AIFP izveido, īsteno un uztur grāmatvedības un vērtēšanas politiku un procedūras nolūkā garantēt, ka neto aktīvu vērtība katram AIF ir precīzi aprēķināta, balstoties uz piemērojamajiem noteikumiem un standartiem.
60. pants
Pārvaldības struktūras, augstākās vadības un uzraudzības funkcijas kontrole
1. Piešķirot funkcijas iekšēji, AIFP nodrošina, ka pārvaldības struktūra, augstākā vadība un, ja tāda ir, - uzraudzības funkcija - ir atbildīga par AIFP pienākumu izpildi atbilstīgi Direktīvā 2011/61/ES noteiktajam.
2. AIFP nodrošina, ka tā augstākā vadība:
a)
ir atbildīga par katra pārvaldītā AIF vispārējās ieguldījumu stratēģijas īstenošanu, kura izklāstīta attiecīgi fonda nolikumā, dibināšanas dokumentos, prospektā vai piedāvājuma dokumentos;
b)
pārrauga katra pārvaldītā AIF ieguldījumu stratēģijas apstiprināšanu;
c)
ir atbildīga par to, lai panāktu vērtēšanas politikas un procedūru izveidošanu un īstenošanu atbilstīgi Direktīvas 2011/61/ES 19. pantam;
d)
ir atbildīga par to, lai AIFP būtu pastāvīga un efektīva atbilstības funkcija, arī tad, ja šo funkciju veic trešās personas;
e)
periodiski pārliecinās un pārbauda, ka tiek pareizi un efektīvi īstenota un ievērota katra pārvaldītā AIF vispārējā ieguldījumu politika, ieguldījumu stratēģijas un riska ierobežojumi, arī tad, ja riska pārvaldības funkciju veic trešās personas;
f)
periodiski apstiprina un pārskata to, cik piemērotas ir katra pārvaldītā AIF iekšējās procedūras ieguldījumu lēmumu pieņemšanai, lai nodrošinātu šādu lēmumu atbilstību apstiprinātajām ieguldījumu stratēģijām;
g)
periodiski apstiprina un pārskata riska pārvaldības politiku un šīs politikas īstenošanas kārtību, procesus un paņēmienus, tostarp katra pārvaldītā AIF riska ierobežojumu sistēmu;
h)
ir atbildīga par to, lai izveidotu un īstenotu atalgojuma politiku saskaņā ar Direktīvas 2011/61/ES II pielikumu.
3. AIFP arī nodrošina, ka tā augstākā vadība un atbilstošā gadījumā tā pārvaldības struktūra vai uzraudzības funkcija:
a)
novērtē un periodiski pārskata tās politikas, kārtības un procedūru efektivitāti, kas ieviestas, lai izpildītu Direktīvā 2011/61/ES noteiktās saistības;
b)
veic atbilstīgus pasākumus visu trūkumu novēršanai.
4. AIFP nodrošina, ka to augstākā vadība regulāri un vismaz reizi gadā saņem rakstiskus pārskatus par atbilstības, iekšējās revīzijas un riska pārvaldības jautājumiem, kuros jo īpaši norādīts, vai ir veikti atbilstoši pasākumi stāvokļa uzlabošanai.
5. AIFP nodrošina, ka to augstākā vadība regulāri saņem pārskatus par ieguldījumu stratēģiju īstenošanu un par iekšējām procedūrām ieguldījumu lēmumu pieņemšanai, kā minēts 2. punkta b) līdz e) apakšpunktā.
6. AIFP nodrošina, ka uzraudzības funkcija, ja tāda ir, regulāri saņem rakstiskus pārskatus par 4. punktā minētajiem jautājumiem.
61. pants
Pastāvīga atbilstības funkcija
1. AIFP izveido, īsteno un uztur atbilstīgas politikas un procedūras, kas paredzētas, lai atklātu risku, ka AIFP var nepildīt Direktīvā 2011/61/ES paredzētos pienākumus, kā arī ar to saistītos riskus, un izstrādātu piemērotus pasākumus un procedūras, lai mazinātu šādus riskus un ļautu kompetentajām iestādēm efektīvi īstenot savas pilnvaras saskaņā ar minēto direktīvu.
AIFP ņem vērā uzņēmējdarbības specifiku, apjomu un sarežģītību, kā arī šīs uzņēmējdarbības gaitā sniegto pakalpojumu un veikto darbību specifiku un klāstu.
2. AIFP izveido un uztur pastāvīgu un efektīvu atbilstības funkciju, kura ir neatkarīga un kurai ir šādi pienākumi:
a)
kontrolēt un regulāri novērtēt, cik atbilstoši un efektīvi ir pasākumi, politika un procedūras, kas izveidotas saskaņā ar 1. punktu, un darbības, ar kurām novērš trūkumus AIFP pienākumu izpildē;
b)
konsultēt attiecīgās personas, kuras ir atbildīgas par pakalpojumu un darbību veikšanu, un palīdzēt tām nodrošināt AIFP atbilstību Direktīvas 2011/61/ES prasībām.
3. Lai 2. punktā minētā atbilstības funkcija varētu veikt savus pienākumus pareizi un neatkarīgi, AIFP nodrošina, ka:
a)
atbilstības uzraudzītājam ir vajadzīgās pilnvaras, resursi, kompetence un pieeja visai būtiskajai informācijai;
b)
ir iecelta atbilstības amatpersona, kas ir atbildīga par atbilstības funkciju un to, lai augstākajai vadībai regulāri un vismaz reizi gadā tiktu sniegti pārskati par atbilstības jautājumiem, kuros īpaši norādīts, vai ir veikti atbilstoši pasākumi situācijas uzlabošanai;
c)
personas, kas veic atbilstības funkciju, nav iesaistītas to pakalpojumu un darbību izpildē, ko tās kontrolē;
d)
atalgojuma noteikšanas metode atbilstības amatpersonai un citām personām, kuras veic atbilstības funkciju, neietekmē to objektivitāti un nav iespējams, ka tas varētu notikt.
Tomēr AIFP neprasa nodrošināt atbilstību pirmās daļas c) vai d) apakšpunktam, ja tā spēj pierādīt, ka, ņemot vērā tās darījumu specifiku, apjomu un sarežģītību un pakalpojumu un darbību specifiku un klāstu, minētā prasība nav samērīga un ka pārvaldības sabiedrības atbilstības funkcija turpina efektīvi darboties.
62. pants
Pastāvīga iekšējās revīzijas funkcija
1. AIFP attiecīgā gadījumā un proporcionāli to uzņēmējdarbības specifikai, apjomam un sarežģītībai un šīs uzņēmējdarbības laikā veikto kolektīvā ieguldījumu portfeļa pārvaldības darbību specifikai un klāstam izveido un uztur iekšējās revīzijas funkciju, kas ir nodalīta un neatkarīga no citām AIFP funkcijām un darbībām.
2. Šī iekšējās revīzijas funkcija, kas minēta 1. punktā:
a)
izveido, īsteno un uztur revīzijas plānu, lai pārbaudītu un novērtētu AIFP sistēmu, iekšējās kontroles mehānismu un kārtības atbilstību un efektivitāti;
b)
sniedz ieteikumus, pamatojoties uz saskaņā ar a) apakšpunktu veiktā darba rezultātiem;
c)
pārbauda atbilstību b) apakšpunktā minētajiem ieteikumiem;
d)
sniedz pārskatus par iekšējās revīzijas jautājumiem.
63. pants
Personīgie darījumi
1. Saistībā ar visām attiecīgajām personām, kuras ir iesaistītas darbībās, kas var izraisīt interešu konfliktu, vai kurām ir pieeja iekšējai informācijai Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 28. janvāra Direktīvas 2003/6/EK par iekšējās informācijas ļaunprātīgu izmantošanu un tirgus manipulācijām (tirgus ļaunprātīgu izmantošanu) (10) 1. panta 1. punkta izpratnē vai citai konfidenciālai informācijai, kas saistīta vai nu ar AIF vai ar darījumiem, kas slēgti ar AIF vai AIF vārdā, AIFP nosaka, īsteno un uztur atbilstošu kārtību, kas vērsta uz to, lai atturētu šīs personas no:
a)
iesaistīšanās personīgos finanšu instrumentu vai citu aktīvu darījumos, kas atbilst kādam no šiem kritērijiem:
i)
uz darījumu attiecas Direktīvas 2003/6/EK 2. panta 1. punkts;
ii)
tas ietver konfidenciālas informācijas ļaunprātīgu izmantošanu vai neatbilstošu izpaušanu;
iii)
darījums ir pretrunā vai iespējamā pretrunā ar AIFP pienākumiem atbilstīgi Direktīvai 2011/61/ES;
b)
citu personu, izņemot, ja tas darīts pienācīgi veicot darba pienākumus vai izpildot pakalpojumu līgumu, konsultēšana vai pamudināšana iesaistīties personīgā darījumā, kā minēts a) apakšpunkta i) un ii) punktā, vai tādā, kas kā citādi būtu uzskatāma par izpildāmu rīkojumu informācijas ļaunprātīgu izmantošanu;
c)
citādi, nekā veicot parastos darba pienākumus un izpildot pakalpojumu līgumu, un neskarot Direktīvas 2003/6/EK 3. panta a) punktu, izpaust kādai citai personai informāciju vai atzinumu, ja attiecīgā persona zina vai tai pamatoti vajadzētu zināt, ka šādas izpaušanas rezultātā minētā cita persona veiks vai potenciāli varētu veikt kādu no šādām darbībām:
i)
iesaistīsies personīgos finanšu instrumentu vai citu aktīvu darījumos, kas minēti a) apakšpunkta i) un ii) punktā, vai citos darījumos, kas citādi uzskatāmi par izpildāmu rīkojumu informācijas ļaunprātīgu izmantošanu;
ii)
konsultēs vai pamudinās citu personu iesaistīties šādā darījumā.
2. Šā panta 1. punktā paredzēto kārtību izveido tā, lai nodrošinātu, ka:
a)
katra attiecīgā persona ir informēta par 1. punktā noteiktajiem ierobežojumiem attiecībā uz personīgiem darījumiem un AIF noteikto kārtību saistībā ar personīgajiem darījumiem un informācijas atklāšanu saskaņā ar 1. punktu;
b)
AIFP tiek nekavējoties informēts par personīgo darījumu, kurā iesaistījusies 1. punktā minētā attiecīgā persona, vai nu paziņojot par šādu darījumu, vai citādā veidā, kas ļauj AIFP konstatēt šādu darījumu;
c)
tiek izveidota personīgo darījumu uzskaite, par kuriem AIFP ir saņēmis informāciju vai kurus tas atklājis, tostarp jebkuru ar šiem darījumiem saistīto pilnvarojumu vai aizliegumu uzskaite.
Ja konkrētas AIFP darbības veic trešās personas, AIFP pirmās daļas b) apakšpunkta piemērošanas nolūkos garantē, ka tiesību subjekts, kas veic darbību, veic to personīgo darījumu uzskaiti, kas noslēgti ar attiecīgajām personām, uz kurām attiecas 1. punkts, un pēc pieprasījuma nekavējoties sniedz šo informāciju AIFP.
3. Šā panta 1. un 2. punktu nepiemēro personīgiem darījumiem:
a)
ja personīgais darījums ir veikts, izmantojot diskrecionārus ieguldījumu portfeļa pārvaldības pakalpojumus, kad nav notikusi iepriekšēja saziņa saistībā ar darījumu starp portfeļa pārvaldnieku un attiecīgo personu, vai citu personu, kuras vārdā tiek veikts darījums;
b)
PVKIU vai AIF, uz kuriem attiecas uzraudzība atbilstīgi dalībvalsts tiesību aktiem, ar kuriem pieprasa nodrošināt vienādu riska sadalījumu to aktīvos, ja attiecīgā persona un jebkura cita persona, par kuras līdzekļiem tiek veikts darījums, nav iesaistīta attiecīgā uzņēmuma vadībā.
4. Šā panta 1. punkta mērķiem personīgs darījums ietver arī finanšu instrumentu vai citu aktīvu darījumu, kas īstenots šādu personu vārdā vai par to līdzekļiem:
a)
attiecīgā persona;
b)
jebkura persona, ar kuru attiecīgajai personai ir ģimenes attiecības vai ar kuru tai ir ciešas saites;
c)
persona, kuras attiecības ar attiecīgo personu ir tādas, ka attiecīgajai personai ir tieša vai netieša mantiska ieinteresētība darījuma iznākumā, kas nav maksa vai komisijas maksa par darījuma izpildi.
64. pants
Portfeļa darījumu uzskaite
1. AIFP nekavējoties par katra tā pārvaldītā AIF portfeļa darījumu nodrošina tādu uzskaiti, kas ir pietiekama, lai rekonstruētu rīkojuma un izpildītā darījuma vai līguma detaļas.
2. Attiecībā uz portfeļa darījumiem izpildes vietā 1. punktā minētajā uzskaitē ietver šādu informāciju:
a)
AIF un personas, kas rīkojas par AIF līdzekļiem, vārdu, nosaukumu vai citu apzīmējumu;
b)
aktīvu;
c)
atbilstošā gadījumā - daudzumu;
d)
rīkojuma vai darījuma veidu;
e)
cenu;
f)
rīkojumiem - rīkojuma nodošanas datumu un precīzu laiku un personas, kurai rīkojums nodots, vārdu, nosaukumu vai citu apzīmējumu, bet darījumiem - lēmuma slēgt darījumu un darījuma izpildes datumu un precīzu laiku;
g)
atbilstošā gadījumā tās personas vārdu, kas nodod rīkojumu vai izpilda darījumu;
h)
atbilstošā gadījumā - rīkojuma atcelšanas iemeslus;
i)
izpildītiem darījumiem - darījuma partnera un izpildes vietas nosaukumu.
3. Attiecībā uz AIF portfeļa darījumiem ārpus izpildes vietas 1. punktā minētajā uzskaitē ietver šādu informāciju:
a)
AIF nosaukumu vai citu apzīmējumu;
b)
juridisko un citu dokumentāciju, kas veido portfeļa darījuma pamatu, tostarp jo īpaši līgumu, kas izpildīts;
c)
cenu.
4. Šā panta 2. un 3. punkta mērķiem izpildes vieta ietver sistemātisku internalizētāju, kā minēts Direktīvas 2004/39/EK 4. panta 1. punkta 7. apakšpunktā, regulētu tirgu, kā noteikts minētās direktīvas 4. panta 1. punkta 14. apakšpunktā, daudzpusēju tirdzniecības sistēmu, kā noteikts minētās direktīvas 4. panta 1. punkta 15. apakšpunktā, tirgus uzturētāju, kā noteikts minētās direktīvas 4. panta 1. punkta 8. apakšpunktā vai citu likviditātes nodrošinātāju vai struktūru, kas trešā valstī izpilda iepriekš minētajām līdzīgas funkcijas.
65. pants
Parakstīšanās un izpirkšanas rīkojumu uzskaite
1. AIFP veic visus pamatotos pasākumus ar mērķi nodrošināt, ka visi saņemtie AIF parakstīšanās un atbilstošā gadījumā - izpirkuma rīkojumi - tiek reģistrēti tūlīt pēc to saņemšanas.
2. Minētajā uzskaitē iekļauta šāda informācija:
a)
attiecīgais AIF;
b)
persona, kas dod vai nodod rīkojumu;
c)
persona, kas saņem rīkojumu;
d)
rīkojuma datums un laiks;
e)
maksāšanas noteikumi un līdzekļi;
f)
rīkojuma veids;
g)
rīkojuma izpildes datums;
h)
parakstīto vai izpirkto ieguldījuma apliecību vai akciju skaits vai līdzvērtīgs apjoms;
i)
parakstīšanās vai atbilstošā gadījumā izpirkšanas cena par katru ieguldījuma apliecību vai akciju vai atbilstošā gadījumā - atvēlētā un samaksāta kapitāla apjoms;
j)
ieguldījuma apliecību vai akciju parakstīšanās vai izpirkšanas kopējā vērtība;
k)
rīkojuma bruto vērtība, ieskaitot maksas par parakstīšanos, vai neto summu, atņemot maksas par izpirkšanu.
Šā punkta i), j) un k) apakšpunktā minēto informāciju uzskaitē reģistrē, tiklīdz tā pieejama.
66. pants
Dokumentu glabāšanas prasības
1. AIFP nodrošina, ka visus 64. un 65. pantā minētos dokumentus glabā vismaz piecus gadus.
Tomēr kompetentās iestādes var pieprasīt, lai AIFP dažus vai visus uzskaites dokumentus glabātu ilgāk, atkarībā no instrumenta vai portfeļa darījuma specifikas, ja tas ir vajadzīgs, lai iestāde varētu veikt uzraudzības funkcijas saskaņā ar Direktīvu 2011/61/ES.
2. AIFP darbības atļaujai beidzoties, minētos dokumentus glabā visu atlikušo 1. punktā minēto piecu gadu laikposmu. Kompetentās iestādes var prasīt glabāšanu ilgāku laiku.
Ja AIFP savu atbildību attiecībā uz AIF nodod citam AIFP, tas nodrošina, ka 1. punktā minētie dokumenti ir pieejami šim citam AIFP.
3. Uzskaites dokumentus glabā uz informācijas nesēja, kas nodrošina informācijas uzglabāšanu tā, lai kompetentās iestādes tos nākotnē varētu izmantot un tiktu ievēroti šādi nosacījumi:
a)
kompetentās iestādes var viegli piekļūt šai uzskaitei un spēj rekonstruēt ikvienu galveno posmu visu portfeļa darījumu apstrādē;
b)
ir iespēja viegli noskaidrot visus labojumus vai citus grozījumus, kā arī uzskaites dokumentu saturu pirms šādu labojumu vai grozījumu izdarīšanas;
c)
nav iespējamas citas manipulācijas vai pārveidošana.
7. IEDAĻA
Vērtēšana
(Direktīvas 2011/61/ES 19. pants)
67. pants
AIF aktīvu vērtēšanas politika un procedūras
1. AIFP attiecībā uz katru pārvaldīto AIF izveido, uztur, īsteno un pārskata rakstisku politiku un procedūras, ar ko nodrošina pareizu, pārskatāmu, visaptverošu un pienācīgi dokumentētu vērtēšanas procesu. Vērtēšanas politika un procedūras aptver visus vērtēšanas procesa būtiskos aspektus, kā arī vērtēšanas procedūras un kontroli attiecībā uz konkrēto AIF.
Neskarot valsts tiesību aktos, AIF nolikumā un dibināšanas dokumentos noteiktās prasības, AIFP nodrošina, ka tā pārvaldītajiem AIF piemēro taisnīgas, piemērotas un pārskatāmas vērtēšanas metodoloģijas. Vērtēšanas politikā nosaka un ar vērtēšanas procedūrām īsteno vērtēšanas metodoloģijas katram aktīvu veidam, kurā AIF var ieguldīt saskaņā ar valsts tiesību aktiem, AIF nolikumu un dibināšanas dokumentiem. AIFP neveic pirmo ieguldījumu noteiktā aktīvu kategorijā, ja šai konkrētajai aktīvu kategorijai nav noteikta piemērota vērtēšanas metodoloģija vai metodoloģijas.
Politika un procedūras, kurās norāda vērtēšanas metodoloģijas, ietver izejas datus, modeļus un cenu metodoloģijas un tirgus datu avotu izvēles kritērijus. Tajās paredz, ka cenu informācija iegūstama no neatkarīgiem avotiem, kad vien tas iespējams un piemērojams. Konkrētas metodoloģijas izvēles process ietver pieejamo attiecīgo metodoloģiju novērtējumu, ņemot vērā to jutīgumu pret mainīgo lielumu izmaiņām un to, kā konkrētas stratēģijas ietekmē portfeļa aktīvu relatīvo vērtību.
2. Vērtēšanas politikā norāda pienākumus, uzdevumus un atbildību visām vērtēšanas procesā iesaistītajām pusēm, tostarp AIFP augstākajai vadībai. Procedūras atspoguļo vērtēšanas politikā noteikto organizatorisko struktūru.
Vērtēšanas politika un procedūras attiecas vismaz uz:
a)
to darbinieku kompetenci un neatkarību, kas faktiski veic aktīvu vērtēšanu;
b)
konkrētām AIF ieguldījumu stratēģijām un aktīviem, kuros AIF varētu ieguldīt;
c)
kontroli pār vērtēšanas izejas datu, avotu un metodoloģiju izvēli;
d)
eskalācijas iespējām, lai novērstu aktīvu vērtību atšķirības;
e)
pozīciju apmēra un likviditātes korekciju vērtējumu vai atbilstošā gadījumā tirgus apstākļu izmaiņu vērtējumu;
f)
atbilstošo laiku uzskaites slēgšanai vērtēšanas nolūkiem;
g)
aktīvu vērtēšanas atbilstošo biežumu.
3. Ja ir iecelts ārējais vērtētājs, vērtēšanas politikā un procedūrās norāda informācijas apmaiņas procesu starp AIFP un ārējo vērtētāju, lai panāktu, ka tiek sniegta visa vajadzīgā informācija vērtēšanas pienākuma veikšanai.
Vērtēšanas politika un procedūras garantē, ka AIFP veic sākotnēju un periodisku uzticamības pārbaudi attiecībā uz trešām personām, kas ir ieceltas veikt vērtēšanas pakalpojumus.
4. Ja vērtēšanu veic pats AIFP, politikā ietver aprakstu aizsardzības pasākumiem, kas nodrošina funkcionāli neatkarīgu vērtēšanas pienākuma veikšanu atbilstīgi Direktīvas 2011/61/ES 19. panta 4. punkta b) apakšpunktam. Šādi aizsardzības pasākumi aptver pasākumus, kas paredzēti, lai novērstu vai ierobežotu iespēju, ka kāda persona izmanto neatbilstīgu ietekmi uz to, kā cita persona veic kolektīvā ieguldījumu portfeļa pārvaldības darbības.
68. pants
Modeļu izmantošana aktīvu vērtēšanā
1. Ja AIF aktīvu vērtēšanai izmanto modeli, vērtēšanas politikā un procedūrās izskaidro un pamato modeli un tā galvenās iezīmes. Pienācīgi dokumentē iemeslu konkrētā modeļa un bāzes datu izvēlei, modelī izmantotos pieņēmumus un pamatojumu to izmantošanai, kā arī uz modeli balstītās vērtēšanas ierobežojumus.
2. Vērtēšanas politika un procedūras nodrošina, ka pirms modeļa izmantošanas to izvērtē pietiekami kompetenta persona, kura nav bijusi iesaistīta šā modeļa izstrādē. Izvērtēšanas procesu pienācīgi dokumentē.
3. Modeli pirms izmantošanas apstiprina AIFP augstākā vadība. Ja modeli izmanto AIFP, kas pats veic vērtēšanu, augstākās vadības apstiprinājums neskar kompetentās iestādes tiesības atbilstīgi Direktīvas 2011/61/ES 19. panta 9. punktam prasīt, lai modeli pārbauda ārējais vērtētājs vai revidents.
69. pants
Vērtēšanas politikas un procedūru konsekventa piemērošana
1. AIFP nodrošina vērtēšanas politikas un procedūru, ka arī attiecīgo vērtēšanas metodoloģiju konsekventu piemērošanu.
2. Vērtēšanas politika un procedūras un attiecīgās metodoloģijas piemēro visiem AIF aktīviem, ņemot vērā ieguldījumu stratēģiju, aktīva kategoriju un atbilstošā gadījumā dažādu ārējo vērtētāju esību.
3. Ja nav vajadzīgi atjauninājumi, politikas un procedūras laika gaitā piemēro konsekventi, turklāt laika gaitā konsekventi ir arī vērtēšanas datu avoti un noteikumi.
4. Vērtēšanas politika un procedūras un attiecīgās metodoloģijas konsekventi piemēro attiecībā uz visiem viena un tā paša AIFP pārvaldītajiem AIF, ņemot vērā ieguldījumu stratēģijas, AIF turējumā esošo aktīvu kategorijas un atbilstošā gadījumā dažādu ārējo vērtētāju esību.
70. pants
Vērtēšanas politikas un procedūru periodiska pārskatīšana
1. Vērtēšanas politikā paredz periodisku politikas un procedūru, tostarp vērtēšanas metodoloģiju pārskatīšanu. Pārskatīšanu veic vismaz reizi gadā un pirms tam, kad AIF uzsāk jaunu ieguldījumu stratēģiju vai sāk ieguldīt jaunā aktīvu kategorijā, uz kuru neattiecas esošā vērtēšanas politika.
2. Vērtēšanas politikā un procedūrās izklāsta to, kā izdarīt izmaiņas vērtēšanas politikā, tostarp metodoloģijā, un kādos apstākļos tas varētu būt atbilstoši. Ieteikumi politikas un procedūras izmaiņām sniedzami augstākajai vadībai, kura tad pārskata un apstiprina jebkuras izmaiņas.
3. Šīs regulas 38. pantā minētā riska pārvaldības funkcija pārskata un vajadzības gadījumā sniedz vajadzīgo atbalstu saistībā ar aktīvu vērtēšanas politiku un procedūrām.
71. pants
Aktīvu individuālo vērtību pārskatīšana
1. AIFP nodrošina, ka visi AIF turējumā esošie aktīvi tiek taisnīgi un atbilstoši novērtēti. AIFP dokumentē pa aktīvu kategorijām to, kā tiek novērtēts individuālo vērtību taisnīgums un atbilstība. AIFP jebkurā laikā spēj pierādīt, ka tā pārvaldīto AIF portfeļiem ir veikts pienācīgs vērtējums.
2. Vērtēšanas politikā un procedūrās norāda aktīvu individuālo vērtību pārskatīšanas procesu, ja eksistē neatbilstoša novērtējuma risks, piemēram, šādos gadījumos:
a)
vērtējums ir balstīts uz cenu informāciju, kas pieejama tikai no viena darījuma partnera vai brokera avota;
b)
vērtējums ir balstīts uz nelikvīdām biržas cenām;
c)
vērtējumu ir ietekmējušas ar AIFP saistītas puses;
d)
vērtējumu ir ietekmējušas citas struktūras, kurām var būt finansiāla ieinteresētība AIF darbības rezultātos;
e)
vērtējums ir balstīts uz cenu informāciju, kas iegūta no darījuma partnera, kas ir finanšu instrumenta iniciators, jo sevišķi, ja iniciators turklāt finansē AIF šā instrumenta pozīciju;
f)
vērtējumu ir ietekmējis viens vai vairāki AIFP pārstāvji.
3. Vērtēšanas politikā un procedūrās apraksta pārskatīšanas procesu, tostarp pietiekamas un piemērotas pārbaudes un kontroles attiecība uz individuālo vērtību pamatotību. Pamatotību novērtē saistībā ar atbilstošas objektivitātes pakāpes esību. Šādas pārbaudes un kontroles ietver vismaz:
a)
vērtību pārbaudi, noteiktā laikposmā salīdzinot tās ar cenu informāciju, kas iegūta no darījuma partnera;
b)
vērtību izvērtēšanu, salīdzinot pārdošanas cenas ar nesenām uzskaites vērtībām;
c)
vērtējuma avota reputācijas, konsekvences un kvalitātes ņemšanu vērā;
d)
salīdzinājumu ar trešās puses ģenerētajām vērtībām;
e)
atkāpju analīzi un dokumentēšanu;
f)
konstatēšanu un izpēti attiecībā uz jebkurām atšķirībām, kas šķiet neparastas vai mainās atkarībā no konkrētajai aktīvu kategorijai noteiktajiem vērtējuma kritērijiem;
g)
testēšanu nolūkā konstatēt novecojušas cenas un implicētos parametrus;
h)
salīdzinājumu ar radniecīgu aktīvu cenām vai to riska ierobežojumiem;
i)
pārskatu par datiem, kas izmantoti uz modeli balstītā cenu noteikšanā, jo sevišķi tiem, uz kuriem modeļa cenai vērojams liels jutīgums.
4. Vērtēšanas politikā un procedūrās ietver piemērotus eskalācijas pasākumus, lai novērstu viedokļu dažādību vai citas problēmas aktīvu vērtēšanā.
72. pants
Neto aktīvu vērtības uz vienu ieguldījuma apliecību vai akciju aprēķins
1. AIFP nodrošina, ka attiecība uz katru tā pārvaldīto AIF neto aktīvu vērtību uz vienu ieguldījuma apliecību vai akciju aprēķina pie katra ieguldījuma apliecību vai akciju laidiena vai parakstīšanās vai izpirkšanas vai anulēšanas, bet vismaz vienu reizi gadā.
2. AIFP nodrošina, ka procedūras un metodoloģija neto aktīvu vērtības uz vienu ieguldījuma apliecību vai akciju aprēķinam ir pilnībā dokumentētas. AIFP regulāri pārbauda aprēķina procedūras un metodoloģijas un to piemērošanu un veic attiecīgos grozījumus dokumentācijā.
3. AIFP nodrošina, ka ir izveidoti pasākumi pārkāpumu novēršanai, ja noticis nepareizs neto aktīvu vērtības aprēķins.
4. AIFP nodrošina, ka viena laidiena ieguldījuma apliecību vai akciju skaitu pārbauda regulāri, vismaz tikpat bieži, cik veic ieguldījuma apliecību vai akciju cenas aprēķinu.
73. pants
Profesionālās garantijas
1. Ārējie vērtētāji pēc pieprasījuma sniedz profesionālās garantijas nolūkā apliecināt to spēju veikt vērtēšanas funkciju. Ārējo vērtētāju sniegtās profesionālās garantijas ir rakstiskā formā.
2. Profesionālajās garantijās iekļauj pierādījumus par ārējā vērtētāja kvalifikāciju un spēju veikt pareizu un neatkarīgu vērtējumu, tostarp vismaz šādus pierādījumus:
a)
par darbaspēka un tehnisko resursu pietiekamību;
b)
par piemērotām procedūrām, ar kurām nodrošina pareizu un neatkarīgu vērtējumu;
c)
par pietiekamam zināšanām un izpratni attiecībā uz AIF ieguldījumu stratēģiju un aktīviem, kuru vērtēšanai ārējais vērtētājs ir iecelts;
d)
par pietiekami labu reputāciju un pietiekamu vērtēšanas pieredzi.
3. Ja ārējam vērtētajam ir obligāta profesionālā reģistrācija tā darbības dalībvalsts kompetentajā iestādē vai citā struktūrā, profesionālajās garantijās norāda šīs iestādes vai struktūras nosaukumu un atbilstošo kontaktinformāciju. Profesionālajā garantijā skaidri norāda tiesību aktus vai reglamentējošos noteikumus vai profesionālās ētikas normas, kam pakļauts ārējais vērtētājs.
74. pants
Atvērto AIF aktīvu vērtēšanas biežums
1. Atvērto AIF turējumā esošo finanšu instrumentu vērtējumu veic katru reizi, kad atbilstīgi 72. panta 1. punktam aprēķina neto aktīvu vērtību uz vienu ieguldījuma apliecību vai akciju.
2. Citu atvērta AIF aktīvu vērtējumu veic vismaz reizi gadā un katru reizi, kad pierādījumi liecina, ka pēdējā noteiktā vērtība vairs nav taisnīga vai pareiza.
8. IEDAĻA
AIFP funkciju deleģējums
(Direktīvas 2011/61/ES 20. panta 1., 2., 4. un 5. punkts)
75. pants
Vispārīgi principi
Deleģējot uzdevumu veikt vienu vai vairākas funkcijas tā vārdā, AIFP nodrošina atbilstību šādiem vispārīgiem principiem:
a)
deleģējuma struktūra neļauj AIFP izvairīties no pienākumiem vai atbildības;
b)
deleģējuma rezultātā nemainās AIFP pienākumi pret AIF un tā ieguldītajiem;
c)
netiek pārkāpti nosacījumi, atbilstība kuriem AIFP ir obligāta, lai saņemtu darbības atļauju un veiktu darbību atbilstīgi Direktīvas 2011/61/ES noteikumiem;
d)
deleģējuma forma ir rakstisks līgums, kas noslēgts starp AIFP un deleģējuma saņēmēju;
e)
AIFP nodrošina, ka deleģējuma saņēmējs efektīvi un saskaņā ar piemērojamiem tiesību aktiem un normatīvām prasībām īsteno deleģētās funkcijas, turklāt tam jāizstrādā metodes un procedūras deleģējuma saņēmēja sniegto pakalpojumu pastāvīgai pārskatīšanai; AIFP atbilstīgi rīkojas, ja šķiet, ka deleģējuma saņēmējs nespēj īstenot funkcijas efektīvi un saskaņā ar piemērojamiem tiesību aktiem un normatīvām prasībām;
f)
AIFP faktiski uzrauga deleģētās funkcijas un pārvalda ar deleģējumu saistītos riskus. Šim mērķim AIFP rīcībā vienmēr ir vajadzīgās zināšanas un resursi, lai uzraudzītu deleģētās funkcijas. AIFP līgumā iekļauj savas tiesības uz informāciju, tiesības veikt pārbaudes, tiesības tikt uzņemtam un piekļuves tiesības, kā arī norādījumu sniegšanas un kontroles tiesības attiecībā uz deleģējuma saņēmēju. AIFP nodrošina arī, ka deleģējuma saņēmējs pienācīgi uzrauga deleģēto funkciju veikšanu un atbilstoši pārvalda ar deleģējumu saistītos riskus;
g)
AIFP garantē, ka deleģēto funkciju vai deleģētā pienākuma īstenot funkcijas nepārtrauktība un kvalitāte tiek uzturēta arī deleģējuma izbeigšanas gadījumā, vai nu nododot deleģētās funkcijas vai deleģēto pienākumu īstenot funkcijas citai trešai personai, vai īstenojot tos pašam;
h)
AIFP un deleģējuma saņēmēja attiecīgās tiesības un pienākumi ir skaidri sadalīti un norādīti līgumā. Konkrēti, AIFP līgumā nosaka savas norādījumu sniegšanas un līguma izbeigšanas tiesības, tiesības uz informāciju, tiesības veikt pārbaudes un tiesības piekļuvei uzskaites datiem un telpām. Līgumā paredz, ka apakšdeleģējums iespējams tikai ar AIFP atļauju;
i)
ja tas attiecas uz portfeļa pārvaldību, deleģējums atbilst AIF ieguldījumu politikai. AIFP sniedz norādes deleģējuma saņēmējam par to, kā īstenot ieguldījumu politiku, un AIFP kontrolē, vai deleģējuma ņēmējs to pastāvīgi ievēro;
j)
AIFP garantē, ka deleģējuma ņēmējs informē AIFP par jebkuru pavērsienu, kam var būt būtiska ietekme uz deleģējuma saņēmēja spēju efektīvi īstenot deleģētās funkcijas saskaņā ar piemērojamiem tiesību aktiem un normatīvām prasībām;
k)
AIFP nodrošina, ka deleģējuma saņēmējs aizsargā visu konfidenciālo informāciju, kas attiecas uz AIFP, AIF, kuru skar deleģējums, un šā AIF ieguldītājiem;
l)
AIFP nodrošina, ka deleģējuma saņēmējs izveido, īsteno un uztur darbības nepārtrauktības plānu darbības atjaunošanai un rezerves iekārtu periodiskai pārbaudei, ņemot vērā deleģēto funkciju veidus.
76. pants
Deleģējuma objektīvie iemesli
1. AIFP kompetentajām iestādēm sniedz deleģējuma objektīvo iemeslu sīku aprakstu, izskaidrojumu un pierādījumus. Novērtējot, vai deleģējuma struktūra ir balstīta uz objektīviem iemesliem Direktīvas 2011/61/ES 20. panta 1. punkta a) apakšpunkta izpratnē, ņem vērā šādus kritērijus:
a)
uzņēmējdarbības funkciju un procesu optimizācija;
b)
izmaksu ietaupījumi;
c)
deleģējuma saņēmēja kompetence administratīvajā darbā vai darbā ar konkrētiem tirgiem vai ieguldījumiem;
d)
deleģējuma saņēmēja piekļuve pasaules tirdzniecības sistēmām.
2. Pēc kompetento iestāžu pieprasījuma AIFP iesniedz papildu paskaidrojumus un dokumentus, kas pierāda, ka visas deleģējuma struktūras pamatā ir objektīvi iemesli.
77. pants
Deleģējuma saņēmēja iezīmes
1. Deleģējuma saņēmējam ir pietiekami resursi, pietiekami daudz darbinieku ar deleģēto pienākumu izpildīšanai vajadzīgajām prasmēm, zināšanām un kompetenci un deleģēto pienākumu izpildīšanas atbalstam atbilstoša organizatoriskā struktūra.
2. Personām, kuras faktiski veic darbības, kuras deleģējis AIFP, ir pietiekama pieredze, atbilstošas teorētiskās zināšanas un atbilstoša praktiskā pieredze saistībā ar attiecīgajām funkcijām. To profesionālā apmācība un iepriekš veikto funkciju specifika ir piemērota attiecīgās uzņēmējdarbības veikšanai.
3. Nav uzskatams, ka personām, kuras faktiski vada deleģējuma saņēmēja uzņēmējdarbību, ir pietiekami laba reputācija, ja eksistē negatīvi fakti, kas ir būtiski gan labas reputācijas novērtējumam, gan pienācīgai deleģēto pienākumu izpildei, vai ir pieejama cita būtiska informācija, kas ietekmē šo personu labo reputāciju. Šādi negatīvi fakti ietver, bet neaprobežojas ar krimināliem pārkāpumiem, tiesvedību vai administratīvam sankcijām, kas būtiskas deleģēto pienākumu izpildei. Īpaša uzmanība pievēršama jebkuriem pārkāpumiem, kas saistīti ar finansiālām darbībām, kas ietver, bet neaprobežojas ar pienākumiem attiecībā uz naudas līdzekļu atmazgāšanu, negodīgumu, krāpšanu vai finanšu noziegumiem, bankrotu vai maksātnespēju. Cita būtiska informācija ir, piemēram, informācija, ka persona ir neuzticama vai negodīga.
Ja uz deleģējuma saņēmēja profesionālajiem pakalpojumiem attiecas regulējums Savienībā, šā punkta pirmajā daļā uzskaitītie kritēriji uzskatāmi par izpildītiem, ja attiecīgā kompetentā iestāde ir izskatījusi “labas reputācijas” kritēriju darbības atļaujas izsniegšanas procedūrā un nav pierādījumu par pretējo.
78. pants
Portfeļa vai riska pārvaldības deleģējums
1. Šo pantu piemēro attiecībā uz portfeļa pārvaldības vai riska pārvaldības deleģējumu.
2. Uzskatāms, ka šīs struktūras ir saņēmušas atļauju vai reģistrētas aktīvu pārvaldības veikšanai un uz tām attiecas uzraudzība atbilstīgi Direktīvas 2011/61/ES 20. panta 1. punkta c) apakšpunktam:
a)
pārvaldības sabiedrības, kas saņēmušas darbības atļauju atbilstīgi Direktīvai 2009/65/EK;
b)
ieguldījumu sabiedrības, kas atbilstīgi Direktīvai 2004/39/EK saņēmušas atļauju veikt portfeļu pārvaldību;
c)
kredītsabiedrības, kas saņēmušas darbības atļauju atbilstīgi Direktīvai 2006/48/EK un kurām ir atļauja veikt portfeļu pārvaldību atbilstīgi Direktīvai 2004/39/EK;
d)
ārēji AIFP, kas saņēmuši darbības atļauju atbilstīgi Direktīvai 2011/61/ES;
e)
trešo valstu sabiedrības, kas saņēmušas darbības atļauju vai reģistrētas aktīvu pārvaldības veikšanai un kuras šajās valstīs faktiski uzrauga kompetentā iestāde.
3. Ja deleģējuma saņēmējs ir trešās valsts sabiedrība, tad atbilstīgi Direktīvas 2011/61/ES 20. panta 1. punkta d) apakšpunktam izpildāmi šādi nosacījumi:
a)
starp AIFP piederības dalībvalsts kompetento iestādi un deleģējuma saņēmēja uzraudzības iestādēm ir noslēgta rakstiska vienošanās;
b)
attiecībā uz sabiedrību, kura saņēmusi deleģējumu, a) apakšpunktā minētā vienošanās ļauj kompetentajām iestādēm veikt turpmākās darbības:
i)
pēc pieprasījuma saņemt atbilstošo informāciju, kas vajadzīga to Direktīvā 2011/61/ES paredzēto uzraudzības pienākumu veikšanai;
ii)
iegūt piekļuvi dokumentiem, kas ir būtiski to trešā valstī uzturēto uzraudzības pienākumu veikšanai;
iii)
veikt pārbaudes uz vietas tās sabiedrības telpās, kura saņēmusi funkciju deleģējumu. Praktiskās procedūras pārbaudēm uz vietas izklāsta rakstiski vienošanās dokumentā;
iv)
cik ātri vien iespējams saņemt informāciju no uzraudzības iestādes trešā valstī ar mērķi izmeklēt acīmredzamus Direktīvas 2011/61/ES un tās īstenošanas pasākumu pārkāpumus;
v)
piedalīties izpildes nodrošināšanā atbilstīgi valstu un starptautiskajiem tiesību aktiem, kas piemērojami trešās valsts uzraudzības iestādei un ES kompetentajām iestādēm gadījumos, ja notikuši Direktīvas 2011/61/ES, tās īstenošanas pasākumu un atbilstošo valsts tiesību aktu prasību pārkāpumi.
79. pants
Efektīva uzraudzība
Uzskatāms, ka deleģējums kavē AIFP efektīvu uzraudzību, ja:
a)
AIFP, tā revidentiem un kompetentajām iestādēm nav faktiskas piekļuves datiem, kas attiecas uz deleģētajām funkcijām un deleģējuma saņēmēja uzņēmējdarbības telpām, vai arī kompetentās iestādes nespēj šīs piekļuves tiesības īstenot;
b)
deleģējuma saņēmējs saistībā ar deleģētajām funkcijām nesadarbojas ar AIFP kompetentajām iestādēm;
c)
AIFP pēc pieprasījuma nedara kompetentajām iestādēm pieejamu visu informāciju, kas iestādēm vajadzīga, lai uzraudzītu deleģēto funkciju izpildes atbilstību Direktīvā 2011/61/ES un tās īstenošanas pasākumos noteiktajām prasībām.
80. pants
Interešu konflikti
1. Atbilstīgi Direktīvas 2011/61/ES 20. panta 2. punkta b) apakšpunktam kritēriji, kas paredzēti, lai novērtētu, vai deleģējums konfliktē ar AIFP interesēm vai AIF ieguldītāju interesēm, ietver vismaz:
a)
to, cik lielā mērā deleģējuma saņēmējs kontrolē AIFP vai spēj ietekmēt tā darbības, ja AIFP un deleģējuma saņēmējs ietilpst vienā uzņēmumu grupā vai tiem ir citas līgumiskas saistības;
b)
to, cik lielā mērā ieguldītājs kontrolē deleģējuma saņēmēju vai spēj ietekmēt tā darbības, ja deleģējuma saņēmējs un attiecīgā AIF ieguldītājs ietilpst vienā uzņēmumu grupā vai tiem ir citas līgumiskas saistības;
c)
iespējamību, ka deleģējuma saņēmējs gūst finansiālu labumu vai izvairās no finansiāla zaudējuma uz AIF vai šī AIF ieguldītāju rēķina;
d)
iespējamību, ka deleģējuma saņēmējs ir ieinteresēts tāda pakalpojuma vai darbības iznākumā, kas sniegti AIFP vai AIF;
e)
iespējamību, ka deleģējuma saņēmējam ir finansiāls vai cita veida stimuls dot priekšroku cita klienta, nevis AIF vai tā ieguldītāju interesēm;
f)
iespējamību, ka deleģējuma saņēmējs saistībā ar kolektīvā ieguldījumu portfeļa pārvaldības pakalpojumiem, kas sniegti AIFP un tā pārvaldītajiem AIF, no personas, kas nav AIFP, saņem vai saņems pamudinājumu naudas, preču vai pakalpojumu izteiksmē, kas nav standarta komisijas maksa vai maksa par šo pakalpojumu.
2. Var uzskatīt, ka portfeļa vai riska pārvaldības funkcija ir funkcionāli un hierarhiski nodalīta no citiem iespējami konfliktējošiem pienākumiem tikai tad, ja izpildīti šādi kritēriji:
a)
personas, kas iesaistītas portfeļa pārvaldības pienākumos, nav iesaistītas iespējami konfliktējošu pienākumu (piemēram, kontroles pienākumu) izpildē;
b)
personas, kas iesaistītas riska pārvaldības pienākumos, nav iesaistītas iespējami konfliktējošu pienākumu (piemēram, operacionālo pienākumu) izpildē;
c)
personas, kas iesaistītas riska pārvaldības pienākumos, neuzrauga tie, kuru pienākumos ietilpst operacionālo pienākumu uzraudzība;
d)
nodalīšana ir nodrošināta visā deleģējuma saņēmēja hierarhiskajā struktūrā līdz pat pārvaldības struktūras līmenim, turklāt to ir pārskatījusi pārvaldības struktūra un, ja tāda ir, - deleģējuma saņēmēja uzraudzības struktūra.
3. Iespējami interešu konflikti uzskatāmi par pienācīgi konstatētiem, pārvaldītiem, kontrolētiem un atklātiem AIF ieguldītājiem tikai, ja:
a)
AIFP nodrošina, ka deleģējuma saņēmējs veic visus pamatotos pasākumus, lai pārvaldītu un kontrolētu iespējamos interešu konfliktus, kas var rasties starp to un AIFP, AIF vai AIF ieguldītājiem. AIFP panāk, ka deleģējuma saņēmējam ir izveidotas procedūras, kas atbilst 31.-34. pantā paredzētajām;
b)
AIFP nodrošina, ka deleģējuma saņēmējs AIFP atklāj iespējamos interešu konfliktus, kā arī procedūras un pasākumus, ko tas paredzējis pieņemt, lai pārvaldītu šos interešu konfliktus, un AIFP to atbilstīgi 36. panta prasībām atklāj AIF un AIF ieguldītājiem.
81. pants
Piekrišana apakšdeleģējumam un paziņošana par to
1. Apakšdeleģējums stājas spēkā, ja AIFP savu piekrišanu tam apliecina rakstiski.
Vispārēja piekrišana, ko AIFP devis iepriekš, nav uzskatāma par piekrišanu atbilstīgi Direktīvas 2011/61/ES 20. panta 4. punkta a) apakšpunktam.
2. Atbilstīgi Direktīvas 2011/61/ES 20. panta 4. punkta b) apakšpunktam paziņojumā ietver ziņas par deleģējuma saņēmēju, tās kompetentās iestādes nosaukumu, kurā apakšdeleģējuma saņēmējs ir saņēmis darbības atļauju vai reģistrēts, deleģētās funkcijas, tos AIF, uz kuriem attiecas apakšdeleģējums, AIF rakstiskās piekrišanas kopiju un plānoto apakšdeleģējuma spēkā stāšanās datumu.
82. pants
Pastkastītes uzņēmums un AIFP, kas vairs nav uzskatāms par AIF pārvaldnieku
1. AIFP uzskatāms par pastkastītes uzņēmumu vai vairs nav uzskatāms par AIF pārvaldnieku vismaz šādās situācijās:
a)
AIFP vairs nav vajadzīgās kompetences un resursu, lai efektīvi uzraudzītu deleģētos pienākumus un pārvaldītu ar deleģējumu saistītos riskus;
b)
AIFP vairs nav pilnvaru lēmumu pieņemšanai galvenajās jomās, par ko ir atbildīga augstākā vadība, vai tam vairs nav pilnvaru augstākās vadības funkciju īstenošanai, konkrēti, attiecībā uz vispārējās ieguldījumu politikas un ieguldījumu stratēģiju īstenošanu;
c)
AIFP zaudē savas līgumiskās tiesības prasīt informāciju, pārbaudīt, piekļūt vai sniegt norādījumus saviem deleģējuma saņēmējiem vai šo tiesību īstenošana praksē kļūst neiespējama;
d)
AIFP deleģē ieguldījumu pārvaldības funkcijas tādā pakāpē, kas būtiski pārsniedz paša īstenotās ieguldījumu pārvaldības funkcijas. Novērtējot deleģējuma pakāpi, kompetentās iestādes novērtē visu deleģējuma struktūru, ņemot vērā ne tikai aktīvus, ko pārvalda deleģējumā, bet arī šādus kvalitatīvos kritērijus:
i)
aktīvu kategorijas, kurās ieguldījis AIF vai AIF vārdā - AIFP, un deleģējumā pārvaldīto aktīvu svarīgumu AIF riska un ienākumu profilam;
ii)
deleģējumā esošo aktīvu svarīgumu AIF ieguldījumu mērķu sasniegšanai;
iii)
AIF ieguldījumu ģeogrāfisko un nozaru sadalījumu;
iv)
AIF riska profilu;
v)
AIF un AIFP, kas rīkojas AIF vārdā, īstenoto ieguldījumu stratēģiju veidu;
vi)
deleģēto pienākumu veidus salīdzinājumā ar saglabāto pienākumu veidiem; un
vii)
deleģējuma un apakšdeleģējuma saņēmēju konfigurāciju, to ģeogrāfiskās darbības sfēru un korporatīvo struktūru, tostarp arī to, vai deleģējuma saņēmējs ir struktūra, kas ietilpst tajā pašā korporatīvajā grupā, kurā AIFP.
2. Komisija šā panta piemērošanu uzrauga, ņemot vērā tirgus attīstības tendences. Komsija pēc diviem gadiem veic situācijas pārskatīšanu un vajadzības gadījumā īsteno attiecīgus pasākumus, lai sīkāk precizētu nosacījumus, saskaņā ar kuriem uzskatāms, ka AIFP ir deleģējis savas funkcijas tādā mērā, ka kļuvis par pastkastītes uzņēmumu un vairs nav uzskatāms par AIF pārvaldnieku.
3. EVTI var izdot pamatnostādnes ar mērķi garantēt konsekventu deleģējuma struktūru novērtējumu visā Savienībā.
IV NODAĻA
DEPOZITĀRIJS
1. IEDAĻA
Rakstiskā līguma dati
(Direktīvas 2011/61/ES 21. panta 2. punkts)
83. pants
Līguma dati
1. Līgumu, ar kuru atbilstīgi Direktīvas 2011/61/ES 21. panta 2. punktam ieceļ depozitāriju, slēdz starp depozitāriju no vienas puses un AIFP un/vai AIFP no otras puses, un tajā iekļauj šādus elementus:
a)
depozitārija sniedzamo pakalpojumu sarakstu un procedūras, kas jāpieņem attiecībā uz katru aktīvu kategoriju, kurā AIF var ieguldīt un kuru pēc tam uztic depozitārijam;
b)
aprakstu par to, kā atkarībā no aktīvu kategorijas un ģeogrāfiskā reģiona, kurā AIF plāno ieguldīt, veicama glabāšanas un pārraudzības funkcija. Attiecībā uz kontu turēšanas pienākumiem šajā aprakstā iekļauj valstu uzskaitījumu un procedūras valstu pievienošanai šim uzskaitījumam vai svītrošanai no tā. Tas sakrīt ar informāciju, kas iekļauta AIF nolikumā, dibināšanas dokumentos un piedāvājuma dokumentos attiecība uz aktīviem, kuros AIF var ieguldīt;
c)
paziņojumu, ka depozitārija atbildību neietekmē tā glabāšanas funkciju deleģējums, izņemot, ja tas sevi atbrīvo no atbildības saskaņā ar Direktīvas 2011/61/ES 21. panta 13. vai 14. punktu;
d)
līguma darbības laiku un nosacījumus līguma grozīšanai vai izbeigšanai, tostarp situācijas, kuras varētu izraisīt līguma izbeigšanu, sīkāku informāciju par izbeigšanas procedūru un atbilstošā gadījumā - procedūras, kuras depozitārijam jāizmanto, nosūtot visu atbilstošo informāciju savam tiesību pārņēmējam;
e)
konfidencialitātes pienākumus, kas pusēm piemērojami atbilstīgi attiecīgajiem tiesību aktiem un noteikumiem. Šie pienākumi neietekmē kompetento iestāžu spēju piekļūt attiecīgajiem dokumentiem un informācijai;
f)
veidus un procedūras, kā depozitārijs nodod AIFP vai AIF visu atbilstošo informāciju, kas tam vajadzīga tā pienākumu veikšanai, tostarp ar aktīviem saistīto tiesību īstenošanai, kā arī lai ļautu AIFP un AIF gūt savlaicīgu un precīzu priekšstatu par AIF kontu stāvokli;
g)
veidus un procedūras, kā AIFP vai AIF nodod depozitārijam visu atbilstošo informāciju vai nodrošina piekļuvi, kas tam vajadzīga, lai izpildītu savus pienākumus, tostarp procedūras, ar kurām garantē, ka depozitārijs saņems informāciju no citām pusēm, kuras iecēlis AIF vai AIFP;
h)
informāciju par to, vai depozitārijs vai trešā puse, kurai atbilstīgi Direktīvas 2011/61/ES 21. panta 11. punktam deleģētas glabāšanas funkcijas, var atkārtoti izmantot aktīvus, kas tiem uzticēti, un kādi ir šādas atkārtotas izmantošanas nosacījumi, ja tādi ir;
i)
procedūras, kuras jāievēro, ja tiek apsvērti grozījumi AIF nolikumā, dibināšanas dokumentos vai piedāvājuma dokumentos, norādot situācijas, kurās depozitārijs par to jāinformē vai kurās grozījumu izdarīšanai vajadzīga depozitārija iepriekšēja piekrišana;
j)
visu vajadzīgo informāciju, ar kuru jāapmainās AIF, AIFP, trešai personai, kas rīkojas AIF vai AIFP vārdā, no vienas puses un depozitārijam no otras puses, kas attiecas uz AIF ieguldījuma apliecību vai akciju pārdošanu, parakstīšanos, izpirkšanu, emisiju, anulēšanu un atpirkšanu;
k)
visu vajadzīgo informāciju, ar kuru jāapmainās AIF, AIFP, trešai personai, kas rīkojas AIF vai AIFP vārdā, un depozitārijam attiecībā uz depozitārija pārraudzības un kontroles funkcijas īstenošanu;
l)
ja līgumslēdzējas puses plāno iecelt trešās puses, lai tās veiktu daļu no to pienākumiem, - apņemšanos regulāri nodrošināt ziņas par visām ieceltajām trešām pusēm un pēc pieprasījuma sniegt informāciju par kritērijiem, kas izmantoti trešās puses izvēlē, kā arī pasākumus, kas paredzēti, lai kontrolētu trešās puses veiktās darbības;
m)
informāciju par līgumslēdzēju pušu pienākumiem un atbildību attiecībā uz pienākumu novērst nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizāciju un terorisma finansēšanu;
n)
informāciju par visiem skaidras naudas kontiem, kas atvērti AIF vārdā vai AIFP vārdā, kas rīkojas AIF vārdā, kā arī procedūras, ar kurām garantē, ka depozitārijs tiks informēts gadījumā, kad tiek atvērts jauns konts AIF vārdā vai AIFP vārdā, kas rīkojas AIF vārdā;
o)
ziņas par depozitārija eskalācijas procedūrām, tostarp norādot tās personas AIF un/vai AIFP, kuras depozitārijam jāinformē, kad tas uzsāk šādu procedūru;
p)
depozitārija apņemšanos paziņot AIFP, kad tam kļūst zināms, ka aktīvu nošķiršana nav vai vairs nav pietiekama, lai nodrošinātu aizsardzību pret tādas trešās puses maksātnespēju, kurai atbilstīgi Direktīvas 2011/61/ES 21. panta 11. punktam deleģētas glabāšanas funkcijas konkrētā jurisdikcijā;
q)
procedūras, ar ko nodrošina, ka depozitārijs savu pienākumu kontekstā var ievākt informāciju par AIFP un/vai AIF darbību un novērtēt nosūtītās informācijas kvalitāti, tostarp ar piekļuvi AIF uzskaites datiem un/vai veicot apmeklējumus uz vietas;
r)
procedūras, ar ko nodrošina, ka AIFP un/vai AIF var pārskatīt depozitārija darbību attiecībā pret depozitārija līgumiskajiem pienākumiem.
2. Šā panta 1. punkta a) līdz r) apakšpunktā noteiktos veidus un procedūras sīkāk apraksta līgumā, ar kuru ieceļ depozitāriju, vai jebkurā šāda līguma turpmākā grozījumā.
3. Šā panta 2. punktā minētajam līgumam, ar kuru ieceļ depozitāriju, vai jebkuram šāda līguma turpmākam grozījumam ir rakstiska forma.
4. Puses var vienoties nosūtīt visu starp tām plūstošo informāciju elektroniski, ja tiek nodrošināta šādas informācijas pienācīga reģistrācija.
5. Ja vien valstu tiesību aktos nav noteikts citādi, nav obligāti slēgt atsevišķu rakstisku līgumu attiecībā uz katru AIF; AIFP un depozitārijam ir iespējams noslēgt pamatlīgumu, kurā uzskaitīti AIFP pārvaldītie AIF, uz kuriem līgums attiecas.
6. Norāda valsts tiesību aktus, kas piemērojami līgumam, ar ko ieceļ depozitāriju, un jebkuriem turpmākiem tā grozījumiem.
2. IEDAĻA
Vispārīgi kritēriji trešo valstu depozitārijiem piemērojamā uzraudzības regulējuma un uzraudzības novērtējumam
(Direktīvas 2011/61/ES 21. panta 6. punkta b) apakšpunkts)
84. pants
Kritēriji trešās valsts depozitārijam piemērojamā uzraudzības regulējuma un uzraudzības novērtēšanai
Direktīvas 2011/61/ES 21. panta 6. punkta b) apakšpunkta mērķiem to, vai uzraudzības regulējumam un uzraudzībai, ko piemēro trešās valsts depozitārijam, ir tāda pati ietekme kā Savienības tiesību aktos paredzētajiem, kā arī to efektīvu izpildi novērtē pēc šādiem kritērijiem:
a)
uz depozitāriju attiecas darbības atļaujas saņemšanas prasība un pastāvīga valsts kompetentās iestādes uzraudzība, un tam ir pietiekami resursi savu pienākumu izpildei;
b)
trešās valsts tiesību akti nosaka kritērijus depozitārija darbības atļaujas saņemšanai, kam ir tāda pati ietekme kā tiem, kas Savienībā noteikti kredītiestādes vai ieguldījumu sabiedrības darbības uzsākšanai;
c)
trešās valsts depozitārijam noteiktajām kapitāla prasībām ir tāda pati ietekme kā tām, kas ir piemērojamas Savienībā, atkarībā no tā, vai depozitārijam ir tāda pati specifika kā Savienības kredītiestādei vai ieguldījumu sabiedrībai;
d)
trešās valsts depozitārijam piemērojamajiem darbības nosacījumiem ir tāda pati ietekme kā tiem, kas Savienībā noteikti kredītiestādēm vai ieguldījumu sabiedrībām, atkarībā no depozitārija specifikas;
e)
trešās valsts tiesību aktos noteiktajām prasībām attiecībā uz specifiskajiem AIF depozitārija pienākumiem ir tāda pati ietekme kā tām, kas paredzētas Direktīvas 2011/61/ES 21. panta 7.-15. punktā, tās īstenošanas pasākumos un attiecīgajos valsts tiesību aktos;
f)
trešās valsts tiesību akti paredz pietiekami preventīvas izpildes darbības, ja depozitārijs nav ievērojis a)-e) apakšpunktā noteiktās prasības un nosacījumus.
3. IEDAĻA
Depozitārija funkcijas, pienākums veikt uzticamības pārbaudes un nošķiršanu
(Direktīva 2011/61/ES 21. panta 7.-9. punkts un 21. panta 11. punkta c) apakšpunkts un d) apakšpunkta iii) punkts)
85. pants
Naudas līdzekļu kontrole - vispārīgas prasības
1. Ja AIF vai AIFP, kas rīkojas AIF vārdā, vai depozitārija, kas rīkojas AIF vārdā, vārdā kādā no Direktīvas 2011/61/ES 21. panta 7. punktā minētajām struktūrām tiek uzturēts vai atvērts naudas līdzekļu konts, AIFP nodrošina, ka depozitārijam pie tā pienākumu uzsākšanas un pēc tam regulāri sniedz visu atbilstošo informāciju, kas tam vajadzīga, lai izpildītu savus pienākumus.
2. Lai iegūtu piekļuvi visai informācijai par AIF naudas līdzekļu kontiem un skaidru priekšstatu par visām AIF naudas plūsmām, depozitārijs vismaz:
a)
pie tā iecelšanas saņem informāciju par visiem naudas līdzekļu kontiem, ko savā vārdā atvēruši AIF vai AIFP, kas rīkojas AIF vārdā;
b)
saņem informāciju, kad AIF vai AIFP, kas rīkojas AIF vārdā, atver jaunu naudas līdzekļu kontu;
c)
tieši no trešām pusēm saņem visu informāciju, kas attiecas uz naudas līdzekļu kontiem, kas atvērti šajās trešo pušu struktūrās.
86. pants
AIF naudas plūsmu kontrole
Depozitārijs nodrošina efektīvu un pienācīgu AIF naudas plūsmu kontroli, konkrēti, tas:
a)
garantē, ka visi AIF naudas līdzekļi ir kontos, kas atvērti Direktīvas 2006/73/EK 18. panta 1. punkta a), b) un c) apakšpunktos minētajās struktūrās attiecīgajos tirgos, kur naudas līdzekļu konti ir vajadzīgi AIF darbības īstenošanai un uz kuriem attiecas uzraudzības regulējums un uzraudzība, kam ir tāda pati ietekme ka Savienības tiesību aktos paredzētajiem, kam nodrošina efektīvu izpildi un kas atbilst Direktīvas 2006/73/EK 16. pantā noteiktajiem principiem;
b)
īsteno efektīvas un pienācīgas procedūras, lai saskaņotu visas naudas plūsmas kustības, un šo saskaņošanu veic katru dienu vai, ja naudas plūsmas kustības ir retas, - kad tās ir notikušas;
c)
īsteno piemērotas procedūras, lai darba dienas beigās konstatētu ievērojamas naudas plūsmas un jo sevišķi tās, kas varētu būt neatbilstošas AIF darbībām;
d)
periodiski pārskata šo procedūru piemērotību, tostarp ar pilnu saskaņošanas procesa pārskatīšanu vismaz vienu reizi gadā un garantējot, ka naudas līdzekļu konti, kas atvērti AIF vārdā, AIFP vārdā, ja tas rīkojas AIF vārdā, vai depozitārija vārdā, ja tas rīkojas AIF vārdā, ir iekļauti šajā saskaņošanas procesā;
e)
pastāvīgi kontrolē saskaņošanas rezultātus un darbības, kas veiktas jebkuru saskaņošanas procesā konstatēto pretrunu rezultātā, informē AIFP, ja neatbilstība nav nekavējoties likvidēta, un informē kompetentās iestādes, ja situāciju nav iespējams atrisināt un/vai labot;
f)
pārbauda savu naudas līdzekļu pozīciju datu atbilstību attiecīgajiem AIFP datiem. AIFP nodrošina, ka visi norādījumi un informācija, kas saistīta ar trešo personu struktūrā atvērtu naudas līdzekļu kontu, ir nosūtīta depozitārijam, lai depozitārijs spētu veikt savu saskaņošanas procedūru.
87. pants
Pienākumi attiecībā uz parakstīšanos
AIFP garantē, ka depozitārijam katras darba dienas beigās tiek sniegta informācija par maksājumiem, ko, parakstoties uz AIF ieguldījuma apliecībām vai akcijām, veikuši ieguldītāji vai kas veikti to vārdā, ja AIFP, AIF vai puse, kas rīkojas tā vārdā, piemēram, pārveduma starpnieks saņem šādus maksājumus vai rīkojumu no ieguldītāja. AIFP nodrošina, ka depozitārijs saņem visu pārējo būtisko informāciju, kas tam vajadzīga, lai pārliecinātos, ka šie maksājumi pēc tam atbilstīgi Direktīvas 2011/61/ES 21. panta 7. noteikumiem ir reģistrēti naudas līdzekļu kontos, kas atvērti AIF vārdā, AIFP vārdā, ja tas rīkojas AIF vārdā, vai depozitārija vārdā, ja tas rīkojas AIF vārdā.
88. pants
Glabājamie finanšu instrumenti
1. Finanšu instrumentus, kas pieder AIF vai AIFP, ja tas rīkojas AIF vārdā, un kurus nav iespējams fiziski nogādāt depozitārijam, iekļauj depozitārija glabāšanas pienākumu sfērā, ja izpildīti šādi nosacījumi:
a)
tie ir pārvedami vērtspapīri, tostarp tādi, kuros iestrādāti atvasinātie vērtspapīri, kā minēts Direktīvas 2009/65/EK 51. panta 3. punktā un Komisijas Direktīvas 2007/16/EK (11) 10. pantā, naudas tirgus instrumenti vai kolektīvo ieguldījumu pārvaldības sabiedrību ieguldījuma apliecības;
b)
tos iespējams tieši vai netieši reģistrēt vai glabāt depozitārija vārdā.
2. Finanšu instrumentiem, kuri saskaņā ar piemērojamajiem valsts tiesību aktiem ir tikai tieši reģistrēti AIF vārdā pie tā emitenta vai tā pārstāvja, piemēram, reģistrētāja vai pārveduma starpnieka, glabāšanu nenodrošina.
3. Finanšu instrumentus, kas pieder AIF vai AIFP, ja tas rīkojas AIF vārdā, un kurus ir iespējams fiziski nogādāt depozitārijam, vienmēr iekļauj depozitārija glabāšanas pienākumu sfērā.
89. pants
Turēšanas pienākumi attiecībā uz glabātajiem aktīviem
1. Lai nodrošinātu atbilstību Direktīvas 2011/61/ES 21. panta 8. punkta a) apakšpunktam attiecībā uz glabājamajiem finanšu instrumentiem, depozitārijs nodrošina vismaz, ka:
a)
finanšu instrumenti ir pienācīgi reģistrēti atbilstīgi Direktīvas 2011/61/ES 21. panta 8. punkta a) apakšpunkta ii) punktam;
b)
uzskaite un nošķirtie konti tiek uzturēti tādā veidā, kas nodrošina to pareizību, un jo īpaši - atbilstības AIF finanšu instrumentiem un naudas līdzekļiem reģistrāciju;
c)
regulāri tiek veikta saskaņošana starp depozitārija iekšējiem kontiem un datiem un tādas trešās puses kontiem un datiem, kurai atbilstīgi Direktīvas 2011/61/ES 21. panta 11. punktam deleģētas glabāšanas funkcijas;
d)
ar mērķi nodrošināt augstu ieguldītāju aizsardzības standartu tiek īstenota pienācīga rūpība attiecībā uz glabātajiem finanšu instrumentiem;
e)
visā glabāšanas ķēdē novērtē un kontrolē visus būtiskos glabāšanas riskus, un sniedz informāciju AIFP par konstatētajiem būtiskajiem riskiem;
f)
ir ieviesta atbilstoša organizatoriskā kartība, lai novērstu finanšu instrumentu zaudējumu vai vērtības samazināšanos, vai ar tiem saistīto tiesību samazināšanos krāpšanas, sliktas pārvaldes, neatbilstošas uzskaites vai nolaidības dēļ;
g)
ir pārbaudītas AIF vai AIFP, ja tas rīkojas AIF vārdā, īpašumtiesības uz aktīviem.
2. Ja depozitārijs savas glabāšanas funkcijas ir deleģējis trešai pusei atbilstīgi Direktīvas 2011/61/ES 21. panta 11. punktam, uz to joprojām attiecas šā panta 1. punkta b)-e) apakšpunkta prasības. Tas arī nodrošina, ka trešā puse atbilst šā panta 1. punkta b)-g) apakšpunkta prasībām un 99. pantā noteiktajiem nošķiršanas pienākumiem.
3. Depozitārija turēšanas pienākumi, kas minēti 1. un 2. punktā, pēc “caurskatāmības” principa piemērojami bāzes aktīviem, kas pieder finanšu un/vai juridiskām struktūrām, kuras tieši vai netieši ir AIF vai AIFP, kas rīkojas AIF vārdā, kontrolē.
Šā punkta pirmajā daļā noteiktā prasība neattiecas uz fondu fondu struktūrām vai galvenajām-pakārtotajām struktūrām, ja to bāzes fondiem ir depozitārijs, kas pienācīgi glabā fonda aktīvus.
90. pants
Turēšanas pienākumi attiecībā uz īpašumtiesību pārbaudi un uzskaiti
1. AIFP depozitārijam, kad tas uzsāk savu pienākumu pildīšanu, kā arī pēc tam regulāri nodrošina visu būtisko informāciju, kas depozitārijam vajadzīga tā pienākumu izpildei atbilstīgi Direktīvas 2011/61/ES 21. panta 8. punkta b) apakšpunktam, un garantē, ka arī trešās puses depozitārijam sniedz visu būtisko informāciju.
2. Lai nodrošinātu atbilstību visiem Direktīvas 2011/61/ES 21. panta 8. punkta b) apakšpunktā minētajiem pienākumiem, depozitārijs vismaz:
a)
bez liekas kavēšanās gūst piekļuvi visai būtiskajai informācijai, kas tam vajadzīga, lai veiktu īpašumtiesību pārbaudi un izpildītu uzskaites pienākumu, tostarp būtiskajai informācijai, ko depozitārijam sniedz trešās puses;
b)
saņem pietiekamu uz uzticamu informācija, lai tas būtu pārliecināts par AIF īpašumtiesībām uz aktīviem vai AIFP īpašumtiesībām uz aktīviem, ja tas rīkojas AIF vārdā;
c)
uztur to aktīvu uzskaiti, par kuriem tas ir pārliecināts, ka īpašumtiesības pieder AIF vai AIFP, ja tas rīkojas AIF vārdā. Lai izpildītu šo pienākumu, depozitārijs veic šādas darbības:
i)
savā uzskaitē AIF vārdā reģistrē aktīvus un to attiecīgos nosacītos apjomus, par kuriem tas ir pārliecinājies, ka īpašumtiesības pieder AIF vai AIFP, kas rīkojas AIF vārdā;
ii)
spēj jebkura laikā nodrošināt visaptverošu un aktuālu informāciju par AIF aktīviem, tostarp to attiecīgajiem nosacītajiem apjomiem.
Šā panta 2. punkta c) apakšpunkta ii) punkta mērķiem depozitārijs nodrošina, ka ir izveidotas procedūras, lai reģistrētos aktīvus nevarētu nodot, pārvest, apmainīt vai piegādāt, par šādu darījumu neinformējot depozitāriju vai tā deleģējuma saņēmēju, turklāt depozitārijam bez liekas kavēšanās ir garantēta piekļuve trešās puses dokumentālajiem pierādījumiem par katru darījumu uz pozīciju. AIFP garantē, ka attiecīgā trešā puse bez liekas kavēšanās depozitārijam nodrošina sertifikātus vai citus dokumentālus pierādījumus vismaz vienu reizi gadā un katru reizi, kad notikusi aktīvu pārdošana vai iegūšana, vai korporatīvs darījums, kura rezultātā emitēti finanšu instrumenti.
3. Jebkurā situācijā depozitārijs garantē, ka AIFP ir un tas īsteno atbilstošas procedūras, lai pārbaudītu, ka tā pārvaldītā AIF iegūtie aktīvi ir pienācīgi reģistrēti AIF vārdā vai AIFP vārdā, ja tas rīkojas AIF vārdā, kā arī lai pārbaudītu AIFP datos reģistrēto pozīciju atbilstību tiem aktīviem, par kuriem depozitārijs ir pārliecinājies, ka aktīvu īpašumtiesības pieder AIF vai AIFP, ja tas rīkojas AIF vārdā. AIFP nodrošina, ka visi norādījumi un būtiskā informācija, kas attiecas uz AIF aktīviem, ir nosūtīta depozitārijam, lai depozitārijs spētu veikt savu pārbaudes vai saskaņošanas procedūru.
4. Depozitārijs izveido un īsteno eskalācijas procedūru gadījumiem, kad konstatētas neatbilstības, tostarp paredzot AIFP un kompetento iestāžu informēšanu, ja situāciju nav iespējams atrisināt un/vai labot.
5. Depozitārija kontu turēšanas funkcijas, kas izklāstītas 1.-4. punktā, piemēro pēc “caurskatāmības” principa tiem bāzes aktīviem, kas pieder finanšu un/vai juridiskām struktūrām, kuras izveidojusi AIF vai AIFP, kas rīkojas AIF vārdā, ar mērķi ieguldīt bāzes aktīvos un kuras tieši vai netieši ir AIF vai AIFP, kas rīkojas AIF vārdā, kontrolē.
Šā punkta pirmajā daļā noteiktā prasība neattiecas uz fondu fondu struktūrām un galvenajām-pakārtotajām struktūrām, ja to bāzes fondiem ir depozitārijs, kas nodrošina īpašumtiesību pārbaudi un šā fonda aktīvu uzskaiti.
91. pants
Galveno brokeru pārskatu sniegšanas pienākums
1. Ja ir iecelts galvenais brokeris, AIFP nodrošina, ka brokera iecelšanas dienas ir spēkā vienošanās, atbilstīgi kurai galvenajam brokerim ir noteikta prasība uz pastāvīga informācijas nesēja sniegt depozitārijam paziņojumu, kas satur šādu informāciju:
a)
šā panta 3. punkta uzskaitīto posteņu vērtību katras darba dienas beigās;
b)
ziņas par jebkuriem citiem jautājumiem, kas vajadzīgi, lai garantētu, ka AIF depozitārijam ir aktuāla un precīza informācija par to aktīvu vērtībām, kuru turējums ir deleģēts atbilstīgi Direktīvas 2011/61/ES 21. panta 11. punktam.
2. Šā panta 1. punktā minēto paziņojumu sniedz AIF depozitārijam ne vēlāk kā nākamās darba dienas beigās pēc dienas, uz kuru paziņojums attiecas.
3. Šā panta 1. punkta a) apakšpunktā minētie posteņi ietver:
a)
kopējo vērtību aktīviem, kuri pēc AIF rīkojuma ir galvenā brokera turējumā un kuru kontu turēšanas funkcijas ir deleģētas atbilstīgi Direktīvas 2011/61/ES 21. panta 11. punktam. Turpmāk uzskaitīto posteņu vērtības:
i)
naudas līdzekļu aizdevumi AIF un uzkrātie procenti;
ii)
vērtspapīri, ko AIF ir pienākums atkārtoti piegādāt saskaņā ar iesaistīšanos atklātā īsā pozīcijā AIF vārdā;
iii)
norēķinu summas, kuras AIF ir pienākums maksāt atbilstīgi nākotnes iespēju līgumiem;
iv)
naudas līdzekļi galvenā brokera turējumā no īsās pārdošanas, kas gūti no iesaistīšanās īsajā pozīcijā AIF vārdā;
v)
naudas līdzekļu marža galvenā brokera turējumā saskaņā ar AIF vārdā noslēgtajiem nākotnes iespēju līgumiem. Šis pienākums papildina 87. un 88. pantā noteiktos pienākumus;
vi)
tirgus vērtības noslēgšanas riska darījumu apjoms jebkuram ārpusbiržas darījumam, kurā notikusi iesaistīšanās AIF vārdā;
vii)
kopējais AIF nodrošināto saistību apjoms pret galveno brokeri; un
viii)
visi citi ar AIF saistītie aktīvi;
b)
Direktīvas 2011/61/ES 21. panta 8. punkta b) apakšpunktā minēto citu aktīvu vērtību, kas ir galvenā brokera turējumā kā nodrošinājums attiecībā uz nodrošinātiem darījumiem, kuros iesaistīšanās notikusi saskaņā ar galvenā brokera līgumu;
c)
to aktīvu vērtību, attiecībā uz kuriem galvenais brokeris ir īstenojis AIF aktīvu izmantošanas tiesības;
d)
visu to iestāžu uzskaitījumu, kurās atbilstīgi Direktīvas 2011/61/ES 21. panta 7. punktam galvenajam brokerim ir vai var būt naudas līdzekļi kontā, kas atvērts AIF vārdā vai AIFP vārdā, ja tas rīkojas AIF vārdā.
92. pants
Uzraudzības pienākumi - vispārīgas prasības
1. Iecelšanas brīdī depozitārijs novērtē riskus, kas saistīti ar AIF stratēģijas un AIFP organizācijas specifiku, apjomu un sarežģītību, nolūkā izstrādāt uzraudzības procedūras, kas ir piemērotas AIF un aktīviem, kuros tas iegulda, un kuras tad tiek īstenotas un piemērotas. Šīs procedūras regulāri atjaunina.
2. Veicot savus uzraudzības pienākumus atbilstīgi Direktīvas 2011/61/ES 21. panta 9. punktam depozitārijs veic ex post kontroles, kā arī to procesu un procedūru pārbaudes, kas ir AIFP, AIF vai ieceltas trešās puses atbildības sfērā. Depozitārijs visos apstākļos nodrošina, ka ir izveidota piemērota pārbaudes un saskaņošanas procedūra, kuru īsteno, piemēro un regulāri pārskata. AIFP nodrošina, ka visi norādījumi, kas attiecas uz AIF aktīviem un darbībām, ir nosūtīti depozitārijam, lai depozitārijs spētu veikt savu pārbaudes vai saskaņošanas procedūru.
3. Depozitārijs izveido skaidru un visaptverošu eskalācijas procedūru, lai risinātu situācijas, kad, depozitārijam veicot uzraudzības pienākumus, ir konstatētas iespējamās neatbilstības, sīkākas ziņas par kurām pēc pieprasījuma sniedz AIFP kompetentajām iestādēm.
4. AIFP depozitārijam, kad tas uzsāk savu pienākumu pildīšanu, un pēc tam regulāri, nodrošina visu būtisko informāciju, kas tam vajadzīga tā pienākumu izpildei atbilstīgi Direktīvas 2011/61/ES 21. panta 9. punktam, tostarp informāciju, ko depozitārijam sniedz trešās puses. AIFP jo sevišķi nodrošina, ka depozitārijs var piekļūt uzskaites datiem un veikt pārbaudes uz vietas AIFP telpās, kā arī jebkuru AIF vai AIFP ieceltu pakalpojumu sniedzēju telpās, piemēram, administratoru vai ārējo vērtētāju, un/vai izvērtēt kvalificētu neatkarīgu revidentu vai citu ekspertu sniegtos pārskatus vai atzītus ārējās sertifikācijas paziņojumus ar mērķi nodrošināt izveidoto procedūru piemērotību un atbilstību.
93. pants
Pienākumi, kas attiecas uz parakstīšanos un izpirkšanu
Lai nodrošinātu atbilstību Direktīvas 2011/61/ES 21. panta 9. punkta a) apakšpunktam, depozitārijs izpilda šādas prasības:
1)
depozitārijs garantē, ka AIF, AIFP vai izraudzītā struktūra ir izveidojusi, īsteno un piemēro atbilstošu un konsekventu procedūru nolūkā:
i)
saskaņot parakstīšanās rīkojumus ar ieņēmumiem no parakstīšanās, kā arī emitēto ieguldījuma daļu apliecību vai akciju skaitu ar AIF saņemtajiem ieņēmumiem no parakstīšanās;
ii)
saskaņot izpirkšanas rīkojumus ar maksājumiem par izpirkšanu, kā arī anulēto ieguldījuma daļu apliecību vai akciju skaitu ar AIF veiktajiem izpirkšanas maksājumiem;
iii)
regulāri pārbaudīt, vai saskaņošanas procedūra ir piemērota.
Šā apakšpunkta i), ii) un iii) punkta mērķiem depozitārijs jo sevišķi regulāri pārbauda atbilstību starp kopējo ieguldījuma apliecību vai akciju skaitu AIF kontos un neapmaksāto ieguldījumu apliecību vai akciju skaitu AIF reģistros;
2)
depozitārijs nodrošina un regulāri pārbauda, ka visas procedūras, kas attiecas uz AIF ieguldījuma apliecību vai akciju pārdošanu, emisiju, atpirkšanu, izpirkšanu un anulēšanu, atbilst piemērojamo valsts tiesību aktu noteikumiem, AIF nolikumam vai dibināšanas dokumentiem, turklāt pārbauda, vai tās tiek faktiski īstenotas;
3)
depozitārija veikto pārbaužu biežums atbilst parakstīšanās un izpirkšanas biežumam.
94. pants
Pienākumi, kas attiecas uz akciju/ieguldījuma apliecību vērtēšanu
1. Lai nodrošinātu atbilstību Direktīvas 2011/61/ES 21. panta 9. punkta b) apakšpunktam, depozitārijs:
a)
pastāvīgi pārbauda, ka AIF aktīvu vērtēšanai ir izveidotas un tiek piemērotas atbilstošas un konsekventas procedūras atbilstīgi Direktīvas 2011/61/ES 19. panta prasībām, tās īstenošanas pasākumiem un AIF nolikumam un/vai dibināšanas dokumentiem; un
b)
nodrošina, ka vērtēšanas politika un procedūras tiek faktiski īstenotas un tiek periodiski pārskatītas.
2. Depozitārijs savas procedūras īsteno tik bieži, cik tas ir atbilstoši AIF vērtēšanas politikā paredzētajam biežumam, kā noteikts Direktīvas 2011/61/ES 19. pantā un tā īstenošanas pasākumos.
3. Ja depozitārijs uzskata, ka AIF ieguldījuma apliecību vai akciju vērtības aprēķins nav veikts atbilstīgi piemērojamajiem tiesību aktiem vai AIF nolikumam vai Direktīvas 2011/61/ES 19. pantam, tas attiecīgi informē AIFP un/vai AIF un nodrošina, ka laicīgi tiek veikti situācijas uzlabojumi AIF ieguldītāju labākajās interesēs.
4. Ja ir iecelts ārējais vērtētājs, depozitārijs pārbauda, vai ārējā vērtētāja iecelšana ir atbilstoša Direktīvas 2011/61/ES 19. panta noteikumiem un attiecīgajiem īstenošanas pasākumiem.
95. pants
Pienākumi, kas attiecas uz AIFP norādījumu izpildi
Lai nodrošinātu atbilstību Direktīvas 2011/61/ES 21. panta 9. punkta c) apakšpunktam, depozitārijs vismaz:
a)
izveido un īsteno atbilstošas procedūras, lai pārbaudītu, vai AIF un AIFP atbilst piemērojamo tiesību aktu un noteikumu, AIF nolikuma un dibināšanas dokumentu prasībām. Konkrēti, depozitārijs kontrolē AIF atbilstību ieguldījumu ierobežojumiem un saistību īpatsvara ierobežojumiem, kas noteikti AIF piedāvājuma dokumentos. Šīs procedūras ir proporcionālas AIF specifikai, apjomam un sarežģītībai;
b)
izveido un īsteno eskalācijas procedūru, ja AIF ir pārkāpis vienu no a) apakšpunktā minētajiem ierobežojumiem.
96. pants
Pienākumi, kas attiecas uz laicīgu norēķināšanos par darījumiem
1. Lai nodrošinātu atbilstību Direktīvas 2011/61/ES 21. panta 9. punkta d) apakšpunktam, depozitārijs izveido procedūru, kas paredzēta, lai konstatētu visas situācijas, kurās atlīdzība par darījumiem ar AIF aktīviem vai AIFP aktīviem, ja AIFP rīkojas AIF vārdā, nav pārskaitīta AIF parastajā termiņā, un par to informētu AIFP, un, ja situācija nav atrisināta, - darījuma partnerim pieprasītu finanšu instrumentu restitūciju, ja tas iespējams.
2. Ja darījumi nenotiek regulētā tirgū, parastos termiņus novērtē saistībā ar darījuma nosacījumiem (ārpusbiržas atvasināto instrumentu līgumi vai ieguldījumi nekustamā īpašuma aktīvos vai privātos uzņēmumos).
97. pants
Pienākumi, kas attiecas uz AIF ienākumu sadalījumu
1. Lai nodrošinātu atbilstību Direktīvas 2011/61/ES 21. panta 9. punkta e) apakšpunktam, depozitārijs:
a)
nodrošina, ka neto ienākumu aprēķinu, kad AIFP ir deklarējis ienākumus, piemēro atbilstīgi AIF nolikumam, dibināšanas dokumentiem un piemērojamajiem valsts tiesību aktiem;
b)
nodrošina, ka tiek īstenoti attiecīgi pasākumi, ja AIF revidenti ir izteikuši iebildes par gada finanšu pārskatiem. No AIF vai AIFP, kas rīkojas AIF vārdā, saņem visu informāciju par iebildēm, kas izteiktas par finanšu pārskatiem; un
c)
pārbauda dividenžu maksājumu pilnīgumu un pareizību, kad tos ir deklarējis AIFP, un atbilstošā gadījumā - arī pelņas procentuālo daļu.
2. Ja depozitārijs uzskata, ka ienākumu aprēķins nav veikts atbilstīgi piemērojamajiem tiesību aktiem vai AIF nolikumam vai dibināšanas dokumentiem, tas attiecīgi informē AIFP un/vai AIF un nodrošina, ka laicīgi tiek veikti situācijas uzlabojumi AIF ieguldītāju labākajās interesēs.
98. pants
Uzticamības pārbaude
1. Lai izpildītu Direktīvas 2011/61/ES 21. panta 11. punkta c) apakšpunktā noteiktos pienākumus, depozitārijs īsteno un piemēro atbilstošu dokumentētu uzticamības pārbaudes procedūru nolūkā izvēlēties un pastāvīgi kontrolēt deleģējuma saņēmēju. Šo procedūru regulāri pārskata, vismaz vienu reizi gadā, un pēc pieprasījuma dara pieejamu kompetentajām iestādēm.
2. Izvēloties un ieceļot trešo pusi, kurai atbilstīgi Direktīvas 2011/61/ES 21. panta 11. punktam deleģētas turēšanas funkcijas, depozitārijs rīkojas ar nepieciešamajām prasmēm, rūpību un veic uzticamības pārbaudes, lai nodrošinātu, ka finanšu instrumentu uzticēšana šai trešai pusei garantē atbilstošu aizsardzības standartu. Tas vismaz:
a)
novērtē normatīvo un juridisko sistēmu, tostarp valsts risku, glabāšanas risku un trešo pušu līgumu izpildāmību. Šis novērtējums jo sevišķi ļauj depozitārijam noteikt trešās puses iespējamās maksātnespējas sekas attiecībā uz AIF aktīviem un tiesībām. Ja depozitārijam kļūst zināms, ka aktīvu nodalīšana nav pietiekama, lai trešās puses atrašanās valsts tiesību aktu dēļ garantētu aizsardzību pret maksātnespēju, tas nekavējoties attiecīgi informē AIFP;
b)
novērtē, vai trešās puses prakse, procedūras un iekšējās kontroles ir piemērotas, lai nodrošinātu, ka AIF finanšu instrumentiem vai AIFP finanšu instrumentiem, ja AIFP rīkojas AIF vārdā, piemēro augstu rūpības un aizsardzības standartu;
c)
novērtē, vai trešās puses finansiālā situācija un reputācija atbilst deleģētajiem pienākumiem. Šo novērtējumu balsta uz informāciju, ko sniegusi iespējamā trešā puse, kā arī citiem datiem un informāciju, ja tie pieejami;
d)
nodrošina, ka trešai pusei ir operacionālās un tehnoloģiskās iespējas, lai izpildītu deleģētos turēšanas pienākumus ar apmierinošu aizsardzības un drošības pakāpi.
3. Depozitārijs rīkojas ar nepieciešamajām prasmēm un rūpību un veic uzticamības pārbaudes periodiskajā pārskatīšanā un pastāvīgajā kontrolē, lai nodrošinātu, ka trešā puse joprojām atbilst šā panta 1. punkta kritērijiem un Direktīvas 2011/61/ES 21. panta 11. punkta d) apakšpunkta nosacījumiem. Lai to panāktu, depozitārijs vismaz:
a)
kontrolē trešās puses darbību un tās atbilstību depozitārija standartiem;
b)
garantē, ka trešā puse rīkojas, ievērojot augstus rūpības, piesardzības un uzticamības pārbaužu standartus tās glabāšanas pienākumu izpildē, un jo sevišķi - faktiski nošķir finanšu instrumentus saskaņā ar 99. panta prasībām;
c)
pārskata turēšanas riskus, kas saistīti ar lēmumu uzticēt aktīvus trešai pusei, un nekavējoties informē AIF vai AIFP par izmaiņām šajos riskos. Šo novērtējumu balsta uz informāciju, ko sniegusi trešā puse, kā arī citiem datiem un informāciju, ja tie pieejami. Tirgus satricinājumu laikā vai, ja konstatēts kāds risks, pārskatīšanas biežumu un apjomu palielina. Ja depozitārijam kļūst zināms, ka aktīvu nošķiršana vairs nav pietiekama, lai trešās puses atrašanās valsts tiesību aktu dēļ garantētu aizsardzību pret maksātnespēju, tas nekavējoties attiecīgi informē AIFP.
4. Ja trešā persona, kurai deleģētas funkcijas, kādas no šīm funkcijām deleģē tālāk, 1., 2. un 3. punkta noteiktos kritērijus piemēro mutatis mutandis.
5. Depozitārijs kontrolē atbilstību Direktīvas 2011/61/ES 21. panta 4. punktam.
6. Depozitārijs izstrādā nepārtrauktības plānus katram tirgum, kurā tas atbilstīgi Direktīvas 2011/61/ES 21. panta 11. punktam turēšanas pienākumu veikšanai ieceļ trešo pusi. Šādā nepārtrauktības plānā ietver norādi uz alternatīvu pakalpojumu sniedzēju, ja tāds ir.
7. Ja deleģējuma saņēmējs vairs neatbilst prasībām, depozitārijs īsteno pasākumus, tostarp līguma izbeigšanu, kas ir AIF un tā ieguldītāju labākajās interesēs.
99. pants
Nošķiršanas pienākums
1. Ja turēšanas funkcijas ir pilnīgi vai daļēji deleģētas trešai pusei, depozitārijs nodrošina, ka trešā puse, kurai atbilstīgi Direktīvas 2011/61/ES 21. panta 11. punktam deleģētas turēšanas funkcijas, rīkojas saskaņā ar Direktīvas 2011/61/ES 21. panta 11. punkta d) apakšpunkta iii) punktā paredzēto nošķiršanas pienākumu, pārbaudot, vai trešā puse:
a)
veic reģistrāciju un uzskaiti, kas vajadzīga, lai tā varētu jebkurā laikā un nekavējoties atšķirt depozitārija AIF klientu aktīvus no saviem aktīviem, citu klientu aktīviem, depozitārija turējumā par tā paša līdzekļiem esošajiem aktīviem un aktīviem, kas ir tā turējumā tādu klientu, kas nav AIF, vārdā;
b)
uztur reģistrāciju un uzskaiti tā, ka tiek nodrošināta to precizitāte un jo īpaši to atbilstība aktīviem, ko depozitārija turējumā ir nodevuši klienti;
c)
regulāri veic saskaņošanu starp savu iekšējo uzskaiti un reģistra datiem un tādas trešās puses uzskaiti un reģistra datiem, kurai tas atbilstīgi Direktīvas 2011/61/ES 21. panta 11. punktam deleģējis turēšanas funkcijas;
d)
ir ieviesis atbilstošu organizatorisko kārtību, lai novērstu finanšu instrumentu zaudējumu vai vērtības samazināšanās risku, vai ar tiem saistīto tiesību samazināšanās risku finanšu instrumentu nepareizas izmantošanas, krāpšanas, sliktas pārvaldes, neatbilstošas uzskaites vai nolaidības dēļ;
e)
ja trešā puse ir kāda no Direktīvas 2006/73/EK 18. panta 1. punkta a), b) un c) apakšpunktā minētajām struktūrām, uz kuru attiecas faktisks uzraudzības regulējums un uzraudzība, kam ir tāda pati ietekme kā Savienības tiesību aktos noteiktajiem un ko efektīvi īsteno, depozitārijs veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka AIF naudas līdzekļi tiek turēti kontā vai kontos atbilstīgi Direktīvas 2011/61/ES 21. panta 7. punktam.
2. Ja depozitārijs savas glabāšanas funkcijas ir deleģējis trešai pusei atbilstīgi Direktīvas 2011/61/ES 21. panta 11. punktam, trešās puses kontrole attiecībā uz nošķiršanas pienākumu izpildi nodrošina, ka finanšu instrumenti, kas pieder tā klientiem, ir aizsargāti pret šīs trešās puses maksātnespēju. Ja atbilstīgi piemērojamajiem tiesību aktiem, jo sevišķi tiesību aktiem, kas attiecas uz īpašumu un maksātnespēju, 1. punktā noteiktās prasības nav pietiekamas, lai sasniegtu šo mērķi, depozitārijs novērtē, kādi papildu pasākumi būtu nosakāmi nolūkā mazināt zaudējuma risku un uzturēt atbilstošu aizsardzības standartu.
3. Šā panta 1. un 2. punkts piemērojams mutatis mutandis, ja trešā puse, kurai atbilstīgi Direktīvas 2011/61/ES 21. panta 11. punktam deleģētas turēšanas funkcijas, ir nolēmusi pilnīgi vai daļēji deleģēt savas turēšanas funkcijas citai trešai pusei atbilstīgi Direktīvas 2011/61/ES 21. panta 11. punktam.
4. IEDAĻA
Finanšu instrumentu zaudējums, atbrīvošana no atbildības un objektīvi iemesli
(Direktīvas 2011/61/ES 21. panta 12. un 13. punkts)
100. pants
Glabāšanā esoša finanšu instrumenta zaudējums
1. Uzskatāms, ka noticis glabāšanā esoša finanšu instrumenta zaudējums Direktīvas 2011/61/ES 21. panta 12. punkta izpratnē, ja attiecībā uz finanšu instrumentu, ko glabā depozitārijs vai trešā puse, kurai deleģēta glabāšanā esošo finanšu instrumentu glabāšana, ir spēkā šādi nosacījumi:
a)
ir pierādīts, ka norādītās AIF īpašumtiesības nav spēkā, jo ir beigušās vai nekad nav eksistējušas;
b)
AIF ir neatgriezeniski zaudējis tiesības uz finanšu instrumentu;
c)
AIF neatgriezeniski nav spējīgs tieši vai netieši rīkoties ar finanšu instrumentu.
2. Finanšu instrumenta zaudējuma noteikšana, ko veic AIFP, notiek atbilstoši dokumentētam procesam, kas viegli pieejams kompetentajām iestādēm. Tiklīdz zaudējums ir noteikts, par to nekavējoties informē ieguldītājus, izmantojot pastāvīgu informācijas nesēju.
3. Glabāšanā esošs finansu instruments nav uzskatāms par zaudētu Direktīvas 2011/61/ES 21. panta 12. punkta izpratnē, ja AIF pavisam zaudējis īpašumtiesības uz konkrētu instrumentu, bet šo instrumentu aizstāj vai konvertē citā finanšu instrumentā vai instrumentos.
4. Gadījumā, ja iestājusies maksātnespēja trešai pusei, kurai deleģēta glabāšanā esošu finanšu instrumentu glabāšana, AIFP nosaka glabāšanā esoša finanšu instrumenta zaudējumu tiklīdz pavisam noteikti izpildīts viens no 1. punktā noteiktajiem kritērijiem.
Tas, vai izpildīts kāds no 1. punkta nosacījumiem, ir noteikti skaidrs, vēlākais, maksātnespējas procedūras beigās. AIFP un depozitārijs cieši uzrauga maksātnespējas procedūru, lai noteiktu, vai visi vai daļa no finanšu instrumentiem, kas uzticēti trešai pusei, kurai deleģēta finanšu instrumentu glabāšana, ir faktiski zaudēti.
5. Glabāšanā esoša finanšu instrumenta zaudējumu nosaka neatkarīgi no tā, vai atbilstība 1. punktā paredzētajiem nosacījumiem ir krāpšanas, nolaidības vai citas tīšas vai netīšas darbības sekas.
101. pants
Atbrīvošana no atbildības atbilstīgi Direktīvas 2011/61/ES 21. panta 12. punktam
1. Depozitārija atbildība saskaņā ar Direktīvas 2011/61/ES 21. panta 12. punktu neiestājas, ja depozitārijs var pierādīt, ka izpildīti visi šie nosacījumi:
a)
notikums, kas izraisījis zaudējumu, nav depozitārija vai trešās puses, kurai deleģēta atbilstīgi Direktīvas 2011/61/ES 21. panta 8. punkta a) apakšpunktam glabāšanā esošo finanšu instrumentu glabāšana, darbības vai bezdarbības rezultāts;
b)
depozitārijs nebūtu spējis novērst zaudējumu izraisījušo notikumu par spīti tam, ka pieņemti visi piesardzīgam depozitārijam pienācīgie drošības pasākumi, kas vērojami parastajā nozares praksē;
c)
par spīti stingrai un visaptverošai uzticamības pārbaudei depozitārijs nebūtu varējis novērst zaudējumu.
Šo nosacījumu var uzskatīt par izpildītu, ja depozitārijs ir garantējis, ka depozitārijs un trešā puse, kurai deleģēta atbilstīgi Direktīvas 2011/61/ES 21. panta 8. punkta a) apakšpunktam glabāšanā esošo finanšu instrumentu glabāšana, ir veikuši visas turpmākās darbības:
i)
ir izveidotas, īstenotas, piemērotas un uzturētas struktūras un procedūras un nodrošināta kompetence, kas ir piemērotas un proporcionālas AIF aktīvu specifikai un sarežģītībai, nolūkā laicīgi konstatēt un pastāvīgi uzraudzīt ārējos notikumus, kuru rezultātā varētu rasties glabāšanā esoša finanšu instrumenta zaudējums;
ii)
regulāri tiek novērtēts, vai kāds no i) punktā nosauktajiem notikumiem rada ievērojamu glabāšanā esoša finanšu instrumenta zaudējuma risku;
iii)
AIFP tiek informēts par konstatētajiem būtiskajiem riskiem un ir veiktas atbilstošas darbības, ja tādas ir, nolūkā novērst vai mazināt glabāšanā esošo finanšu instrumentu zaudējumu, ja konstatēti faktiski un iespējami ārējie notikumi, kuri uzskatāmi par tādiem, kas rada ievērojamu glabāšanā esoša finanšu instrumenta zaudējuma risku.
2. Šā panta 1. punkta a) un b) apakšpunktā minētās prasības uzskatāmas par izpildītām šādos apstākļos:
a)
dabas parādības ārpus cilvēka kontroles vai ietekmes;
b)
jebkura tiesību akta, dekrēta, noteikuma, lēmuma vai rīkojuma pieņemšana, ko veic valdība vai valdības struktūra, tostarp jebkura tiesa vai tribunāls, un kas ietekmē glabāšanā esošos finanšu instrumentus;
c)
karš, nemieri vai citi lieli satricinājumi.
3. Šā panta 1. punkta a) un b) apakšpunktu prasības nav uzskatāmas par izpildītām tādos gadījumos kā uzskaites kļūdas, nespēja veikt darbību, krāpšana, nodalīšanas prasību nepiemērošana depozitārija līmenī vai tādas trešās puses līmenī, kurai deleģēta atbilstīgi Direktīvas 2011/61/ES 21. panta 8. punkta a) apakšpunktam glabāšanā esošo finanšu instrumentu glabāšana.
4. Šā panta noteikumus mutatis mutandis piemēro deleģējuma saņēmējam, ja depozitārijs atbilstīgi Direktīvas 2011/61/ES 21. panta 13. un 14. punktam ir faktiski nodevis savu atbildību.
102. pants
Objektīvi iemesli depozitārijam līgumā paredzēt atbrīvošanu no atbildības
1. Atbilstīgi Direktīvas 2011/61/ES 21. panta 13. punktam objektīvi iemesli līgumā paredzēt atbrīvošanu no atbildības ir:
a)
ierobežoti līdz precīziem un konkrētiem apstākļiem, kas raksturo attiecīgo darbību;
b)
saskaņā ar depozitārija politiku un lēmumiem.
2. Objektīvus iemeslus nosaka katru reizi, kad depozitārijs plāno atbrīvot sevi no atbildības.
3. Uzskatāms, ka depozitārijam ir objektīvi iemesli atbilstīgi Direktīvas 2011/61/ES 21. panta 13. punktam līgumā paredzēt atbrīvošanu no atbildības, ja depozitārijs var pierādīt, ka tam nebija citas iespējas kā vien deleģēt savus glabāšanas pienākumus trešai pusei. Konkrētāk, tas tā ir, ja:
a)
trešās valsts tiesību akti nosaka prasību, ka noteiktu finanšu instrumentu turējums jānodrošina vietējai struktūrai, un eksistē tādas vietējās struktūras, kuras atbilst Direktīvas 2011/61/ES 21. panta 11. punktā noteiktajiem deleģējuma kritērijiem; vai
b)
AIFP uzstāj uz to, lai saglabātu ieguldījumu noteiktā jurisdikcijā, neraugoties uz depozitārija brīdinājumiem, ka tas rada paaugstinātu risku.
V NODAĻA
PĀRSKATĀMĪBAS PRASĪBAS, SAISTĪBU ĪPATSVARS, NOTEIKUMI ATTIECĪBĀ UZ TREŠĀM VALSTĪM UN INFORMĀCIJAS APMAIŅU PAR IESPĒJAMO IETEKMI UZ AIFP DARBĪBU
1. IEDAĻA
Gada pārskats, informācijas sniegšana ieguldītājiem un kompetentajām iestādēm
(Direktīvas 2011/61/ES 22. panta 2. punkta a)-e) apakšpunkts, 23. panta 4. punkts un 24. panta 1. punkts)
103. pants
Vispārīgi principi gada pārskatā
Visa gada pārskata sniegta informācija, tostarp šajā iedaļā norādītā informācija, sniedzama veidā, kas nodrošina būtiski svarīgu, uzticamu, salīdzināmu un skaidru informāciju. Gada pārskatā ietver informāciju, kas ieguldītājiem vajadzīga saistībā ar konkrētām AIF struktūrām.
104. pants
Bilances vai aktīvu un saistību pārskata un ieņēmumu un izdevumu pārskata saturs un formāts
1. Atbilstīgi Direktīvas 2011/61/ES 22. panta 2. punkta a) apakšpunktam bilance vai aktīvu un saistību pārskats ietver vismaz šādus elementus un pamata posteņus:
a)
“aktīvs” ir resursi, ko iepriekšēju notikumu rezultātā kontrolē AIF un no kuriem var sagaidīt saimniecisko labumu plūsmu uz AIF nākotnē. Aktīvus iedala kategorijās atbilstīgi šiem bilances posteņiem:
i)
“ieguldījumi” ietver, bet neaprobežojas ar parāda un kapitāla vērtspapīriem, nekustamo īpašumu un atvasinātajiem instrumentiem;
ii)
“naudas līdzekļi un to ekvivalenti” ietver, bet neaprobežojas ar naudas līdzekļiem kasē, pieprasījuma noguldījumiem un atbilstošiem īstermiņa likvīdiem ieguldījumiem;
iii)
“debitoru parādi” ietver, bet neaprobežojas ar summām, kas jāsaņem dividendēs un procentos, pārdotajiem ieguldījumiem, summām, kas jāsaņem no brokeriem un priekšapmaksām, kas ietver, bet neaprobežojas ar avansā samaksātajām AIF izdevumu summām;
b)
“saistības” ir pašreizējās AIF saistības, kas radušās no notikumiem pagātnē un kuru nokārtošana radīs saimniecisko resursu izplūdi no AIF. Saistības iedala kategorijās atbilstīgi šiem bilances posteņiem:
i)
“parādi kreditoriem” ietver, bet neaprobežojas ar AIF ieguldījuma apliecību vai akciju izpirkšanu, summām, kas jāmaksā brokeriem, un uzkrātajiem izdevumiem, kas ietver, bet neaprobežojas ar administrācijas maksām, konsultāciju maksām, fondu vērtības pieauguma maksām, procentu un citiem izdevumiem, kas radušies AIF darbības gaitā;
ii)
“aizņēmumi” ietver, bet neaprobežojas ar summām, kas maksājamas bankām un citiem darījuma partneriem;
iii)
“citas saistības” ietver, bet neaprobežojas ar summām, kas jāmaksā darījuma partneriem par nodrošinājumu, atdodot aizdotos vērtspapīrus, atliktajiem ienākumiem, maksājamajām dividendēm un sadalāmo peļņu;
c)
“neto aktīvi” ir atlikusī interese AIF aktīvos, kad atskaitītas visas tā saistības.
2. Ienākumi un izdevumi ietver vismaz šādus elementus un pamata posteņus:
a)
“ienākumi” ir saimniecisko labumu pieaugums pārskata periodā, kas nozīmē aktīvu ieplūdi vai to vērtības palielināšanos, vai saistību samazināšanos, kā rezultātā palielinās neto aktīvi, taču tas nenotiek saistībā ar iemaksām no ieguldītājiem. Ieņēmumus iedala kategorijās atbilstīgi šiem bilances posteņiem:
i)
“ienākumi no ieguldījumiem”, kurus var sīkāk iedalīt šādi:
-
“ienākumi no dividendēm” ir AIF pienākošās dividendes no ieguldījumiem kapitālā,
-
“ienākumi no procentiem” ir AIF pienākošies procenti no ieguldījumiem parāda instrumentos un naudas līdzekļos,
-
“ienākumi no izīrēšanas” ir AIF pienākošies ienākumi no ieguldījuma īpašumu izīrēšanas;
ii)
“realizēti guvumi no ieguldījumiem” ir guvumi no ieguldījumu atsavināšanas;
iii)
“nerealizēti guvumi no ieguldījumiem” ir guvumi no ieguldījumu pārvērtēšanas; un
iv)
“citi ienākumi” ietver, bet neaprobežojas ar ienākumiem no maksām par vērtpapīru aizdevumiem un dažādiem citiem avotiem;
b)
“izdevumi” ir saimniecisko labumu samazinājums pārskata periodā, kas nozīmē aktīvu aizplūdi vai to vērtības samazināšanos, vai tādu saistību rašanos, kā rezultātā samazinās neto aktīvi, taču tas nenotiek saistībā ar izmaksām ieguldītājiem. Izdevumus iedala kategorijās atbilstīgi šiem bilances posteņiem:
-
“ieguldījumu konsultāciju vai pārvaldības maksas” ir līgumā paredzētās maksas konsultantam vai AIFP,
-
“citi izdevumi” ietver, bet neaprobežojas ar administrēšanas maksām, profesionālo pakalpojumu maksām, glabāšanas maksām un procentiem. Individuālās pozīcijas, ja tās ir būtiskas, atklāj atsevišķi,
-
“realizēti zaudējumi no ieguldījumiem” ir zaudējumi no ieguldījumu atsavināšanas,
-
“nerealizēti zaudējumi no ieguldījumiem” ir zaudējumi no ieguldījumu pārvērtēšanas;
c)
“neto ienākumi vai izdevumi” ir ienākumu pārsniegums pār izdevumiem vai attiecīgā gadījumā izdevumu pārsniegums pār ienākumiem.
3. Posteņu izkārtojums, nomenklatūra un terminoloģija ir atbilstoša AIF piemērojamajiem grāmatvedības standartiem vai AIF pieņemtajiem noteikumiem, turklāt ir saskaņā ar AIF darbības teritorijā piemērojamajiem tiesību aktiem. Šos posteņus var grozīt un paplašināt, lai nodrošinātu atbilstību iepriekš minētajam.
4. Papildu posteņus, nosaukumus un starpsummas uzrāda, ja šī uzrādīšana ir svarīga, lai izprastu AIF finansiālo stāvokli bilancē vai aktīvu un saistību pārskatā vai AIF finansiālos rezultātus ienākumu un izdevumu pārskata saturā un formātā. Atbilstošos gadījumos papildu informāciju iekļauj finanšu pārskatu piezīmēs. Piezīmju mērķis ir nodrošināt galvenajās pārskata daļās ietverto posteņu aprakstus vai segmentētu informāciju, kā arī informāciju par posteņiem, kas nav atzīti šajos pārskatos.
5. Katru būtisko līdzīgu posteņu kategoriju sniedz informāciju atsevišķi. Par individuāliem posteņiem informāciju sniedz, ja tie ir būtiski. Būtiskumu novērtē atbilstīgi pieņemtās grāmatvedības sistēmas prasībām.
6. Bilances vai aktīvu un saistību pārskata posteņu informācijas sniegšanu un iedalījumu saglabā no viena pārskata perioda uz nākamo, ja vien nav acīmredzams, ka citāda informācijas sniegšana vai iedalījums būtu piemērotāki, piemēram, tad, ja izmaiņas ieguldījumu stratēģijā rada atšķirīgus darījumu modeļus, vai tāpēc, ka grāmatvedības standarts paredz izmaiņas informācijas sniegšanā.
7. Attiecībā uz ienākumu un izdevumu pārskata saturu un formātu, kas ietverts IV pielikumā, visi ienākumu un izdevumu posteņi ienākumu un izdevumu pārskatā atzīstami noteiktā periodā, ja vien AIF pieņemtais grāmatvedības standarts nenosaka citādi.
105. pants
Ziņojums par darbību attiecīgajā finanšu gadā
1. Ziņojumā par darbību attiecīgajā finanšu gadā ietver vismaz:
a)
ieguldījumu darbības pārskatu finanšu gada vai pārskata perioda laikā, un AIF portfeļa pārskatu gada beigās vai pārskata perioda beigās;
b)
AIF darbības rezultātu pārskatu gada vai pārskata perioda laikā;
c)
turpmāk definētās būtiskās izmaiņas Direktīvas 2011/61/ES 23. pantā noteiktajā informācijā, kas vēl nav iekļautas finanšu pārskatos.
2. Ziņojumā ietver taisnīgu un sabalansētu pārskatu par AIF darbību un rezultātiem, ietverot arī aprakstu ar galvenajiem riskiem un ieguldījumu un ekonomisko nenoteiktību, ar ko AIF var saskarties.
3. Tiktāl, ciktāl tas nepieciešams, lai izprastu AIF ieguldījumu darbības vai rezultātus, analīzē ietver galvenos attiecīgā AIF finanšu un nefinanšu radītājus. Ziņojumā sniegtā informācija atbilst valsts tiesību aktu prasībām teritorijā, kurā darbojas AIF.
4. Ziņojumā ietvertā informācija par darbību finanšu gada laikā veido daļu no direktoru vai ieguldījumu pārvaldnieku ziņojuma tiktāl, ciktāl to parasti sniedz kopā ar AIF finanšu pārskatiem.
106. pants
Būtiskas izmaiņas
1. Jebkuras izmaiņas informācijā uzskatāmas par būtiskām Direktīvas 2011/61/ES 22. panta 2. punkta d) apakšpunkta izpratnē, ja ir būtiska iespējamība, ka sapratīgs ieguldītājs, uzzinot šo informāciju, atkārtoti apsvērtu ieguldījumu AIF, tostarp tāpēc, ka šī informācija varētu ietekmēt ieguldītāja spēju īstenot savas tiesības attiecībā uz tā ieguldījumu, vai citādi aizskart viena vai vairāku AIF ieguldītāju intereses.
2. Lai nodrošinātu atbilstību Direktīvas 2011/61/ES 22. panta 2. punkta d) apakšpunktam, AIFP atbilstīgi šā panta 1. punktam novērtē Direktīvas 2011/61/ES 23. pantā minētās informācijas izmaiņas finansu gada laikā.
3. Informāciju atklāj saskaņā ar AIF pieņemto grāmatvedības standartu un grāmatvedības noteikumu prasībām, tai pievienojot aprakstu par jebkuru iespējamo vai sagaidāmo ietekmi uz AIF un/vai AIF ieguldītājiem. Papildu informāciju atklāj, ja atbilstības nodrošināšana konkrētam grāmatvedības standartu un grāmatvedības noteikumu prasībām varētu būt nepietiekama, lai nodrošinātu ieguldītāju izpratni par izmaiņu ietekmi.
4. Ja uz 1. punktā noteikto atklājamo informāciju neattiecas AIF piemērojamie grāmatvedības standarti vai tā grāmatvedības noteikumi, būtisko izmaiņu aprakstu sniedz kopā ar aprakstu par jebkuru iespējamo vai sagaidāmo ietekmi uz AIF un/vai AIF ieguldītājiem.
107. pants
Atalgojuma atklāšana
1. Ja ir sniegta Direktīvas 2011/61/ES 22. panta 2. punkta e) apakšpunktā prasītā informācija, tai pievieno norādi par to, vai tā attiecas uz kādu no šiem:
a)
kopējo visu AIFP darbinieku atalgojumu, norādot saņēmēju skaitu;
b)
kopējo to AIFP darbinieku atalgojumu, kas ir pilnībā vai daļēji iesaistīti AIF darbībās, norādot saņēmēju skaitu;
c)
kopējā AIF darbinieku atalgojuma daļu, kas attiecināma uz AIF, norādot saņēmēju skaitu.
2. Atbilstošā gadījumā kopējā atalgojumā par finanšu gadu ietver arī AIF maksāto peļņas procentuālo daļu.
3. Ja informāciju atklāj AIFP līmenī, tad norāda arī attiecinājumu vai sadalījumu saistībā ar katru AIF, tiktāl, ciktāl šī informācija eksistē un ir brīvi pieejama. Atklājot šo informāciju, ietver arī aprakstu par to, kā iegūts šis attiecinājums vai sadalījums.
4. AIFP sniedz vispārīgu informāciju, kas attiecas uz atalgojuma politikas un prakses finanšu un nefinanšu kritērijiem attiecīgajām darbinieku kategorijām, lai ļautu ieguldītājiem novērtēt piedāvātos stimulus. Atbilstīgi Direktīvas 2011/61/ES II pielikumā noteiktajiem principiem AIFP atklāj vismaz to informāciju, kas nepieciešama, lai nodrošinātu izpratni par AIF riska profilu un pasākumiem, ko tas pieņēmis, lai pārvaldītu interešu konfliktus vai izvairītos no tiem.
108. pants
Periodiska informācijas sniegšana ieguldītājiem
1. Direktīvas 2011/61/ES 23. panta 4. punktā minēto informāciju sniedz skaidrā un saprotamā veidā.
2. Atklājot to AIF aktīvu procentuālo daļu, uz kuriem attiecas īpaši pasākumi saistībā ar to nelikviditāti atbilstīgi Direktīvas 2011/61/ES 23. panta 4. punkta a) apakšpunktu, AIFP:
a)
sniedz pārskatu par jebkuriem noteiktajiem īpašajiem pasākumiem, tostarp informāciju par to, vai šie pasākumi saistīti ar norobežotajiem kontiem (side pockets), barjerām (gates) vai citiem līdzīgiem pasākumiem, vērtēšanas metodoloģiju, kas piemērota aktīviem, uz kuriem attiecas šādi pasākumi, un kā pārvaldības un fondu vērtības pieauguma maksas attiecas uz šiem aktīviem;
b)
sniedz informāciju kā daļu no AIF periodiskā ziņojuma ieguldītājiem, kā to nosaka AIF nolikums vai dibināšanas dokumenti, vai kopā ar prospektu un piedāvājuma dokumentiem un vismaz vienlaicīgi ar gada pārskata nodošanu atklātībai saskaņā ar Direktīvas 2011/61/ES 22. panta 1. punktu.
To AIF aktīvu procentuālo daļu, uz kuriem attiecas 1. panta 5. punktā definētie īpašie pasākumi, aprēķina šo aktīvu, uz kuriem attiecas īpašie pasākumi, neto vērtību dalot ar attiecīgā AIF neto aktīvu vērtību.
3. Attiecībā uz jebkuru jaunu pasākumu AIF likviditātes pārvaldībai atbilstīgi Direktīvas 2011/61/ES 23. panta 4. punkta b) apakšpunktam AIFP:
a)
attiecībā uz katru tā pārvaldīto AIF, kas nav slēgts AIF, kurā neizmanto saistības, informē ieguldītājus vienmēr, kad veiktas izmaiņas Direktīvas 2011/61/ES 16. panta 1. punktā minētajās likviditātes pārvaldības sistēmās un procedūrās, kas ir būtiskas saskaņā ar 106. panta 1. punktu;
b)
nekavējoties informē ieguldītājus, ja tiek nolemts izmantot barjeras, norobežotos kontus vai līdzīgus īpašus pasākumus vai apturēt izpirkšanu;
c)
sniedz pārskatu par izmaiņām ar likviditāti saistītajos pasākumos, neatkarīgi no tā, vai tie ir īpaši pasākumi. Atbilstošā gadījumā ietver informāciju par noteikumiem, saskaņā ar kuriem izpirkšana ir atļauta, kā arī par apstākļiem, kuros pieļaujama vadības rīcības brīvība. Nodrošina arī informāciju par balsošanas vai cita veida ierobežojumiem, darbības pārtraukšanas periodu ilgumu vai jebkuru noteikumu attiecībā uz prioritāti vai proporcionalitāti saistībā ar barjerām vai apturēšanu.
4. Informācijas sniegšanā par AIF riska profilu atbilstīgi Direktīvas 2011/61/ES 23. panta 4. punkta c) apakšpunktam AIFP ietver:
a)
pasākumus ar mērķi novērtēt AIF portfeļa jutīgumu pret visbūtiskākajiem riskiem, kam AIF ir vai varētu būt pakļauts;
b)
norādi, vai AIFP noteiktie riska ierobežojumi ir pārkāpti vai varētu tikt pārkāpti, un gadījumā, ja tie ir pārkāpti, - apstākļu aprakstu un stāvokļa uzlabošanai veiktos pasākumus.
Šo informāciju sniedz kā daļu no AIF periodiskā ziņojuma ieguldītājiem, kā to nosaka AIF nolikums vai dibināšanas dokumenti, vai kopā ar prospektu un piedāvājuma dokumentiem un vismaz vienlaicīgi ar gada pārskata nodošanu atklātībai saskaņā ar Direktīvas 2011/61/ES 22. panta 1. punktu.
5. AIFP izmantotajās riska pārvaldības sistēmas atbilstīgi Direktīvas 2011/61/ES 23. panta 4. punkta c) apakšpunktam norāda AIF izmantoto riska pārvaldības sistēmu galvenās iezīmes nolūkā pārvaldīt riskus, kam tā pārvaldītais AIF ir vai varētu būt pakļauts. Izmaiņu gadījumā sniedzamajā informācijā ietver informāciju, kas attiecas uz konkrēto izmaiņu, kā arī tās sagaidāmo ietekmi uz AIF un tā ieguldītājiem.
Šo informāciju sniedz kā daļu no AIF periodiskā ziņojuma ieguldītājiem, kā to nosaka AIF nolikums vai dibināšanas dokumenti, vai kopā ar prospektu un piedāvājuma dokumentiem un vismaz vienlaicīgi ar gada pārskata nodošanu atklātībai vai publiskošanu saskaņā ar Direktīvas 2011/61/ES 22. panta 1. punktu.
109. pants
Regulāra informācijas sniegšana ieguldītājiem
1. Direktīvas 2011/61/ES 23. panta 5. punktā minēto informāciju sniedz skaidrā un saprotamā veidā.
2. Informāciju par izmaiņām maksimālajā saistību īpatsvara līmenī, kas aprēķinātas saskaņā ar bruto un saistību metodēm, un jebkurās tiesībās atkārtoti izmantot nodrošinājumu vai garantiju ar saistību īpatsvaru saistītajos pasākumos sniedz bez liekas kavēšanās, un tajā ietver:
a)
oriģinālo un pārskatīto maksimālo saistību īpatsvara līmeni, kas aprēķināts atbilstīgi 7. un 8. panta noteikumiem, kur saistību īpatsvara līmeni aprēķina, attiecīgo riska darījumu apjomu dalot ar AIF neto aktīvu vērtību;
b)
piešķirto nodrošinājuma atkārtotas izmantošanas tiesību specifiku;
c)
piešķirto garantiju specifiku; un
d)
ziņas par izmaiņām pakalpojumu sniedzējos, kas attiecas uz kādu no iepriekš minētajiem.
3. Informāciju par saistību īpatsvara kopējo apjomu, kas aprēķināts atbilstīgi AIF izmantotajām bruto un saistību metodēm, sniedz kā daļu no AIF periodiskā ziņojuma ieguldītājiem, kā to nosaka AIF nolikums vai dibināšanas dokumenti, vai kopā ar prospektu un piedāvājuma dokumentiem un vismaz vienlaicīgi ar gada pārskata nodošanu atklātībai saskaņā ar Direktīvas 2011/61/ES 22. panta 1. punktu.
110. pants
Pārskatu sniegšana kompetentajām iestādēm
1. Lai nodrošinātu atbilstību Direktīvas 2011/61/ES 24. panta 1. punkta otrajai daļai un 3. panta 3. punkta d) apakšpunktam, AIFP savā pārskatā kompetentajām iestādēm sniedz šādu informāciju:
a)
galvenos instrumentus, ar kuriem tas tirgojas, tostarp sadalījumu finanšu instrumentos un citos aktīvos, ietverot ziņas par AIF ieguldījumu stratēģijām un to ieguldījumu ģeogrāfiskajiem un nozaru mērķiem;
b)
tirgus, kuros tas ir dalībnieks vai kuros tas aktīvi tirgojas;
c)
AIF portfeļu diversifikāciju, kas ietver, bet neaprobežojas ar galvenajiem riska darījumu apjomiem un svarīgākajām koncentrācijām.
Informāciju sniedz pēc iespējas ātrāk un ne vēlāk kā vienu mēnesi pēc 3. punktā minētā perioda beigām. Ja AIF ir fondu fondu struktūra, šo periodu AIFP var pagarināt par 15 dienām.
2. Katram tā pārvaldītajam ES AIF un katram AIF, ko tas tirgo Savienībā, AIFP to piederības dalībvalsts kompetentajai iestādei atbilstīgi Direktīvas 2011/61/ES 24. panta 2. punktam nodrošina šādu informāciju:
a)
to AIF aktīvu procentuālo daļu, uz kuriem attiecas šīs regulas 1. panta 5. punktā noteiktie īpašie pasākumi saistībā ar to nelikviditāti, kā noteikts Direktīvas 2011/61/ES 23. panta 4. punkta a) apakšpunktā;
b)
jaunus pasākumus AIF likviditātes pārvaldībai;
c)
riska pārvaldības sistēmas, ko izmanto AIFP, lai pārvaldītu tirgus risku, likviditātes risku, darījuma partnera risku un citus riskus, tostarp darbības risku;
d)
AIF pašreizējo riska profilu, tostarp:
i)
AIF ieguldījumu tirgus riska profilu, tostarp AIF sagaidāmos ienākumus un svārstīgumu normālos tirgus apstākļos;
ii)
AIF ieguldījumu likviditātes profilu, tostarp AIF aktīvu likviditātes profilu, izpirkuma nosacījumu un darījuma partneru AIF piešķirtā finansējuma nosacījumu profilu;
e)
informāciju par galvenajām aktīvu kategorijām, kurās AIF ieguldījis, tostarp atbilstošo īso tirgus vērtību un garo tirgus vērtību, apgrozījumu un rezultātus pārskata periodā; un
f)
periodisko stresa testu rezultātus normālos un ārkārtējos apstākļos, kas veikti atbilstīgi Direktīvas 2011/61/ES 15. panta 3. punkta b) apakšpunktam un 16. panta 1. punkta otrajai daļai.
3. Šā panta 1. un 2. punktā minēto informāciju sniedz:
a)
reizi pusgadā - tie AIFP, kas pārvalda AIF portfeļus, kuru pārvaldīto aktīvu apjoms, ko aprēķina atbilstīgi 2. panta noteikumiem, kopā pārsniedz vai nu EUR 100 miljonus, vai EUR 500 miljonus, kā noteikts Direktīvas 2011/61/ES 3. panta 2. punkta a) un b) apakšpunktā, bet nepārsniedz EUR 1 miljardu katram pārvaldītajam ES AIF un katram AIF, ko tas tirgo Savienībā;
b)
reizi ceturksnī - tie AIFP, kas pārvalda AIF portfeļus, kuru pārvaldīto aktīvu apjoms, ko aprēķina atbilstīgi 2. panta noteikumiem, kopā pārsniedz EUR 1 miljardu katram pārvaldītajam ES AIF un katram AIF, ko tas tirgo Savienībā;
c)
reizi ceturksnī - tie AIFP, uz kuriem attiecas šā punkta a) apakšpunkta prasības, attiecībā uz katru AIF, kura pārvaldītie aktīvi, tostarp aktīvi, kuri iegūti izmantojot saistības, kopā attiecība uz šo AIF pārsniedz EUR 500 miljonus;
d)
reizi gadā - tie AIFP attiecība uz katru to pārvaldīto AIF, kurā nav izmantotas saistības un kas saskaņā ar tā pamata ieguldījumu politiku iegulda biržā nekotētos uzņēmumos un emitentos nolūkā iegūt kontroli.
4. Atkāpjoties no 3. punkta noteikumiem, AIFP piederības dalībvalsts kompetentā iestāde var uzskatīt par piemērotu un vajadzīgu savu funkciju veikšanai prasīt visu vai daļu no šīs informācijas sniegt biežāk.
5. AIFP, kas pārvalda vienu vai vairākus AIF, attiecībā uz kuriem tie konstatējuši ievērojamu saistību īpatsvaru atbilstīgi šīs regulas 111. pantam, Direktīvas 2011/61/ES 24. panta 4. punktā prasīto informāciju sniedz vienlaicīgi ar šā panta 2. punktā prasīto.
6. AIFP 1., 2. un 5. punktā noteikto informāciju sniedz, izmantojot IV pielikumā iekļautās informācijas sniegšanas veidnes.
7. Atbilstīgi Direktīvas 2011/61/ES 42. panta 1. punkta a) apakšpunktam attiecībā uz trešo valstu AIFP jebkura atsauce uz piederības valsts kompetentajām iestādēm nozīmē atsauces dalībvalsts kompetento iestādi.
111. pants
“Būtiska” saistību īpatsvara izmantošana
1. Direktīvas 2011/61/ES 24. panta 4. punkta mērķiem uzskatāms, ka izmantots būtisks saistību īpatsvars, ja AIF riska darījumu apjoms, kas aprēķināts atbilstoši šīs regulas 8. pantā noteiktajai saistību metodei, trīs reizes pārsniedz tā neto aktīvu vērtību.
2. Ja izpildītas šā panta 1. punkta prasības, AIFP atbilstīgi Direktīvas 2011/61/ES 24. panta 4. punktam to piederības dalībvalstu kompetentajam iestādēm sniedz informāciju saskaņā ar principiem, kas noteikti šīs regulas 110. panta 3. punktā.
2. IEDAĻA
AIFP, kas pārvalda AIF, kuros izmantotas saistības
(Direktīvas 2011/61/ES 25. panta 3. punkts)
112. pants
AIF pārvaldības ierobežojumi
1. Šajā pantā noteiktie principi ir piemērojami, lai noteiktu apstākļus, kuros kompetentās iestādes īsteno savas pilnvaras, lai AIFP piemērotu saistību īpatsvara ierobežojumus vai citus aizliegumus.
2. Novērtējot informāciju, kas saņemta atbilstīgi Direktīvas 2011/61/ES 7. panta 3. punktam, 15. panta 4. punktam, 24. panta 4. punktam vai 24. panta 5. punktam, kompetentā iestāde ņem vērā to, cik lielā mērā AIFP izmantotais saistību īpatsvars vai AIFP mijiedarbība ar AIFP grupu vai citām finanšu iestādēm var ietekmēt sistēmiskā riska uzkrāšanos finanšu sistēmā vai neorganizētas tirgus darbības risku.
3. Kompetentās iestādes savā novērtējumā ņem vērā vismaz šādus aspektus:
a)
apstākļus, kuros viena AIF vai vairāku AIF riska darījumu apjoms, tostarp riska darījumu apjoms, kas rodas no finansējuma vai ieguldījumu pozīcijām, kurās AIFP iesaistījies par saviem līdzekļiem vai AIF vārdā, varētu veidot svarīgu tirgus, likviditātes vai darījuma partnera risku finanšu iestādei;
b)
apstākļus, kuros AIFP darbība vai tā mijiedarbība ar, piemēram, AIFP vai citu finanšu iestāžu grupu, jo sevišķi attiecībā uz tām aktīvu kategorijām, kurās AIF iegulda, un paņēmieniem, ko AIFP izmanto ar saistību īpatsvara palīdzību, ietekmē vai varētu ietekmēt finanšu instrumentu vai citu aktīvu cenu lejupslīdes rašanos veidā, kas apdraud šo finanšu instrumentu vai citu aktīvu dzīvotspēju;
c)
kritērijus, piemēram, AIF veidu, AIFP ieguldījumu stratēģiju saistībā ar attiecīgajiem AIF, tirgus apstākļus, kuros AIFP un AIF darbojas, un jebkurus iespējamus procikliskus efektus, kas varētu rasties no kompetento iestāžu piemērotajiem ierobežojumiem vai citiem aizliegumiem attiecībā uz saistību īpatsvara izmantošanu konkrētā AIFP;
d)
kritērijus, piemēram, viena vai vairāku AIF apjomu un jebkuru saistīto ietekmi konkrētā tirgus sektorā, risku koncentrāciju konkrētos tirgos, kuros iegulda viens vai vairāki AIF, jebkuru negatīvās ietekmes izplatīšanās risku uz citiem tirgiem no tirgus, kurā šie riski ir konstatēti, likviditātes problēmas noteiktā laikā konkrētos tirgos, aktīvu/saistību nesakritību konkrētā AIFP ieguldījumu stratēģijā vai neregulāras izmaiņas to aktīvu cenās, kuros AIF var ieguldīt.
3. IEDAĻA
Specifiski noteikumi attiecībā uz trešām valstīm
(Direktīvas 2011/61/ES 34. panta 1. punkts, 35. panta 2. punkts, 36. panta 1. punkts, 37. panta 7. punkta d) apakšpunkts, 40. panta 2. punkta a) apakšpunkts un 42. panta 1. punkts)
113. pants
Vispārīgas prasības
1. Sadarbības līgumi attiecas uz visām iespējamajām situācijām un to dalībniekiem, kas paredzēti Direktīvas 2011/61/ES VII nodaļā, ņemot vērā AIFP atrašanās vietu, AIF atrašanās vietu un AIFP darbību.
2. Sadarbības līgumiem ir rakstiska forma.
3. Sadarbības līgumos nosaka konkrētos pamatnosacījumus konsultācijām, sadarbībai un informācijas apmaiņai starp ES kompetentajām iestādēm un trešo valstu uzraudzības iestādēm uzraudzības un izpildes vajadzībām.
4. Sadarbības līgumos ietver atsevišķu klauzulu, kurā paredz informācijas, ko no trešās valsts uzraudzības iestādes saņēmusi savienības kompetentā iestāde, nodošanu citām Savienības kompetentajām iestādēm vai EVTI, vai ESRK, kā noteikts Direktīvā 2011/61/ES.
114. pants
Mehānismi, instrumenti un procedūras
1. Sadarbības līgumos nosaka mehānismus, instrumentus un procedūras, kas vajadzīgi, lai Savienības kompetentajām iestādēm nodrošinātu piekļuvi visai informācijai, kas nepieciešama to pienākumu veikšanai atbilstīgi Direktīvai 2011/61/ES.
2. Sadarbības līgumos nosaka mehānismus, instrumentus un procedūras, kas vajadzīgi, lai varētu veikt pārbaudes uz vietas, kad tas nepieciešams Savienības kompetento iestāžu pienākumu veikšanai atbilstīgi Direktīvai 2011/61/ES. Pārbaudes uz vietas veic pati Savienības kompetentā iestāde vai trešās valsts kompetentā iestāde ar Savienības kompetentās iestādes palīdzību.
3. Sadarbības līgumos nosaka mehānismus, instrumentus un procedūras, kas vajadzīgi, lai trešās valsts kompetentā iestāde atbilstīgi tai piemērojamajiem valsts un starptautiskajiem tiesību aktiem sniegtu palīdzību Savienības kompetentajām iestādēm, ja tas ir nepieciešams, lai īstenotu izpildi Savienības tiesību aktu un valstu īstenošanas tiesību aktiem, ko pārkāpusi trešās valsts struktūra.
115. pants
Datu aizsardzība
Sadarbības līgumos nodrošina, ka datu nosūtīšanu trešām valstīm un datu analīzi veic tikai atbilstīgi Direktīvas 2011/61/ES 52. pantam.
4. IEDAĻA
Informācijas apmaiņa par AIFP darbības potenciālajām sistēmiskajām sekām
(Direktīvas 2011/61/ES 53. panta 1. punkts)
116. pants
Informācijas apmaiņa par AIFP darbības potenciālajām sistēmiskajām sekām
Direktīvas 2011/61/ES 53. panta mērķiem dalībvalstu kompetentās iestādes, kas saskaņā ar minēto direktīvu ir atbildīgas par AIFP darbības atļaujām vai uzraudzību, ar citu dalībvalstu kompetentajām iestādēm, ar EVTI un ar ESRK apmainās vismaz ar šādu informāciju:
a)
informāciju, kas saņemta atbilstīgi 110. pantam, kad vien šāda informācija var būt būtiska kontrolei un reaģēšanai uz atsevišķu AIFP vai vairāku AIFP potenciālo kolektīvo ietekmi uz sistēmiski svarīgu finanšu iestāžu stabilitāti un pienācīgu to tirgu darbību, kuros darbojas AIFP;
b)
informāciju, kas saņemta trešo valstu iestādēm, kad vien tas vajadzīgs sistēmisko risku kontrolei;
c)
šā panta a) un b) punktā minētās informācijas analīzi un novērtējumu jebkurai situācijai, kurā uzskatāms, ka viena vai vairāku uzraudzīto AIFP vai viena vai vairāku pārvaldīto AIF darbības sekmē sistēmisko risku uzkrāšanos finanšu sistēmā, neorganizētas tirgus darbības risku vai risku ekonomikas ilgtermiņa izaugsmei;
d)
pasākumiem, kas veikti, ja viena vai vairāku uzraudzīto AIFP vai viena vai vairāku pārvaldīto AIF darbības rada sistēmisko risku vai apdraud pienācīgu to tirgu darbību, kuros tie darbojas.
VI NODAĻA
NOBEIGUMA NOTEIKUMI
117. pants
Stāšanās spēkā
Šī regula stājas spēkā divdesmitajā dienā pēc tās publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.
To piemēro no 2013. gada 22. jūlija.
Šī regula uzliek saistības kopumā un ir tieši piemērojama visās dalībvalstīs.
Briselē, 2012. gada 19. decembrī