РЕШЕНИЕ НА КОМИСИЯТА
от 17 юли 2013 година
относно държавни помощи SA.33726 (11/C) [ex SA.33726 (11/NN)] - предоставени от Италия (отсрочване на плащането на налога в сектора на млякото и млечните продукти в Италия )
(нотифицирано под номер C(2013) 4046)
(само текстът на италиански език е автентичен)
(2013/665/ЕС)
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 108, параграф 2 от него,
след като покани заинтересованите страни да представят коментари съгласно горепосочения член и като взе предвид тези коментари,
като има предвид, че:
I. ПРОЦЕДУРИ
(1)
На 27 февруари 2011 г. влезе в сила законът, преобразуващ наредба - закон № 225 от 29 декември 2010 г. в закон, който предоставя възможност за отсрочване на плащането на транш за налог на мляко и млечни продукти, дължим от италианските млекопроизводители по схемата за плащания на траншове, одобрена с Решение 2003/530/ЕО на Съвета от 16 юли 2003 г. относно съвместимостта с Общия пазар на помощ, която Италианската република възнамерява да предостави на италиански млекопроизводители (1), (2). С писмо от 17 март 2011 г. Комисията поиска от италианските власти допълнителна информация по въпроса.
(2)
Италианските власти изпратиха тази допълнителна информация на Комисията с писмо от 24 юни 2011 г., заведено на 29 юни 2011 г.
(3)
След проверка на информацията, предоставена от италианските власти, и като се има предвид фактът, че отлагането на съответното плащане е било направено без Комисията да бъде уведомена предварително за него или без да е дала разрешение, Комисията е информирала италианските власти с факс от 14 октомври 2011 г. за откриването на процедура за помощ с референтен номер SA.33726 (2011/NN)., за която не е постъпило уведомление.
(4)
С писмо от 11 януари 2012 г. Комисията уведоми Италия за своето решение за откриване на процедура по член 108, параграф 2 от Договора във връзка с гореспоменатото отсрочване и програмата за плащания на траншове, одобрена с Решение 2003/530/ЕО, изменено с допълване на отсрочването, което представлява нова помощ (SA.33726 (11/C)]). С писмото бе поискан коментар от италианските власти относно откриването на процедурата в рамките на един месец.
(5)
Решението на Комисията за откриване на процедурата беше публикувано в Официален вестник на Европейския съюз (3). Комисията поиска от заинтересованите страни да представят своите бележки относно въпросната помощ.
(6)
Комисията получи коментари от всички заинтересовани страни и ги предаде на Италия, като ѝ даде възможност за отговор.
(7)
С електронно писмо от 13 февруари 2012 г. Постоянното представителство на Италия в Европейския съюз препрати на Комисията писмо от италианските власти с искане за двумесечно удължаване на срока за коментарите относно откриването на процедурата. Срокът беше удължен със съобщение, изпратено с факс от 21 февруари 2012 г.
(8)
С електронни писма от 26 април 2012 г. и 27 април 2012 г. италианското Постоянно представителство в Европейския съюз изпрати на Комисията отговора на италианските власти във връзка с откриването на процедурата по член 108, параграф 2 от Договора.
(9)
Италианските власти не направиха коментар на бележките на заинтересованите страни.
II. ОПИСАНИЕ
(10)
В член 1 от Решение 2003/530/ЕО се отбелязва следното:
„Помощта, която Италианската република възнамерява да предостави на млекопроизводителите, като сама извърши плащането към Общността на сумата, която те дължат на Общността поради допълнителния налог за млякото и млечните продукти за периода от 1995/1996 г. до 2001/2002 г. и като разреши на тези производители да върнат дълга си посредством разсрочено безлихвено плащане за няколко години, по изключение се приема за съвместима с вътрешния пазар, при условие, че:
-
бъде погасена цялата сума посредством равни годишни траншове,
-
периодът на погасяване не надхвърля 14 години, считано от 1 януари 2004 г.“
(11)
Закон № 10/2011 въвежда в член 1 от наредба-закон № 225 от 29 декември 2010 г. параграф 12 duodecies, предвиждащ отсрочването до 30 юни 2011 г. на плащането на транша от налога за мляко, дължим до 31 декември 2010 г. Разходите за това отсрочване бяха поети от отпусната обща сума от бюджета в размер на 5 млн. EUR, предназначена за различни цели.
(12)
В писмо от 24 юни 2011 г. италианските власти уточниха, че безвъзмездните средства, съответстващи на тази мярка, ще бъдат считани като част от помощта de minimis за Италия, предвидена по Регламент (ЕО) № 1535/2007 на Комисията от 20 декември 2007 г. за прилагане на членове 87 и 88 от Договора за ЕО (4) към помощите de minimis в сектора на производството на селскостопански продукти (5).
III. ОСНОВАНИЯ ЗА ОТКРИВАНЕ НА ОФИЦИАЛНА ПРОЦЕДУРА
(13)
Комисията реши да открие процедура по член 108, параграф 2 от Договора на следните основания:
-
италианските власти изразиха намерението си да причислят безвъзмездните средства, съответстващи на въпросното отсрочване на плащането към системата de minimis, предвидена в Регламент (ЕО) №1535/2007; около приложимостта на този регламент обаче възникнаха не само правни въпроси поради непредставената от италианските власти информация относно това дали ще бъдат спазени горните граници, установени с Регламента, но също така и поради това, че самият Регламент забранява отпускането на помощ de minimis, с която държавната помощ надхвърля разрешения максимум. Тъй като одобрената от Съвета помощ представлява максималната стойност на помощта, която Италия е могла да отпусне на млекопроизводителите, прибавянето към нея на безвъзмездните средства, равностойни на отсроченото плащане, включени в схемата de minimis, означава надхвърляне на максималната помощ, одобрена от Съвета;
-
оттук следва, че Комисията не може да изключи възможността за въпросното отсрочване да включва елемент на помощ (тъй като то е равностойно на безлихвен заем, по-надолу е наричано „свързаната помощ“) - ситуация която не може да бъде оправдана с представената от италианските власти информация в светлината на приложимите правила за държавната помощ в земеделието (Насоки на Общността относно държавната помощ за земеделския и горския сектор 2007-2013 г.) (6);
-
отсрочването е равностойно на нарушение на разпоредбите на Решение 2003/530/ЕО (въз основа на това, че вече не се спазва едно от условията, а именно за равни траншове). Това съответно означава, че цялата система на забавени плащания става нова схема за помощи за тези, които вече са се облагодетелствали от нея (въз основа на това, че тя не е била обхваната от Решение 2003/530/ЕО) - положение, което изглежда не се разрешава от нито една от разпоредбите на горепосочените насоки.
IV. КОМЕНТАРИ НА ИТАЛИАНСКИТЕ ВЛАСТИ ОТНОСНО ОТКРИВАНЕТО НА ОФИЦИАЛНА ПРОЦЕДУРА
(14)
В писмо, изпратено по електронната поща на 26 април 2012 г., италианските власти за първи път докладваха за прилагането на системата на разсрочените плащания на налозите за мляко и млечни продукти, одобрена с Решение 2003/530/ЕО, като поясниха, че по схемата има 11 271 бенефициери. От тях 9 965 (т.е. 88,41 %) са платили навреме своите траншове за налозите, дължими към 31 декември 2010 г.1 291 бенефициери са направили това до изтичането на удължения срок, а 15 не са извършвали никакви плащания поради изключването им от програмата.
(15)
Италианските власти след това поясниха, че за да бъде изчислена безвъзмездната помощ, равняваща се на получената от бенефициерите помощ при отсрочването, се отчита лихвеният процент за периода между 1 януари 2011 г. и датата на реалното плащане на траншовете, които са обект на отсрочване, като е използван тримесечният Euribor към 1 октомври 2010 г., плюс 100 базисни пункта (1,942 %). Резултатът от изчисленията сочи безвъзмездна помощ в размер на между 0,08 EUR и 694,19 EUR. Освен това той показва, че 1 187 от 1 291 бенефициери при отсрочването са се възползвали от помощ в размер на по-малко от 100 EUR. Според властите тези данни показват, че отсрочването на плащането по Закон № 10/2011 не е компрометирало безпроблемното управление на плащанията чрез траншове, което продължава да бъде в съответствие с разпоредбите на Решение 2003/530/ЕО, което се доказва от факта, че само 11,45 % от производителите, участващи във въпросната програма, са се възползвали от отсрочването.
(16)
По тези причини италианските власти потвърждават, както се посочва в писмото от 24 юни 2011 г. (вж. параграф 13 по-горе), че разрешеното отсрочване по отношение на плащането на налога представлява помощ de minimis. Те също така посочват, че са определили, че индивидуалният таван по член 3, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 1535/2007 е спазен в пълна степен, както и таванът от 320 505 000 EUR за период от три данъчни години, определен за Италия съгласно същия регламент, както и че безвъзмездните средства, равостойни на отсрочването на плащане, възлизат на общо 50 877,41 EUR. И накрая, те отбелязват, че са били в процес на проверка на спазването на тези тавани, като се вземат под внимание другите схеми за помощ de minimis, разрешени през 2009, 2010 и 2011 г.
(17)
Що се отнася до становището на Комисията, че помощта, одобрена с Решение 2003/530/ЕО, трябва да бъде счетена, като се има предвид нейното естество и извънреден характер, за еднократна максимална помощ, която не може да бъде комбинирана с каквато и да било друга мярка, италианските власти на първо място подчертаха, че с въпросното решение е признато наличието на извънредни обстоятелства, които са мотивирали Съвета да счете помощта за съвместима с член 107 от Договора, ако бъдат изпълнени някои условия. Те също така подчертаха факта, че при извършените проверки е установено, че програмата за плащане на траншове, съответства на разпоредбите на Решение 2003/530/ЕО, тъй като всички производители са направили седмия транш с изключение на 15, които вече са били отпаднали от схемата. Според италианските власти извънредният характер на обстоятелствата, водещи до приемането на Решение 2003/530/ЕО, сам по себе си не създава пречки за достъпа до всякакво друго подпомагане на получателите на одобрената от Съвета помощ. Договорът посочва само споменатите по-горе извънредни обстоятелства без да ограничава по никакъв начин характера на разрешената помощ или подробните правила за нейното прилагане; той само поставя дерогацията от член 107 и разпоредбите по член 109 от Договора в зависимост от единодушно прието решение на Съвета. В този конкретен случай извънредният характер на ситуацията, довела до приемането на Решение 2003/530/ЕО, се отразява в пълна степен в начина, по който въпросно решение е прието, а именно - с единодушие, и се отнася по-скоро до обстоятелствата, изискващи одобряването на помощта, отколкото до самата помощ.
(18)
Италианските власти също така твърдят, че отлагането на плащането представлява помощ de minimis и следователно трябва да бъде счетено като отделна мярка, като се има предвид ниската му популярност сред производителите, ниската стойност на съответните суми и липсата на промени в програмата за плащане на траншове, чиято структура си остава същата - както що се отнася до общия брой на траншовете, така и до крайния срок.
(19)
И накрая, италианските власти още веднъж подчертават, че съгласно наредбата на италианското министерство от 30 юли 2003 г. за прилагане на Решението на Съвета, от участниците в програмата за плащане на вноски се изисква да се откажат от всякакви правни искове по отношение на плащането на дължимите налози, като длъжниците, които не извършват плащания, се изключват от програмата. Италианските власти твърдят, че това условие предполага откриването на процедури за принудително събиране на вземания, което ще накара производителите да подадат нови жалби. Ето защо е уместно да бъдат избягвани правни спорове за възстановяване на много малки суми чрез производства, които струват повече от исканите възстановявания. В тази връзка италианските власти се позовават на член 32, параграф 6 от Регламент (ЕО) № 1290/2005 на Съвета от 21 юни 2005 г. относно финансирането на Общата селскостопанска политика (7), в който се посочва, че при наличието на оправдателна причина, държавите членки могат да вземат решение да не изискват връщане на сумите, ако вече направените или евентуалните разходи по връщането на сумата надхвърлят размера на подлежащата на връщане сума. Според тях тази разпоредба може да бъде приложена по аналогия и за настоящия казус. Във всеки случай подобни разпоредби се предвиждат и в член 25, параграф 4 от Закон № 289/2002 (финансовият закон за 2003 г.) в съответствие с които сумата от 12 EUR се счита за малка сума и не е предмет на възстановяване. От всички възползвали се от отсрочването бенефициери 559 са получили по-малко от тази сума.
(20)
В писмо, изпратено по електронната поща на 26 април 2012 г., италианските власти представиха списък на бенефициерите на отсроченото плащане и сумата на помощта, която всеки един от тях е получил.
V. КОМЕНТАРИ НА ЗАИНТЕРЕСОВАНИТЕ СТРАНИ ОТНОСНО ОТКРИВАНЕТО НА ПРОЦЕДУРАТА
(21)
На 7 март 2012 г. Комисията получи коментари от трета страна относно откриването на процедурата.
(22)
Заинтересованите страни най-вече искаха да знаят причината, поради която Комисията е ограничила откриването на процедурата до отсрочването на плащането, предвидено съгласно Закон № 10/2011, а не включва в нея и разпоредбите на член 40а от Закон № 122/2010, които предвиждат отсрочване на плащането на траншовете, платени по допълнителна програма за плащане чрез траншове, установена от Закон № 33/2009, и призоваха Комисията съответно да разшири обхвата на процедурата. В тази връзка заинтересованата страна отбелязва, че вече е подадена жалба до Комисията относно разпоредбите на член 40а от Закон № 122/2010, а Комисията е приключила преписката по нея.
(23)
На 10 март 2012 г. Комисията получи коментари от втора заинтересована страна относно откриването на процедурата.
(24)
Въпросната заинтересована страна насочи вниманието на Комисията към разпоредбите на член 1, параграф 4 от Наредба-закон № 16/2012, които разрешават на предприятията, изпитващи финансови затруднения, да плащат дължимите суми посредством редовни траншове. Тя поиска Комисията да се намеси, като отбеляза, че тези мерки не са съвместими с единния пазар.
(25)
На 14 март 2012 г. Комисията получи коментари от още една заинтересована страна относно откриването на процедурата.
(26)
В тези коментари заинтересованата страна се позовава на Наредба-закона № 16/2012, като подчертава произтичащите от нея различия в третирането на земеделските производители, а също така и точността на данните, използвани от AGEA (Agenzia per le Erogazioni in Agricoltura - италианската разплащателна агенция), за изчисляването на допълнителния налог.
VI. ОЦЕНКА
VI.1. Наличие на помощ
(27)
В съответствие с член 107, параграф 1 от Договора всяка помощ, предоставена от държава членка или чрез ресурси на държава членка, под каквато и да било форма, която нарушава или заплашва да наруши конкуренцията чрез поставяне в по-благоприятно положение на определени предприятия или производството на някои стоки, доколкото засяга търговията между държавите-членки, е несъвместима с вътрешния пазар
(28)
Въпросната мярка, а именно помощта, свързана с отсрочването на плащането (отпускането на средства, равнозначно на безлихвен заем, вж. параграф 13, второ тире по-горе), а също и новата помощ, произтичаща от нарушаването на Решение 2003/530/ЕО (неплатени лихви за вече направените годишни траншове и все още неплатени главница и лихва за оставащите години до изтичането на срока на плащането чрез траншове, т.е. до 31 декември 2017 г.) (нова помощ, вж. параграф 13, трето тире) попада под следното определение:
(29)
Отговорност за мярката носи държавата, тъй като тя произтича от националното законодателство; тя е финансирана чрез публични средства в смисъл, че с разрешаването на отсрочване на плащане на годишен транш, установено в Решение 2003/530/ЕО, и с утвърждаването на нова помощ чрез това отсрочване, италианската държава се е отказала за определен период от време от парична сума, която е можело да бъде използвана за други цели.
(30)
Тази ситуация облагодетелства някои предприятия, по-специално млекопроизводителните стопанства.
(31)
Тя също може да окаже влияние и върху търговията, като се има предвид пазарната позиция на Италия (8).
(32)
Също така тя има потенциала да наруши условията на конкуренция, тъй като предприятията, които са се възползвали от нея, са си подсигурили предимство (отсрочването не се облага с лихва и следователно е равнозначно на безлихвен заем), което не може да бъде придобито при обичайните пазарни условия и което поставя съответното предприятие в по-облагодетелствана позиция спрямо предприятията, които не ползват отсрочване (9).
(33)
Като се има предвид обаче допълнителната информация, предоставена от италианските власти в отговор на откриването на процедура по член 108, параграф 2 от Договора, трябва да се установи дали въпросната мярка може да бъде счетена за помощ de minimis в съответствие с Регламент (ЕО) 1535/2007 и следователно да не бъде смятана за държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от Договора.
(34)
В писмо, изпратено по електронната поща на 26 април 2012 г., италианските власти поясняват, че лихвата, свързана с отлагането на плащанията, е между 0,08 и 694,19 евро. Те също така заявяват, че направените проверки сочат, че определеният за Италия таван за последните три финансови години не е надхвърлян, но че те все пак ще проверят, дали остава риск индивидуалните тавани да бъдат надхвърлени в случай на натрупване на помощи de minimis за финансовите 2009 г., 2010 г. и 2011 г.
(35)
Комисията може да отбележи със сигурност, че сумата на лихвите, свързани с отсрочването, разглеждани сами по себе си, не надхвърлят сумата от 7 500 EUR по член 3, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 1535/2007. Тя също отбелязва, че общата сума, предоставена чрез отсрочването, а именно 50 877,41 EUR, не е довела до надхвърляне на тавана от 320 505 000 EUR, разрешен на Италия в приложението към Регламента. Независимо от това, Комисията не разполага с нова информация, която да покаже, че индивидуалният таван от 7 500 EUR не е надхвърлен в нито един от случаите, също като се вземе предвид цялата помощ de minimis, получена от даден бенефициер за периода от три финансови години, тъй като към 26 април 2012 г. тя не е получила никаква информация от италианските власти, извършващи тези проверки. Тя следователно не може да направи заключението, че индивидуалният таван за помощите е бил спазен във всички случаи, особено като се има предвид, че Комисията трябва да вземе под внимание новата помощ, произтичаща от нарушаването на Решение 2003/530/ЕО. На практика тя трябва да направи цялостна проверка на въпросната мярка (т.е на помощта, получена в резултат на разрешаването на отсрочването, което е равнозначно на отпускането на безлихвен заем, и на новата помощ, която произтича от нарушаването на Решение 2003/530/ЕО): сериозен брой бенефициери (над 1 250) са се възползвали от това отсрочване, а сумата на помощта също включва част от основната сума (т.е. сумата, която съответства на годишните вноски, дължими на 31 декември за годините 2013 г., 2014, 2015, 2016 и 2017 г.) плюс лихвата, която далеч надхвърля лихвата, свързана с отсрочването на плащането, посочена в аргументацията на италианските власти.
(36)
Член 3, параграф 7 от Регламент (ЕО) № 1535/2007 също предвижда, че „помощите de minimis не могат да бъдат кумулирани с държавни помощи за същите приемливи разходи, ако такова кумулиране води до интензитет на помощта, който надхвърля интензитета, определен от правото на Общността за специфичните за всеки отделен случай обстоятелства.“
(37)
В тази връзка Комисията вече даде знак чрез откриването на процедурата по член 108, параграф 2 от Договора, че това отсрочване е в допълнение към одобрената от Съвета помощ, която следва да бъде разглеждана като максималната сума, която може да бъде отпусната при тези обстоятелства.
(38)
Италианските власти също така споделят виждането, че отлагането на плащането следва да бъде счетено като отделна мярка, като се има предвид ниската му популярност сред производителите, ниската стойност на съответните суми и липсата на промени в програмата за плащане на траншове, чиято структура си остава същата - както що се отнася до общия брой на траншовете, така и до крайния срок.
(39)
Комисията не споделя това виждане. Наистина, ясно е, че отсрочването на плащането е пряко свързано с възстановяването, чието извършване на траншове е предвидено по-подробно в Решение 2003/530/ЕО. В член 1, параграф 1, първо тире от това решение се посочва ясно, че връщането става чрез равни по размер годишни траншове. За отсрочването следователно не може да бъде смятано, че няма никаква връзка със системата на траншовете, установена в Решение 2003/530/ЕО.
(40)
Италианските власти също оспорват факта, че разрешената от Съвета помощ представлява максималната сума, която може да бъде отпускана на млекопроизводителите. Те споделят виждането, че въпросното решение признава наличието на извънредни обстоятелства, водещи до одобрението на програмата за възстановявания на траншове, но този извънреден характер сам по себе си не оправдава лишаването на бенефициерите от всякаква друга помощ, тъй като в Договора само се посочват извънредните обстоятелства, без обаче да се ограничава естеството на разрешената помощ или подробните правила за нейното прилагане. В този конкретен случай извънредният характер на ситуацията, довела до приемането на Решение 2003/530/ЕО на Съвета, се отразява в пълна степен в начина, по който въпросно решение е прието, а именно - с единодушие, и се отнася по-скоро до обстоятелствата, изискващи одобряването на помощта, отколкото до самата помощ.
(41)
Комисията не споделя виждането на италианските власти. Всъщност въпреки че според член 108, параграф 2, трета алинея от Договора „[…] Съветът с единодушие може да реши, че помощта […] се счита за съвместима с вътрешния пазар […], ако такова решение може да бъде оправдано с извънредни обстоятелства“, а в съображение 8 на Решение 2003/530/ЕО се посочва, че съществуват извънредни обстоятелства, които оправдават считането на помощта за съвместима с общия пазар, остава фактът, че самият Съвет, в оперативната част от решението, предвижда, че помощта се смята за съвместима с вътрешния пазар по изключение, а не като се имат предвид извънредните обстоятелства.“ Терминът „извънредно“ ясно указва намерението на Съвета да обърне внимание на отпускането на помощта, като ѝ приписва уникален характер въпреки наличието на извънредни обстоятелства, както се посочва в съображение 8. Въпреки че посоченото от италианските власти единодушие може наистина да показва, че процедурата е извънредна, то не повдига въпроса за уникалния характер на помощта, както е посочено в Решението.
(42)
С оглед на факта, че одобрената от Съвета помощ, като се има предвид нейния уникален характер, представлява максималната допустима сума при дадените обстоятелства, т.е. равностойността помощ в размер на 100 %, добавянето на отсрочване на плащането би довело до автоматичното прилагане на разпоредбите на член 3, параграф 7 от Регламент (ЕО) № 1535/2007, което означава, че предоставеното отсрочване не може да бъде счетено за съответстващо на обхвата на въпросния регламент и следователно представлява държавна помощ. Неговата съвместимост с вътрешния пазар трябва да бъде оценена с оглед на действащите правила в областта на конкуренцията към момента на разрешаването на отсрочването, както и съвместимостта на новата помощ, произтичаща от нарушението на Решение 2003/530/ЕО.
VI.2 Съвместимост на помощта с вътрешния пазар
(43)
Правилата за конкуренция, които са били в сила при разрешаването на отсрочването, се съдържат в Насоки на Общността относно държавните помощи в сектор селско и горско стопанство за периода 2007-2013 г.
(44)
Позицията на италианските власти, изразена в електронно писмо от 26 април 2012 г., се основава на аргумента, че на отсрочването на плащането следва да се гледа като на част от схемата de minimis. Ето защо властите не представят никакво обяснение на съвместимостта на отсрочването на плащането с вътрешния пазар или пък на неговото излизане от обхвата на Решение 2003/530/ЕО в светлината на правилата, изложени в посочените по-горе насоки.
(45)
Комисията следователно не разполага с нова информация, която да разсее съмненията, които е имала при откриването на предвидената в член 108, параграф 2 от Договора процедура. Помощта, свързана с отсрочването на плащанията, а следователно и новата помощ, която е в разрез с Решение 2003/530/ЕО, следователно представляват едностранна помощ, която има за цел единствено да подобри финансовото състояние на производителите без да допринася за развитието на отрасъла. Тя следователно представлява оперативна помощ, която е несъвместима с вътрешния пазар по смисъла на точка 15 от посочените по-горе насоки.
VI.3 Възстановяване
(46)
В съответствие с Договора и със съдебната практика на Съда на ЕС, ако бъде установено, че помощта е несъвместима с вътрешния пазар, Комисията е упълномощена да реши дали съответната държава трябва да отмени или промени помощта (10). Съдебната практика на Съда на ЕС също предвижда, че задължението на държавата да отмени помощ, която Комисията смята за несъвместима с вътрешния пазара, е предназначено за възстановяването на предишно положение. В тази връзка Съдът заявява, че целта е постигната, след като получателят върне отпуснатите му суми, като по този начин то загубва предимството, което е придобил спрямо пазарните конкуренти, и се възстановява ситуацията преди изплащането на помощта (11).
(47)
В съответствие с тази съдебна практика в член 14 от Регламент (ЕО) № 659/1999 от 22 март 1999 година за установяване на подробни правила за прилагането на член 93 от Договора за ЕО (12) се посочва, че когато трябва да бъдат взети неблагоприятни решения за неправомерна помощ, Комисията решава съответната държава членка да вземе всички необходими мерки за възстановяването на помощта от бенефициера (в настоящия казус - всички бенефициери, които са се възползвали от отсрочването на плащането).
(48)
От Италия следователно се изисква да вземе всички необходими мерки за възстановяване на несъвместимата с правилата помощ от всички бенефициери. В съответствие с параграф 42 от Известие на Комисията „Към ефективно прилагане на решения на Комисията, разпореждащи на държавите-членки да възстановят неправомерна и несъвместима държавна помощ“ (13), Италия има на разположение четири месеца от влизането в сила на настоящото решение, за да приложи неговите разпоредби. Необходимо е да се плати лихва за сумите, които ще бъдат възстановени, изчислена въз основа на Регламент (ЕО) No 794/2004 от 21 април 2004 година за изпълнение на Регламент (ЕО) No 659/1999 на Съвета установяване на подробни правила за прилагането на член 93 от Договора за ЕО (14).
(49)
Настоящото решение се прилага незабавно, по-специално що се отнася до възстановяването на несъвместимите с правилата отпуснати индивидуални помощи.
(50)
Като се има предвид прекалено тесния контекст, при който е била отпусната помощта (помощта е била добавена към програма, която е част от одобрен от Съвета пакет), и обстоятелствата около помощта (нарушаването на Решение 2003/530/ЕО за тези, които са се възползвали от отсрочването на плащането, докато помощта вече е била одобрена по изключение от Решението), следните суми следва да бъдат възстановени от онези страни, които са се възползвали от отсрочването на плащането:
a)
лихва, свързана с отсрочване на плащането на транш за налог, дължим към 31 декември 2010 г., плюс натрупаните лихви по просрочени задължения до датата на възстановяването;
б)
натрупаната лихва по годишните траншове, дължима към 31 декември на 2004 г., 2005 г., 2006 г., 2007 г., 2008 г., 2009 г. (главницата по тези годишни траншове е била платена преди отсрочването на плащането да наруши Решение 2003/530/ЕО) в допълнение към лихвите за просрочените плащания, натрупани до датата на възстановяването;
в)
натрупаните лихви по годишни траншове, дължими към 31 декември 2011 г. и 2012 г. (няма информация, че главницата не е била платена до изтичането на срока), в допълнение към закъснелите плащания, натрупани до датата на възстановяването;
г)
главницата и лихвата, свързани с годишните траншове, дължими към 31 декември на 2013 г., 2014 г., 2015 г., 2016 г. и 2017 г., последната дата от графика за възстановяването в съответствие с Решение 2003/530/ЕО.
(51)
Значението, което отдават италианските власти на ниската стойност на сумите, които следва да бъдат възстановени, и рискът от нови жалби на производителите пред националните съдилища не променят факта, че държавната помощ, която не отговаря на изискванията за прибягване към предвидените член 107 от Договора дерогации и която следователно е несъвместима с вътрешния пазар, следва да бъде върната от бенефициерите с цел възстановяване на условията на конкуренция отпреди отпускането на помощта. Съдебната практика на Съда на ЕС действително показва, че отпадането на неправомерната помощ, която е била обявена за несъвместима с вътрешния пазар, е логичният резултат от неправомерността, тъй като единствената причина за връщането е да се възстанови състоянието отпреди помощта (15). Целта за възстановяването на предишното състояние е постигната, когато неправомерната помощ, която е несъвместима с вътрешния пазар, е изплатена от бенефициера и когато вследствие на това последният е бил лишен от получените предимства спрямо пазарните конкуренти. В такива случаи ситуацията преди отпускането на помощта се смята за възстановена (16).
(52)
Освен това, що се отнася до ниската стойност на сумите за възстановяване, италианските власти изглежда ограничават обхвата на възстановяването само до лихвата, която трябва да бъде добавена към годишното плащане за годината, за която е отсрочването. Възстановяването обаче, което засяга само онези, които реално са се възползвали от отсрочването на плащането, трябва да включва цялата помощ, обявена за несъвместима с вътрешния пазар, в допълнение към дължимата лихва (вж. параграф 50 по-горе).
(53)
И накрая, аргументът, с който производителите биха могли да обжалват пред националните съдилища, не може да бъде счетен за уместен, тъй като съгласно практиката на Съда на ЕС, самата възможност за вътрешни затруднения, дори и непреодолимите, не може да оправдае неизпълнението от страна на държава членка на задължения, произтичащи от правото на Съюза (17).
(54)
Ето защо Италия може да приложи правилата de minimis, приложими към селскостопанския сектор за възстановяването на индивидуалната помощ от страна на бенефициерите, които изпълняват всички изисквания на приложимия регламент de minimis (Регламент (ЕО) № 1535/2007) по времето, когато е била отпусната неправомерната помощ, несъвместима с вътрешния пазар. Параграф 49 от Известие на Комисията „Към ефективно прилагане на решения на Комисията, разпореждащи на държавите членки да възстановят неправомерна и несъвместима държавна помощ“ (18) предвижда, че от държавата членка се изисква подробен анализ на всяка индивидуална помощ, отпусната въз основа на въпросната схема. За да бъде определена точната сума на помощта, която следва да бъде възстановена от всеки отделен бенефициер по схемата, Италия следователно трябва да установи степента, до която помощта е била отпусната за конкретен проект, който към момента на отпускането на помощта е удовлетворявал всички условия на регламента за групово освобождаване или на схема за помощи, одобрена от Комисията. В такива случаи държавите членки могат също да кандидатстват за прилагането по същество на критериите de minimis, приложими към момента на отпускането на неправомерната и несъвместима с вътрешния пазар помощ, която е предмет на решение за възстановяване по член 2 от Регламент (ЕО) № 994/98 от 7 май 1998 година относно о прилагането на членове 92 и 93 от Договора за създаване на Европейската общност към някои категории хоризонтална държавна помощ (19). Съгласно този критерий отпуснатата индивидуална помощ съгласно това решение не представлява помощ за бенефициерите, които към момента на отпускането са отговаряли на условията, посочени в действащия регламент за de minimis (Регламент (ЕО) № 1535/2007).
VI.4 Оценка на коментарите от заинтересованите страни относно други процедури
(55)
Що се отнася до коментарите, направени от първата заинтересована страна (параграф 22), Комисията подчертава, че отлагането на плащането по член 40а от Закон № 122/2010 за транш, платим по допълнителна програма за плащане на траншове, установена от Закон 33/2009, не е обхванато от процедурите по настоящото решение, тъй като той не засяга програмата за допълнителни траншове, установена с Решение 2003/530/ЕО.
(56)
Що се отнася до коментарите, направени от другите две заинтересовани страни относно Наредба-закон № 16/2012 (параграфи 24 и 26), Комисията понастоящем ги проверява. Тя обаче споделя становището, че те трябва да бъдат проверени отделно с оглед на административната ефективност, наред с другото, свързана с факта, че обединяването на двете процедури чрез тяхното разширяване и прилагането на всички съпътстващи административни формалности значително ще отложи закриването на процедурите по настоящото решение.
VII. ЗАКЛЮЧЕНИЕ
(57)
Комисията смята, че Италия е приложила неправомерно отсрочване на въпросното плащане, като е направила неправомерна и помощта, свързана с него (вж. по-горе параграф 13, трето тире), както и новата схема за помощи, определена в нарушение на Решение 2003/530/ЕО (вж. параграф 13, трето тире). Ето защо нито една помощите не може да бъде смятана за съвместима с единния пазар, тъй като италианските власти не са предоставили никаква информация, която да указва съвместимост съгласно правилата за конкуренция, приложими за селскостопанския отрасъл (вж. параграфи 43 до 45). (Те само твърдят, че отсрочването на плащането следва да бъде разглеждано самостоятелно, т.е. без да отчитат въздействието върху Решение 2003/530/ЕО и може да бъде счетено като схема de minimis). Комисията следователно не е в състояние да разсее съмненията, които е имала при откриването на предвидената в член 108, параграф 2 от Договора процедура.
(58)
Несъвместимата помощ следва да бъде възстановена от съответните бенефициери, с други думи - от онези, които вече са се възползвали от въпросното отсрочване,
ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:
Член 1
1. Отсрочването на плащането на налога за млякото и млечните продукти, дължим към 31 декември 2010 г., въведено с член 1, параграф 12 duodecies от Наредба-закон № 225 от 29 декември 2010 г., със Закон № 10/2011, и неправомерно приложено от Италия в нарушение на член 108, параграф 3 от Договора за функционирането на Европейския съюз, представлява държавна помощ, която е несъвместима с вътрешния пазар.
2. Помощта, произтичаща от неспазването на условията, изложени в Решение 2003/530/ЕО, определена с отсрочването на плащането по член 1 и неправомерно приложена от Италия в нарушение на член 108, параграф 3 от Договора за функционирането на Европейския съюз, е несъвместима с вътрешния пазар.
Член 2
1. От Италия се изисква възстановяване на несъвместимата с вътрешния пазар помощ, посочена в член 1, параграф 1 и параграф 2 по-горе, от страна на бенефициерите, посочени в член 1, параграф 1.
2. Сумите, които следва да бъдат възстановени, се облагат с лихва от датата, на която са били предоставени на разположение на бенефициерите, до датата на тяхното възстановяване.
3. Лихвата се изчислява с натрупване в съответствие с глава V от Регламент (ЕО) № 794/2004.
4. Възстановяването, което засяга само онези страни, които реално са се възползвали от отсрочването на плащането, посочено в член 1, и които следователно са се възползвали от помощта по член 2, се отнася до следното:
a)
лихва, свързана с отсрочване на плащането на транш за налог, дължим към 31 декември 2010 г., плюс натрупаните просрочени задължения до датата на възстановяването;
б)
натрупаната лихва по годишните траншове, дължима към 31 декември на 2004 г., 2005 г., 2006 г., 2007 г., 2008 г., 2009 г. (главницата за тези годишни траншове бе платена преди отсрочването на плащането в нарушение на решението на Съвета) в допълнение към лихвите за просрочените плащания, натрупани до датата на възстановяването;
в)
натрупаните лихви по годишни траншове, дължими към 31 декември 2011 г. и 2012 г. (няма информация, че главницата не е бил платен до изтичането на срока), в допълнение към просрочените плащания, натрупани до датата на възстановяването;
г)
главницата и лихвата, свързана с годишните траншове, дължими към 31 декември на 2013, 2014, 2015, 2016 и 2017 г., последната дата от графика за възстановяването в съответствие с решението на Съвета.
5. Индивидуалната помощ по схемата, посочена в член 1, не представлява помощ, ако към момента на нейното предоставяне, тя е удовлетворявала условията, посочени в разпоредбите, приети във връзка с член 2 от Регламент (ЕО) № 994/98, приложим към момента на отпускането на помощта.
Член 3
1. Възстановяването на помощта, посочено в член 1, е незабавно и ефективно.
2. Италия гарантира прилагането на настоящото решение в рамките на четири месеца след датата на неговото нотифициране.
Член 4
1. В срок от два месеца от нотифицирането на настоящото решение Италия предоставя следната информация:
а)
списък на бенефициерите, които са получили помощ по схемите по член 1, и сумите получени от всеки от тях по съответната схема;
б)
обща сума (главница и лихва), подлежаща на възстановяване от всеки бенефициер, който е получил помощ, която не може да бъде обхваната от правилото de minimis.
в)
подоробно описание на вече предприетите и предвидени мерки за съобразяване с настоящото решение;
г)
документи, удостоверяващи, че бенефициерите са получили иск за връщане на помощта.
2. Италия информира Комисията относно напредъка по предприетите национални мерки в изпълнението на настоящото решение, докато отпуснатата помощ по посочените в член 1 схеми, бъде възстановена напълно. При искане от страна на Комисията тя предоставя незабавно информация относно мерките, които вече са взети и планирани с оглед изпълнението на настоящото решение. Тя също така предоставя подробна информация относно сумите на помощта и лихвата, която вече е възстановена от бенефициерите.
Член 5
Адресат на настоящото решение е Италианската република.
Съставено в Брюксел на 17 юли 2013 година.
KOMISIJAS LĒMUMS
(2013. gada 17. jūlijs)
par valsts atbalstu SA.33726 (11/C) [ex SA.33726 (11/NN)], ko piešķīrusi Itālija (piena nodevas maksājuma atlikšana Itālijā)
(izziņots ar dokumenta numuru C(2013) 4046)
(Autentisks ir tikai teksts itāļu valodā)
(2013/665/ES)
EIROPAS KOMISIJA,
ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 108. panta 2. punkta pirmo daļu,
pēc tam kad ieinteresētajām personām ir lūgts iesniegt savus apsvērumus saskaņā ar iepriekšminēto pantu un ņemot vērā iesniegtos apsvērumus,
tā kā:
I. PROCEDŪRA
(1)
Uzzinājusi, ka 2011. gada 27. februārī spēkā ir stājies spēkā likums, ar ko 2010. gada 29. decembra Dekrētlikums Nr. 225 pārveidots par likumu, kurš ļāva atlikt piena nodevu iemaksas maksājumu, kas Itālijas piena ražotājiem jāmaksā atbilstoši ar atsevišķām iemaksām veicamu maksājumu shēmai, kura apstiprināta ar Padomes 2003. gada 16. jūlija Lēmumu 2003/530/EK par tā atbalsta savietojamību ar kopējo tirgu, kuru Itālijas Republika gatavojas piešķirt tās piena ražotājiem (1), (2), Komisija 2011. gada 17. marta vēstulē aicināja Itālijas iestādes sniegt papildu informāciju par attiecīgo jautājumu.
(2)
Itālijas iestādes nosūtīja Komisijai šo papildu informāciju 2011. gada 24. jūnija vēstulē, kas reģistrēta 2011. gada 29. jūnijā.
(3)
Pārbaudījusi Itālijas iestāžu sniegto informāciju un ņemot vērā to, ka attiecīgā maksājuma atlikšana bija notikusi, iepriekš par to neinformējot Komisiju vai nesaņemot tās atļauju, Komisija, nosūtot 2011. gada 14. oktobra faksu, informēja Itālijas iestādes, ka ir uzsākta lieta par nepaziņotu atbalstu ar numuru SA.33726 (2011/NN).
(4)
Komisija 2012. gada 11. janvāra vēstulē informēja Itāliju par savu lēmumu uzsākt procedūru, kas paredzēta Līguma 108. panta 2. punktā, attiecībā uz iepriekšminēto maksājuma atlikšanu un ar atsevišķām iemaksām veicamu maksājumu programmu, kas apstiprināta ar Lēmumu 2003/530/EK un grozīta ar maksājuma atlikšanas papildinājumu, veidojot jaunu atbalstu (SA.33726 (11/C)]), un lūdza Itālijas iestādes sniegt apsvērumus par procedūras uzsākšanu viena mēneša laikā.
(5)
Komisijas lēmums par procedūras uzsākšanu ir publicēts Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī (3). Komisija uzaicināja ieinteresētās personas izteikt savus apsvērumus par minēto atbalstu.
(6)
Komisija saņēma apsvērumus no ieinteresētajām personām un pārsūtīja tos Itālijai, sniedzot tai iespēju atbildēt.
(7)
Ar 2012. gada 13. februāra e-pastu Itālijas Pastāvīgā pārstāvniecība Eiropas Savienībā nosūtīja Komisijai vēstuli no Itālijas iestādēm, kurā bija prasīts divu mēnešu pagarinājums apsvērumu sniegšanai par procedūras uzsākšanu. Šis pagarinājums tika piešķirts ar faksu nosūtītā paziņojumā, kas datēts ar 2012. gada 21. februāri.
(8)
Ar 2012. gada 26. aprīļa un 2012. gada 27. aprīļa e-pasta ziņojumiem Itālijas Pastāvīgā pārstāvniecība Eiropas Savienībā nosūtīja Komisijai Itālijas iestāžu atbildi par procedūras uzsākšanu atbilstoši Līguma 108. panta 2. punktam.
(9)
Itālijas iestādes nav sniegušas apsvērumus par ieinteresēto personu apsvērumiem.
II. APRAKSTS
(10)
Lēmuma 2003/530/EK 1. pantā norādīts:
“Atbalsts, ko Itālijas Republika paredz piešķirt piena ražotājiem, pati samaksājot Kopienai summu, kas minētajiem ražotājiem jāmaksā Kopienai kā papildnodeva par pienu un piena produktiem laikposmā no 1995./1996. līdz 2001./2002. gadam, un atļaujot šiem ražotājiem vairāku gadu gaitā nomaksāt parādu atlikta maksājuma veidā, nepiemērojot procentu likmi, izņēmuma kārtā ir uzskatāms par saderīgu ar kopējo tirgu, ja
-
parāds tiek atmaksāts pilnībā, katru gadu veicot vienādas iemaksas,
-
atmaksāšanas laikposms, kas sākas 2004. gada 1. janvārī, nepārsniedz 14 gadus.”
(11)
Ar Likumu Nr. 10/2011 2010. gada 29. decembra Dekrētlikuma Nr. 225 1. pantā ieviests 12. duodecies punkts, kurā paredzēts līdz 2011. gada 30. jūnijam atlikt piena nodevas iemaksas maksājumu, kura maksājuma termiņš ir 2010. gada 31. decembris. Šīs maksājuma atlikšanas izmaksas tika pieskaitītas kopējam piešķirtajam budžetam 5 miljonu euro apmērā, kas paredzēts vairākiem mērķiem.
(12)
Savā 2011. gada 24. jūnija vēstulē Itālijas iestādes paskaidroja, ja šim pasākumam atbilstošā dotācija tiktu pieskaitīta Itālijas de minimis atbalstam, kas paredzēts 2007. gada 20. decembra Regulā (EK) Nr. 1535/2007 par EK līguma 87. un 88. panta (4) piemērošanu de minimis atbalstam lauksaimniecības produktu ražošanas nozarē (5).
III. OFICIĀLĀS PROCEDŪRAS UZSĀKŠANAS PAMATOJUMS
(13)
Komisija nolēma uzsākt Līguma 108. panta 2. punktā paredzēto procedūru šādu iemeslu dēļ:
-
Itālijas iestādes bija paudušas savu nodomu klasificēt attiecīgā maksājuma atlikšanai atbilstošo dotāciju atbilstoši “de minimis” sistēmai, kas paredzēta Regulā (EK) Nr. 1535/2007, tomēr uz šīs regulas piemērojamību attiecās ne tikai juridiski jautājumi, jo Itālijas iestādes nesniedza nekādu informāciju par to, vai tiktu ievērota ar regulu noteiktā individuālā un valsts atbalsta augšējā robeža, kā arī pati regula aizliedz piešķirt de minimis atbalstu, kas pārsniedz valsts atbalsta pieļaujamo maksimālo līmeni. Tā kā Padomes apstiprinātais atbalsts atbilda maksimālajam atbalsta apmēram, ko Itālija varēja piešķirt piena ražotājiem, tādas dotācijas pievienošana, kas atbilst de minimis shēmā iekļauta maksājuma atlikšanai, nozīmē Padomes apstiprinātā maksimālā atbalsta pārsniegšanu;
-
no tā izriet, ka Komisija nevarēja izslēgt iespēju, ka attiecīgā atlikšana saistīta ar atbalsta elementu (jo tas līdzvērtīgs bezprocentu aizdevumam, turpmāk tekstā - “saistītais atbalsts”), situāciju, kuru nevarētu pamatot neviena Itālijas iestāžu sniegtā informācija, ņemot vērā noteikumus, kas piemērojami valsts atbalstam lauksaimniecības nozarē (Kopienas pamatnostādnes attiecībā uz valsts atbalstu lauksaimniecības un mežsaimniecības nozarē 2007.-2013. gadā (6));
-
maksājuma atlikšana ir Lēmuma 2003/530/EK pārkāpums (pamatojoties uz to, ka vairs netiek ievērots viens no tā nosacījumiem, t. i., iemaksas vienādās daļās). Tāpēc tas nozīmē, ka visa pa daļām veicamo maksājumu sistēma kļūst par jaunu atbalsta shēmu attiecībā uz personām, kas no tās guva labumu (pamatojoties uz to, ka tā nebija iekļauta atbilstoši Lēmumam 2003/530/EK), situācija, kas nav atļauta atbilstoši nevienam iepriekšminēto pamatnostādņu nosacījumam.
IV. ITĀLIJAS IESTĀŽU APSVĒRUMI PAR OFICIĀLĀS PROCEDŪRAS UZSĀKŠANU
(14)
Savā 2012. gada 26. aprīlī nosūtītajā e-pasta vēstulē Itālijas iestādes pirmo reizi paziņoja, ka piena nodevām tiek piemērota pa daļām veicamu maksājumu sistēma, kas apstiprināta atbilstoši Padomes Lēmumam 2003/530/EK, paskaidrojot, ka shēmā bija iesaistīts 11 271 labuma guvējs. No tiem 9 965 (t. i., 88,41 % no visiem) labuma guvēji savas nodevu iemaksas, kuru maksājuma termiņš bija 2010. gada 31. decembris, bija veikuši laikā. 1 291 labuma guvējs to bija veicis atliktā maksājuma termiņā, un 15 labuma guvēji nebija veikuši nekādus maksājumus, kā rezultātā viņi tika izslēgti no programmas.
(15)
Tad Itālijas iestādes paskaidroja, ka, lai aprēķinātu dotāciju, kas atbilst atbalstam, kuru saņēma personas, kas guva labumu no maksājuma atlikšanas, vērā tika ņemti procenti par laikposmu no 2011. gada 1. janvāra līdz to iemaksu faktiskā maksājuma dienai, uz kurām attiecās maksājuma atlikšana, izmantojot 2010. gada 1. oktobraEURIBOR trīs mēnešu likmi un pieskaitot 100 bāzes punktus (1,942 %). Šā aprēķina rezultāti liecināja, ka dotācija svārstās no EUR 0,08 līdz EUR 694,19, kā arī parādīja, ka no 1 291 personas, kas guva labumu no maksājuma atlikšanas, 1 187 personas no atbalsta bija ieguvušas mazāk nekā EUR 100,00. Atbilstoši iestāžu informācijai šie rādītāji liecina, ka maksājuma atlikšana atbilstoši Likumam Nr. 10/2011 netraucēja pareizi darboties ar atsevišķām iemaksām veicamu maksājumu programmai, kas turpina atbilst Lēmuma 2003/530/EK noteikumiem, un to apliecināja tas, ka tikai 11,45 % attiecīgajā programmā iesaistīto ražotāju guva labumu no maksājuma atlikšanas.
(16)
Šo iemeslu dēļ, kā norādīts 2011. gada 24. jūnija vēstulē (sk. 13. punktu), Itālijas iestādes apliecināja, ka attiecībā uz nodevas maksājumu piešķirtā maksājuma atlikšana ir de minimis atbalsts. Tās arī norādīja savu konstatējumu, ka pilnībā ir ievērota Regulas (EK) Nr. 1535/2007 3. panta 2. punktā minētā individuālā augšējā robeža, kā arī augšējā robeža EUR 320 505 000 apmērā trīs fiskālo gadu laikposmā, kas noteikta Itālijai atbilstoši minētajai regulai, un ka maksājuma atlikšanai atbilstošā dotācija atbilda kopumā EUR 50 877,41. Visbeidzot, Itālijas iestādes paziņoja, ka tās veica pārbaudes procedūru par to, vai ir ievērota šī augšējā robeža, ņemot vērā citas de minimis atbalsta shēmas, kas piešķirtas 2009., 2010. un 2011. gadā.
(17)
Attiecībā uz Komisijas nostāju, ka ar Lēmumu 2003/530/EK apstiprinātais atbalsts, ņemot vērā tā būtību un ārkārtējo raksturu, jāuzskata par atsevišķu maksimālo atbalstu, ko nedrīkst kumulēt ar jebkāda cita veida pasākumu, Itālijas iestādes vispirms uzsvēra, ka attiecīgais lēmums atzina tādu ārkārtas apstākļu esību, kas lika Padomei uzskatīt, ka atbalsts ir saderīgs ar Līguma 107. pantu, ja vien tiek ievēroti konkrēti nosacījumi. Tās arī uzsvēra to, ka veiktās pārbaudes apliecināja, ka ar atsevišķām iemaksām veicamu maksājumu programma atbilda Lēmuma 2003/530/EK noteikumiem, jo visi ražotāji bija veikuši septītās iemaksas maksājumu, izņemot 15 ražotājus, kas jau bija izslēgti no shēmas. Pēc Itālijas iestāžu domām, to apstākļu ārkārtējais raksturs, kuri izriet no Lēmuma 2003/530/EK pieņemšanas, paši par sevi neaizkavē Padomes apstiprinātā atbalsta saņēmējus saņemt jebkādus citus labumus. Līgums attiecas tikai uz iepriekšminētajiem ārkārtas apstākļiem, nekādā veidā neierobežojot atļautā atbalsta būtību vai sīki izklāstītos noteikumus tā īstenošanai. Tā vienkārši ir atkāpe no 107. panta un Līguma 109. pantā minētajām regulām, uz ko attiecas vienprātīga Padomes lēmuma pieņemšana. Šajā konkrētajā gadījumā ārkārtējais raksturs, kā rezultātā tika pieņemts Lēmums 2003/530/EK, pilnībā izpaužas veidā, kā attiecīgais lēmums tika pieņemts, proti, vienprātīgi, un tas attiecas uz apstākļiem, kas noteica tā pieņemšanu, nevis uz pašu atbalstu.
(18)
Turklāt Itālijas iestādes uzskatīja, ka maksājuma atlikšana ir de minimis atbalsts un tāpēc tas jāuzskata par izolētu pasākumu, ievērojot tā zemo izmantošanas aktivitāti ražotāju vidū, attiecīgo summu zemās vērtības un grozījumu trūkumu ar atsevišķām iemaksām veicamu maksājumu programmā, kuras struktūra saglabājās tāda pati gan attiecībā uz iemaksu kopējo skaitu, gan termiņa beigu datumu.
(19)
Visbeidzot, Itālijas iestādes vēlreiz norādīja, ka saskaņā ar Itālijas 2003. gada 30. jūlija ministrijas dekrētu, ar ko īsteno Padomes lēmumu, ar atsevišķām iemaksām veicamu maksājumu programmas dalībniekiem ir jāatsakās no jebkādas tiesiskas darbības attiecībā uz to nodevu maksājumu, kam iestājies maksājuma termiņš, un debitori, kas neveic maksājumus, tiek izslēgti no programmas. Itālijas iestādes apgalvo, ka šis nosacījums ietvertu piespiedu atgūšanas procedūru uzsākšanu, kā rezultātā ražotāji iesniegtu jaunas pārsūdzības. Tāpēc būtu lietderīgi izvairīties no juridiskajiem strīdiem par ļoti zemu summu atgūšanu tiesvedības procesos, kas izmaksā vairāk nekā atgūstamās summas. Šajā saistībā Itālijas iestādes atsaucas uz 32. panta 6. punktu Padomes 2005. gada 21. jūnija Regulā (EK) Nr. 1290/2005 par kopējās lauksaimniecības politikas finansēšanu (7), kurā norādīts, ka atbilstīgi pamatotos gadījumos dalībvalstis var pieņemt lēmumu neturpināt atgūšanas procedūras, ja līdzekļu atgūšanas izmaksas, kas jau radušās un kas varētu rasties saistībā ar atgūšanu, pārsniedz atgūstamo līdzekļu summu. Pēc Itālijas iestāžu domām, šis noteikums pēc analoģijas būtu jāattiecina uz šo gadījumu. Jebkurā gadījumā līdzīgi noteikumi ir paredzēti arī Likuma Nr. 289/2002 25. panta 4. punktā (2003. gada finanšu likums), saskaņā ar kuru summa EUR 12,00 ir uzskatāma par zemu summu, un uz to neattiecas atgūšana. No visām personām, kas guva labumu no maksājuma atlikšanas, 559 personas saņēma atbalstu, kas bija mazāks par EUR 12,00.
(20)
Itālijas iestādes 2012. gada 26. aprīlī nosūtītajā e-pasta vēstulē sniedza to personu sarakstu, kas guva labumu no maksājuma atlikšanas, un atbalsta summu, ko katra no tām saņēma.
V. IEINTERESĒTO PERSONU APSVĒRUMI PAR PROCEDŪRAS UZSĀKŠANU
(21)
Komisija 2012. gada 7. martā saņēma ieinteresētās trešās personas apsvērumus par procedūras sākšanu.
(22)
Ieinteresētā persona būtībā vēlējās uzzināt, kāpēc Komisija bija ierobežojusi procedūras uzsākšanu uz maksājuma atlikšanu, kas paredzēta atbilstoši Likumam Nr. 10/2011, nevis paplašinājusi to uz Likuma Nr. 122/2010 40.bis panta noteikumiem, kuros paredzēts atlikt maksājumu ar atsevišķām iemaksām, ko maksā atbilstoši ar atsevišķām iemaksām veicamu maksājumu papildu programmai, kura noteikta ar Likumu Nr. 33/2009, un mudināja Komisiju attiecīgi paplašināt procedūras darbības jomu. Šajā saistībā ieinteresētā persona norādīja, ka sūdzība par Likuma Nr. 122/2010 40.bis panta noteikumiem jau ir iesniegta Komisijai, un Komisija lietu ir izbeigusi.
(23)
Komisija 2012. gada 10. martā saņēma otras ieinteresētās personas apsvērumus par procedūras sākšanu.
(24)
Attiecīgā ieinteresētā persona vērsa Komisijas uzmanību uz Dekrētlikuma Nr. 16/2012 1. panta 4. punkta noteikumiem, ar ko finanšu grūtībās nonākušajiem uzņēmumiem atļāva maksāt summas, kurām bija iestājies maksājuma termiņš, veicot regulāras iemaksas. Tā aicināja Komisiju iejaukties, norādot, ka šie pasākumi nebija saderīgi ar vienoto tirgu.
(25)
Komisija 2012. gada 14. martā saņēma vēl vienas ieinteresētās personas apsvērumus par procedūras sākšanu.
(26)
Šajos apsvērumos ieinteresētā persona arī atsaucās uz Dekrētlikumu Nr. 16/2012, uzsverot izrietošo atšķirību attieksmē pret lauksaimniekiem, kā arī to datu precizitāti, ko izmantoja AGEA (Agenzia per le Erogazioni in Agricoltura - Itālijas maksājumu aģentūra), lai aprēķinātu papildu nodevu.
VI. NOVĒRTĒJUMS
VI.1. Atbalsta esība
(27)
Saskaņā ar Līguma 107. panta 1. punktu ar kopējo tirgu nav saderīgs nekāds atbalsts, ko piešķir dalībvalsts vai ko jebkādā citā veidā piešķir no valsts līdzekļiem un kas rada vai draud radīt konkurences traucējumus, dodot priekšroku atsevišķiem uzņēmumiem vai atsevišķu preču ražošanai, ciktāl šāda palīdzība ietekmē tirdzniecību starp dalībvalstīm.
(28)
Attiecīgais pasākums, proti, atbalsts saistībā ar maksājuma atlikšanu (bezprocentu aizdevumam līdzvērtīga aizdevuma piešķiršana, sk. 13. punkta otro ievilkumu), kā arī jaunais atbalsts, kas saistīts ar Lēmuma 2003/530/EK pārkāpšanu (nesamaksātie procenti par jau veiktajām gada iemaksām un vēl nenomaksātā pamatsumma un procenti par atlikušajiem gadiem līdz maksāšanas ar atsevišķām iemaksām termiņa beigu datumam, t. i., līdz 2017. gada 31. decembrim) (jaunais atbalsts, sk. 13. punkta trešo ievilkumu), atbilst šādai definīcijai.
(29)
Pasākums ir attiecināms uz valsti, jo tas izriet no valsts tiesībām; to finansē, izmantojot valsts līdzekļus, tādējādi, ka Itālijas valsts, piešķirot Lēmumā 2003/530/EK paredzēto gada iemaksas maksājuma atlikšanu un līdz ar šo atlikšanu izveidojot jaunu atbalstu, pati uz konkrētu laikposmu ir atteikusies no naudas summas, ko būtu varējusi izmantot citiem mērķiem.
(30)
Šāda situācija ir labvēlīga konkrētiem uzņēmumiem, jo īpaši piena ražošanas lauksaimniecības uzņēmumiem.
(31)
Tas var ietekmēt arī tirdzniecību, ņemot vērā Itālijas stāvokli tirgū (8).
(32)
Līdzīgi šis pasākums var kropļot konkurenci, jo uzņēmumi, kas no tā guva labumu, ir ieguvuši priekšrocību (no maksājuma atlikšanas neiegūst procentus, tāpēc tas līdzvērtīgs bezprocentu aizdevumam), ko nevarētu iegūt normālos tirgus apstākļos un kas nodrošināja konkrētajam uzņēmumam izdevīgāku konkurences stāvokli salīdzinājumā ar uzņēmumiem, kuri to nesaņēma (9).
(33)
Tomēr, ņemot vērā Itālijas iestāžu sniegto papildu informāciju saistībā ar procedūras uzsākšanu atbilstoši Līguma 108. panta 2. punktam, ir jānosaka, vai attiecīgo pasākumu var uzskatīt par de minimis atbalstu saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 1535/2007 un tādējādi neuzskatīt par valsts atbalstu Līguma 107. panta 1. punkta nozīmē.
(34)
Savā 2012. gada 26. aprīlī nosūtītajā e-pasta vēstulē Itālijas iestādes paskaidroja, ka procenti saistībā ar maksājumu atlikšanu svārstījās no EUR 0,08 līdz EUR 694,19. Tās arī norādīja, ka veiktās pārbaudes apliecināja, ka Itālijai paredzētā augšējā robeža trīs fiskālo gadu laikā netika pārsniegta, taču tām vēl būtu jāpārbauda, vai vēl arvien bija novērojams individuālas augšējās robežas pārsniegšanas risks uzkrāta de minimis atbalsta gadījumā par 2009., 2010. un 2011. fiskālo gadu.
(35)
Komisija, protams, var pieņemt zināšanai, ka procentu summa saistībā ar maksājuma atlikšanu, ja to aplūko atsevišķi, nepārsniedz Regulas (EK) Nr. 1535/2007 3. panta 2. punktā paredzētos EUR 7 500. Tā arī pieņem zināšanai, ka kopējā atbalsta summa, kas piešķirta, atliekot maksājumu, t. i., EUR 50 877,41, nepārsniedza augšējo robežu EUR 320 505 000 apmērā, kas Itālijai atļauta atbilstoši regulas pielikumam. Tomēr Komisijas rīcībā nav nekādas jaunas informācijas, kas liecinātu, ka individuāla augšējā robeža EUR 7 500 apmērā nav pārsniegta visos gadījumos, ņemot vērā arī visus de minimis atbalstus, ko tie paši labuma guvēji saņēma trīs fiskālo gadu laikposmā, jo līdz 2012. gada 26. aprīlim tā nebija saņēmusi nekādu informāciju no Itālijas iestādēm, kas iesaistītas šo pārbaužu veikšanā. Tāpēc Komisija nevar secināt, vai šī individuālā atbalsta augšējā robeža ir ievērota visos gadījumos, jo īpaši tāpēc, ka Komisijai ir jāņem vērā arī jaunais atbalsts, kas saistīts ar Lēmuma 2003/530/EK pārkāpšanu. Tai attiecīgais jautājums tiešām ir jāpārbauda kopumā (t. i., atbalsts saistībā ar maksājuma atlikšanas piešķiršanu, bezprocentu aizdevumam līdzvērtīga aizdevuma piešķiršana un jaunais atbalsts, kas saistīts ar Lēmuma 2003/530/EK pārkāpšanu): ievērojams skaits labuma guvēju (vairāk nekā 1 250) izmantoja šo maksājuma atlikšanu, un atbalsta summa ietver arī daļu no pamatsummas (t. i., summas, kas atbilst gada iemaksām, kuru maksājuma termiņš ir 2013., 2014., 2015., 2016. un 2017. gada 31. decembris) un procentus, kas krietni pārsniedz procentus, kuri attiecas uz maksājuma atlikšanu, ko ņēma vērā Itālijas iestādes, pamatojot savus apgalvojumus.
(36)
Turklāt Regulas (EK) Nr. 1535/2007 3. panta 7. punktā arī norādīts, ka “de minimis atbalstu nedrīkst kumulēt ar valsts atbalstu par vieniem un tiem pašiem attaisnotajiem izdevumiem, ja šādas kumulācijas rezultātā atbalsta intensitāte pārsniedz Kopienas tiesību aktos noteikto līmeni katram konkrētam gadījumam”.
(37)
Šajā saistībā Komisija jau ir norādījusi, uzsākot Līguma 108. panta 2. punktā minēto procedūru, ka šī maksājuma atlikšana bija papildinājums Padomes apstiprinātajam atbalstam, kas būtu jāuzskata par maksimālo atbalstu, kuru var piešķirt šajā saistībā.
(38)
Itālijas iestādes uzskata arī, ka maksājuma atlikšana būtu jāuzskata par izolētu pasākumu, ievērojot tā zemo izmantošanas aktivitāti ražotāju vidū, attiecīgo summu zemās vērtības un to, ka nav veikti grozījumi ar atsevišķām iemaksām veicamu maksājumu programmā, kuras struktūra saglabājās tāda pati gan attiecībā uz iemaksu kopējo skaitu, gan termiņa beigu datumu.
(39)
Komisija nepiekrīt šai nostājai. Turklāt ir skaidrs, ka maksājuma atlikšana ir tieši saistīta ar atmaksāšanu, kuras maksājumi ar atsevišķām iemaksām bija sīki izklāstīti Lēmumā 2003/530/EK. Minētā lēmuma 1. panta 1. punkta pirmajā ievilkumā skaidri norādīts, ka atmaksāšana notiek, “katru gadu veicot vienādas iemaksas”. Tāpēc maksājuma atlikšanu nevar uzskatīt par pilnīgi nesaistītu ar iemaksu sistēmu, kas noteikta Lēmumā 2003/530/EK.
(40)
Itālijas iestādes apstrīd arī to, ka Padomes atļautais atbalsts ir maksimālā summa, ko drīkst piešķirt piena ražotājiem. Tās uzskata, ka attiecīgajā lēmumā ir atzīti ārkārtas apstākļi, kas izriet no tā, ka ir apstiprināta ar atsevišķām iemaksām veicamu maksājumu programma, taču šis ārkārtējais raksturs pats par sevi neattaisno to, ka labuma guvējiem nav iespējas saņemt citu atbalstu, jo Līgums attiecas tikai uz ārkārtas apstākļiem, neierobežojot atļautā atbalsta būtību vai sīki izstrādātos noteikumus tā īstenošanai. Šajā konkrētajā gadījumā ārkārtējais raksturs, kā rezultātā tika pieņemts Padomes Lēmums 2003/530/EK, pilnībā izpaužas veidā, kā attiecīgais lēmums tika pieņemts, proti, vienprātīgi, un tas attiecas uz apstākļiem, kas noteica tā pieņemšanu, nevis uz pašu atbalstu.
(41)
Komisija nevar piekrist Itālijas iestāžu paustajam viedoklim. Faktiski, lai gan Līguma 108. panta 2. punkta 3. daļā norādīts, ka “Padome var pieņemt vienprātīgu lēmumu par to, ka atbalsts (…) atzīstams par saderīgu ar iekšējo tirgu, (…) ja tādu lēmumu attaisno ārkārtas apstākļi”, kā arī Lēmuma 2003/530/EK 8. apsvērumā norādīts, ka “ir ārkārtas apstākļi, kas attaisno uzskatu, ka atbalsts (…) ir saderīgs ar kopējo tirgu”, saglabājas fakts, ka pati Padome lēmuma operatīvajā daļā paredzēja, ka atbalsts uzskatāms par saderīgu ar iekšējo tirgu “ārkārtējā” gadījumā, nevis “ņemot vērā ārkārtas apstākļus”. Jēdziens “ārkārtējs” skaidri parāda Padomes nodomu pievērst uzmanību atbalsta sniegšanai, piešķirot tam unikālu būtību, neraugoties uz ārkārtas apstākļu esību, kā norādīts 8. apsvērumā. Lai gan Itālijas iestāžu atsauce uz vienprātību patiešām uzskatāmi parāda, ka procedūra bija ārkārtēja, tā neapšauba atbalsta unikālo raksturu, kā norādīts lēmumā.
(42)
Ievērojot to, ka Padomes apstiprinātais atbalsts, ņemot vērā tā unikālo būtību, šajā konkrētajā kontekstā bija maksimālā pieļaujamā summa, t. i., atbalsta ekvivalents 100 % apjomā, maksājuma atlikšanas papildinājums būtu Regulas (EK) Nr. 1535/2007 3. panta 7. punkta noteikumu automātiska piemērošana, tas nozīmē, ka nevar uzskatīt, ka maksājuma atlikšanas dotācijas ekvivalents ietilpst minētās regulas darbības jomā, un tādēļ tas ir valsts atbalsts. Tā saderība ar iekšējo tirgu jānovērtē, ņemot vērā tos konkurences noteikumus, kas bija spēkā maksājuma atlikšanas piešķiršanas laikā, tāpat kā jaunais atbalsts, kas saistīts ar Lēmuma 2003/530/EK pārkāpšanu.
VI.2. Atbalsta saderība ar iekšējo tirgu
(43)
Konkurences noteikumi, ko piemēroja maksājuma atlikšanas piešķiršanai laikā, ir ietverti Kopienas pamatnostādnēs attiecībā uz valsts atbalstu lauksaimniecības un mežsaimniecības nozarē 2007.-2013. gadā.
(44)
Itālijas iestāžu nostāja 2012. gada 26. aprīlī nosūtītajā e-pasta vēstulē bija pamatota ar apgalvojumu, ka maksājuma atlikšana būtu jāuzskata par daļu no de minimis shēmas. Tāpēc iestādes nesniedza nekādus paskaidrojumus par maksājuma atlikšanas saderību ar iekšējo tirgu vai par to, ka jaunais atbalsts neietilps Lēmuma 2003/530/EK darbības jomā, ņemot vērā noteikumus, kas paredzēti iepriekšminētajās pamatnostādnēs.
(45)
Tāpēc Komisijas rīcībā nav jaunas informācijas, kas kliedētu šaubas, kuras tai bija, uzsākot Līguma 108. panta 2. punktā paredzēto procedūru. Atbalsts saistībā ar maksājumu atlikšanu un līdz ar to jaunais atbalsts, kas izveidots, pārkāpjot Lēmumu 2003/530/EK, tādējādi ir vienpusējs atbalsts, kas paredzēts vienīgi, lai uzlabotu ražotāju finansiālo situāciju, neveicinot nozares attīstību. Tāpēc tas ir darbības atbalsts, kas nav saderīgs ar iekšējo tirgu iepriekšminēto pamatnostādņu 15. punkta nozīmē.
VI.3. Atbalsta atgūšana
(46)
Saskaņā ar Līgumu un Tiesas judikatūru, ja konstatēts, ka atbalsts nav saderīgs ar iekšējo tirgu, Komisija var pieņemt lēmumu, vai attiecīgajai valstij atbalsts jāatceļ vai jāgroza (10). Tiesas judikatūrā arī norādīts, ka valsts pienākums atcelt atbalstu, ko Komisija uzskata par nesaderīgu ar iekšējo tirgu, ir paredzēts, lai atjaunotu iepriekšējo stāvokli. Šajā saistībā Tiesa ir paziņojusi, ka šis mērķis ir sasniegts, ja saņēmējs ir atmaksājis viņam piešķirtās summas, tādējādi zaudējot priekšrocības, kas tam bija attiecībā pret tirgus konkurentiem, un ir atjaunots stāvoklis, kāds bija pirms atbalsta maksājuma (11).
(47)
Ievērojot šo judikatūru, 14. pantā Padomes 1999. gada 22. marta Regulā (EK) Nr. 659/1999, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus EK līguma 93. panta piemērošanai (12), norādīts, ja nelikumīga atbalsta gadījumos tiek pieņemti negatīvi lēmumi, Komisija izlemj, ka attiecīgā dalībvalsts veic visus vajadzīgos pasākumus, lai atgūtu atbalstu no saņēmēja (šajā gadījumā no visiem saņēmējiem, kas guvuši labumu no maksājuma atlikšanas).
(48)
Tāpēc Itālijai bija jāveic visi vajadzīgie pasākumi, lai atgūtu no labuma guvējiem nesaderīgo atbalstu. Saskaņā ar 42. punktu Komisijas paziņojumā “Ceļā uz Komisijas lēmumu efektīvu izpildi, kuros dalībvalstīm tiek uzdots atgūt nelikumīgu un nesaderīgu valsts atbalstu” (13) Itālijas rīcībā ir četri mēneši no šā lēmuma stāšanās spēkā, lai izpildītu tā noteikumus. Atgūstamajām summām jāpieskaita procenti, ko aprēķina saskaņā ar Komisijas 2004. gada 21. aprīļa Regulu (EK) Nr. 794/2004 par noteikumiem, kā piemērot Padomes Regulu (EK) Nr. 659/1999, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus EK līguma 93. panta piemērošanai (14).
(49)
Šis lēmums ir īstenojams nekavējoties, jo īpaši attiecībā uz visa piešķirtā nesaderīgā individuālā atbalsta atgūšanu.
(50)
Ņemot vērā īpašo kontekstu, kādā atbalsts tika piešķirts (atbalsts pievienots programmai, kas veido Padomes apstiprinātu tiesību aktu kopumu), un atbalsta sekas (Lēmuma 2003/530/EK pārkāpums personām, kas bija guvušas labumu no maksājuma atlikšanas, lai gan atbalsts izņēmuma kārtā jau bija apstiprināts ar lēmumu), no personām, kas bija guvušas labumu no maksājuma atlikšanas, būtu jāatgūst šādas summas:
a)
procenti saistībā ar nodevas iemaksas maksājuma atlikšanu, kura maksājuma termiņš bija 2010. gada 31. decembris, kā arī jebkādi nokavējuma procenti, kas uzkrājušies līdz atgūšanas dienai;
b)
procenti, kas uzkrājušies par gada iemaksām, kuru maksājuma termiņš bija 2004., 2005., 2006., 2007., 2008. un 2009. gada 31. decembris (šo gada iemaksu pamatsumma tika samaksāta pirms maksājuma atlikšanas, kā rezultātā tika pārkāpts Lēmums 2003/530/EK), kā arī nokavējuma procenti, kas uzkrājušies līdz atgūšanas dienai;
c)
procenti, kas uzkrājušies par gada maksājumiem, kuru maksājuma termiņš bija 2011. un 2012. gada 31. decembris (nekāda informācija neapliecina, ka pamatsumma nebūtu samaksāta līdz izpildes termiņam), kā arī procenti par maksājuma kavējumu, kas uzkrājušies līdz atgūšanas dienai;
d)
pamatsumma un procenti saistībā ar gada iemaksām, kuru maksājuma termiņš ir 2013., 2014., 2015., 2016. un 2017. gada 31. decembris, atmaksāšanas grafika pēdējā diena, kas paredzēta saskaņā ar Lēmumu 2003/530/EK.
(51)
Tas, ka Itālijas iestādes piešķir nozīmi atgūstamo summu zemajai vērtībai un riskam, ka ražotāji iesniegs valsts tiesās jaunas pārsūdzības, negroza faktu, ka valsts atbalsts, kas neatbilst prasībām, kuras nepieciešamas, lai gūtu labumu no Līguma 107. pantā paredzētajām atkāpēm, un kuras tādējādi nav saderīgas ar iekšējo tirgu, būtu jāatgūst no labuma guvējiem, lai atjaunotu konkurences stāvokli, kāds bija pirms atbalsta piešķiršanas. Tiesas judikatūra tiešām liecina, ka tāda nelikumīga atbalsta atcelšana, kas pasludināts par nesaderīgu ar vienoto tirgu, ir šādas nelikumības loģisks iznākums, jo atgūšanas vienīgais nolūks ir atjaunot iepriekšējo stāvokli (15). Iepriekšējā stāvokļa atjaunošanas mērķis ir sasniegts, kad labuma guvējs ir atmaksājis nelikumīgo atbalstu, kas nav saderīgs ar iekšējo tirgu, un kad minētais labuma guvējs ir zaudējis iepriekšējās priekšrocības attiecībā pret tirgus konkurentiem. Tāpēc šādos gadījumos tiek atjaunots stāvoklis, kāds bija pirms atbalsta piešķiršanas (16).
(52)
Turklāt attiecībā uz atgūstamo summu zemo vērtību šķiet, ka Itālijas iestādes ierobežo atgūšanas jomu tikai uz procentiem, kas jāpievieno gada maksājumam par to gadu, uz kuru attiecas maksājuma atlikšana. Tomēr atgūšanā, kas skar tikai tās personas, kuras faktiski guvušas labumu no maksājuma atlikšanas, jāietver viss atbalsts, kas pasludināts par nesaderīgu, kuram pieskaitīti visi procenti, kam iestājies maksājuma termiņš (sk. 50. punktu).
(53)
Visbeidzot, apgalvojumu, ka ražotāji var vērsties valsts tiesās, nevar uzskatīt par saistošu, jo saskaņā ar Tiesas judikatūru nepietiek ar iekšēju, arī nepārvaramu grūtību iespējamību, lai attaisnotu to, ka dalībvalsts neievēro savas saistības atbilstoši Savienības tiesību aktiem (17).
(54)
Tātad Itālija varēja piemērot de minimis noteikumus, kas attiecināmi uz lauksaimniecības nozari, lai atgūtu individuālo atbalstu no labuma guvējiem, kuri atbilda visām prasībām saistībā ar piemērojamo de minimis regulējumu (Regula (EK) Nr. 1535/2007) laikā, kad tika piešķirts nelikumīgais atbalsts, kas nav saderīgs ar iekšējo tirgu. Komisijas paziņojuma “Ceļā uz Komisijas lēmumu efektīvu izpildi, kuros dalībvalstīm tiek uzdots atgūt nelikumīgu un nesaderīgu valsts atbalstu” (18) 49. punktā norādīts, ka nelikumīgu un ar iekšējo tirgu nesaderīgu atbalsta shēmu gadījumā dalībvalstij būs jāveic katra piešķirtā individuālā atbalsta sīka analīze, pamatojoties uz attiecīgo shēmu. Lai noteiktu precīzu atbalsta summu, kas jāatgūst no katra individuālā labuma guvēja atbilstoši shēmai, Itālijai būs jānosaka apmērs, kādā atbalsts ir piešķirts konkrētam projektam, kas piešķiršanas brīdī atbilda visiem nosacījumiem, kuri ietverti grupu atbrīvojuma regulā vai Komisijas apstiprinātā atbalsta shēmā. Šādos gadījumos dalībvalsts var piemērot arī būtiskos de minimis kritērijus, kas ir piemērojami tā nelikumīgā un nesaderīgā atbalsta piešķiršanas brīdī, uz kuru attiecas atgūšanas lēmums atbilstoši 2. pantam Padomes 1998. gada 7. maija Regulā (EK) Nr. 994/98 par to, kā piemērot Eiropas Kopienas dibināšanas līguma 92. un 93. pantu attiecībā uz dažu kategoriju valsts horizontālo atbalstu (19). Atbilstoši minētajam kritērijam individuālais atbalsts, kas piešķirts atbilstoši šim pasākumam, nav atbalsts labuma guvējiem, kuri atbalsta piešķiršanas laikā atbilda nosacījumiem, kas paredzēti spēkā esošajā de minimis regulējumā (Regula (EK) Nr. 1535/2007).
VI.4. To apsvērumu novērtējums, ko ieinteresētās personas sniegušas par citām procedūrām
(55)
Attiecībā uz pirmās ieinteresētās personas sniegtajiem apsvērumiem (22. punkts) Komisija vēlas uzsvērt, ka uz maksājuma atlikšanu atbilstoši Likuma Nr. 122/2010 40.bis pantam par vienu iemaksu, kas maksājama atbilstoši ar atsevišķām iemaksām veicamu maksājumu papildu programmai, kura noteikta ar Likumu Nr. 33/2009, neattiecas procedūra atbilstoši šim lēmumam, jo tā nav saistīta ar papildu iemaksu programmu, kas noteikta Padomes Lēmumā 2003/530/EK.
(56)
Kas attiecas uz abu pārējo ieinteresēto personu apsvērumiem par Dekrētlikumu Nr. 16/2012 (24. un 26. punkts), Komisija pašlaik pārbauda minētos apsvērumus. Tomēr tā uzskata, ka tie jāpārbauda atsevišķi administratīvās efektivitātes nolūkā arī saistībā ar to, ka abu procedūru apvienošana, paplašinot procedūru jomu, un visu saistīto administratīvo formalitāšu piemērošana būtiski novilcinātu atbilstoši šim lēmumam veikto procedūru slēgšanu.
VII. SECINĀJUMS
(57)
Komisija konstatē, ka Itālija ir nelikumīgi īstenojusi konkrēto maksājuma atlikšanu, padarot nelikumīgu arī ar to saistīto atbalstu (sk. 13. punkta otro ievilkumu), un jauno atbalsta shēmu, kas noteikta, pārkāpjot Lēmumu 2003/530/EK (sk. 13. punkta trešo ievilkumu). Rezultātā nevienu no šiem atbalstiem nevar uzskatīt par saderīgu ar iekšējo tirgu, jo Itālijas iestādes nav sniegušas nekādu informāciju, kas liecinātu par saderību atbilstoši konkurences noteikumiem, kuri piemērojami lauksaimniecības nozarē (sk. 43.-45. punktu). (Tās tikai apgalvoja, ka maksājuma atlikšana būtu jāapsver atsevišķi, t. i., neņemot vērā ietekmi uz Lēmumu 2003/530/EK, un to varētu uzskatīt par de minimis shēmu.) Tāpēc Komisija nevar kliedēt šaubas, kas jau paustas, uzsākot Līguma 108. panta 2. punktā paredzēto procedūru.
(58)
Nesaderīgais atbalsts ir jāatgūst ar procentiem no attiecīgajiem labuma guvējiem, citiem vārdiem, no tām personām, kas faktiski izmantojušas attiecīgo maksājuma atlikšanu,
IR PIEŅĒMUSI ŠO LĒMUMU.
1. pants
1. Piena nodevas maksājuma (termiņš - 2010. gada 31. decembris) atlikšana, kas ar Likumu Nr. 10/2011 noteikta kā 2010. gada 29. decembra Dekrētlikuma Nr. 225 1. panta 12. duodecies punkts un ko nelikumīgi piemēroja Itālija, pārkāpjot Līguma par Eiropas Savienības darbību 108. panta 3. punktu, ir valsts atbalsts, kas nav saderīgs ar iekšējo tirgu.
2. Atbalsts, kas izriet no Lēmumā 2003/530/EK paredzēto nosacījumu neievērošanas saistībā ar 1. pantā minēto maksājuma atlikšanu, ko nelikumīgi piemērojusi Itālija, pārkāpjot Līguma par Eiropas Savienības darbību 108. panta 3. punktu, nav saderīgs ar iekšējo tirgu.
2. pants
1. Itālijai ir jāatgūst 1. panta 1. un 2. punktā minētais nesaderīgais atbalsts no personām, kas guva labumu no 1. panta 1. punktā minētās maksājuma atlikšanas.
2. Par atgūstamajām summām aprēķina procentus no dienas, kad atbalsts nonāca labuma guvēju rīcībā, līdz tā faktiskas atgūšanas dienai.
3. Procentus aprēķina pēc salikto procentu formulas saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 794/2004 V nodaļu.
4. Atgūšana, kas attiecas tikai uz tām personām, kuras faktiski guvušas labumu no 1. pantā minētās maksājuma atlikšanas un kas tādējādi guvušas labumu no 2. pantā minētā atbalsta, attiecas uz šādām summām:
a)
procenti saistībā ar nodevas iemaksas maksājuma atlikšanu, kura maksājuma termiņš bija 2010. gada 31. decembris, kā arī jebkādi nokavējuma procenti, kas uzkrājušies līdz atgūšanas dienai;
b)
procenti, kas uzkrājušies par gada iemaksām, kuru maksājuma termiņš bija 2004., 2005., 2006., 2007., 2008. un 2009. gada 31. decembris (šo gada iemaksu pamatsumma tika samaksāta pirms maksājuma atlikšanas, kā rezultātā tika pārkāpts Padomes lēmums), kā arī nokavējuma procenti, kas uzkrājušies līdz faktiskas atgūšanas dienai;
c)
procenti, kas uzkrājušies par gada maksājumiem, kuru maksājuma termiņš bija 2011. un 2012. gada 31. decembris (nekāda informācija neapliecina, ka pamatsumma nebūtu samaksāta līdz izpildes termiņam), kā arī procenti par maksājuma kavējumu, kas uzkrājušies līdz faktiskas atgūšanas dienai;
d)
pamatsumma un procenti saistībā ar gada iemaksām, kuru maksājuma termiņš ir 2013., 2014., 2015., 2016. un 2017. gada 31. decembris, atmaksāšanas grafika pēdējā diena, kas paredzēta saskaņā ar Padomes lēmumu.
5. Saskaņā ar 1. pantā minēto shēmu piešķirts individuāls atbalsts nav uzskatāms par valsts atbalstu, ja atbalsta piešķiršanas laikā tas atbilda nosacījumiem, kas paredzēti regulā, kura pieņemta, pamatojoties uz 2. pantu Regulā (EK) Nr. 994/98, kas bija spēkā atbalsta piešķiršanas laikā.
3. pants
1. Šā lēmuma 1. pantā minētā atbalsta atgūšana ir tūlītēja un spēkā esoša.
2. Itālija nodrošina, ka šis lēmums tiek izpildīts četru mēnešu laikā pēc datuma, kad par to paziņots.
4. pants
1. Divu mēnešu laikā pēc šā lēmuma izziņošanas Itālija iesniedz Komisijai šādu informāciju:
a)
to labuma guvēju sarakstu, kas saņēmuši atbalstu saskaņā ar 1. pantā minētajām atbalsta shēmām, un kopējo summu, kuru katrs labuma guvējs saņēmis saskaņā ar attiecīgo shēmu;
b)
kopējo summu (pamatsummu un procentus), kas jāatgūst no katra labuma guvēja, ja uz atbalstu nevar attiecināt de minimis noteikumu;
c)
sīku to pasākumu aprakstu, kas jau veikti un tiek plānoti, lai izpildītu šo lēmumu;
d)
dokumentus, kas apliecina, ka labuma guvējiem ir pieprasīts atmaksāt atbalstu.
2. Itālija informē Komisiju par šā lēmuma izpildei pieņemto valsts pasākumu īstenošanas gaitu, līdz saskaņā ar 1. pantā minētajām atbalsta shēmām piešķirtais atbalsts ir pilnībā atgūts. Pēc Komisijas pieprasījuma tā nekavējoties iesniedz informāciju par šā lēmuma izpildes nodrošināšanai veiktajiem un plānotajiem pasākumiem. Tā sniedz arī sīku informāciju par atbalsta summām un procentiem, kas jau atgūti no labuma guvējiem.
5. pants
Šis lēmums ir adresēts Itālijas Republikai.
Briselē, 2013. gada 17. jūlijā