РЕШЕНИЕ НА КОМИСИЯТА
от 20 ноември 2013 година
относно Държавна помощ SA.16237 (C58/02) (ex N118/02), приведена в действие от Франция в полза на SNCM
(нотифицирано под номер C(2013) 7066)
(само текстът на френски език е автентичен)
(текст от значение за ЕИП)
(2014/882/ЕС)
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 108, параграф 2, първа алинея от него (1),
като взе предвид Споразумението за Европейското икономическо пространство, и по-специално член 62, параграф 1, буква а) от него,
като прикани заинтересованите страни да представят мненията си в съответствие с посочените членове (2) и като взе предвид техните мнения,
като има предвид, че:
I. ПРОЦЕДУРА
(1)
На 18 февруари 2002 г. Франция уведоми Комисията за проект за помощ за преструктурирането на Société Nationale Maritime Corse-Méditerranée (Национално морско дружество Корсика-Средиземно море, наричано по-нататък SNCM), допълнен на 3 юли 2002 г. (3) Този проект за преструктуриране следваше уведомлението от страна на френските органи от 20 декември 2001 г. за паричен аванс, одобрен от Compagnie Générale Maritime et Financière (Генерална морска и финансова компания, наричана по-нататък CGMF) (4) за SNCM на стойност 22,5 млн. EUR като помощ за оздравяване. С решение от 17 юли 2002 г. (5) (наричано по-нататък решението от 2002 г.) Комисията разреши помощта за оздравяване в полза на SNCM в рамките на предварителната процедура по разглеждане на помощите, предвидена в член 88, параграф 3 от Договора за ЕО. Помощта за преструктуриране, за която е получено уведомление, се състои в рекапитализиране на SNCM чрез CGMF на стойност 76 млн. EUR.
(2)
С писмо от 19 август 2002 г. Комисията уведоми френските органи за решението си да открие официалната процедура по разследване (6) в съответствие с член 88, параграф 2 от Договора за ЕО и член 6 от Регламент (ЕО) № 659/1999 на Съвета (7).
(3)
На 8 октомври 2002 г. (8) френските органи съобщиха на Комисията мнението си относно решението от 19 август 2002 г. (9).
(4)
По искане на френските органи на 24 октомври 2002 г., 3 декември 2002 г. и 25 февруари 2003 г. бяха организирани работни срещи със службите на Комисията.
(5)
В рамките на откриването на процедурата Комисията получи мненията на две предприятия, а именно Corsica Ferries France (наричано по-нататък CFF) на 8 януари 2003 г. (10) и на STIM d’Orbigny от групата Stef-TFE (наричано по-нататък STIM) на 7 януари 2003 г., както и на различни френски териториални общности на 18 декември 2002 г. и на 9 и 10 януари 2003 г. Комисията препрати тези мнения на Франция за коментар с писма от 13 и 16 януари и 5 и 21 февруари 2003 г.
(6)
Френските органи изпратиха на Комисията своите коментари по мненията на CFF и STIM на 13 февруари 2003 г. (11) и на 27 май 2003 г. (12).
(7)
На 16 януари 2003 г. службите на Комисията отправиха искане за допълнителна информация, на което френските органи отговориха на 21 февруари 2003 г.
(8)
С писмо от 10 февруари 2003 г. (13) френските органи представиха аргументи с цел да докажат, че проектът за помощ отговаря изцяло на Насоките на Общността за държавните помощи за оздравяване и преструктуриране на предприятия в затруднение (14) (наричани по-нататък Насоките от 1999 г.).
(9)
На 25 февруари 2003 г. (15) по искане на Комисията френските органи изпратиха копие от споразумението между акционерите, обвързващо SNCM и STIM.
(10)
С Решение 2004/166/ЕО (16) (наричано по-нататък решението от 2003 г.) Комисията одобри, с някои условия, отпускането на помощта за преструктуриране в полза на SNCM, платима на два транша - първият от 66 млн. EUR, а вторият в размер на максимум 10 млн. EUR, като той ще бъде определен в зависимост от нетния резултат, получен от цесиите на активи, осъществени след приемането на решението от 2003 г. Изплащането на първия транш беше разрешено с решението от 2003 г.
(11)
На 13 октомври 2003 г. CFF внесе жалба за отмяна на решението от 2003 г. в Първоинстанционния съд на ЕО (наричан по-нататък Общият съд) (дело T-349/03).
(12)
С Решение 2005/36/ЕО (17) (наричано по-нататък решението от 2004 г.) Комисията заключи, че промените, поискани от Франция на 23 юни 2004 г., а именно да замени кораба Aliso с кораба Asco в списъка на плавателните съдове, които SNCM има разрешение да използва по силата на решението от 2003 г., и продажбата на кораба Aliso вместо на кораба Asco, не са от такова естество, че да поставят под въпрос съвместимостта с общия пазар на помощта за преструктуриране, разрешена с решението от 2003 г.
(13)
С решение от 16 март 2005 г. (наричано по-нататък решението от 2005 г.) (18) Комисията одобри изплащането на втори транш от помощта за преструктуриране на стойност 3,3 млн. EUR, с което общата стойност на разрешената помощ за преструктуриране достигна 69,3 млн. EUR.
(14)
На 15 юни 2005 г. по дело T-349/03 (19) Съдът анулира решението от 2003 г. поради грешна преценка за минималния характер на помощта.
(15)
На 25 октомври 2005 г. (20) френските органи предадоха на Комисията информация относно финансовото състояние на компанията за периода след уведомлението за проекта за помощ за преструктуриране от 18 февруари 2002 г.
(16)
На 17 ноември 2005 г. (21) френските органи предоставиха сведения във връзка с актуализацията на проекта за преструктуриране от 2002 г. и възстановяването на собствения капитал на SNCM (22).
(17)
На 15 март 2006 г. френските органи предоставиха на Комисията обзорен доклад за пазара, бизнес плана (част приходи) и отчет за предварителния резултат от дейността (23). Допълнителни документи бяха представени на службите на Комисията на 28 март 2006 г. и на 7 април 2006 г. (24) В кореспонденцията от 7 април 2006 г. френските органи приканиха Комисията да отчете, че предвид твърдяното естество на „компенсация за обществена услуга“, част от помощта за преструктуриране от 2002 г., по-специално сумата от 53,48 млн. EUR, следва да не се квалифицира като мярка, предприета в рамките на план за преструктуриране, а като мярка, непредставляваща помощ, по смисъла на съдебната практика по делото Altmark (25) или като самостоятелна и независима от плана за преструктуриране мярка по смисъла на член 86, параграф 2 от Договора за ЕО.
(18)
На 21 април 2006 г. съгласно член 4 от Регламент (ЕО) № 139/2004 на Съвета (26) до Комисията беше изпратено уведомление за проект за концентрация, чрез която се предвижда предприятията Veolia Transport (наричано по-нататък VT) (27) и Butler Capital Partners (наричано по-нататък BCP) да придобият съвместно контрола върху SNCM (28). Комисията взе решение да не се противопоставя на операцията, за която е била уведомена, и я обяви за съвместима с общия пазар с решение от 29 май 2006 г. (29).
(19)
На 21 юни 2006 г. (30) френските органи представиха пред Комисията наредбата от 26 май 2006 г. на Министерството на икономиката, финансите и индустрията, с която се одобряват финансовите операции, за които е взето решение от Société nationale des chemins de fer français (наричано по-нататък SNCF), и Декрет № 2006-606 от 26 май 2006 г. относно прехвърлянето на SNCM към частния сектор.
(20)
Сведения относно възлагането на обществена услуга и помощите със социален характер, свързани с обслужването на Корсика, бяха представени на Комисията на 7 юни 2006 г. (31).
(21)
С писмо от 13 септември 2006 г. Комисията съобщи на френските органи решението си да открие официална процедура по разследване в съответствие с член 88, параграф 2 от Договора за ЕО и член 6 от Регламент (ЕО) № 659/1999 относно новите мерки, приведени в действие в полза на SNCM, и плана за преструктуриране, за който е подадено уведомление през 2002 г. (32) (наричано по-нататък решението от 2006 г.).
(22)
На 16 ноември 2006 г. Франция изпрати на Комисията своето мнение след решението от 2006 г. (33).
(23)
Тъй като беше сезирана от някои заинтересовани страни с молба за удължаване с един месец на срока за представяне на мненията им (34), Комисията реши да даде този допълнителен срок на всяка от тях (35).
(24)
Комисията получи мненията на CFF (36) и на STIM (37) и ги предаде на френските органи с писмо от 20 февруари 2007 г. Трето заинтересовано лице също изпрати коментари, които бяха предадени на френските органи и които то оттегли на 28 май 2008 г.
(25)
Френските органи представиха мненията са по коментарите на заинтересованите трети страни на 30 април 2007 г. (38).
(26)
На 20 декември 2007 г. CFF депозира в Комисията жалба срещу SNCM, която допълва изпратената на 15 юни 2007 г. и на 30 ноември 2007 г. информация. Тази жалба касае член 3 от новото споразумение за възлагане на обществена услуга, подписано през юни 2007 г. между териториалната общност на Корсика и групата Compagnie Méridionale de Navigation-SNCM за 2007-2013 г. Според CFF прилагането на тази клауза мобилизира за SNCM нови финансови ресурси от порядъка на 10 млн. EUR за 2007 г. Освен това според CFF компенсацията, изплатена на SNCM във връзка със задълженията за извършване на обществена услуга, представлява държавна помощ, която е и неправомерна, тъй като за нея не е подадено уведомление до Комисията.
(27)
Комисията информира заинтересованите страни за решението си да удължи срока за представяне на мненията на трети страни до 14 март 2008 г.
(28)
Комисията предаде на 26 март 2008 г. мненията на заинтересованите трети страни на Франция, която изпрати коментарите си на 28 март 2008 г., 10 април 2008 г. и 28 април 2008 г.
(29)
С решение от 8 юли 2008 г. Комисията счета, че новите мерки от 2006 г. не представляват държавни помощи по смисъла на член 87, параграф 1 от Договора за ЕО, и че мерките, за които е изпратено уведомление през 2002 г., са съвместими с общия пазар.
(30)
Това решение беше частично отменено от Общия съд на 11 септември 2012 г. (39). Общият съд счете, че заключенията на Комисията по отношение на приведените в действие през 2006 г. мерки съдържат явни грешки в преценката. Що се отнася до мерките за преструктуриране от 2002 г., той счете, че анализът им трябва да бъде преразгледан, тъй като отмененото решение се основава на факта, че мерките от 2006 г. не са съдържали елементи на помощ.
(31)
Не беше отменено единствено обявяването за съвместима на помощта от 53,4 млн. EUR като компенсация за задълженията за обществена услуга на SNCM за периода 1991-2001 г. Ето защо този въпрос няма да бъде разглеждан в настоящото решение.
(32)
С оглед на изложеното по-горе Комисията трябва да приеме ново окончателно решение. Не е необходимо да се разглеждат обстоятелства, настъпили след датата на приемане на отмененото решение. Вследствие на отмяната Комисията трябва, от една страна, да прецени дали някои от разглежданите мерки съответстват на поведението на частен инвеститор в условията на пазарна икономика, а от друга страна - доколкото разглежданите мерки представляват държавни помощи, дали условията за съвместимост, изложени в съответните насоки, са изпълнени. В съответствие със съдебната практика на Общия съд (40) за всяко от тези две проучвания Комисията може да вземе предвид само информацията, с която е разполагала към датата на приемане на отмененото решение, т.е. 8 юли 2008 г. (41).
(33)
На 13 ноември 2012 г. с участието на Комисията беше проведена среща между френските органи и представители на SNCM.
(34)
С писма от 6 декември 2012 г. и от 5 февруари 2013 г. френските органи на два пъти поискаха да бъде взето решение процедурата да бъде започната наново поради следните причини: като е уточнил критериите за теста за разумния инвеститор в условията на пазарна икономика, Общият съд е постановил новаторско решение в съдебната практика, което води до необходимост от започване наново на състезателната процедура. С писма от 15 януари и 13 февруари 2013 г. Комисията отхвърли тези искания, като подчерта, че процедурата би могла бъде възобновена от същия момент, в който е допусната незаконосъобразността, и като припомни, че решението за откриване от 2006 г. от своя страна по никакъв начин не е било незаконно. Все пак тя информира френските органи, че имат право да ѝ изпратят допълнителни сведения, които да бъдат разгледани и анализирани, или какъвто и да е документ, който сметнат за подходящ.
(35)
На 16 май 2013 г. френските органи изпратиха на Комисията информационна бележка.
(36)
С писмо от 19 юни 2013 г. SNCM също настоя за решение да се започне наново официалната процедура по разследване по причини, подобни на изложените от френските органи. Комисията отхвърли това искане с писмо от 10 юли 2013 г. Все пак тя информира SNCM, че има право да ѝ изпрати допълнителни сведения, които да бъдат разгледани и анализирани, или какъвто и да е документ, който сметне за подходящ.
(37)
На 27 август 2013 г. SNCM изпрати информационна бележка и нов доклад, свързан с цесията на SNCM.
II. ОПИСАНИЕ
2.1. ПОЛУЧАТЕЛЯТ НА МЕРКИТЕ, ПРЕДМЕТ НА НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ
(38)
Получателят на мерките, предмет на настоящото решение, е SNCM, което обединява няколко дъщерни дружества в морския сектор и което извършва превози по море на пътници и леки и тежкотоварни автомобили по линиите между континентална Франция и Корсика, Италия (Сардиния) и Магреб (Алжир и Тунис).
(39)
SNCM е акционерно дружество, създадено през 1969 г. от сливането на Compagnie générale transatlantique (Трансатлантическа генерална компания) и Compagnie de navigation mixte (Компания за смесено плаване), и двете създадени през 1850 г. Наречена тогава Compagnie générale transméditerranéenne (Генерална транссредиземноморска компания), тя е преименувана в Société nationale maritime Corse-Méditerranée (Национално морско дружество Корсика-Средиземно море) през 1976 г., след като Société nationale des chemins de fer (Френска национална железопътна компания, SNCF) придобива участие в капитала ѝ. Компанията е избрана от френското правителство, за да реализира принципа на териториална цялост с Корсика, по-специално уеднаквяване на тарифите за превозите по море и тарифите на SNCF за железопътния транспорт, въз основа на споразумение, сключено на 31 март 1976 г. за двадесет и пет години. Транспортното обслужване на Корсика вече е било възложено на Compagnie générale transatlantique от френското правителство с предишно споразумение, сключено на 23 декември 1948 г.
(40)
В момента на уведомлението за рекапитализацията през 2002 г. 20 % от SNCM е собственост на SNCF, а 80 % - на CGMF. След отварянето на капитала на SNCM на 30 май 2006 г. (вж. съображение 18 от настоящото решение) BCP и VT притежават съответно 38 % и 28 % от капитала на SNCM, а дяловото участие на CGMF в капитала е 25 % (9 % от капитала е запазен за служителите).
(41)
През 2008 г. основните дъщерни предприятия на SNCM са Compagnie Méridionale de Navigation (Южна мореплавателна компания, CMN) (42), Compagnie Générale de Tourisme et d’Hôtellerie (Генерална компания за туризъм и хотелиерство, CGTH) (43), Aliso Voyage (44), Sud-Cargos (45), Société Aubagnaise de Restauration et d’Approvisionnement (SARA) (46), Ferrytour (47) и Les Comptoirs du Sud (48).
(42)
След цесията на бързоходните кораби Aliso през септември 2004 г. и Asco (49) през май 2005 г. флотата на SNCM се състои от десет кораба (пет фериботни (50), четири смесени (товар и пътници) (51) и един бързоходен кораб (NGV), опериращи главно от Ница) (52), от които седем са собствени (53).
(43)
За по-голяма изчерпателност е уместно да се припомни, че редовните транспортни услуги по море между пристанищата на континентална Франция и Корсика се осигуряват още от 1948 г. като обществена услуга, чиито концесионери между 1976 и 2001 г. са SNCM и CMN по силата на рамково споразумение, сключено първоначално за срок от двадесет и пет години. Съгласно действащите правила на Общността (54) и след тръжна процедура, публикувана на европейско равнище (55), организирана от териториалната общност на Корсика (56), SNCM и CMN спечелват съвместно предоставянето на обществената услуга (Délégation de Service Public, DSP), състояща се в обслужване на Корсика с тръгване от Марсилия, срещу финансови компенсации, за периода 2002-2006 г.
(44)
След като DSP приключва в края на 2006 г., горепосочената обществена услуга по море отново е предмет на тръжна процедура на европейско равнище (57) и възложена на групата SNCM-CMN, считано от 1 май 2007 г. до 31 декември 2013 г. срещу субсидия от около 100 млн. EUR годишно.
(45)
Успоредно с това на всички оператори, обслужващи острова с тръгване от Тулон и Ница, са вменени задължения за честота на обслужването. По тези линии жителите на Корсика, както и други категории пътници, от 2002 до 2013 г. се ползват от социални помощи, отпускани по силата на решенията на Комисията от 2 юли 2002 г. (58) и 24 април 2007 г. (59).
2.2. КОНКУРЕНТНА СРЕДА
(46)
SNCM осъществява дейност основно в две отделни области - за превоз на пътници и за превоз на товари. То обслужва както Корсика и Магреб с тръгване от Франция, така и допълнително Италия и Испания.
2.2.1. Обслужването на Корсика
2.2.1.1. Превоз на пътници
(47)
Обслужването на Корсика по отношение на превоза на пътници е пазар със силно изразен сезонен характер. Той в действителност се характеризира с върхови моменти в сезонните посещения, които може да са до десет пъти повече в сравнение с най-слабите месеци, а това изисква от операторите да разполагат с флота, способна да поеме тези пикове. Половината от оборота се реализира през юли и август. Освен това има и дисбаланс според направлението дори в периоди с върхови моменти: през юли например корабите тръгват от континента пълни, а се връщат почти празни. По тази причина средногодишните коефициенти на запълване на корабите са сравнително ниски.
(48)
SNCM е завареният операторът, който свързва Корсика с континентална Франция. Схематично две трети от неговата дейност се извършват между Марсилия и Корсика в рамките на предоставяне на обществена услуга; третата третина от неговата дейност се състои в осъществяването на връзки от други изходни точки и дестинации (Ница-Корсика, Тулон-Корсика, международни връзки към Сардиния или Магреб).
(49)
SNCM дълго време е било монополист в основната си дейност. Но от 1996 г. дружеството се изправя срещу конкуренция, която бързо се разгръща. Така например дружеството CFF днес е оператор, доминиращ морските връзки между континента и Корсика, а пазарният му дял непрекъснато се увеличава. Въпреки че присъства на този пазар едва от 1996 г., CFF увеличава превоза си на пътници с 44 % годишно между 2000 и 2005 г. и това увеличение е постоянно. Така почти […] (60) % от пътниците по море между континента и Корсика се качват на кораб на CFF, докато само […] (60) % ползват плавателен съд на SNCM, а CMN превозва останалата част от пътниците - […] (60) %.
(50)
Завоюваната от 2000 г. насам позиция на CFF на разглеждания пазар се проявява и по отношение на броя на пътниците, превозвани за един сезон между Корсика и континентална Франция. От представената по-долу графика се вижда, че пазарният дял на CFF се е увеличил от 45 % през 2000 г. до 70 % през 2007 г., а този на SNCM от 53 % е намалял до 26 % за същия период, с разлика от над един милион превозени пътници.
Графика
Брой превозени пътници за един сезон (май-септември)
Източник:
Регионален орган за наблюдение на транспорта на Корсика.
(51)
Другите по-малки конкуренти на SNCM в обслужването на Корсика са Compagnie Méridionale de Navigation (CMN), Moby Lines, Happy Lines и TRIS.
(52)
От 2006 г. насам предлагането на транспортни услуги от страна на SNCM и дяловете му от пазара на връзките с Корсика са редуцирани, като спадът е 8 % от предлагането на места (- 20 % за рейсовете от Ница и - 3 % за тези от Марсилия).
(53)
Проследяването на намаляването на пазарните дялове показва, че връщането на доверието на пътниците, които твърде дълго са били свидетели на стачки и смущения, породени от социалните конфликти през 2004 и 2005 г., и по-конкретно по повод на приватизацията на предприятието, става твърде бавно.
(54)
Пазарът на превоз на пътници по море между континента и Корсика нараства средно с 4 % от 1993 г. насам; този ръст би трябвало да продължи и с увеличение от […] (60) % според очакваното за 2008 г. (към периода на разглеждането на фактите) и с по-умерено темпо през следващите години. Освен това като че ли няма нови оператори, които да търсят развитие на този пазар. В отговор на обявения търг от Службата по транспорт на Корсика за предоставяне на обществена услуга за обслужване по море на някои пристанища на Корсика за периода 2007-2013 г. единствените кандидати са CFF и SNCM-CMN, въпреки че са били възможни и частични участия по дадена линия.
(55)
Колкото до основния конкурент на SNCM, CFF увеличава рязко предлагането на места от 500 000 до 4,5 млн. между 1999 и 2007 г. (30 % от това увеличение е през 2006-2007 г.), което му позволява да увеличи трафика си (от 1,3 млн. през 2005 г. до 1,6 млн. през 2007 г.), както и своя пазарен дял. Тази политика се изразява чрез коефициенти на запълване, които структурно са по-ниски за CFF, отколкото за SNCM, с отклонение от порядъка на 10 процентни пункта през 2007 г. За SNCM средният коефициент на запълване за 2007 г. достига 48 %, което е нормално предвид силната сезонност на пазара (вж. по-горе).
2.2.1.2. Превоз на товари
(56)
По отношение на превозите на товари за Корсика през 2005 г. SNCM притежава около 45 % от пазара по линията от Марсилия-Тулон към Корсика.
(57)
При общия превоз на стоки (непридружавани) SNCM и CMN са почти фактически монопол. В рамките на договора за предоставяне на обществена услуга двете компании осигуряват чести рейсове от Марсилия към всички пристанища на Корсика.
(58)
При придружаваните ремаркета, натоварени върху ферибот, които представляват общо 24 % от трафика на общи товари, измерени в линейни метри, има конкуренция между всички оператори за превоз на пътници. SNCM и CMN държат по-голямата част от придружавания трафик. Другите оператори, по-специално CFF, държат 10 % от него, което представлява 2 % от общия пазар.
(59)
При придружаваните автомобили (61), натоварени върху ферибот (около 24 % от трафика на общи товари през 2003 г.), SNCM и CMN държат по-голямата част от въпросния пазар. Но от 2002 г. CFF започва да развива предлагането и притежава около 15 % от пазара.
2.2.2. Обслужването на Магреб
(60)
Тунис и Алжир са сериозен пазар с около 5 млн. пътници с преобладаващ въздушен транспорт. В този контекст превозите по море представляват около 15 % от потока. Алжир е значителен пазар за превоз на пътници по море с около 560 000 пътника, а Тунис е по-малък пазар с около 250 000 пътника.
(61)
Пазарът на превозите по море от Франция към Магреб отбелязва устойчиво нарастване от порядъка на 13 % между 2001 и 2005 г. Предвид перспективите за нарастване на туризма към този регион се е предвиждало (към периода на разглеждането на фактите) морският транспорт да отбелязва годишен ръст от порядъка на 4 % до към 2010 г.
(62)
В Алжир SNCM се позиционира като вторият пазарен участник след Entreprise Nationale de Transport Maritime de Voyageurs (ENTMV), алжирско публично дружество. Пазарният дял на SNCM се увеличава от 24 % през 2001 г. до 35 % през 2005 г.
(63)
SNCM се позиционира като втори оператор на пазара на транспортни услуги към Тунис след Compagnie tunisienne de navigation (CTN). Въпреки че от 2001 г. SNCM губи пазарен дял в полза на CTN - от 44 % на 39 % през 2004 г., през 2005 г. е регистрирано подобряване (40 %).
2.3. ОПИСАНИЕ НА МЕРКИТЕ, ПРЕДМЕТ НА НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ
2.3.1. Рекапитализацията на SNCM от 2002 г.
(64)
В резултат на решението на Комисията от 17 юли 2002 г. да разреши помощ за оздравяването на SNCM (62), на 18 февруари 2002 г. френските органи уведомиха Комисията относно проект за помощ за преструктурирането на SNCM. Тази мярка се състои в рекапитализация на SNCM чрез неговото дружество майка - CGMF, на стойност 76 млн. EUR, от които 46 млн. EUR разходи за преструктуриране (63). Това увеличение на капитала има за цел да увеличи собствения капитал на SNCM от 30 млн. EUR на 106 млн. EUR.
(65)
Съгласно Насоките от 1999 г. френските органи представиха на Комисията план за преструктуриране (64) на SNCM със следните пет точки:
i)
намаляване на броя на курсовете и преразпределение на корабите му между отделните линии (намаляване на обслужването към Корсика и засилване на обслужването към Магреб). Планът за преструктуриране предвижда намаляване на броя на курсовете от 4 138 (3 835 за SNCM и 303 за дъщерното му предприятие Corsica Marittima) на 3 410 през 2003 г. със следните изменения в обслужването:
-
изменение на рейсовете между Марсилия и Корсика съгласно спецификациите към договора за извършване на обществена услуга 2001-2006 г.;
-
почти пълно оттегляне от връзките между Тулон и Корсика;
-
съкращаване на рейсовете между Ница и Корсика;
-
закриване на линията Ливорно-Бастиа с предназначените активи, действително закрита през 2003 г.;
-
засилване на транспортното обслужване на Алжир и Тунис с корабите Méditerranée, Ile de Beauté и Corse и прекратяване на обслужването по линията Генуа-Тунис;
ii)
съкращаване на неговата флота с четири кораба, което трябва да осигури парични средства в размер на 21 млн. EUR;
iii)
цесия на някои недвижими активи;
iv)
намаляване на персонала (65) с около 12 %, което в комбинация с една разумна политика на заплащане, би трябвало да доведе до съкращаване на разходите за екипажи от 61,8 млн. EUR през 2001 г. до 54,8 млн. EUR средно от 2003 до 2006 г., а разходите за наземен персонал - от 50,3 млн. EUR през 2001 г. до 45,8 млн. EUR за същия период;
v)
закриване на две от дъщерните предприятия му, Compagnie Maritime Toulonnaise и дружеството Corsica Marittima, чиито остатъчни активи да се влеят в SNCM.
(66)
В резултат на мнението, представено от Комисията в решението ѝ от 19 август 2002 г., френските органи описаха в писмото си от 31 януари 2003 г. подобренията, внесени в плана за преструктуриране по следните точки:
-
ангажименти и уточнения в политиката на заплащане,
-
план за съкращаване на разходите за стоки и услуги,
-
ангажимент, че SNCM няма да предизвиква тарифна война с конкурентите си в Корсика.
(67)
По повод последната точка френските органи уточниха, че: „SNCM приема този ангажимент безрезервно, тъй като смята, че една тарифна война няма да отговаря нито на стратегическото му положение, нито на неговия интерес, защото ще доведе до намаляване на приходите му, както и не отговаря на обичайните му практики и начин на действие“.
(68)
В рамките на плана за преструктуриране френските органи представиха на Комисията подробен финансов макет за периода 2002-2007 г. на базата на усреднени хипотези за редица променливи величини (66). Финансовите прогнози показват и връщане към положителните текущи резултати от 2003 г.
Таблица 1
Финансов макет за периода 2002-2007 г.
В милиони EUR
2000 г. изпълнен
2001 г. изпълнен
2002 г. план
2002 г. изпълнен
2003 г. план
2004 г. план
2005 г. план
2006 г. план
2007 г. план
Оборот
204,9
204,1
178
205,8
190,4
192,9
195,2
197,1
193,9
Субсидии за дейността
85,4
86,7
74,5
77,7
69,9
68,8
68,4
67
68,5
Текущ резултат
-14,7
-5,1
1,2
-5,8
6,8
10,6
10,7
8,1
9
Нетен резултат
-6,2
-40,4
23
4,2
12
14
1
3
3
Собствен капитал
67,5
29,7
119
33,8
124
134
145
160
169
Нетни финансови задължения (без лизинг)
135,8
134,5
67,7
144,8
55,2
38,2
57,1
115,7
228,1
Финансова рентабилност
Текущ резултат/оборот+субсидии
-5 %
-2 %
0 %
-2 %
3 %
4 %
4 %
3 %
3 %
Собствен капитал/балансова задлъжнялост
50 %
22 %
176 %
23 %
225 %
351 %
254 %
138 %
74 %
Резултати за 2000, 2001 и 2002 г. съгласно годишните отчети за 2001 и 2002 г. на SNCM.
(69)
Капиталовата вноска от 76 млн. EUR, както и връщането към рентабилност на дейността, предвиждано още от 2003 г., би трябвало според френските органи да направят възможно увеличаването в кратък срок на собствения капитал от нивото му от около 30 млн. EUR в края на 2001 г. до 120 млн. EUR (2003 г.) и после до 160-170 млн. EUR до края на плана (2006-2007 г.). По този начин би трябвало да се намали финансовата задлъжнялост от 145 млн. EUR през 2002 г. до 40-55 млн. EUR от 2003 до 2005 г. В последните години от плана от компанията се предвижда известно увеличаване на задлъжнялостта за обновяване на един или два собствени кораба.
(70)
Френските органи предоставиха и проучване на чувствителността на изчислените резултати по отношение на работните хипотези за трафика по отделните линии. На тази база различните симулации показват, че SNCM би трябвало да намери отново пътя към рентабилността при разглежданите случаи.
(71)
Най-напред френските органи отбелязаха два алтернативни метода, които са отхвърлили поради това, че са много скъпи.
i)
Първият метод на изчисление се състои в събиране на разходите на всички мерки за преструктуриране. Той би дал като резултат необходимо финансиране от 90,9 млн. EUR, като включва:
-
кумулираните загуби от 1991 до 2001 г. - 41,7 млн. EUR (или 29 млн. EUR - цифра, потвърдена с Решение 2002/149/ЕО от 30 октомври 2001 г. (ОВ L 50, 21.2.2002 г., стр. 66), 6,1 млн. EUR за 2000 г. и 6,6 млн. EUR, преди разходите за преструктуриране, за 2001 г.),
-
намаляване на ресурса, съставен от отписаните амортизации между тези две дати, или 24 млн. EUR (позицията намалява от 86 до 62 млн. EUR в баланса за периода, което отразява удължаването от дванадесет на двадесет години на амортизационния период, като най-малкото средство за този ресурс е „лизинг“ за последните доставени бройки),
-
допълнителните приходи от цесията като резултат от това преструктуриране - 21 млн. EUR, което води до намаляване на нуждите от финансиране, и
-
кумулативният ефект на разходите по преструктурирането - 46,2 млн. EUR (вж. бележка под линия 58).
ii)
Вторият метод на изчисление се състои в определянето на размера на собствения капитал, който да бъде изискван от банковите институции за цялата флота, като се знае, че те, за да финансират изобщо закупуването на кораб, искат собствен капитал, отговарящ на 20 до 25 % от стойността на кораба. Направеното от френските органи изчисление на базата на историческата цена на придобиване на флотата от 843 млн. EUR води до необходимост от собствен капитал от 157 до 196 млн. EUR. След приспадане на собствения капитал, наличен в края на 2001 г., този подход показва необходимост от рекапитализация от 101 до 140 млн. EUR.
(72)
Методът, приложен от френските органи в крайна сметка за определяне на стойността на рекапитализацията, се състои в изчисляване на необходимото финансиране на базата на средното съотношение между собствен капитал и финансови задължения, установено през 2000 г. за пет европейски морски компании. Въпреки различията в отчетите на тези предприятия средната стойност, възприета от френските органи е 79 %. Френските органи поддържат тезата, че финансовите прогнози за периода от 2002 до 2007 г. клонят към едно средно съотношение между собствен капитал и финансови задължения от 77 %, със собствен капитал, предвиден да достигне 169 млн. EUR през 2007 г. Такова равнище на собствен капитал трябва да се получи чрез рекапитализация със 76 млн. EUR и с успешното изпълнение на действията, предвидени в плана за преструктуриране.
2.3.2. Мерки, последващи рекапитализацията от 2002 г.
2.3.2.1. Предварителни бележки
(73)
Рекапитализацията и планът за преструктуриране от 2002 г. не доведоха до очакваните резултати и от 2004 г. икономическото и финансовото състояние на SNCM силно се влоши. За това влошаване допринесоха както вътрешни фактори (социални конфликти, недостатъчно и късно постигане на целите за производителност, загуба на пазарен дял), така и фактори извън SNCM (ниска степен на атрактивност на дестинацията Корсика, придобиване на пазарен дял от страна на CFF, управленски грешки от страна на държавата (67)) и повишаването на цените на горивата.
(74)
Така текущият резултат на SNCM достигна -32,6 млн. EUR през 2004 г. и -25,8 млн. EUR през 2005 г. Нетният резултат възлизаше на -29,7 млн. EUR през 2004 г. и на -28,8 млн. EUR през 2005 г.
(75)
Влошаването на икономическото и финансовото състояние на SNCM принуди френските органи да се освободят от активи извън предвиденото в плана за преструктуриране от 2002 г. и изисквано с решението от 2003 г., както и да открият процедура за търсене на частни партньори.
Таблица 2
Списък на активите, прехвърлени от SNCM след 2002 г.
Нетен резултат от цесията
Дата
Цесии, предложени в уведомлението от 2002 г. (в хиляди EUR)
25 165
Aliso
(заместващ Asco съгласно решение от 8.9.2004 г. на Комисията)
(315)
30.9.2004 г.
Napoléon
6 396
6.5.2002 г.
Monte Rotondo
591
31.7.2002 г.
Liberté
10 088
27.1.2003 г.
Недвижим имот Schuman
8 405
20.1.2003 г.
Допълнителни цесии, наложени от Комисията в решението ѝ от 9.7.2003 г. (в хиляди EUR)
5 022
SCI Espace Schuman
765,7
24.6.2003 г.
Southern Trader
2 153
22.7.2003 г.
Someca
1 423,9
30.4.2004 г.
Amadeus
680
12.10.2004 г.
CCM
-
(68)
-
Допълнителни цесии, извършени след решението от юли 2003 г. (в хиляди EUR)
12 600
Asco
7 100
24.5.2005 г.
Sud Cargos
4 300
15.9.2005 г.
Продажба на апартаменти от имотите на SNCM
(заемани преди от персонал на SNCM)
1 200
9.2003 до 2006 г.
ОБЩО (в хиляди EUR)
42 385
2.3.2.2. Мерките след рекапитализацията от 2002 г.
(76)
Процедурата за избор на частен партньор е проведена от 26 януари 2005 г. до края на септември 2005 г.
(77)
На 26 януари и 17 февруари 2005 г. френското правителство обяви, че търси частен партньор за включване в капитала на SNCM с цел да се укрепи финансовата му структура и да го подкрепи в необходимите за развитието му действия.
(78)
След като номинира независимо лице за наблюдение на процедурата за търсене на частен партньор, Агенцията за дяловите участия на държавата („APE“) предостави мандат на банка консултант („HSBC“) за установяване на контакт с потенциалните кандидати.
(79)
В този контекст са установени контакти със седемдесет и двама индустриални и финансови инвеститори с оглед определяне на финансовите условия за оферта с цел да се подкрепи индустриалният проект на компанията и да се запазят работни места и доброто изпълнение на обществената услуга. Двадесет и три от тях са изразили интерес, подписани са петнадесет споразумения за поверителност и са изпратени петнадесет информационни меморандума. Шест предприятия са представили оферти на първия кръг на 5 април 2005 г. и три оферти (Connex, станало след това Veolia Transdev (VT), Caravelle и BCP) са получени за втория кръг на 17 юни 2005 г., както и заявен интерес за миноритарно участие (Comanav). За третия кръг са получени три оферти на 28 юли 2005 г.
(80)
На 14 септември 2005 г. всички предприятия са поканени да подадат своята твърда и окончателна оферта преди 15 септември 2005 г. На тази дата дружеството Connex се отказва и държавните служби получават две твърди оферти за капиталова вноска и за поемане на целия капитал от френските групи BCP и Caravelle.
(81)
На 27 септември 2005 г. Франция публикува съобщение за медиите, в което се посочва, че въз основа на задълбочено разглеждане на двете оферти офертата на групата BCP е предпочетена, тъй като, освен че е най-приемлива от финансова гледна точка, тя отговаря най-добре на интересите на компанията, на обществената услуга и на служителите. В първоначалната оферта на BCP се предлага отрицателна цена от 113 млн. EUR и това представлява най-ниското изчисление на отрицателната цена.
(82)
В тази първоначална оферта на потенциалните купувачи е предвидена изрично възможността те да прецизират своята оферта след извършените одити. Френските органи посочиха, че първоначалната отрицателна цена е преразгледана към повишение след одитите на 16 декември 2005 г. поради обективни елементи, оказващи влияние върху регулаторните и икономическите условия, в които осъществява дейност SNCM, като впоследствие офертата е подадена отново на 15 септември 2005 г. Отрицателната цена е преразгледана на ниво 200 млн. EUR.
(83)
При преговорите между френските органи и евентуалните купувачи, а именно ВСР, асоциирана към групата Connex, което по-късно става Veolia Transdev, дъщерно предприятие на Veolia, тази цифра е фиксирана на 142,5 млн. EUR, увеличена от поемането на част от разходите за осигуряване на излизащите в пенсия служители на SNCM (15,5 млн. EUR).
(84)
След открита, прозрачна и недискриминационна процедура за избор в крайна сметка на 13 октомври 2005 г. е подписан договор между държавата, BCP и VT в много трудна социална и финансова ситуация. VT е индустриалният оператор на SNCM (28 % участие), а BCP е основният акционер с 38 % участие. Държавата се ангажира, по-специално по отношение на наетите служители, да остане акционер в компанията с 25 % участие (69). BCP и VT изготвиха бизнес план за SNCM, който бе представен в Европейската комисия на 7 април 2006 г.
а) Съдържание на меморандума за разбирателство
(85)
Меморандумът за разбирателство, по смисъла на който 75 % от капитала на SNCM е прехвърлен на частни купувачи, е подписан на 16 май 2006 г. между страните (BCP, VT и CGMF).
(86)
В раздел II от меморандума за разбирателство е предвидено, че CGMF се ангажира да одобри, подпише и освободи изцяло увеличение на капитала на SNCM на обща стойност 142,5 млн. EUR.
(87)
В допълнение към увеличението на капитала CGMF се ангажира да предостави на разположение на SNCM под формата на аванс по текуща сметка сумата от 38,5 млн. EUR. Този аванс по текуща сметка, който SNCM ще депозира при секвестър (банка CIC), е предназначен за финансирането на онази част от разходите, наречена „sur générosité“, която ще се получи в допълнение към дължимите суми в приложение на законовите разпоредби и колективните трудови договори при евентуален план за съкращаване на персонал, предприет от новите собственици. Изплащането на компенсации освен обезщетенията, получени съгласно законовите разпоредби и колективните трудови договори, се извършва индивидуално и поименно за служители, които са напуснали предприятието и чийто трудов договор е прекратен.
(88)
Този механизъм е предвиден в член II.2 от протокола за цесия от 16 май 2006 г., в който се посочва, че тази сметка е предназначена „за финансиране на част от стойността на евентуални доброволни напускания или прекратявания на трудови договори […], с което ще се допълват сумите от всякакво естество, които трябва да се платят от работодателя съгласно законовите разпоредби и задълженията по колективните трудови договори“. Секвестърът „има за задача да освобождава средства, когато засегнатите служители, които не са обект на вътрешно преназначаване в групата SNCM, действително ще напуснат дружеството, и да освободи остатъка от заложената сума при завършването на мисията си на секвестър“. Функционирането на тази сметка е предмет на споразумение за секвестър, приложено към меморандума за разбирателство. За да се задейства секвестърът, SNCM трябва да предостави на председателя на CGMF поименен списък на лицата с прекратен трудов договор, заради който се изисква задействане на секвестъра, както и месечното състояние на нетните разходи, включващо изчерпателни изчисления на обезщетенията и разходите, изплатени на засегнатите служители. Същевременно SNCM представя на секвестъра „допълнителните действителни месечни разходи“ с подробна разбивка по служител, които са допълнителни и не включват каквито и да е суми, платими от работодателя по силата на законовите разпоредби и колективните трудови договори. Общата сума на допълнителните мерки на държавата, наречени „sur-générosité“, в никакъв случай не може да превишава 38,5 млн. EUR и в случай че тези допълнителни социални мерки не достигнат този праг три години след реализирането на цесията, излишъкът се връща на държавата.
(89)
Вследствие на тези операции в раздел III от меморандума за разбирателство се предвижда CGMF да отстъпи на частните купувачи акциите си, представляващи 75 % от дружествения капитал на предприятието, и обезпечителния депозит, предназначен за финансиране на онази част от социалния план, която е извън задълженията, произтичащи от законовите разпоредби и колективните трудови договори.
(90)
В раздел III от меморандума за разбирателство се предвижда също допълнително увеличение на капитала с 8,75 млн. EUR от BCP/VT, предоставени на SNCM в зависимост от нуждите му от парични средства. В параграф III.2.7 от меморандума за разбирателство е предвидено стойността на акциите на CGMF да е равна във всеки един момент на първоначалната им номинална стойност, увеличена с […] (60) % от освободената им номинална стойност, умножено по J/365, където J е броят дни от датата на реализацията, след приспадане на каквато и да е получена сума (например дивиденти). Тези условия не са приложими при съдебен надзор или ликвидация по съдебен път на дружеството.
(91)
Меморандумът за разбирателство (раздел III.5) съдържа разтрогваща клауза за цесията на SNCM, която може да се упражни едновременно от купувачите, ако е налице някое от следните събития, доколкото тези хипотези биха могли да поставят под въпрос изпълнимостта на техния бизнес план и възстановяването на жизнеспособността на дружеството:
-
невъзлагане на договора за предоставяне на обществена услуга - обслужване по море на Корсика за периода, започващ на 1 януари 2007 г., или възлагането му при значителни влошени условия,
-
всяко отрицателно решение на Европейската комисия или решение на Общия съд или на Съда на ЕС, като например отхвърляне на операцията или налагане на условия, оказващи съществено въздействие върху стойността на дружеството, в срок от шест години, считано от деня на придобиването от партньорите на правата върху дружеството.
(92)
В раздел VII от меморандума за разбирателство се предвижда CGMF да поеме част от социалните ангажименти на SNCM, като например разходите по взаимноосигурителните дружества на пенсионерите му, на стойност 15,5 млн. EUR, считано от деня на прехвърляне на собствеността на дружеството.
(93)
Начините за управление на дружеството са уточнени в раздел IV от меморандума за разбирателство. Предвидено е да се пристъпи към промяна на начина на управление на SNCM, което ще се преобразува в акционерно дружество със съвет на директорите и надзорен съвет. Последният ще се състои от 10, по-късно от 14 члена. Председателството се упражнява временно от представител на държавата. Ако предоставянето на обществената услуга (DSP) бъде възложено на SNCM, председателят на надзорния съвет ще бъде заместен от представител на BCP. Съветът на директорите има за задача да осигури оперативното управление на SNCM.
(94)
На 26 май 2006 г. френското правителство одобри цесията на SNCM, както и горепосочените мерки.
б) Мерките
(95)
С оглед на гореизложеното меморандумът за разбирателство съдържа три вида държавни мерки, които обосновават разследването в съответствие с правилата на Съюза в областта на държавните помощи:
-
цесията на 75 % от SNCM на отрицателна цена от 158 млн. EUR (капиталова вноска за 142,5 млн. EUR и поемане на разходите по взаимноосигурителните дружества в размер на 15,5 млн. EUR),
-
авансът по текуща сметка от страна на CGMF на стойност 38,5 млн. EUR в полза на освободения персонал на SNCM,
-
увеличението на капитала с 8,75 млн. EUR, записано от CGMF съвместно и едновременно при внасянето на 26,25 млн. EUR, направено от VT и BCP,
-
разтрогващата клауза за цесията (70).
2.4. ОБХВАТ НА НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ
(96)
Настоящото окончателно решение касае мерките, предприети от Франция в полза на SNCM след 18 февруари 2002 г., а именно:
-
остатъкът от капиталовата вноска на CGMF в SNCM в размер на 76 млн. EUR, отпуснати през 2002 г., т.е. 15,81 млн. EUR,
-
отрицателна продажна цена на SNCM от CGMF, равняваща се на 158 млн. EUR,
-
авансът по текуща сметка от страна на CGMF на стойност 38,5 млн. EUR в полза на освободения персонал на SNCM,
-
увеличението на капитала с 8,75 млн. EUR, записано от CGMF.
(97)
Настоящото решение не засяга компенсацията за задълженията за обществена услуга на SNCM за периода 1991-2001 г., чието съответствие е потвърдено с решение на Общия съд от 11 септември 2012 г. (71).
(98)
То не касае разглеждането на финансовите компенсации, получени или които ще бъдат получени от SNCM за задълженията му за обществена услуга за периода 2007-2013 г., които са предмет на друга процедура (72).
(99)
Уместно е да се отбележи, че съдебното решение от 11 ноември 2012 г. е обжалвано два пъти пред Съда, съответно от SNCM и от Франция, в съединени дела C-533/12 P и C-536/12 P. Настоящото решение е прието в изпълнение на обжалваното съдебно решение единствено доколкото последното отменя решението от 8 юли 2008 г. При тези обстоятелства, в случай че разглеждането на жалбите доведе до частична или пълна отмяна на решението от 11 ноември 2012 г., както и до потвърждаването на някои части, отменени с диспозитива на решението от 8 юли 2008 г., настоящото решение би загубило своята сила поради самото съществуване на тези апелативни решения, доколкото се отнася до вече потвърдени мерки.
2.5. ПРИЧИНИ, ДОВЕЛИ ДО ОТКРИВАНЕТО НА ОФИЦИАЛНА ПРОЦЕДУРА ПО РАЗСЛЕДВАНЕ ПРЕЗ 2002 Г. И РАЗШИРЯВАНЕТО ѝ ПРЕЗ 2006 Г.
2.5.1. Откриване на официалната процедура по разследване през 2002 г.
(100)
В решението си за откриване на процедурата от 19 август 2002 г. Комисията, като призна на SNCM статута на предприятие в затруднено положение, изрази съмненията си по отношение на съвместимостта на мярката, за която е получено уведомление, с критериите, изложени в точка 3.2.2 от Насоките от 1999 г., които по това време са в сила.
(101)
Комисията изрази някои съмнения по отношение на плана за преструктуриране предвид липсата на анализ на причините за загубите на предприятието. По-специално Комисията постави въпроси, касаещи връзката между загубите и задълженията за извършване на обществена услуга, въздействието на политиката на купуване на съдове на SNCM върху баланса му и мерките, предвидени за увеличаване на производителността на предприятието.
(102)
Комисията посочва освен това и някои празноти в плана за преструктуриране, по-специално липсата на конкретни мерки за намаляване на разходите за стоки и услуги и липсата на информация за бъдещата тарифна политика на SNCM.
(103)
Комисията постави под въпрос основателността на метода на изчисление, използван от френските органи за установяване на стойността на рекапитализацията, както някои хипотези при финансовите симулации.
2.5.2. Разширяване на официалната процедура по разследване от 2006 г.
(104)
С решението си от 13 септември 2006 г. Комисията реши да разшири официалната процедура по разследване от 2002 г., като обхване мерките, предвидени в рамките на цесията на SNCM към частния сектор.
(105)
При хипотезата, че тази сума бъде квалифицирана като държавна помощ, съвместима с член 86, параграф 2 от Договора за ЕО, Комисията счита, че тя е трябвало да се пресметне в съответствие с Насоките на Общността за държавните помощи за оздравяване и преструктуриране на предприятия в затруднение (наричани по-нататък Насоките от 2004 г.) (73). Доколкото размерът на помощта за преструктуриране е значително по-нисък от заявения през 2002 г. и одобрен през 2003 г., Комисията изрази съмнение дали е целесъобразно да се поддържа целият обем компенсаторни мерки, наложени на SNCM с решението от 2003 г.
(106)
Комисията изрази съмнения и дали се спазват условията, наложени с решението от 2003 г., а именно принципът за price leadership (ценово лидерство) и броят на ротациите по линиите за Корсика.
(107)
Що се отнася до отрицателната цена на цесията на SNCM, Комисията изрази съмнение дали принципът на частния инвеститор в условията на пазарна икономика е в съответствие с рекапитализацията от страна на държавата, предшестваща цесията на SNCM. По-специално Комисията постави под съмнение валидността на изчисленията на разходите за ликвидация, които държавата акционер би трябвало да плати в случай на ликвидация на SNCM.
(108)
Комисията подложи на съмнение факта, че финансовите мерки могат да се обосноват в съответствие с Насоките от 2004 г.
(109)
Тя изрази съмнения също така и за втората рекапитализация от 8,75 млн. EUR, с оглед на спазване на принципите на едновременност между частния и публичния инвеститор и идентичността на условията за извършване по смисъла на съдебната практика.
(110)
Накрая Комисията изрази съмнения и относно факта, че допълнителните социални мерки от 38,5 млн. EUR в помощ на персонала може да донесат косвено предимство за предприятието. Тя подчерта и риска от противоречие, ако допълнителните обезщетения при уволнение се разглеждат като част от рисковете за разумния инвеститор.
III. МНЕНИЕ НА ФРЕНСКИТЕ ОРГАНИ ПО РЕШЕНИЕТО ЗА ОТКРИВАНЕ
3.1. ОТНОСНО РЕКАПИТАЛИЗАЦИЯТА ОТ 2002 г.
(111)
Планът за преструктуриране, за който е подадено уведомление през 2002 г., включва капиталова вноска от 76 млн. EUR, 53,48 млн. от които са компенсация за обществена услуга. Ако се вземе предвид и цесиите на активи, извършени от SNCM (74), размерът на реално отпуснатата помощ възлиза на 69 292 400 EUR. Френските органи считат, че ако сумата от 53,48 млн. EUR е съвместима помощ, сумата на помощта, която трябва да бъде счетена за помощ за преструктуриране съгласно уведомлението от 2002 г., в крайна сметка ще възлезе на 15,81 млн..
3.2. ОТНОСНО МЕРКИТЕ, ПОСЛЕДВАЩИ РЕКАПИТАЛИЗАЦИЯТА ОТ 2002 г.
(112)
Франция припомня преди всичко, че сериозността на социалните движения от 2004-2005 г. и влошаването на икономическото и финансовото състояние на SNCM са принудили държавата акционер да започне през януари 2005 г. процедура за избор на частни инвеститори и да предприеме спешни мерки (конкретно цесията на Asco и на участието в Sud Cargos (75)).
3.2.1. Относно отрицателната цена на цесията на SNCM
(113)
Съгласно действащата тогава съдебна практика на Общността в тази област френските органи приканват Комисията да отчете, че отрицателната цена на цесията на SNCM от 158 млн. EUR не съдържа никаква мярка, която би могла да бъде квалифицирана като помощ по смисъла на член 87, параграф 1 от Договора за ЕО, доколкото френската държава има поведение на частен инвеститор в условията на пазарна икономика.
(114)
Най-напред Франция отбеляза, че крайната цена от 158 млн. EUR, която е по-ниска от отрицателната цена, първоначално поискана от купувачите на базата на техния одит на SNCM, е резултат от преговори за прехвърляне на контрола, проведени в рамките на открита, прозрачна и недискриминационна процедура, и в този смисъл цената действително е пазарна.
(115)
Франция смята, че доколкото търсенето на частен партньор за SNCM е извършено в рамките на открита, прозрачна и недискриминационна конкурентна процедура, чийто резултат е приемането на най-добрата оферта, цената на цесията е пазарна.
(116)
Според френските органи цесията на отрицателна цена от 158 млн. EUR е осъществена при най-благоприятни за държавата условия и в съответствие с действащата тогава съдебна практика на Общността и практиката за вземане на решения на Комисията и не съдържа никакъв елемент на помощ. В действителност Франция смята, че тази отрицателна цена е по-ниска от разходите за ликвидация, която държавата би трябвало да понесе при ликвидация на дружеството.
(117)
Това заключение се налага и с оглед на съдебната практика на Съда на Европейските общности (наричана по-нататък съдебната практика по делото Gröditzer (76)) и на резултата от анализа на действителните ликвидационни разходи на SNCM (решение по делото ABX (77)).
(118)
По отношение на първия метод, базирайки се на съдебната практика по делото Gröditzer, Франция твърди, че това решение би потвърдило оценката на Комисията в нейното решение от 8 юли 1999 г., според което „само ликвидационната стойност […] на активите, […], трябва да се счита като стойност на ликвидацията“ (78).
(119)
В тази връзка в докладите на CGMF (79) и Oddo-Hastings (80) ликвидационната стойност на активите се оценява на минимум 190,3 млн. EUR към 30 септември 2005 г. (81).
(120)
В резултат, доколкото държавата като собственик акционер на едно дружество е отговорна за неговите задължения само до размера на ликвидационната стойност на неговите активи (съдебна практика по делото „Hytasa“ (82)), Франция твърди, че ликвидационната стойност на активите на компанията, изчислена на минимум 190,3 млн. EUR, е по-висока от отрицателната цена на цесията от 158 млн. EUR.
(121)
По втория метод Франция посочва, че той произтича от решение на Комисията относно държавната помощ, приведена в действие от Белгия в полза на ABX Logistics, в което Комисията разглежда една отрицателна цена на цесия, имаща, както и в случая, характер на пазарна цена, като я сравнява с разходите, които държавата акционер действително би понесла в рамките на една ликвидация по споразумение или по съдебен път, определени от експерт - независимо трето лице. Според Франция Комисията признава в това решение валидността на определен брой разходи, произтичащи от действие за попълване на пасивите, поискано от страна на кредиторите, или от ликвидацията на други клонове на групата, ликвидираща свое дъщерно предприятие.
(122)
Въз основа на докладите CGMF и Oddo-Hastings френските органи смятат, че съвкупността от действителните разходи, които Френската република би понесла като акционер, възлизат на 312,1-361 млн. EUR към 30 септември 2005 г. и се разпределят по следния начин:
-
Ø [70-80] (60) млн. EUR съгласно социалния план по колективния трудов договор, който включва всички разходи, свързани с прекратяването на трудовия договор и които съгласно същия са за сметка на предприятието,
-
Ø [30-40] (60) млн. EUR съгласно социалния план извън колективния трудов договор, който обхваща всички разходи, свързани със законовите и регулаторни задължения на SNCM във връзка с уволнението, и косвените разходи, свързани със социалния план по колективния трудов договор,
-
Ø Между [200-210] (60) и [250-260] (60) млн. EUR за изплащане на допълнителни обезщетения за уволнение, които съдията би присъдил да бъдат понесени от държавата в допълнение към обезщетенията, изплатени в рамките на социалния план по и извън колективния трудов договор, в съответствие със съдебната практика Aspocomp Group Oyj на Апелативния съд на Руан от 22 март 2005 г.
(123)
При този метод се отчита рискът, който френската държава би понесла, в случай че получи покана да „покрие пасивите“, ако съдът я счете за фактически управител на SNCM. Френските органи смятат, че рискът от процедура по покриване на пасивите не може да се изключи, особено при наличието на прецедент в Касационния съд на Франция (83). В няколко писма до Комисията френските органи изтъкват, че възможността държавата да бъде осъдена от национален съдия да покрие пасивите на управляваното от нея предприятие е повече от възможен сценарий и че това би трябвало да се отчете при изчисляването на реалната стойност на една евентуална ликвидация на SNCM.
(124)
Към 30 септември 2005 г. остатъчната сума от активите на SNCM (или 190,3 млн. EUR) би била 36,5 млн. EUR след изплащане на привилегированите задължения. Другите елементи на разходите, които се вземат предвид при процедура по покриване на пасивите към държавата, включват разходите по прекратяването на основните експлоатационни договори, свързани с прекратяването на условията по лизинга на корабите и изплащането на негарантираните задължения, което ще доведе до недостиг на активи в размер на 134,4 млн. EUR. Френските органи смятат, че държавата ще бъде осъдена да поеме 85-100 % от тази сума.
(125)
Освен това френските органи смятат, че поради връзката си със SNCM и съгласно друга френска съдебна практика (84) ликвидацията на предприятието би дала основание на съдията да нареди изплащане на обезщетение за пропуснати ползи и загуби на служителите. Тази съдебна практика дава основание на френските органи да смятат, че е повече от възможно даден съдия да определи стойността на допълнителните обезщетения на базата на обезщетенията, които биха били изплатени в рамките на социален план, предложен преди ликвидацията.
(126)
Анализът на действителните разходи, които държавата акционер би понесла, показва, че разходите за държавата при продажба на SNCM на отрицателна цена от 158 млн. EUR са по-ниски от тези, които би понесла при ликвидация на предприятието по съдебен път.
(127)
В заключение френските органи смятат, че тази сума не би могла да бъде квалифицирана като държавна помощ.
3.2.2. Относно съвместната капиталова вноска на акционерите
(128)
Франция смята, че чрез това поемане на дялове тя е действала като разумен инвеститор, защото от една страна се е намесила едновременно и миноритарно заедно с BCP и VT, а от друга страна за това участие е получавано възнаграждение под формата на фиксиран капитал в размер на […] (60) % годишно, което освобождава държавата от риска за изпълнението на бизнес плана. Франция посочва, че този показател на рентабилност е удовлетворяващ за един частен инвеститор (85). Тя уточнява обаче, че няма да се дължи никакво възнаграждение при съдебен надзор или ликвидация по съдебен път на SNCM или при упражняването на разтрогващата клауза от страна на новите собственици.
3.2.3. Относно допълнителните социални мерки (помощ за персонала)
(129)
Франция смята, като се позовава на практиката за вземане на решения на Комисията, по-специално по делото SFP - Société française de production (86), че това финансиране е помощ за персонала, която не носи ползи на предприятието. Прилагането благодарение на публични фондове на допълнителни социални мерки в полза на уволнените служители, без тези мерки да освобождават работодателя от нормалните му задължения, произтичат от социалната политика на държавите членки и не представляват държавна помощ.
3.2.4. Относно премахването на ограниченията, наложени с отмененото решение от 2003 г.
(130)
Френските органи припомнят от една страна, че всички условия, наложени с решението от 2003 г., са били приведени в действие и спазвани през периода 2003-2006 г. От друга страна френските органи смятат, че тези мерки вече не са необходими за предотвратяване на нарушение на конкуренцията и че тяхното поддържане ще противоречи на принципа за пропорционалност по отношение на ограничаването на размера на помощите за преструктуриране, редуцирани до 15,81 млн. EUR. По-специално френските органи смятат, че е целесъобразно премахването на условията, които все още биха намерили приложение, по-специално касаещите забраната за модернизация на флота на SNCM, спазването на принципа за price leadership по отношение на тарифите и поддържането на определена честота на курсовете.
3.3. ЗАКЛЮЧЕНИЕ
(131)
Ако Комисията следва да квалифицира като държавна помощ всички или част от новите мерки, Франция обръща внимание на Комисията върху факта, че новите мерки, като осигуряват възстановяването на жизнеспособността на SNCM, ще направят възможно поддържането на конкуренцията на въпросните пазари и по-специално на пазара за транспортно обслужване на Корсика. Този елемент според Франция е един от принципите на Насоките за оздравяване на предприятие в затруднение, както е посочено от Комисията по настоящото дело (съображение 283 от отмененото ѝ решение), така и от Общия съд в неговото решение от 15 юни 2005 г. (съображение 117). По-специално последният припомня, че Комисията може да прецени, при упражняването на широкото си право на преценка, че присъствието на дадено предприятие е необходимо за предотвратяване на зараждането на една силна олигополна структура на въпросните пазари.
(132)
Относно определянето на евентуални компенсаторни мерки, които да бъдат наложени на SNCM, Франция препоръчва Комисията да се съобрази със структурата на пазара. Така например намаляването на капацитета на SNCM ще доведе до засилване на вече доминантната позиция на CFF на пазара на транспортни услуги за Корсика (87).
(133)
Според френските органи планът за преструктуриране, заедно с актуализацията му, съответства на критериите за съвместимост, формулирани от Комисията в Насоките ѝ от 1999 и 2004 г. Комплексът от мерки, изложен в контекста на приватизацията на SNCM, е трябвало според френските органи да позволи възстановяването в дългосрочен план, още от края на 2009 г., на жизнеспособността на SNCM и да бъде ограничен до необходимия минимум за това възстановяване на жизнеспособността.
IV. МНЕНИЯ НА ЗАИНТЕРЕСОВАНИТЕ СТРАНИ
4.1. ОТНОСНО РЕШЕНИЕТО ЗА ОТКРИВАНЕ НА ОФИЦИАЛНА ПРОЦЕДУРА ПО РАЗСЛЕДВАНЕ ОТ 2002 г.
4.1.1. Мнение на Corsica Ferries (CFF)
(134)
Като оспорва най-напред, че SNCM е предприятие в затруднение по смисъла на Насоките (88), CFF се съмнява в способността на SNCM да стане рентабилно по несубсидираните си линии. CFF констатира, че противно на обявеното в плана за преструктуриране (89), Ливорно все още се обслужва.
(135)
По отношение на съкращаването на разходите CFF изразява съжаление, че няма достъп до някои елементи от плана за преструктуриране, по отношение на който неговите представители са изразили критики (90).
(136)
CFF е на мнение, че изчисленията на френските органи, водещи до сумата от 76 млн. EUR, са чисто фиктивни (91), а съотношението между собствен капитал и финансови задължения, определено от френските органи на 79 %, счита за преувеличено (92). Относно дяловете на SNCM CFF отбелязва, че някои дъщерни предприятия не са от полза за дейностите на морската компания (93).
(137)
В заключение според CFF проектът за помощ има за цел да бъде заобиколено регулирането на каботажа и да се обезсмисли тръжната процедура, обявена за обслужването на Корсика от Марсилия. CFF настоява да не се допусне предвижданата помощ да доведе до по-агресивно търговско предлагане от страна на SNCM. То предлага помощта за преструктуриране да се одобри едва за 2007 г. и само в случай че SNCM загуби следващия търг през 2006 г. - единственият сценарий, при който публичната морска компания би изпаднала в затруднение.
4.1.2. Мнение на STIM
(138)
STIM, основният акционер на CMN, посочва, че участието на SNCM в CMN трябва да се разглежда като чисто финансови активи. Според STIM CMN и SNCM са независими и в конкуренция за линиите, които не са с отправна точка Марсилия, дори ако тези две компании са съвместни изпълнители по договора за предоставяне на обществена услуга.
(139)
В писмото се посочва, че STIM би се ангажирало „да откупи, изцяло или на части, а за предпочитане всички дялове на SNCM в CMN“, чиято стойност по негова преценка е между 15 и 17 млн. EUR, ако Комисията прецени, че при условията, които би могла да наложи в окончателното си решение, „подобна цесия е необходима за уравновесяване на плана за преструктуриране“.
4.1.3. Мнения на представителите на местните общности
(140)
Кметът на Марсилия, председателят на генералния съвет на Bouches-du-Rhône и председателят на регионалния съвет на Provence-Alpes-Côte d’Azur подчертават икономическото значение на SNCM за регионалната икономика.
(141)
Председателят на регионалния съвет на Provence-Alpes-Côte d’Azur добавя, че условията, с които планът за преструктуриране на SNCM би гарантирал жизнеспособността на предприятието, според него изглежда са изпълнени.
(142)
Председателят на изпълнителния съвет на Асамблеята на Корсика е представил решение на тази асамблея от 18 декември 2002 г., в което Асамблеята на Корсика е изказала „благоприятно мнение“ за проекта за рекапитализация на SNCM.
4.1.4. Мнение на Службата по транспорт на Корсика
(143)
Службата отбелязва, че SNCM е единствената компания, способна да отговори на изискванията по договора с оглед на превоза на пътници, и изчезването ѝ „ще доведе незабавно до значително намаляване на услугите“. Тя припомня също така и важността на SNCM за икономиката на Корсика.
4.2. ОТНОСНО РЕШЕНИЕТО ЗА РАЗШИРЯВАНЕ НА ПРОЦЕДУРАТА ОТ 2006 г.
4.2.1. Мнение на Corsica Ferries France (CFF)
(144)
CFF подчертава значението на въпросните финансови суми, техния диспропорционален характер по отношение на оборота на SNCM и факта, че са били изплатени на SNCM преди Комисията да се произнесе за квалификацията им по смисъла на член 87, параграф 1 от Договора за ЕО.
(145)
CFF обръща внимание на Комисията върху факта, че подкрепата на френската държава за SNCM има стратегически характер за развитието на CFF. Тези неразрешени мерки ще позволят на SNCM да води твърде агресивна тарифна политика по линиите, на които CFF е позиционирано от 10 години и където, за първи път от своето навлизане, то ще загуби пазарни дялове.
(146)
Що се касае до тръжната процедура за цесията на компанията, CFF смята, че тя не е напълно прозрачна, доколкото избраното предприятие, в случая BCP, вече не е в оперативното ръководство на SNCM, отстъпвайки мястото си на групата VT. Освен това финансовите условия са станали много по-благоприятни за купувачите и CFF се съмнява в принципа на равно третирането на инвеститорите, който би трябвало да е водещ за цялата операция.
(147)
Що се касае до отрицателната цена на цесията от 158 млн. EUR, CFF се съмнява в прилагането в този случай на критерия за разумния инвеститор в условията на пазарна икономика. От друга страна CFF отправя питане дали може да се смята, че въпросната операция е проведена от държавата успоредно със значителната и едновременна интервенция на частните оператори при сравними условия, след като държавата е рекапитализирала компанията преди съвместната рекапитализация на акционерите и новия план за преструктуриране. От друга страна CFF смята, че предвид тежките финансови условия в SNCM, разумният инвеститор би се намесил по-рано, за да не се обезцени инвестицията му (94).
(148)
CFF смята, че сравнението с „ABX Logistics“ не е подходящо. Освен факта, че обстоятелствата по това дело не са приложими към конкретния случай, CFF подчертава един значителен принос на получателя на помощите в това дело, какъвто явно не е случаят с SNCM. Освен това според CFF в решението на Комисията от 2006 г. не са взети предвид разходите, свързани с риска от съдебни действия в рамките на една ликвидация на засегнатото предприятие. По този повод CFF смята, че националната съдебна практика, на която се позовава Франция, за да оправдае разходите, които биха били свързани с ликвидацията на SNCM, не е приложима към конкретния случай. Според CFF Касационният съд в делото за мините и химическите продукти на Salsignes не засяга изобщо пряката отговорност на държавата акционер при ликвидацията на предприятие, в което е акционер, а по-скоро посочва възможността тя да ръководи действие за плащане на социални задължения срещу публично образувание с промишлен и търговски характер, и невъзможността на неговите ръководители да се освободят от задълженията си, като призовава за намесата на публичните власти.
(149)
Що се касае до приложимостта към случая от съдебната практика на Апелативния съд на Руан по делото Aspocomp, CFF посочва, че случаят, който е предмет на тази съдебна практика, при която дружеството майка е осъдено да плати на служителите на дъщерно дружество обезщетения за „неспазване на договор“, утвърден от нея, е твърде различен в сравнение с обстоятелствата по случая на SNCM. Няма риск CGMF или държавата да бъдат осъдени да плащат обезщетения за уволнения при съдебна ликвидация. Освен това CFF се съмнява в цифрите за другите социални разходи поради факта, че те са доста различни при различните експерти, поканени да ги установят.
(150)
CFF смята, че прилагането на съдебната практика на Общността по делата „Gröditzer“ и „Hytasa“ към конкретния случай може само да доведе до заключението, че държавата не е действала като частен инвеститор, доколкото съгласно тази съдебна практика капиталовата вноска на държавата е свързана с продажбата на 75 % от участието ѝ в SNCM, като така се намаляват перспективите за възвръщаемост.
(151)
Накрая, CFF смята, че при сравнението между разходите за ликвидация и разходите за рекапитализация трябва да се отчете стойността на активите, които и в двата случая се прехвърлят на купувача. CFF смята, че стойността на прехвърлените активи варира между 640 млн. EUR и 755 млн. EUR (95) предвид пазарната стойност на флотата, използвана от SNCM, която CFF оценява между 644 и 664 млн. EUR през август 2006 г.
(152)
По отношение на оценката на мерките, последвали рекапитализацията от 2002 г. като помощ за преструктуриране, CFF смята че, ако SNCM отговаря на условията за предприятие в затруднение според Насоките от 2004 г. в периода, предшестващ първата рекапитализация със 142,5 млн. EUR, тази квалификация вече е твърде спорна за периода, предшестващ второто увеличение на капитала с 8,75 млн. EUR, тъй като собственият капитал на предприятието е възстановен.
(153)
Що се касае до жизнеспособността на предприятието, CFF подчертава, че цесията на SNCM е частична и не е неотменяема предвид разтрогващите клаузи, договорени с купувачите. Тези елементи са важни елементи на несигурност по отношение на волята и капацитета на купувачите да оздравят SNCM и следователно „залагат на карта“ перспективите за трайна жизнеспособност на предприятието. CFF посочва, че противно на изискванията в Насоките от 2004 г., френските органи не са предвидили спирането на дейности, които ще останат губещи в структурно отношение дори след преструктурирането (96). CFF изразява своя скептицизъм по отношение на плана за съкращаване на разходите, при положение че флотата на SNCM ще се увеличи (97), и на плана за съкращаване на персонал, като се има предвид провала на социалния план от 2002 г.
(154)
CFF изразява съмненията си по отношение на факта, че новите помощи ще са ограничени до минимум, поради липсата на яснота за това какво покриват социалните разходи от една страна, а от друга - поради съдържанието на протокола от Общото събрание на SNCM от 28 април 2006 г., където е видно, че част от тези помощи биха покрили загубите от дейността на дружеството през 2006 и 2007 г. CFF смята също така, че купувачите на SNCM не допринасят съществено за преструктурирането на предприятието.
(155)
За да се предотврати нежелано нарушаване на конкуренцията, CFF смята, че е необходимо да се преразгледат и уточнят компенсаторните мерки, наложени на SNCM през 2003 г., както и да се добавят нови, свързани с редуцирането на присъствието на SNCM на пазара (98). CFF смята, че част от мерките наложени на SNCM с решението от 2003 г., не са били спазени. SNCM е пристъпило към придобиването на нови кораби в нарушение на член 2 от решението на Комисията от 2003 г. Освен това SNCM не е отстъпило своя дял в CCM в нарушение на член 3 от решението на Комисията. И накрая, SNCM практикува от 2003 г. агресивна тарифна политика с цени под тези на CFF в нарушение на член 4 от същото решение (до 30 % по-евтини билети за еднакви или сравними услуги).
(156)
Що се касае до естеството на втората рекапитализация от 8,75 млн. EUR, CFF смята, че извън едновременността на публичната и частната инвестиция, частната интервенция трябва да бъде значителна и реализирана при сравними условия, така че да се оправдае интервенцията на държавата. В конкретния случай тези две условия не са удовлетворени. От една страна участието на купувачите, тясно свързано с първото увеличение на капитала със 142,5 млн. EUR, не е значително. От друга страна интервенцията на купувачите не е извършена при сравними условия с тези на държавата поради разтрогващите клаузи и очакваната рентабилност от миноритарното участие на CGMF.
(157)
Що се касае до социалните мерки на стойност 38,5 млн. EUR, CFF оспорва квалификацията на тази сума като помощ за персонала. В действителност, макар да е вярно, че тази сума е в полза пряко на служителите на SNCM, CFF подчертава, че тази мярка може да генерира косвен положителен ефект за SNCM, по-специално по отношение на успокояването на социалната атмосфера.
4.2.2. Мнение на STIM
4.2.2.1. Относно мерките, последващи рекапитализацията от 2002 г.
(158)
Що се касае до отрицателната цена на цесията от 158 млн. EUR, STIM смята, че тази цена не е пазарната цена, получена в резултат на открита и недискриминационна конкурентна тръжна процедура, тъй като рекапитализацията е извършена при условия, различни от тези, които по принцип трябва да ръководят един частен инвеститор. STIM счита, че преоцененият счетоводен нетен актив в най-лошия случай би позволил ликвидация без разходи за държавата, дори печалба от ликвидацията, че цената на цесията е неоправдано ниска спрямо стойността на дружеството (оценено от STIM на 350 млн. EUR) и че помощта не е пропорционална на нуждите на дружеството.
(159)
STIM насочва вниманието на Комисията върху прекомерния характер на разтрогващата клауза за прехвърлянето към частния сектор.
(160)
Накрая, STIM оспорва обосноваването на продажбата на отрицателна цена, основаващо се на хипотезата за трудна от социална гледна точка ликвидация, което изглежда нереалистично.
(161)
Що се касае до втората рекапитализация от 8,75 млн. EUR, STIM смята, че за тази капиталова вноска не се спазва принципът на частния инвеститор в условията на пазарна икономика предвид недостатъчните гаранции за възвръщаемост на инвестицията. STIM оспорва аргумента, приведен във връзка с едновременността на частната и публичната инвестиция, за да се отрече квалифицирането на тази вноска като държавна помощ. Една такава едновременност, доколкото е установена, представлява само показател и сама по себе си не би могла да бъде критерий за квалифициране (99). STIM твърди, че тази вноска представлява гаранция, дадена на купувачите от страна на френското правителство, че SNCM ще получи DSP за обслужването на Корсика.
(162)
Що се касае до сумата от 38,5 млн. EUR за помощ за персонала, STIM смята, че в действителност тази сума има за цел да се предоставят средства на SNCM, с които то да спази някои основни аспекти от плана за възстановяване, представен на Комисията, които не са били изпълнени, по-специално намаляване на персонала.
4.2.2.2. Относно съвместимостта с Насоките от 2004 г.
(163)
STIM e на мнение, че получените от SNCM помощи не са ограничени до минимума. Приносът на SNCM и на купувачите към плана за преструктуриране е недостатъчен по отношение на условията, установени в Насоките от 2004 г., и не е ясно дали положението на SNCM е изключително дотолкова, че да оправдае по-малък собствен принос. Освен това STIM подчертава непропорционалния характер на помощите, отпуснати през 2006 г., доколкото те са позволили на SNCM да формира резерви за покриване на бъдещи загуби. Накрая, фактът, че SNCM не е предвидило цесията на активи, които не са необходими за оцеляването на дружеството, противоречи на изискванията, определени в Насоките от 2004 г.
(164)
STIM счита, че предоставените суми са били изплатени в нарушение на принципа на единство, залегнал в Насоките от 2004 г. Влошаването на финансовото състояние на дружеството, както и социалните конфликти, не биха могли да се анализират като изключителни и непредвидени обстоятелства, за които дружеството не носи отговорност.
(165)
Следователно STIM изисква допълнителни компенсации на стойност половината от предоставените помощи, или 98,25 млн. EUR, чрез цесията на допълнителен кораб, както и на преките и косвените участия на SNCM в CMN. В тази връзка STIM твърди, че тези участия не са стратегически по смисъла на Насоките от 2004 г. за държавните помощи за преструктуриране, тъй като те не са „от жизненоважно значение за оцеляването на дружеството“, нито имат характера на неотчуждаем актив.
(166)
STIM изтъква също така, че предполагаемото взаимодействие между SNCM и CMN не съществува, доколкото SNCM няма действителна роля в управлението и развитието на CMN. STIM подчертава, че споразумението на акционерите, свързващо двете дружества, не е в сила от 15 март 2006 г., когато то е било прекратено от CMN, както е било установено от Апелативния съд на Париж.
4.2.3. Мнение на SNCM
(167)
SNCM е предало на Комисията досие, съдържащо преглед на неговото икономическо и конкурентно положение, придружено от правно становище, в което в случай на процедура по ликвидация се оценява рискът от съдебна квалификация на намесата на държавата в качеството ѝ на фактически управител на компанията през периода, предшестващ приватизацията.
(168)
В резултат на запитването от SNCM кантората Baker & McKenzie достига до заключението, че въз основа на документите на дружеството, допълнени с кореспонденцията, оценките и протоколите на контролните органи, държавата има […] (60) решения (100), […] (60) органи (101), […] (60) социални органи (102). Освен това в доклада се подчертава, че […] (60) SNCM (103). Накрая, в същия доклад се посочва, че […] (60) SNCM.
(169)
Въз основа на това експертът на SNCM заключава, че е много вероятно качеството на държавата като фактически управител да би било отбелязано от Търговския съд на Марсилия.
(170)
Освен това от фактите, установени от доклади на Сметната палата, е видно, че грешките в управлението, за които носи отговорност френската държава, фактически управител на SNCM, са допринесли за недостига на активи, установен от SNCM. В доклада се разкриват и следните грешки в управлението: търговският избор […] (60). Щетите, резултат от грешките в управлението на държавата, възлизат на […] (60).
(171)
В този контекст според експерта на SNCM осъждането на държавата да поеме изцяло или отчасти недостига на активи в рамките на процедура по покриване на пасивите не подлежи съмнение предвид изключително силната намеса на държавата в управлението на SNCM, на очевидните ѝ грешки в управлението и на обхвата на нейните финансови ресурси.
(172)
На базата на съответната съдебна практика експертът на SNCM заключава, че ако SNCM е било ликвидирано, държавата без никакво съмнение би била осъдена да поеме за своя сметка всички социални задължения на SNCM. Това би довело до поемане от страна на държавата акционер на една част, оценена между 85 и 100 % от установения недостиг на активи (или между 316,6 и 385,7 млн. EUR). Вследствие на това, решавайки да приватизира SNCM, като предварително подсили неговия собствен капитал със сумата от 158 млн. EUR, държавата е действала като разумен инвеститор.
V. КОМЕНТАРИ НА ФРЕНСКИТЕ ОРГАНИ ПО МНЕНИЯТА НА ЗАИНТЕРЕСОВАНИТЕ СТРАНИ
5.1. КОМЕНТАРИ НА ФРЕНСКИТЕ ОРГАНИ ПО МНЕНИЯТА НА ЗАИНТЕРЕСОВАНИТЕ СТРАНИ ОТНОСНО РЕШЕНИЕТО ЗА ОТКРИВАНЕ НА ОФИЦИАЛНА ПРОЦЕДУРА ПО РАЗСЛЕДВАНЕ ОТ 2002 г.
5.1.1. Относно мнението на cff
(173)
Френските органи посочват, че някои от представените от CFF данни относно предложението на SNCM са неточни.
(174)
Държавата счита, противно на твърденията на CFF, че планът за преструктуриране е бил изготвен по такъв начин, че да позволи възстановяването на SNCM в най-кратки срокове и да създаде условия за неговата жизнеспособност в средносрочен и дългосрочен план. Френските органи уточняват, че важна част от програмата за намаляване на разходите вече е била изпълнена. Плавателните средства са намалени и програмата за цесии на активи се осъществява съгласно промишления план. Обслужването на линиите е подновено и планът за действие за съкращаване на потреблението на стоки и услуги дава първите си резултати. Постепенно се изпълнява частта от промишления план, касаеща заетостта. Освен това през 2001 г. SNCM е заделило 21,3 млн. EUR, предназначени за финансирането на мерките по преструктуриране, и по-специално на плана за запазване на работните места.
(175)
По отношение на определянето на размера на помощта френските органи потвърждават, че съотношение на собствения капитал към общата задлъжнялост от 0,79 е характерно за балансите на повечето морски дружества, освен при наличието на извънредна ситуация. Що се отнася до индекса от 0,497, обявен от CFF за CMN през 2001 г., той е неточен според френските органи, тъй като при него не се вземат предвид разполагаемите средства в актива на баланса. Коригиран с този пропуск, индексът на CMN е 0,557. Според френските органи при всички положения това ниво продължава да бъде недостатъчно за CMN и трудностите по отношение на паричната наличност, изпитани от CMN през 2002 г., са пример за това. CMN е трябвало да заеме до 8 млн. EUR според STIM, за да финансира касов дефицит, непокрит от неговите банки.
5.1.2. Относно Мнението На Stim
(176)
Френските органи твърдят, че участието на SNCM в капитала на CMN не може да бъде анализирано като чисто финансов актив, както твърди STIM. Франция защитава позицията, че участието на SNCM в CMN има силно стратегически характер. В действителност според нея тяхната цесия не само би било лишена от смисъл от икономическа гледна точка, но би представлявала и и сериозна стратегическа грешка.
5.1.3. Относно мненията на представителите на местните общности
(177)
Франция одобрява като цяло съдържанието на писмото на председателя на област Provence-Alpes-Côte d’Azur, но държи въпреки това да отбележи, че противно на това, което се твърди в точка 2 от посоченото писмо (104), предлагането по линията между континентална Франция и Корсика не е „прекалено голямо по отношение на търсенето“ и че тарифната политика на SNCM отговаря на поетите от него задължения да не предизвиква тарифна война и да не бъде „price leader“.
5.2. ОТНОСНО МНЕНИЯТА НА ЗАИНТЕРЕСОВАНИТЕ СТРАНИ ПО РЕШЕНИЕТО ОТ 2006 г.
(178)
В общ смисъл Франция отбелязва, че голям брой забележки на STIM и CFF са идентични с коментарите, които дружествата вече са формулирали пред Комисията през 2003 г. По-специално тя подчертава че коментарите на CFF са били представени пред Първоинстанционния съд в рамките на жалба за отмяна на решението на Комисията от 9 юли 2003 г. и в по-голямата си част вече са били отхвърлени както от Комисията, така и от Първоинстанционния съд.
5.2.1. Относно предварителното привеждане в действие на мерките, предвидени в първия план за преструктуриране и неговите изменения
(179)
На общата забележка относно преждевременното прилагане от страна на Франция на мерките, които могат да бъдат квалифицирани като помощи, френските органи отговарят, че въпросното прилагане се обосновава с особения характер на процедурата, а именно отмяната през 2005 г. на положителното решение на Комисията от 9 юли 2003 г., а не с намерението на френските органи да не признаят задълженията си по Договора за ЕО. Всъщност Франция уточнява, че винаги е информирала Комисията за развитието на делото и различните мерки, приети от януари 2005 г. нататък, съгласно принципа на лоялно сътрудничество между държавите членки и Комисията.
(180)
Относно последните мерки френските органи смятат, че тъй като нито една от тях не представлява помощ, член 88, параграф 3 от Договора за ЕО in fine не може да бъде приложен и не съществува никакво задължение за прекратяване на тяхното изпълнение.
5.2.2. Относно мерките, последващи рекапитализацията от 2002 г.
(181)
Що се касае до процеса на цесията, Франция уточнява, че първоначално е предвиждала класически критерии за подбор, базиращи се основно на цената, предложена за остойностяването на акциите на SNCM, и на второ място - на други параметри (промишлен план, социален проект и др.), сред които сумата, която кандидатите са били готови да инвестират в дружеството като рекапитализация. Франция оспорва категорично аргумента, изложен от третите заинтересовани страни, според който процесът по продажба не е бил прозрачен, и напомня, че в конкретния случай самата държава е надхвърлила своите достатъчно силни и задължаващи законови и регулаторни задължения, предвидени в случай на цесия на публични дялове. Франция напомня, че развитието вследствие на предложението на BCP да закупи 100 % от акциите на SNCM, е протекло в много трудни финансови и социални условия и че присъединяването на VT към предложението на BCP не е променило търговските и финансови параметри на операцията (извън разпределението на капитала).
(182)
Относно отрицателната цена от 158 млн. EUR френските органи припомнят, че предвид финансовото състояние на SNCM към 30 септември 2005 г.,дружеството е било продадено на пазарна цена и че продажбата е била икономически по-изгодна, отколкото ликвидацията на дружеството. В тази връзка френските органи уточняват, че прилагането на критерия за частния инвеститор в случай на цесия на дружество, намиращо се близо до ликвидация, не трябва да бъде считано като търсене на „рентабилността на публичната намеса“, а като предотвратяване на по-сериозни загуби, които акционерът би могъл да понесе с извършването на по-скъпа ликвидация.
(183)
Относно платената цена Франция оспорва аргумента, според който SNCM е било прехвърлено на цена, която не отговоря на реалната му стойност. По-специално, тя отхвърля изчисляването на стойността на дружеството на приблизително 350 млн. EUR, направено от STIM, при което се вземат предвид само данните от баланса, които повишават остойностяването на базата на собствения капитал (амортизации, остатъчна добавена стойност на корабите и др.), без да се отчитат данните за пасивите, които биха го намалили. Този метод на изчисление с чисто счетоводен характер не съответства на икономическата реалност на едно морско дружество, каквото е SNCM, с активи, фигуриращи в баланса, но което има и ограничена рентабилност и сериозни пасиви извън баланса.
(184)
Френските органи отхвърлят освен това и аргумента на CFF, че са подценили пазарната стойност на флотата на SNCM, която CFF определя между 406,5 млн. EUR и 426,5 млн. EUR. Френските органи твърдят, че корабите, взети предвид при изчислението на CFF, не отговарят на тези, които SNCM притежава към 30 септември 2005 г. По отношение на липсата на отстъпка, приложена към пазарната стойност на корабите, не се взема предвид контекстът, в който би се извършила една евентуална съдебна ликвидация на тези активи, и накрая, датата, отбелязана при изчисляването на тази пазарна стойност, а именно август 2006 г., не е датата на потенциалната ликвидация на SNCM, която трябва да послужи като референтна дата, която е 30 септември 2005 г. От друга страна Франция отбелязва, че ако се спази предложеното от CFF изчисление, отрицателната цена би била три пъти по-ниска от стойността за ликвидация на активите, изисквана от съдебната практика по делото Gröditzer, което би било по-благоприятно в сравнение с хипотезите, представени на Комисията от френските органи.
(185)
Относно аргумента, изложен от CFF, с който се оспорва прилагането на съдебната практика по делото Gröditzer въз основа на факта, че капиталовата вноска на SNCM от страна на държавата е свързана с продажбата на 75 % от нейното участие, като с толкова се намаляват перспективите за възвръщаема печалба, френските органи напомнят, че отрицателната цена на цесията от 158 млн. EUR отговаря на цесията на целия капитал на SNCM, последвана от нова инвестиция от държавата на стойност 25 % с възвръщаемост от […] (60) % годишно. Следователно Франция счита, че възвръщаемостта на инвестицията остава гарантирана чрез нейното участие като акционер в компанията в размер на 25 %, доколкото това участие се ползва с висока гаранция за възвръщаемост.
(186)
Освен това Франция оспорва и аргумента, изложен от CFF, за неприложимостта в конкретния случай на метода ABX, основаващ се на анализа на действителните разходи по ликвидацията на SNCM и на риска, че държавата би могла да бъде считана за отговорна за пасивите на дружеството при процедура по покриване на пасивите, както е предвидено във френските колективни процедури и потвърдено от националната съдебна практика (решение на Апелативния съд на Руан от 22 март 2005 г.). Въпреки че френските органи смятат, че тяхното поведение като управител на SNCM не би трябвало да бъде квалифицирано като „грешно“ при тази процедура, те настояват за наличието на много висок риск от осъждане на държавата от национален съдия за недостиг на активи на SNCM поради гъвкавите критерии за квалифициране на грешката в управлението по смисъла на член L. 651-2 от Търговския закон и съгласно горепосочената съдебна практика, която може да бъде приложена в настоящия случай.
(187)
По отношение на рекапитализацията от 8,75 млн. EUR Франция напомня, че противно на твърденията на CFF и STIM тази капиталова вноска не представлява държавна помощ предвид едновременността на тази инвестиция, сходния характер на условията по нея и възнаграждението, получено от държавата чрез CGMF, чийто размер е по-висок от средния.
(188)
По-специално френските органи уточняват, че принципът на равнопоставеност на инвеститорите не би бил оспорен от съществуването на разтрогващи клаузи, доколкото те са били предвидени в рамките на цесията на 100 % от SNCM, а не в рамките на последвалата я рекапитализация с 35 млн. EUR.
(189)
Освен това Франция припомня, че размерът на нейната инвестиция е доста по-нисък от този на купувачите, доколкото единствено сумата от 8,75 млн. EUR трябва да бъде сравнявана с направената от купувачите инвестиция (26,25 млн. EUR). В действителност първата рекапитализация от 142,5 млн. EUR трябва да бъде разглеждана само и единствено в рамките на сравнение с ликвидационната цена.
(190)
Накрая Франция оспорва аргумента на STIM относно факта, че тази вноска би съставлявала гаранция за частните купувачи, че SNCM ще получи DSP за обслужване на Корсика. Френските органи изтъкват, че това увеличение на капитала е разумно и независимо от резултатите на дружеството и че предоставянето на DSP на SNCM не би позволило да се подобри очакваната възвръщаемост на тази инвестиция.
(191)
Относно сумата от 38,5 млн. EUR за социални мерки Франция отново изтъква аргумента, според който тези мерки представляват помощ за персонала и че тяхното поемане от страна на държавата не може да бъде считано като предоставяне на непряко предимство на дружеството, тъй като са в допълнение към законовите разпоредби и задълженията, произтичащи от колективните трудови договори на SNCM. Освен това Франция припомня, че тези мерки не биха позволили напускането на служители, за които SNCM би продължило да бъде отговорно в случай на липсата на такива мерки.
(192)
В противовес на аргумента на CFF френските органи уточняват, че сумата от 38,5 млн. EUR не е предназначена за провеждане на съкращенията на персонала, предвидени в социалния план от 2003 г., тъй като въпреки закъснението тези съкращения вече са осъществени на практика. Новият социален план представлява допълнение към първите социални мерки от 2003 г.
5.2.3. Относно съвместимостта с Насоките на Общността
(193)
Франция счита, че като се има предвид гореизложеното, размерът на помощта, която трябва да бъде оценена съгласно Насоките, възлиза на 15,81 млн. EUR.
(194)
Противно на твърденията на CFF френските органи считат, че по отношение на точка 11 от Насоките от 2004 г. първата рекапитализация, при все че е позволила на SNCM да възстанови собствения си капитал, не е причина да загуби характера си на предприятие в затруднение, доколкото тази рекапитализация има за цел да осигури поддържането на дейността на дружеството.
(195)
Франция опровергава твърденията на CFF, според които тя не е трябвало да извършва нови финансови инжекции в дружеството предвид факта, че SNCM е могло да поиска банков кредит. В тази връзка френските органи уточняват, че на 24 август 2005 г. банките са отказали отпускането на нови кредити за оборотни парични средства в полза на SNCM и че от този момент единствената възможна алтернатива е била приватизацията или ликвидацията на дружеството.
(196)
Франция оспорва твърденията на CFF и STIM относно провала на плана за преструктуриране от 2002 г., който, въпреки известно закъснение, е бил изпълнен и е позволил да бъдат постигнати целите през 2005 г. Влошаването на икономическото и финансово състояние на SNCM, дължащо се на външни за дружеството фактори, е довело след това до необходимостта от удължаване на плана, за което е изпратено уведомление през 2002 г., и до въвеждането на нови мерки.
(197)
Франция смята, че SNCM има добри перспективи за възстановяване и че мерките, предвидени от новите акционери, а именно изпълнението на социалния план, възстановяването на транспортните услуги и обновяването на някои кораби, ще позволят да се възвърне жизнеспособността на дружеството. В тази връзка Франция отбелязва, че поради приходите, получени от DSP (около [50-70] (60) % от оборота на SNCM) и предвид значимостта на фиксираните разходи и трудностите при разпределяне на шестте кораба за обслужване на линията Марсилия-Корсика, DSP представлява съществен елемент от стратегията на дружеството и неговата жизнеспособност.
(198)
По отношение на ограничението до минимум на помощта Франция смята, че е ограничила до стриктния минимум разходите за необходимото преструктуриране, за да позволи неговото реализиране. В тази връзка френските органи припомнят, че, както Комисията посочва в решението си от 2003 г., самото дружество е допринесло достатъчно за плана за преструктуриране със свои собствени ресурси чрез цесия на активи на стойност 30,2 млн. EUR. Освен това с оглед на други цесии, извършени от SNCM в размер на 12,2 млн. EUR, общият размер на собствения принос на дружеството достига 42,38 млн. EUR. Франция смята, че този размер е много по-висок от този на собствения принос, необходим за одобряване на помощите за преструктуриране, чийто краен размер възлиза на 15,81 млн. EUR, доколкото останалите мерки не са държавни помощи.
5.2.4. Относно условията, наложени с решение на Комисията от 2003 г., и относно евентуалните нови компенсаторни мерки
(199)
Противно на твърденията на STIM и на CFF френските органи заявяват, че са спазили условията, наложени с решението от 2003 г., с които са били обвързани до края на 2006 г., и по-специално поддържането на флота от 11 кораба и прилагането на тарифи, по-ниски от тези на конкурентите.
(200)
От друга страна Франция смята, че в рамките на новото окончателно решение нивото на компенсаторни мерки, което ще бъде наложено на SNCM, трябва да бъде съответстващо, доколкото размерът на помощите за преструктуриране ще бъде от този момент 15,81 млн. EUR вместо 69,3 млн. EUR.
(201)
В тази връзка Франция оспорва становището на STIM относно възможността Комисията да наложи на SNCM като компенсаторна мярка цесията на неговото участие в CMN. Франция оспорва аргумента на STIM, според който определянето на стратегически активи не би съответствало на Насоките от 2004 г. в сравнение с тези от 1999 г.
(202)
Що се касае до изложените от CFF мерки, целящи намаляването на присъствието на SNCM на пазара, френските органи уточняват, че както всъщност е било посочено от Комисията в решението от 2003 г. (съображение 87), съответните засегнати пазари (Франция-Корсика-Магреб) не се характеризират със свръхкапацитет и че една промяна на конфигурацията на линиите, обслужващи Корсика в рамките и извън DSP, отново ще изложи на риск жизнеспособността на дружеството.
(203)
По отношение на аргумента, изложен от CFF, според който прилагането в полза на SNCM на горепосочените мерки би довело до сериозен риск от изчезването от пазара на континентална Франция-Корсика на неговия основен конкурент, а именно CFF, френските органи изтъкват, че предвид настоящата конфигурация на този пазар, на който CFF има мажоритарно участие, поддържането на конкурентна структура зависи от одобряването на плана за преструктуриране на SNCM и неговото присъствие на въпросния пазар.
VI. ОЦЕНКА НА МЕРКИТЕ
6.1. НАЛИЧИЕ НА ПОМОЩ ПО СМИСЪЛА НА ЧЛЕН 107, ПАРАГРАФ 1 ОТ ДОГОВОРА ЗА ЕО
(204)
Член 107, параграф 1 от ДФЕС гласи, че: „Освен когато е предвидено друго в Договорите, всяка помощ, предоставена от държава членка или чрез ресурси на държава членка, под каквато и да било форма, която нарушава или заплашва да наруши конкуренцията чрез поставяне в по-благоприятно положение на определени предприятия или производството на някои стоки, доколкото засяга търговията между държавите членки, е несъвместима с вътрешния пазар.“
(205)
Квалифицирането на една национална мярка като държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС предполага кумулативното изпълнение на следните условия: 1) въпросната мярка да предоставя избирателно икономическо предимство; 2) това предимство се финансира чрез държавни ресурси; 3) това предимство нарушава или заплашва да наруши конкуренцията и, накрая; 4) това предимство засяга търговията между държавите членки (105).
(206)
Комисията установява, че SNCM е получило държавни ресурси на обща стойност 274,54 млн. EUR (106) чрез CGMF, която е 100 % на държавата.
(207)
Тъй като SNCM осъществява дейност в сектора на морския транспорт, който е отворен към вътрешноевропейската конкуренция, полученото потенциално икономическо предимство може да наруши конкуренцията и да засегне търговията между държавите членки.
(208)
Обстоятелството, че пазарът на каботажни превози към средиземноморските острови до 1 януари 1999 г. е бил временно освободен от прилагането на Регламент (ЕИО) № 3577/92, не позволява a priori да се изключи, че изплатените субсидии за обслужване на каботажните линии между средиземноморските острови в рамките на DSP са могли да засегнат търговията между държавите членки и да нарушат конкуренцията.
(209)
Във всички случаи, дори ако отпуснатите субсидии за обслужване на линиите за каботаж не са засягали търговията и не са нарушавали конкуренцията преди 1 януари 1999 г., положението се е променило след тази дата, тъй като съгласно Регламент № 3577/92 дейностите, свързани с морския каботаж, са отворени за всички оператори на Европейския съюз. Освен това трябва да се подчертае, че SNCM не извършва само крайбрежен транспорт, но осъществява дейност и на международния морски транспортен пазар, който бе либерализиран с Регламент (ЕИО) № 4055/86 (107).
(210)
Следователно Комисията счита, че в конкретния случай трите последни критерия на член 107, параграф 1 от ДФЕС, посочени в съображение 205 от настоящото решение, са изпълнени. Ето защо тя трябва да проучи последователно за всяка мярка наличието на избирателно икономическо предимство в съответствие с решението на Общия съд от 11 септември 2012 г.
6.1.1. Временна рамка на анализа
(211)
В съответствие с практиката на Общия съд (108) Комисията трябва след отмяната на някое от нейните решения да основе своя нов анализ единствено на информацията, с която е разполагала към момента на приемане на отмененото решение, т.е. в този случай към 8 юли 2008 г.
(212)
Последващите събития, които евентуално са настъпили след 8 юли 2008 г., не трябва да бъдат взети под внимание. Измененията или развитието на пазара или на положението, в което се намира получателят на помощта, трябва да бъдат изключени от анализа. По същия начин Комисията не взема предвид периода на изпълнение на плана за преструктуриране след месец юли 2008 г. (109).
(213)
Освен това Комисията няма задължение отново да открие делото, нито дори да го допълни с нови технически експертизи (110). Отмяната на акта слага край на административната процедура, която съдържа няколко етапа, но това не води непременно до отмяна на цялата процедура. Когато, както в този случай, въпреки предприетите действия по разследването, позволяващи изчерпателен анализ на съвместимостта на помощта, извършеният от Комисията анализ се окаже непълен и по този начин доведе до незаконосъобразност на решението, процедурата за замяна на това решение може да бъде започната въз основа на вече осъществените действия по разследване (111).
(214)
Освен това, тъй като Комисията трябва да основе своя нов анализ единствено на информацията, с която е разполагала през юли 2008 г., т.е. информация, за която френските органи и SNCM вече са изразили позиция, не е нужно отново да се прави допитване за техните становища (112). И накрая, правото на трети заинтересовани страни да представят своите мнения било спазено чрез публикуване в Официален вестник на решението за откриване на процедурата (113) и нито една разпоредба от Регламент № 659/1999 не изисква да им се предложи отново тази възможност, когато първоначалният план за преструктуриране се изменя по време на разследването (114).
(215)
Настоящото решение се основава главно на известните факти към 8 юли 2008 г. Допълнително обаче Комисията ще покаже, че ако евентуално вземе предвид информационната бележка на френските органи от 16 май 2013 г. относно посочените факти преди датата 8 юли 2008 г., както и представената от SNCM информация на 27 август 2013 г., това няма да промени заключенията ѝ.
6.1.2. Цесия на SNCM на отрицателна продажна цена от 158 млн. EUR
(216)
В конкретния случай Комисията трябва да проучи дали капиталовата вноска на държавата в размер на 158 млн. EUR, предхождаща цесията на SNCM на частни купувачи, т.е. in fine отрицателната продажна цена на дружеството за еквивалентна сума, не съдържа елементи на държавна помощ.
(217)
Една открита, прозрачна и недискриминационна обществена процедура за избор, в рамките на която държавата прехвърля дружеството след предварителна рекапитализация (за сума, по-голяма от продажната цена), не позволява непременно да се изключи наличието на помощ, от която може да се възползва едновременно приватизираното дружество и неговият купувач (115).
(218)
За да провери дали едно дружество е ползвало икономическо предимство вследствие на капиталовата вноска от държавата, Комисията прилага по принцип критерия за „частния инвеститор, действащ в условията на пазарна икономика“ (наричан по-нататък критерият за частния инвеститор), при условие че получателят не е задължен да възстанови други държавни помощи и тази вноска подлежи на анализ спрямо този критерий. Критерият за частния инвеститор следва принципа на равно третиране на публичния и частния сектор, което произтича от член 345 от ДФЕС. Според този принцип предоставените от държавата капитали на разположение на дадено дружество пряко или косвено при обстоятелства, които съответстват на нормалните условия на пазара, не биха могли да бъдат квалифицирани като държавни помощи (116).
(219)
За тази цел Комисията може по-специално да оцени дали лицето, предоставящо средствата, действа като частен инвеститор, който следва структурна, обща или секторна политика, и е воден от перспективи за дългосрочна рентабилност на инвестираните капитали. Валидността на този подход е призната от Съда на ЕС в рамките на няколко дела (117).
(220)
Съгласно постоянната съдебна практика капиталова вноска, направена от публичен инвеститор при отсъствието на всякаква перспектива за печалба, дори дългосрочна, представлява държавна помощ (118).
(221)
Съдът на ЕС е отбелязал освен това, че един частен инвеститор, който следва структурна, обща или секторна политика и е воден от перспективи за дългосрочна рентабилност, разумно не би си позволил след дългогодишни загуби да направи капиталова вноска, която от икономическа гледна точка е не само по-скъпа от една ликвидация на активите, но и е свързана с продажбата на дружеството, която му отнема всякаква перспектива за печалба, дори и в по-дългосрочен план (119).
(222)
По-конкретно в решението си по дело „Gröditzer“ Съдът е постановил, че с цел определяне на това дали приватизацията на едно дружество срещу отрицателна продажна цена съдържа елементи на държавна помощ: „[е] редно е да се установи дали при сходни обстоятелства един частен инвеститор, чиято големина може да бъде сравнена с тази на органите, управляващи публичния сектор, би могъл да пристъпи към такава голяма капиталова вноска в рамките на продажбата на въпросното дружество или би избрал неговата ликвидация“ (120).
(223)
С оглед на гореизложеното, за да се определи характерът на помощта по въпросната мярка, Комисията трябва „да прецени дали избраното решение от държавата е в абсолютни стойности и по отношение на всяко друго решение, включително ненамесата, най-евтиното, което, ако е така, би довело до заключението, че държавата е действала като частен инвеститор“ (121).
(224)
С други думи Комисията трябва да провери дали изборът да се направи капиталова вноска с такъв размер на практика се оказва по-малко ефективен в сравнение с ликвидацията.
6.1.2.1. Относно оценката на разходите по ликвидация
а) Относно вземането предвид на изплащането на допълнителни обезщетения за уволнение
(225)
За целите на изчисляването на разходите по ликвидацията за акционера френските органи считат, че големите групи от предприятия, когато пристъпват към затваряне на обекти или ликвидация на дъщерни предприятия, не могат да не се интересуват от социалните последствия, до които водят тези затваряния или ликвидации. По тази причина те най-често прилагат социални планове, които могат да включват мерки за преквалификация на персонала, съдействие при намиране на друга работа, обезщетения при напускане и действия на местно икономическо равнище, които дори надхвърлят разпоредбите на закона и на колективните трудови договори.
(226)
В този контекст френските органи приемат въз основа на социалния план от 2005 г., основаващ се на социалния план от 2002 г., диапазон от [90 000-100 000] (60) до [120 000-130 000] (60) EUR за служител или общ размер между [200-210] (60) млн. EUR и [250-260] млн. EUR. Френските органи уточняват, че долната граница на горепосочения размер обяснява факта, че цената на референтния социален план е увеличена поради големия брой служители, доближаващи пенсионна възраст, които напускат при изключително благоприятни условия. Освен това взет е предвид и фактът, че контекстът на ликвидацията на дружеството и уволняването на целия персонал не могат да бъдат сравнени с преквалификацията на служителите, позволяваща продължаване на дейността, какъвто е случаят при референтния социален план.
(227)
Накрая, френските органи считат, че дори и да приложат таблицата за анализ, определена от Общия съд в решението му от 15 септември 2012 г., прехвърлянето на контрола на SNCM за отрицателна цена от 158 млн. EUR не съдържа елементи на държавна помощ. На практика те считат, че Комисията разполага с всички необходими сведения, за да отговори на критиките на Общия съд.
(228)
В случая Комисията не споделя този анализ.
(229)
В съответствие с решението на Общия съд (122) изплащането на допълнителни обезщетения за уволнение от частен инвеститор по принцип може да представлява законна и уместна практика според обстоятелствата в конкретния случай, с цел насърчаване на спокойния социален диалог и поддържане на доброто име на дадено дружество или група от дружества. В съответствие с принципа на равно третиране на частния и публичния сектор възможността за изплащане на допълнителни обезщетения за уволнение е открита и за държавите членки при ликвидация на публично предприятие, независимо че задълженията им a priori не надвишават строгия законов и договорен минимум. Все пак Общият съд уточнява, че „(…) поемането на тези допълнителни разходи поради основателни опасения не може да преследва единствено социална или дори политическа цел, тъй като по този начин може да излезе от рамките на теста за частния инвеститор (…). При липса на всякаква, дори дългосрочна, икономическа рационалност, поемането на разходи, които излизат извън строгите законови или договорни задължения, следователно трябва да се счита за държавна помощ по смисъла на член 87, параграф 1 ЕО.“ (123).
(230)
Що се отнася до мотива за имиджа на държавата, изтъкнат от френските органи, Общият съд счита, че „(…) защитата на доброто име на държава членка в качеството ѝ на глобален инвеститор в пазарната икономика не може да представлява, при липса на специални обстоятелства и без особено убедителни мотиви, достатъчна обосновка за доказване на дългосрочната икономическа рационалност на поемането на допълнителни разходи като допълнителните обезщетения за уволнение“ (124). Такива специални обстоятелства в случая няма.
(231)
Комисията установява, че след откриването на процедурата френските органи не пристъпват към определяне на икономическите дейности на френската държава, по-специално на географско и секторно равнище, по отношение на които се прецени икономическата рационалност в дългосрочен план на разглежданите мерки, макар и в писмото си от 16 май 2013 г. да посочват, че поведението на държавата трябва да се сравни с това на холдинг с диверсифицирани дейности, който търси максимална печалба и защита на доброто си име като глобално индустриално предприятие, по-специално по отношение на управлението на персонала му.
(232)
Що се отнася до доброто име на CGMF, Комисията отбелязва, че компанията не е имала никакъв друг актив освен SNCM в сектора на морския транспорт. Следователно този аргумент не може да се отнася до нея.
(233)
По отношение на доброто име на държавата акционер френските органи изтъкват съществуването на висок риск от социални конфликти в управляваните от държавата предприятия - не само тези, които в географски план се намират в близост до дейностите на SNCM, но и такива от други сектори, и по-специално този на транспорта. От една страна Комисията отбелязва, че френските органи не доказват реалността на този риск от „заразяване“ на всички държавни предприятия, а от друга счита, че те не доказват също така, че изплащането на допълнителни обезщетения би възпрепятствало възникването на нови стачки. Накрая, Комисията счита, че изключително социалната обосновка на поемането на тези обезщетения от държавата е недостатъчна, за да се изключи наличието на държавна помощ.
(234)
Комисията счита от друга страна, че френските органи не посочват достатъчно обективни и проверими сведения, които да докажат, че изплащането на допълнителни обезщетения за уволнение при сходни обстоятелства е установена практика сред частните предприемачи от същия сектор. Комисията посочва, че просто препращане към ограничен брой социални планове също не може да докаже съществуването на достатъчно установена практика в случаи, сравними с разглеждания, тъй като посочените от френските органи социални планове се отнасят до планове за преструктуриране, а не за ликвидация, и голяма част от тях засягат сектори, които a priori нямат нищо общо с транспортната инфраструктура, като козметичния (Yves Saint-Laurent Haute couture), селскостопанския сектор (Danone) или сектора на електрониката (Hewlett Packard). Освен това в представената от френските органи таблица в информационната бележка от 16 май 2013 г., в която е включен списък със социални планове, се изброяват шест плана след приватизацията на SNCM, които следователно не могат да бъдат приети като основание за поемането на допълнителните обезщетения за уволнение.
(235)
SNCM представя нов списък с пет социални плана в информационната бележка от 27 август 2013 г. Комисията счита, че този списък не позволява да се установи, че изплащането на допълнителни обезщетения за уволнение при сходни обстоятелства е установена практика сред частните предприемачи от същия сектор. Комисията отбелязва най-напред, че от петте посочени плана два засягат SNCM, сред които е и планът, предмет на настоящото решение. Тези два плана не могат да бъдат използвани като обективни елементи за сравнение поради две причини: от една страна SNCM не може да изтъква собствените си предишни практики в тази област, за да обоснове достатъчно добре установеността на тази практика; и от друга страна социалният план от 2002 г. съответства на период, когато SNCM е било все още държавно предприятие, а зададеният от Общия съд критерий за сравнение са частни предприятия от същия сектор. В този смисъл Комисията отбелязва, че социалният план на пристанището в Марсилия не може да бъде приет, тъй като през 2004 г. пристанището е било публично образувание, а не частно предприятие. Накрая, Комисията отбелязва, че последните два посочени социални плана - на Air Lib и на Eurostar - са планове за преструктуриране, а не такива за ликвидация. В допълнение Комисията изтъква, че средното допълнително обезщетение от тези два плана е с над 50 % по-ниско спрямо приетия от SNCM среден размер на допълнителните обезщетения.
(236)
Комисията посочва, че френските органи не са установили, че поведението на френската държава е било мотивирано от разумна вероятност за получаване на косвена материална печалба, дори в дългосрочен план, като се избегне допълнително влошаване на социалната атмосфера в предприятието, тъй като именно при хипотезата за ликвидация предприятието е трябвало да прекрати съществуването си. Що се отнася до хипотезата за по-голяма полза за служителите на други държавни предприятия, тя е недостатъчно обоснована. Още повече, че дори в рамките на логиката на глобален инвеститор, каквато се изтъква от френските органи, предоставянето на много високи обезщетения при напускане на служителите на едно дружество може да усложни евентуалното преструктуриране на останалите дружества, които притежава същият инвеститор. Освен това френските органи не са определили количествено доколко значителни биха били евентуалните социални разходи, с които обосновават плащането на допълнителните обезщетения за уволнение.
(237)
Френските органи също така посочват, че една процедура за ликвидация би била по-дълга и потенциално по-рискована за държавата акционер спрямо цесията на SNCM на отрицателна цена. Комисията отбелязва, че френските органи не са предоставили никакво доказателство за този риск и не са обяснили защо продължителността на процедурата за ликвидация е била взета предвид от частен акционер. Делото Frucona Kosice (125), цитирано от френските органи, не е релевантно към настоящия случай, тъй като се отнася до теста на частен кредитор. Срокът на една процедура за ликвидация е подходящ за анализирането дали държавата в позицията на кредитор на Frucona Kosice е възстановила в максимална степен вземанията си, като е приела частично, но незабавно възстановяване, или дали е трябвало да чака ликвидацията на предприятието. Положението в разглеждания случай е различно, тъй като държавата е в позицията на акционер в SNCM, а не на частен кредитор. Като се има предвид, че в случай на ликвидация на SNCM активите определено не биха били достатъчни за покриването на пасивите, държавата не би могла да възстанови своята вноска. Следователно в този случай не е подходящо да се изтъква срокът на процедурата за ликвидация.
(238)
Френските органи не са доказали, че поемането на разходите по тези допълнителни обезщетения от държавата като частен инвеститор при сценария за ликвидация е било обосновано.
(239)
На този етап от анализа Комисията следва да определи стойността на ликвидацията на SNCM без допълнителни обезщетения за уволнение.
б) Относно стойността на ликвидацията на SNCM
(240)
Съгласно този метод недостатъчното количество на активи е установено, когато икономическата стойност на реалните активи (по принцип по-висока от счетоводната нетна стойност) не покрива икономическата стойност на реалните дългове.
(241)
С цел установяването на недостига на активи в конкретния случай Комисията с помощта на свой експерт (126) е проверила, както е обяснено по-долу, че към 30 септември 2005 г. стойността на активите на SNCM не е била достатъчна, за да удовлетвори привилегированите и непривилегированите кредитори.
(242)
Комисията счита, че стойността на нетните активи е често използван метод за остойностяване на дружествата в сектора на морския транспорт. Освен това тя смята, че този метод е изключително подходящ за ситуацията на SNCM, доколкото неговият основен акционер разполага с един единствен избор, алтернативен на цесията, а именно ликвидация.
(243)
По отношение на другите методи за остойностяване, по-специално на метода на актуализираните оперативни свободни парични потоци, Комисията смята, че предвид факта, че той предполага продължаването на дейността на дружеството, какъвто не е случаят при предвидената хипотеза за ликвидация на SNCM, то той не е актуален в настоящия случай.
(244)
Комисията отбелязва датата 30 септември 2005 г. като референтна дата за оценката на SNCM, която е датата, на която е направен реалният избор между приемане на предложението за възстановяване на дружеството или неговата ликвидация; решението за избора на BCP е взето на 27 септември 2005 г.
i) Относно стойността на активите на SNCM
(245)
Комисията отбелязва, че акционерът на SNCM със сътрудничеството на кантора Ernst & Young е пристъпил към определяне на разходите за ликвидацията на дружеството (горепосоченият доклад CGMF) на 30 септември 2005 г., който е бил повторно разгледан от Oddo Corporate Finance и кантората Paul Hastings. Комисията припомня, че в горепосочения доклад Oddo-Hastings активите на SNCM са оценени на 190,3 млн. EUR.
(246)
Що се отнася до стойността на собствената флота (127), брутната продажна стойност на корабите на SNCM е била оценена от специализирания експерт BRS на 224 млн. EUR на 30 септември 2005 г., а флотата на SNCM е била оценена в доклада Oddo на 150,7 млн. EUR след отстъпки (128), комисиона за търговско посредничество (129) и несигурно събитие (130).
Таблица 3
Сценарии за остойностяване на активите на SNCM към 30 септември 2005 г.
Стойност на активите
в доклада Oddo
в милиони EUR
Стойност на активите
според експерт на Комисията
в милиони EUR
Нематериални активи
-
-
Материални активи
Собствена флота
150,7
151,7
Недвижими имоти
(131)
11,2
11,2
Финансови активи
(132)
32,7
38,3
Нематериални активи
194,6
201,2
Стокова наличност
-
-
Аванси и предплати
-
-
Вземания от клиенти
0,8
0,8
Други вземания
(133)
9,4
9,4
Нетни парични потоци
-14,5
-
Сметки от изравняване
-
-
Други активи
-4,3
10,20
Общо активи
190,3
211,4
Източници:
Доклад Oddo-Hastings, доклад на експерт на Комисията.
(247)
При прочита на горната таблица Комисията констатира, че флотата от кораби съставлява основният елемент от оценката на активите на дружеството. В тази връзка експертът на Комисията е преценил след извършване на сравнителен анализ в подходящото време, че намалението, приложено към брутната продажна цена на корабите и несигурното събитие, са били съвместими. На тази база той е направил заключения, че няма аргументи за отхвърляне на оценката на стойността на флотата, изготвена от държавата.
(248)
По отношение на намалението Комисията смята, че неговото ниво е съвместимо с намаленията, наблюдавани при продажбите на кораби при съдебна ликвидация. Според експерта на Комисията Управлението за морски транспорт, национално белгийско дружество, обслужващо линията Остенде-Рамсгате, е продало например два ферибота за автомобили през 1997 г. с намаления, оценени на 35 % и 45 %. Неотдавна дружеството Festival Cruises е продало три туристически кораба със средна отстъпка от 20 %. Намаленията, прилагани в сходни случаи, са от порядъка на тези, приложени от френските органи в настоящия случай.
(249)
Що се отнася до несигурното събитие, такъв пример не е бил отбелязан на пазара и Комисията смята, че аргументите, оправдаващи прилагането на несигурното събитие са съвместими с ограничения пазар на специализирани кораби, изработени за изключително специфична употреба.
(250)
От друга страна Комисията отбелязва, че нейният независим експерт е ревизирал покачването на стойността на финансовите активи, по-специално стойността на участието на SNCM в CMN (от 21,8 млн. EUR до 28 млн. EUR). В тази връзка, предвид предложението за закупуване на това участие от Stef-TFE за 35,2 млн. EUR, предадено на Комисията в рамките на настоящото разследване, Комисията счита, че оценката на участието на SNCM в CMN в размер на 28 млн. EUR е разумна в контекста на ликвидация на дружеството.
(251)
Относно остойностяването на другите компоненти на активите експертът на Комисията не е изразил конкретно възражение. Той не е отбелязал рубриката „нетни парични потоци“ в активите, тъй като тя е в дефицит. Комисията смята, че тази рубрика трябва да премине към пасивите на дружеството SNCM.
(252)
Като взема предвид извършените промени, Комисията оценява активите на SNCM на 211,4 млн. EUR към 30 септември 2005 г.
ii) Относно оценката на пасивите на SNCM
(253)
Комисията установява, че френските органи оценяват дължимата сума за привилегировани вземания на 153,8 млн. EUR, а на 170,9 млн. EUR - дължимата сума за непривилегировани вземания (без допълнителните обезщетения за уволнение).
(254)
Що се касае по-специално до пасивите на дружеството, френските органи изчисляват цената на социалния план по колективния трудов договор на [70-80] (60) млн. EUR. Разходите по социалния план са определени на индивидуална база и предвид вида на договора (безсрочен договор - CDI и срочен договор - CDD), устава и колективните трудови договори (морски персонал, стационарен персонал и управление), трудовия стаж, позицията и възнаграждението на всеки отделен служител. Този размер покрива неустойките по предизвестия ([20-30] (60) млн. EUR), неустойките по платен отпуск по предизвестие ([0-10] (60) млн. EUR), конвенционални обезщетения за уволнение ([30-40] (60) млн. EUR) и контрибуция Delalande ([0-10] (60) млн. EUR) (134).
(255)
Цената на социалния план извън колективните трудови договори е оценен от френските органи на [30-40] (60) млн. EUR. Този социален план обхваща всички придружаващи мерки, свързани със законовите и регулаторни задължения на SNCM в областта на уволнението (135) и косвените разходи, свързани с социалния план по колективния трудов договор (136).
(256)
Разходите по прекратяване на основните договори за експлоатация засяга основно и включването на банкова гаранция в размер на 7,4 млн. EUR, дадена като гаранция за доброто изпълнение от страна на SNCM на неговите задължения за извършване на обществена услуга, към която се прибавя наказателна санкция, предвидена в договора, в размер на 2 % от референтната финансова компенсация в размер на 63 млн. EUR за 2005 г., или около 1,2 млн. EUR.
(257)
По отношение на нетния пасив, свързан с цесията на кораби на лизинг, (137) френските органи подчертават, че на базата на определени хипотези (138) нетният продукт от цесията е оценен от специализирания експерт BRS на 144,8 млн. EUR към 30 септември 2005 г. след отстъпки, комисиона за търговско посредничество и финансови разходи за пристанище. Спестяванията от данъци и банкови задължения възлизат на 193,5 млн. EUR, като съществува оставаща сума от банкови задължения за корабите, закупени на лизинг, която трябва да бъде възстановена, на стойност 48,7 млн. EUR.
Таблица 4
Сценарии за остойностяване на пасивите на SNCM към 30 септември 2005 г.
Стойност на пасивите
в доклада Oddo
в милиони EUR
Стойност на пасивите
според експерт на Комисията
в милиони EUR
Привилегировани задължения, от които:
Социални и данъчни задължения
[20-30]*
[20-30]*
Финансови задължения, гарантирани с активи
(139)
15,9
15,9
Разходи по социалния план по колективния трудов договор
[70-80]*
[70-80]*
Разходи по пенсионни осигурителни каси
(140)
10,2
10,2
Разходи по процеса на ликвидация
4,7
4,7
Добавени загуби от дейността
(141)
26,5
26,5
Удовлетворяване на привилегировани кредитори
153,8
153,8
Необезпечени задължения
(142)
69,7
84,2
Разходи по социалния план, извън колективния трудов договор
[30-40]*
[30-40]*
Разходи по прекратяване на основните договори за експлоатация
[10-20]*
[10-20]*
Допълнителни разходи, свързани с цесията на корабите, които са на лизинг
48,7
48,7
Удовлетворяване на непривилегировани кредитори
170,9
181,1
Източници:
Доклад Oddo-Hastings, доклад на експерт на Комисията.
(258)
Комисията отбелязва, че социалните пасиви на дружеството съставляват основният елемент от пасивите на SNCM. Що се отнася до цената на социалния план по колективния трудов договор, експертът на Комисията е проверил формулите за изчисляване на всички елементи от плана на базата на извадки и не е установил нито аномалия, нито грешка. Въз основа на тази проверка Комисията смята за разумен размера от [70-80] (60) млн. EUR, изплатени предварително от френските органи за социален план по колективния трудов договор.
(259)
Относно допълнителните загуби от дейността Комисията смята, че оценката е предпазлива с оглед на законодателството, по-специално член L.622-10 от Търговския закон и член 119-2 от Постановление № 85-1388 от 27 декември 1985 г., съгласно които SNCM би могло да бъде задължено от компетентния търговски съд да продължи дейността за срок от два месеца, който срок може да бъде подновен по искане на прокуратурата във връзка с изпълнението на задълженията за предоставяне на обществена услуга.
(260)
Що се отнася до необезпечените задължения, експертът на Комисията не е изразил конкретно възражение. При все това той е коригирал размера от 69,7 млн. EUR на 14,5 млн. EUR вследствие на промяната на рубриката „Нетни парични потоци“ в активите. Комисията оценява, че тази промяна е в съответствие с промените, извършени при оценяването на активите на SNCM.
(261)
По отношение на разходите по социалния план извън колективния трудов договор (без допълнителните обезщетения за уволнение) експертът на Комисията счита, че разходите за съдебни спорове трябва да бъдат [0-5] (60) млн. EUR вместо [0-10] (60) млн. EUR, изплатени предварително от френските органи. По този въпрос, въпреки че Комисията смята за сигурно, че синдикалните организации биха поискали преквалифициране на договорите CDD в договори CDI (143), тя счита от друга страна, че тези изчисления трябва да засягат само и единствено служителите, работещи на CDD, за които този риск е почти сигурен (или 150 CDD). Като се отчита едно месечно брутно възнаграждение в размер на [2 000-2 500] (60) EUR с обезщетение от 9 месечни заплати за първите [100-120] (60) CDD и от 6 месечни заплати за следващите [50-70] (60), размерът възлиза на [0-10] (60) млн. EUR.
(262)
Що се касае до нетните пасиви, свързани с цесията на корабите, които са на лизинг, Комисията смята, че хипотезите, свързани с изчисленията, са оправдани от договорния формализъм на GIE, който ограничава всякакво заместване на SNCM от трети страни и обуславя данъчни предимства за използването на корабите под френски флаг. Освен това несигурното събитие не се прилага в случая на кораби, използвани на лизинг, тъй като тези кораби са продадени от банките кредитори на GIE. В този контекст Комисията счита, че е оправдано да бъдат взети предвид разходите за превоз между 30 септември 2005 г. и датата на действителната цесия на кораба.
(263)
Във връзка с гореизложеното Комисията смята, че към 30 септември 2005 г. привилегированите пасиви на SNCM възлизат на 153,8 млн. EUR, а непривилегированите пасиви на SNCM са 181,1 млн. EUR.
iii) Относно установяването на недостиг на активите
(264)
Като се има предвид горепосоченото, Комисията смята, че към 30 септември 2005 г. стойността на активите на SNCM (или 211,4 млн. EUR) не е била достатъчна за удовлетворяване на привилегированите кредитори (или 153,8 млн. EUR) и на непривилегированите кредитори (181,1 млн. EUR), или 334,9 млн. EUR. Следователно активите не достигат с около 123,5 млн. EUR.
в) Относно вземането предвид на процедура по покриване на пасивите
(265)
Комисията също така разгледа и аргумента на френските органи и на SNCM, според който държавата в качеството ѝ на мажоритарен акционер може да бъде поканена да покрие пасивите в случай на ликвидация на дружеството. Една от заинтересованите страни, CFF, оспорва прилагането на националната съдебна практика, посочена от френските органи към настоящия случай. CFF счита, че по отношение на съдебната практика на Апелативния съд на Руан по делото Aspocom Group Oyj съдията е осъдил финландското дружество майка да заплати обезщетения на служителите от неговото френско дъщерно предприятие, което е било в ликвидация, тъй като тези обезщетения са били предвидени от социален план чрез споразумение в предприятието, потвърдено от дружеството майка, а в крайна сметка не са били изплатени.
(266)
Френските органи смятат, че всички реални разходи, които е трябвало да бъдат поети от държавата в качеството ѝ на акционер чрез CGMF, възлизат на 312,1-361 млн. EUR към 30 септември 2005 г. Те считат също, че в тази оценка се взема предвид рискът държавата да бъде поканена да „покрие пасивите“, ако съдът я счете за фактически управител на SNCM, както и рискът държавата да бъде осъдена да заплати допълнителните обезщетения за уволнение на освободения персонал. Френските органи смятат, че тези рискове трябва да бъдат взети предвид при изчисляването на действителните разходи по евентуална ликвидация на SNCM.
(267)
Следователно възниква въпросът за оценката на всички реални разходи, които Франция би била длъжна да поеме като акционер в случай на съдебна ликвидация на SNCM, за да се определи дали, предвид риска да бъде осъден да поеме тези разходи и предвид техния обем, един частен акционер би предпочел да продаде незабавно своето дъщерно предприятие на отрицателната цена от 158 млн. EUR, отколкото да се изложи на този риск.
(268)
Във френското право назначеният ликвидатор на дружество в съдебна ликвидация има възможността да започне процедура по поемане на отговорност срещу бившите управители на дружеството, наречена „процедура по покриване на пасивите“, в случай на решение за прекратяване на план за възстановяване на дружеството или поставянето му под съдебен надзор, както и в случай на съдебна ликвидация (144).
(269)
Започването на процедура по покриване на пасивите срещу бившите управители на дружеството в ликвидация е мотивирано от необходимостта от възстановяване на имуществото на дружеството, което е една от задачите на назначения ликвидатор.
(270)
В множество писма до Комисията френските органи поддържат становището, че хипотезата за осъждане на държавата от национален съдия за покриване на пасивите на управляваното от нея дружество представлява възможно най-правдоподобният сценарий и че тази хипотеза трябва да бъде отчетена при изчисляването на действителните разходи по евентуална ликвидация на SNCM.
(271)
В писмените си бележки от 28 февруари 2008 г. SNCM е представило доклада Baker & McKenzie, в който се оценяват правните последици от процедура по покриване на пасивите срещу френската държава. В този доклад се заключава, че сезираният по делото търговски съд най-вероятно би отбелязал отговорността на държавата и би я осъдил да поеме за своя сметка всички социални задължения на SNCM.
(272)
Съответното законодателство предвижда, че социалните задължения на дружество в ликвидация могат да бъдат поети от неговите бивши управители от правна и фактическа гледна точка, ако бъдат едновременно спазени четири условия.
i) Признаване на държавата като управител от правна и фактическа гледна точка на дружество в съдебна ликвидация
(273)
Докладът Baker & Mc Kenzie, изпратен от SNCM, предоставя на Комисията анализ, който води до заключението, че […] (60). По същество горепосоченият експертен доклад цели да покаже, че съгласно съответната съдебна практика (145) държавата е допуснала […] (60) нееднократно. По-специално според същия този доклад държавата е взела […] (60) решения. Освен това изглежда, че управителните органи […] (60) предприятието. Накрая, държавата […] (60).
(274)
Комисията констатира, че френските органи в писмените си бележки от 28 март 2008 г. не са изразили резерви […] (60). В своето писмо от 20 ноември 2006 г. самите френски власти посочват, че съдията […] (60) предприятието.
(275)
При все това Комисията е на мнение, че декларацията на френските органи от 20 ноември 2006 г., направена в рамките на дело за държавна помощ, не е достатъчна сама по себе си, за да се установи de jure дали един съдия би счел националните органи за фактически управители на дружеството получател на въпросните мерки и най-вече доколко такава възможност реално може да стане факт.
(276)
Преди всичко по отношение на спорните решения далеч не е установено, че вземането на окончателно решение от държавата се отдалечава в значителна степен от практиката, следвана при управлението от нейна страна на участията ѝ. Дори в доклада Baker & Mc Kenzie се припомня съществуването на повтарящо се противоречие по отношение на желаната степен на намеса на държавата в управлението на участията ѝ и се посочва значителната роля в общия случай на […] (60).
(277)
В националната съдебна практика, посочена от държавата и от SNCM, не се обяснява пряко подобен род положение. Основните обяснени случаи засягат местните общности, а решението по делото BRGM от 6 февруари 2001 г. се отнася до промишлено-търговско публично образувание.
(278)
Във всеки случай далеч не е установено, че държавата в качеството ѝ на публична власт трябва да се счита за фактически управител.
ii) Съществуването на една или повече грешки в управлението от страна на френската държава, фактически управител на дружество в съдебна ликвидация
(279)
В конкретния случай Комисията отбелязва, че в доклада на експерта на SNCM въз основа на списък от фактически данни, който не е изчерпателен, са посочени редица данни, за да покаже, че държавата, […] (60), е допуснала грешки в управлението.
(280)
По-специално е отбелязано, че френската държава е допуснала грешки при инвестициите, свързани с […] (60) SNCM. Освен това държавата е допуснала и многобройни грешки в управлението по отношение на мащабността […] (60) SNCM.
(281)
В писмото си от 30 април 2007 г. френските органи са оценили като много висок риска от осъждане на държавата за поемане на отговорност предвид критериите за квалифициране на грешката при управление по смисъла на член L.651-2 от Търговския закон.
(282)
Комисията отново счита, че тази декларация от 30 април 2007 г., направена в рамките на процедура в областта на държавните помощи, не е достатъчна сама по себе си, за да се установи de jure дали един съдия би счел, че националните органи са допуснали твърдяните грешки, и най-вече да се определи степента на вероятност от такава възможност. Това важи в още по-голяма степен, тъй като френските органи оспорват самото съществуване на грешки в управлението, които са необходими за прилагането на процедура по покриване на пасивите.
(283)
Като цяло се забелязва, че SNCM и френските органи се придържат до голяма степен към доста стари решения относно управлението. Ето защо докладът Baker & Mc Kenzie е насочен към […] (60), реализирани до 2000 г. В него с увереност се прави позоваване на доклади на Сметната палата за финансовите години 1993-1999. Основните твърдяни грешки в управлението са допуснати в средата на 90-те години на 20 в. Кредиторите на SNCM са били информирани за този начин на управление, когато са му отпускали кредити. Тоест те най-малко неявно са приели риска, свързан с този вид управление. Няма данни, че отговорността на държавата е можело да бъде успешно поискана за покриване на пасивите в подобна ситуация.
(284)
Освен това твърдяните грешки в управлението биха могли да се обяснят с избора на политики от публичните власти, като няма данни, че този избор на политики е можел да се квалифицира като грешки в управлението по смисъла на съдебната практика относно покриването на пасивите.
(285)
На последно място, в доклада Baker & Mc Kenzie липсва достоверност, тъй като в него се счита, че положението на SNCM може да се дължи на грешки във външната комуникация, допуснати от държавата по повод положението на SNCM. От този доклад е видно единствено, че държавата посочва положение, което е било вече известно. Следователно поведението на държавата не изглежда като грешка в управлението.
iii) Установяване на недостиг на активи
(286)
В настоящия случай Комисията констатира, че докладът Oddo-Hastings показва недостиг на активи в размер на 134,4 млн. EUR към 30 септември 2005 г., изчислен от една страна като разликата между стойността на активите на SNCM (190,3 млн. EUR) и от друга страна - стойността на пасивите на дружеството (привилегировани и непривилегировани задължения, оценени съответно на 153,8 млн. EUR и на 170,9 млн. EUR).
(287)
Комисията е оценила недостига на активи на SNCM на 123,5 млн. EUR към 30 септември 2005 г. (срв. съображение 264).
iv) Съществуване на причинно-следствена връзка между грешките и установения недостиг на активи
(288)
Според френските органи управителят на юридическо лице може да бъде обявен за отговорен на основание на член L.624-3 от Търговския закон дори ако грешката в управлението, допусната от него, е само една от причините за недостига на активи и може да бъде осъден да заплати всички или част от социалните задължения дори ако грешката е причина само за част от тях (146). Според френските органи френската държава ще бъде задължена да заплати една част в размер между 85 % и 100 % от установения недостиг на активите, или между 114,3 млн. EUR и 134,4 млн. EUR.
(289)
Този анализ не почива на никакво солидно основание. Всъщност, доколкото твърдяните грешки в управлението се основават на взети в средата на 90-те години на 20 в. решения и след като са породили незабавен свръхразход за SNCM, е много трудно това да се определи като причина за недостига на активи през 2005 г., особено след като между тези две дати са се случили много събития.
(290)
Освен това дори и да изглежда, че няма автоматична връзка между размера на отпуснатото обезщетение за покриване на пасивите и размера на натрупаните пасиви в резултат на грешка в управлението от страна на управителя (при положение, че е установена), това означава също, че съдията може да реши да определи сумата, с която да бъде осъден управителят, на много по-ниска стойност от установения недостиг на активи (147).
(291)
Обратно на това, което изглежда френските органи (и SNCM) считат, нищо не сочи, че разглежданите решения са считани от съдията по процедурата за покриване на пасивите като толкова тежки решения, че да оправдаят поемането от страна на публичните власти на значителна част от установените пасиви. Съгласно разгледаните твърдения става въпрос за решения с протекционистка визия, взети в рамките на политиката (като повечето се отнасят за десетилетие преди това), или по-скорошни решения, за да се спести на служителите задължението за повишаване на производителността или за да се направи опит да се възстанови по-добра социална атмосфера.
v) Определяне на евентуално поемане на допълнителните обезщетения за уволнение при хипотезата за съдебна ликвидация на SNCM
(292)
Според френските органи, в допълнение към недостига на активи, предвид съответната съдебна практика (148) даден съдия със сигурност би осъдил държавата да изплати допълнителните обезщетения за уволнение (т.е. между [200-210] (60) и [250-260] млн. EUR). Според френските органи всички реални разходи, които държавата в качеството си на акционер би могла да бъде задължена да заплати, са между 212,1 млн. EUR и 361 млн. EUR.
(293)
Френските органи уточняват, че в последните съдебни решения френските съдилища са осъдили правния и фактически управител да поеме, освен недостига на активите, допълнителните обезщетения за уволнение, изчислени на базата на социалния план, изготвен от дружеството преди ликвидацията.
(294)
Френските органи посочват, че по делото Aspocomp френското дружество Aspocomp SAS, дъщерно предприятие, собственост на 99 % на финландското дружество Aspocomp Group Oyj, е сключило споразумение в предприятието на 18 януари 2002 г., в което се описват условията за обезщетение по социален план за 210 служители от общо 550. В това споразумение е бил посочен размерът на компенсационните и допълнителните обезщетения, както и помощите при доброволно напускане. Вследствие промяна на стратегията на групата дружеството майка Aspocomp Group Oyj е взело решение на 21 февруари 2002 г. да спре финансирането на дъщерно предприятие Aspocomp SAS и по този начин е предизвикало обявяването във фалит на този дъщерно предприятие. Това решение de facto го е затруднило да изпълнява задълженията си, поети в рамките на посоченото споразумение, и го е принудило да уволни целия останал персонал.
(295)
В този контекст съдебното решение на Апелативния съд на Руан е потвърдило решението на колегията по трудовоправни дела в Еврьо и по тази начин е задължило дружеството Aspocomp Group Oyj, което притежава 99 % от своето дъщерно дружество, да изплати: i) на засегнатите от споразумението служители всички компенсационни и допълнителни обезщетения, предвидени в това единствено споразумение, както и всички обезщетения за пропуснати ползи и загуби за уволнение без реална и сериозна причина, и ii) на служителите, уволнени вследствие на обявяването на дружество Aspocomp в несъстоятелност - еквивалентните обезщетения, като в него се счита, че с неспазването на поетите ангажименти дружеството майка е показало нелоялно поведение и сериозно лекомислие.
(296)
Макар и Франция също да се позовава на съдебното решение от 19 април 2005 г. на търговската колегия от Касационния съд (149), за да подкрепи теорията си, Комисията не вижда в това решение нито един решаващ факт по отношение на настоящия спор. Касационният съд на практика се ограничава до това да отбележи, че един апелативен съд не е характеризирал в достатъчна степен de jure смесването на имуществото между дружеството майка и неговото дъщерно предприятие. При всички положения Комисията установява, че свързаните със съдебната практика Aspocomp факти не са същите като тези в разглеждания случай. В последния не е налице неспазване на ангажиментите от страна на CGMF по отношение на изплащането на допълнителни обезщетения за уволнение.
(297)
Трябва да се отбележи, че SNCM и френските органи обръщат внимание на факта, че един социален план […] (60). Твърде съмнително е, че […] (60) може да се счита като грешка в управлението, която да доведе до поемане на отговорност от страна на държавата към служителите […] (60). Дори и да се предположи, че извънредно […] (60), държавата е можела да поеме отговорност към служителите и да им предостави право на платено от нея обезщетение (150), предоставянето на такова право би било само по себе си предимство, предоставено на предприятието SNCM, и следователно държавна помощ, поради аналогични доводи като изложените по-долу по повод мерките за помощ за персонала в размер на 38,5 млн. EUR. Тази мярка е можела до известна степен да успокои социалната атмосфера в предприятието.
vi) Заключение относно вземането предвид на процедура по покриване на пасивите
(298)
Не е установено в достатъчна степен de jure, че френските органи са щели, с достатъчна степен на вероятност, да бъдат осъдени от национална юрисдикция да платят обезщетения при покриване на пасивите, и още по-малко, че при подобно отсъждане би била превишена отрицателната цена, за която SNCM е било „продадено“.
(299)
Също така трябва да се отчете фактът, че действията на държавата, дори и да се предположи, че в случая е била лош управител, са имали за цел да защитят националните индустрии и услуги, включително SNCM и служителите му, като се избегне по-специално да им се налагат промени, които в социален план е можело да получат лош отзвук. На практика дори и публичните субекти, включително държавата, да могат да се считат при определени обстоятелства за фактически управители на едно предприятие, нищо не сочи, че процедурата по покриване на пасивите е можело да се използва за обяснение на политическия избор на държавата, особено при подобни обстоятелства. В случая не са налице обстоятелствата от делото Aspocomp, което изобщо не се е отнасяло до подобна проблематика.
(300)
Във всеки случай Комисията счита, че понастоящем френските органи не могат да изтъкнат политически избор, направен в миналото, за да обосноват публични намеси, предназначени да коригират последици от по-ранни намеси. Обратното, тези две намеси, а именно от миналото и новите публични намеси, се анализират като две кумулативни нарушения на конкуренцията. Поемането на отговорност от страна на държавата за покриване на пасивите отново би позволило на държавата да признае, че е допуснала грешки в управлението на предприятието, за да се обоснове, че финансовата вноска не е държавна помощ, което от своя страна би довело ново нарушение на конкуренцията. Тогава държавата би изтъкнала собствените си грешки в управлението, за да обоснове допълнителна финансова вноска, в противоречие с общия принцип, според който собствената грешка не може да се изтъква като причина (151).
(301)
Не по-малко изкуствено би било да се разделя поведението на държавата като „лош управител“ (при положение, че е установено) и поведението на държавата, която спасява зле управляваното от нея предприятие. Допускане на грешка в управлението не се включва в нормалното поведение на разумния частен инвеститор в условията на пазарна икономика. Ето защо механизмът за спасяване, който не може да се раздели от тази грешка, също не се вписва в това последно поведение.
(302)
Приемането на теорията на френските органи и на SNCM също така би позволило на държавата да предостави гаранция на предприятие, като допусне съзнателно „грешка в управлението“, което по никакъв начин не може да бъде допустимо в областта на помощите.
(303)
В разглеждания случай поведението, което би ангажирало отговорността на държавата, според защитаваната от SNCM и френските органи теория, е поведение на държавата, действаща като на публична власт, а не като акционер. Като се има предвид, че един разумен частен акционер не би взел решения въз основа на политически и държавни съображения, рискът от покриване на пасивите в резултат на такива решения не може да се вземе предвид при тест за разумен частен инвеститор в условията на пазарна икономика (152).
(304)
Френските органи припомнят, че в решението си по делото АВХ от 7 декември 2005 г. Комисията предвижда да отчете факта, че „в определени изключителни случаи, някои национални законодателства предвиждат възможността за трети страни да се обърнат срещу акционерите на ликвидирано дружество, а именно ако тези акционери могат да бъдат считани като [заличено в текста] и/или допуснали сериозни грешки при управлението“ (153).
(305)
Въпреки това Комисията припомня, че понятието за помощ трябва да се преценява обективно, и отбелязва, че в решението за откриване относно същото дело, се уточнява, че „[в] крайна сметка, дори при малко вероятната хипотеза, когато всички изисквани от националното право условия за поемане на отговорност […] са изпълнени, това не би изключило характера на държавна помощ на тези намеси в полза на дъщерно предприятие“ (154).
(306)
В случая Комисията смята, че френските органи не са опровергали достатъчно ясно съмненията на Комисията, че е твърде вероятно отговорността на акционера на SNCM да бъде оспорена.
(307)
При тези обстоятелства и след като отхвърля вземането предвид на допълнителните обезщетения за уволнение (срв. съображение 225 и следващи), Комисията заключава, че държавата не би имала никакви разходи за ликвидацията на SNCM. Комисията счита, че на държавата в качеството ѝ на акционер не може да бъде наложено да поеме разходите за ликвидацията, тъй като рискът за акционера е обвързан от стойността на вноската му в дружествения капитал на предприятието.
6.1.2.2. Заключение
(308)
Комисията счита, че един частен инвеститор би отдал приоритет на най-изгодното финансово решение, т.е. ликвидацията на SNCM. Ето защо тя заключава, че отрицателната цена от 158 млн. EUR представлява държавна помощ.
6.1.3. Капиталова вноска на CGMF на стойност 8,75 млн. EUR
(309)
В мнението си след решението за откриване френските органи посочват, че рекапитализацията от 8,75 млн. EUR от държавата е била извършена едновременно с вноската от частните инвеститори. Те обясняват, че съвпадението се подсилва от поемането от страна на държавата на миноритарна част спрямо пазарно внесения мажоритарен дял. Освен това те считат, че нормата на възвращаемост на вноската на държавата, или […] (60) % годишно, представлява адекватна дългосрочна рентабилност на инвестираните капитали от частен инвеститор. В информационната бележка от 16 май 2013 г. те считат също така, че свързаните с разтрогващата клауза рискове се компенсират с възможността за изкупуване от частните акционери.
(310)
Понастоящем вноската на държавата трябва да се сравнява с вноската на частните купувачи, възлизаща на 26,25 млн. EUR. Както е посочено в раздел 6.1.2, вноската на държавата се равнява на 158 млн. EUR, към които се добавят 38,5 млн. помощ за персонала и 15,81 млн., изплатени съгласно плана от 2002 г., както е видно от раздели 6.1.4 и 6.1.5.
(311)
Всички мерки от 2006 г. се съдържат в меморандума за разбирателство. Страните по този меморандум, CGMF, BCP и VT, са приели реализирането на вноската от 158 млн., на аванса по текущата сметка от 38,5 млн. и на увеличението на капитала с 8,75 млн. EUR в същия документ. В случая трите мерки представляват една и съща операция с цел приватизация на SNCM. В съответствие с посоченото от Общия съд в точка 125 от решението от 11 септември 2012 г.„тази вноска в капитала [от 8,75 млн. EUR] се вписва в общ протокол за продажба, резултат от единни преговори, в който вноските на купувачите са насрещната престация за обременителни задължения под различни форми на френската държава“. Следователно трите горепосочени мерки трябва да се считат като цяло за вноска в капитала на SNCM от държавата и да се сравняват с вноската на частните инвеститори, за да се оцени доколко е значителна или не тяхната намеса.
(312)
Като се има предвид гореизложеното, Комисията заключава, че вноската на частните акционери, т.е. 10,6 % от общата вноска, не може да се счита за значителна.
(313)
Както беше посочено и в съображение 311, трите разглеждани мерки представляват една и съща операция за приватизация. Следователно Комисията счита, че публичните и частните капиталови вноски са направени едновременно.
(314)
Що се отнася до критерия за вноските, направени при сравними условия, най-напред Комисията отбелязва, че заинтересованите страни, CCF и STIM, са поставили под съмнение значителния характер на частната намеса и най-вече наличието на сравними условия между публичното инвестиране и частните инвеститори поради съществуването на разтрогваща клауза.
(315)
Комисията счита, че условията за това увеличение на капитала сами по себе си показват, че рисковете, поети от частните и публичните инвеститори, не са еднакви. Съществуването и условията на разтрогващата клауза за цесията са показателни сами по себе си, че положението на частните инвеститори и на публичния инвеститор не е едно и също в случай на настъпване на изброените в клаузата условия. Съгласно меморандума за разбирателство частните инвеститори могат да се оттеглят и да изтеглят вноската си в случай на отрицателно решение от страна на Комисията, на Общия съд или на Съда или при неподновяване на предоставянето на обществена поръчка. Тази последна част от разтрогващата клауза санкционира още по-сериозно държавата, защото засяга основното ядро от дейността на SNCM. На практика SNCM е операторът, който исторически свързва Корсика с континентална Франция. Схематично две трети от неговата дейност се извършват между Марсилия и Корсика в рамките на предоставяне на обществена услуга. По този начин частните инвеститори са защитени чрез разтрогващата клауза срещу търговски риск за повечето от дейностите на SNCM. Така този риск се поема само от държавата.
(316)
Прилагането на горепосочената разтрогваща клауза би довело от една страна до задължение всички вноски на купувачите да бъдат възстановени от SNCM в полза на тези частни инвеститори. От друга страна CGMF би се оказала отново собственик на 100 % от капитала на SNCM, като рискът от ликвидация и съответно загубата на съществена част от публичните инвестиции значително би се увеличил.
(317)
Що се отнася до ангажимента за изкупуване от частните акционери, той не може да бъде изпълнен от CGMF в случай на съдебен надзор или ликвидация на SNCM. Това потвърждава, че при възникване на трудности тази възможност не може да се използва и рисковете се поемат главно от CGMF, т.е. държавата. Ето защо Комисията счита, че ангажиментът за изкупуване не може да са анализира като компенсаторна мярка за разтрогващата клауза.
(318)
Впрочем Комисията не може да приеме аргумента на френските органи, според който меморандумът за разбирателство съдържа редица гаранции за защита на инвестирането от страна на държавата. Всъщност наложените на купувачите задължения не включват поети от тях допълнителни рискове или трудности, които да ги поставят в ситуация, сравнима с тази на CGMF. Те целят единствено да се гарантира, че през периода, през който разтрогващата клауза може да се задейства от частните купувачи, последните не извършват никаква правна промяна в SNCM и изпълняват само необходимите действия за прилагането на бизнес плана и социалния пакт.
(319)
Освен това, както подчертава Общият съд в решението от 11 септември 2012 г., единствено анализът за изчислената рентабилност не е достатъчен, за да се заключи, че инвестицията е била направена от държавата при пазарни условия, доколкото рисковете не са равностойно поделени между публичния акционер и частните акционери.
(320)
Дори и условието за инвестиция pari passu да не е изпълнено, мярката все пак може да е съответствие с принципа на частния инвеститор в условията на пазарна икономика. В такъв случай би следвало да се докаже, че поведението на държавата е било такова, каквото би приел разумен частен инвеститор в подобна ситуация, например въз основа на предварителни анализи на рентабилността на инвестицията. Френските органи обаче не предоставят никакво доказателство за такъв предварителен анализ. Последните едва впоследствие посочват в мнението си, че фиксираната норма на възвръщаемост от […] (60) % е била подходяща за частен инвеститор, като я сравняват с доходността от една OAT (асимилируема облигация на трезора), емитирана от държавата, с доходност към онзи период между 3,72 % и 3,95 %. Но те не предоставят анализ, доказващ, че равнището от 10 % е било приемливо за частен инвеститор, като се имат предвид поетите от държавата рискове, например риска, свързан с разтрогващата клауза, и рисковете, свързани с положението на предприятието.
(321)
Нормата от […] (60) % се прилага единствено към капиталовата вноска в размер на 8,75 млн. EUR, но в подобен анализ следва да е отчетена общата вноска на държавата, приета в меморандума. Като се има предвид, че не е налице възвръщаемост, свързана с отрицателната цена от 158 млн. EUR или аванса по текущата сметка от 38,5 млн. EUR, възвръщаемостта на цялата инвестиция на държавата в SNCM в момента на приватизацията от 2006 г. е очевидно по-ниска от доходността на една OAT. Поради произтичащите рискове един частен инвеститор в условията на пазарна икономика не би приел подобно равнище на възвръщаемост.
(322)
С оглед на гореизложените съображения Комисията смята, че критериите, установени от съдебната практика за автоматично изключване на характеристиките на помощ на въпросната мярка, не са изпълнени. Следователно Комисията смята, че капиталовата вноска на държавата в размер на 8,75 млн. EUR не предоставя икономическо предимство на SNCM, доколкото е реализирана паралелно с вливане на частни капитали при несравними условия по смисъла на съдебната практика на Съюза. Следователно разглежданата мярка представлява държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС.
6.1.4. Мерки за помощ за персонала (38,5 млн. EUR)
(323)
Френските органи считат, че това финансиране представлява помощ за персонала, което не носи печалба на дружеството, и следователно не е държавна помощ. Заинтересованите страни, CCF и STIM, оспорват квалифицирането на тази мярка като помощ за персонала, тъй като считат по-специално, че тази мярка може да има положителни непреки последици за SNCM.
(324)
Комисията счита, че фактът, че преките получатели на помощта за персонала са служителите, не е достатъчен, за да се докаже липсата на помощ в полза на техния работодател. Общият съд уточнява следното: „[…] фактът, че преките получатели на помощта за лицата са служителите, не е достатъчен, за да се докаже липсата на помощ в полза на техния работодател.“ (155).
(325)
Както посочва Общият съд и в точка 138 от решението от 11 септември 2012 г., „[…] за да се провери дали тези помощи за лицата представляват помощ по смисъла на член 87, параграф 1 ЕО, трябва да се определи дали SNCM получава непряко икономическо предимство, което му позволява да не трябва да понася разходите, които нормално би трябвало да бъдат отчислени от собствените му финансови ресурси, и по този начин пречи на пазарните механизми да породят нормалните си последици“.
(326)
Комисията отбелязва, че съгласно меморандума за разбирателство тази мярка е ангажимент на държавата към частните инвеститори за финансиране на „частта от разходите при евентуални доброволни напускания или прекратяване на трудови договори (независимо от естеството им), наречена „sur générosité“, с която ще се допълват всякакви други суми, които работодателят трябва да плати (…)“. В съответствие с посоченото от Общия съд в точка 145 от решението от 11 септември 2012 г. съществуването на тези помощи за персонала в протокола „за продажба“ изглежда показва, че те създават предимство. Страните са се възползвали от него, защото са можели да извлекат определени ползи.
(327)
Следователно естеството на тези помощи е такова, че може да създаде икономическо предимство в полза на SNCM, като му позволи да не понесе всички разходи при евентуално и бъдещо напускане някои служители. Ако държавата освободи едно предприятие от подобни разходи, това представлява предимство за него. Комисията припомня, че тези допълнителни социални мерки целят да облекчат изпълнението на плановете за уволнение, необходими да постигането на целите на предприятието, и че те не произтичат от правно задължение. В този случай честотата на социалните движения в SNCM показва, че при въвеждането на социален план в това предприятие почти неизменно се стига до стачки и други синдикални действия. Тези допълнителни социални мерки несъмнено представляват предимство за SNCM.
(328)
Следователно Комисията смята, че тази мярка представлява помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС.
6.1.5. Сумата от 15,81 млн. евро, изплатена като помощ за преструктуриране през 2002 г.
(329)
Мерките от 2006 г. водят до съществено увеличение на размера на помощта за преструктуриране, разгледана съгласно плана от 2002 г., възлизаща на 69,29 млн. EUR, което се разглежда като изменение на плана за преструктуриране и на разходите по него. Всъщност към момента на предвиждане на приватизацията планът за преструктуриране е бил все още в изпълнение. Тези цели за възстановяване на жизнеспособността на SNCM обаче не са били постигнати. Общият съд посочва, че „[в] това отношение всъщност следва да се отбележи, че решението от 2006 г. изрично посочва факта, че при наличие на елементи на помощ за преструктурирането в плана от 2006 г. последните трябва да бъдат анализирани съвместно с помощта за преструктуриране в плана от 2002 г. (…)“ (156). Общият съд подчертава, че този анализ е бил извършен „с основание“. Сумата от 69,29 млн. съответства на сумата от 66 млн. EUR, предоставени през 2002 г. като първи транш по плана за преструктуриране, и 3,29 млн. помощи, отпуснати през 2005 г. като втори транш.
(330)
От общата стойност на отпуснатите помощи по плана за преструктуриране от 2002 г. 53,4 млн. са свързани с предоставянето на обществена услуга. След като Общият съд потвърждава правомерността на тази помощ в решението си от 11 септември 2012 г., Комисията трябва да разгледа едновременно съвместимостта на самата помощ за преструктуриране - 15,81 млн. EUR, предоставени по време на преструктурирането през 2002 г., и съвместимостта на всички мерки от 2006 г. спрямо Насоките от 2004 г.
6.2. РАЗГЛЕЖДАНЕ НА СЪВМЕСТИМОСТТА НА ПОМОЩТА ЗА ПРЕСТРУКТУРИРАНЕ, ИЗПЛАТЕНА ПРЕЗ 2002 И 2006 г.
6.2.1. Насоки, които да бъдат взети предвид
(331)
Комисията отбелязва, че планът за преструктуриране от 2002 г. е бил разгледан в съответствие с Насоките от 1999 г. Тя посочва още, че новите мерки от 2006 г., включващи плана от 2002 г., са след датата на влизането в сила на новите Насоки от 2004 г. и са приведени в действие преди Комисията да даде съответното разрешение.
(332)
В съответствие с преходните правила, предвидени в Насоките от 2004 г. (157), тези насоки се прилагат, когато става въпрос за неправомерна помощ, отчасти предоставена след влизането им в сила.
(333)
Следователно, тъй като мерките от 2006 г. представляват помощи, те се вписват в операциите за преструктуриране, започнати през 2002 г. и се анализират заедно с последните. Съвместимостта на всички тези помощи ще бъде разгледана в съответствие с Насоките от 2004 г.
6.2.2. Характер на предприятие в затруднение
(334)
За да може да получи помощ за преструктуриране, предприятието трябва да е квалифицирано като предприятие в затруднение по смисъла на Насоките.
(335)
В конкретния случай Комисията припомня, че е констатирала, че това условие е било изпълнено, както в решението на Комисията от 17 юли 2002 г. относно помощта за оздравяване на SNCM (158), така и в това от 19 август 2002 г., с което се открива официалната процедура по разследване на проекта за рекапитализация, въз основа на годишния баланс на SNCM за 2001 г.
(336)
За целите на настоящото решение Комисията провери дали SNCM отговаря на тези условия въз основа на годишния баланс на предприятието за 2002 г. Следователно собствените капитали извън регламентираните провизии (159) остават винаги отрицателни на равнище от -26,5 млн. EUR за 2002 г., след като са били -30,7 млн. EUR през 2001 г. Подобно ниво показва липса на повече от половината дружествен капитал на предприятието, от който повече от една четвърт е бил загубен през последните дванадесет месеца след уведомлението, като по този начин се доказва наличието на условието, описано в точка 5, буква а) от Насоките.
(337)
Освен динамиката на дружествения капитал Комисията установи, че:
-
между 2001 г. и 2002 г. текущият резултат преди данъци се е променил от - 5,1 млн. EUR през 2001 г. на - 5,8 млн. EUR през 2002 г., като нетните загуби през 2002 г. са били намалени единствено чрез продажба на някои кораби,
-
способността за самофинансиране на SNCM, достигаща 39,2 млн. EUR в края на 2001 г., е сведена до 35,7 млн. EUR в края на 2002 г.,
-
нетните финансови задължения извън кредитите по договорите са се променили от 135,8 млн. EUR на 144,8 млн. EUR между 2000 и 2002 г.,
-
финансовите разходи (лихви и подобни разходи) са се променили от 7,0 млн. EUR през 2000 г. на 9,503 млн. EUR през 2002 г.
(338)
От друга страна френските органи са потвърдили пред Комисията, че банките вече са отказвали да заемат пари на SNCM поради задлъжнялостта, въпреки че последното е предложило да даде като гаранция последните си кораби, които нямат ипотека или подобни тежести.
(339)
Накрая, договорът за DSP не е променил с нищо този анализ. Ако този договор е трябвало нормално да позволи на SNCM, заедно с успеха на плана за преструктуриране, да постигне след време положителни резултати от дейността, не може да се отрече, че острата липса на собствен капитал, нарастващото задлъжняване и стойността на оперативните мерки в плана за преструктуриране ще доведат след известно време до преустановяване на плащането за SNCM.
(340)
Тъй като преструктурирането се извършва между 2002 и 2006 г., е необходимо да се провери дали SNCM отговаря на това условие през този период, и по-специално в момента на вземане на решение за ново вливане на публични средства.
(341)
В решението от 2003 г. се отбелязва, че SNCM отговаря на този критерий за финансовите години 2001 и 2002 (160).
(342)
По-нататък е уместно да се провери дали SNCM все още отговаря на това условие за финансовите години 2003-2005, т.е. последният счетоводен период преди въвеждането на новите мерки от 2006 г. във връзка с приватизацията на SNCM.
(343)
Както беше посочено в съображение 73 и следващи, положението на SNCM се влошава значително през 2004 и 2005 г. Текущият му резултат възлиза на - 32,6 млн. EUR през 2004 г. и на - 25,8 млн. EUR през 2005 г. Нетният резултат възлиза на - 29,7 млн. EUR през 2004 г. и на - 28,8 млн. EUR през 2005 г. Собственият капитал през 2005 г. (- 1,7 милион) отбелязва намаление с 25,5 млн. спрямо 2004 г. Това намаление съответства на липсата на повече от половината дружествен капитал на предприятието, от който повече от една четвърт е загубен през последните дванадесет месеца след уведомлението, като по този начин доказва наличието на условието, описано в точка 10, буква а) от Насоките от 2004 г.
(344)
С оглед на горепосоченото Комисията счита, че SNCM може да бъде квалифицирано като предприятие в затруднение по смисъла на Насоките от 2004 г.
6.2.2.1. Собственият принос
(345)
В съответствие с точка 43 от Насоките „Размерът и интензитетът на помощта трябва да бъдат сведени до минимума на разходите по преструктурирането, необходими за неговото осъществяване в светлината на съществуващите финансови ресурси на дружеството, неговите акционери или бизнес групата, към която то принадлежи. Подобна оценка ще взема предвид и всяка помощ за оздравяване, предоставена преди това. От получателите на помощ се очаква да направят значителен принос към плана за преструктуриране от техните собствени ресурси включително чрез продажбата на активи на предприятието, които не са от жизненоважно значение за неговото оцеляване, или чрез външно финансиране при пазарни условия. Подобен принос е признак, че пазарите вярват във възможността за възстановяване на жизнеспособността. Приносът трябва да е действителен, т.е. наличен, без да включва очаквани бъдещи печалби като парични потоци, а също така трябва да е възможно най-голям.“
(346)
В точка 44 от Насоките се уточнява, че „Обикновено Комисията ще приема за уместни следните нива на принос (19) при преструктуриране: поне 25 % за малки предприятия, поне 40 % за средни и поне 50 % за големи предприятия. При изключителни обстоятелства и в случаи на големи затруднения, които трябва да бъдат доказани от държавата членка, Комисията може да приеме и по-нисък принос.“
(347)
В точка 7 от Насоките се посочва също така, че „е подходящо да се потвърди с още по-голяма яснота принципът, че [значителният принос от страна на получателя по преструктурирането] трябва да е реален и несвързан с помощ. Приносът на получателя има двойна цел: от една страна, да потвърди, че пазарите (собственици, кредитори) са убедени във възможността на възвръщане на жизнеспособността в рамките на един разумен период. От друга страна, той осигурява ограничаването на помощта за преструктуриране до минималното необходимо за възстановяване на жизнеспособността, като същевременно се ограничава нарушаването на конкуренцията. […].“
(348)
В съдебната практика се потвърждава също така, че собственият принос трябва да показва, че пазарите вярват във възможността за възстановяване на жизнеспособността (161). Комисията подчертава, че това изискване е особено уместно по отношение на SNCM поради положението на дружеството от 2002 г. насам. Комисията припомня, че първоначалните мерки за преструктуриране от 2002 г. не са довели до прогнозираните резултати. Някои от тях не са били спазени или постигнати (вж. съображение (351)). Тъй като SNCM не е било в състояние да въведе изцяло тези първи мерки за преструктуриране, от 2004 г. икономическото му и финансово положение е продължило да се влошава (срв. съображения (73)-(75)).
(349)
Разходите по преструктурирането са възлизали на 46 млн. EUR през 2002 г. По отношение на мерките от 2006 г. Комисията счита, че размерът на разходите за преструктуриране съответства на сумата на помощта (162) - 202,55 млн. EUR, към които се добавя увеличението на капитала от частните партньори - 26,25 млн. EUR, или общо 274,8 млн. EUR. Собственият принос се състои от 42,385 млн. нетна цесия на активи и 26,25 млн. увеличение на капитала от частните партньори, т.е. общ собствен принос от 68,635 млн. EUR. Следователно, като се отчитат новите мерки от 2006 г., собственият принос достига 25 %, докато Насоките изискват принос от най-малко 50 %. Комисията уточнява, че френските органи не са изтъкнали изключителни обстоятелства и случаи на големи затруднения, за да може Комисията да приеме по-нисък реален собствен принос. При всички положения Комисията счита, че в настоящия случай не са налице изключителни обстоятелства, които да оправдаят намалението на равнището на изискуемия собствен принос в съответствие с Насоките от 2004 г.
(350)
По тази причина Комисията счита, че собственият принос на SNCM, предназначен за преструктуриране, остава недостатъчен с оглед на разпоредбите на Насоките.
6.2.2.2. Възстановяване на дългосрочната жизнеспособност
(351)
В решението за откриване Комисията е изразила съмнения по отношение на възстановяването на дългосрочната жизнеспособност на SNCM, по-специално с оглед на следните факти:
-
SNCM не е предвиждало закриване на всички дейности, водещи до загуба,
-
успехът на плана за преструктуриране е бил тясно свързан с възлагането на DSP между Марсилия и Корсика за периода между 1 януари 2007 г. и 31 декември 2012 г.,
-
прогнозите за съкращения на екипажа съгласно плана от 2002 г. не са били спазени и увеличението на производителността с 10 % не е било постигнато,
-
недостатъчното съкращение на 400 работни места, равностойни на пълно работно време, и мерки за производителност, предвидени с плана от 2006 г., поради разлики с плана от 2002 г.
(352)
Френските органи отговарят, че промяната на акционерите и привеждането в действие на трите мерки от плана за приватизация са щели да позволят на SNCM да развие дейността си на стабилна основа, и че дефицитът при някои от дейностите му е можело да бъде преодолян.
(353)
Комисията констатира, че предвидените с плана от 2002 г. мерки не са били изпълнени докрай, което е довело до силно влошаване на резултатите на дружеството през 2004 и 2005 г. През 2006 г. увеличението на оборота с 20 млн. EUR и увеличението на компенсацията за обществената услуга с 9 млн. EUR не са позволили възстановяване на резултата от дейността, тъй като повишаването на цената на горивото и нарастването на оперативните разходи са били много по-високи от очакваното. Експертът на Комисията е установил, че изпълнението на бизнес плана на купувачите е бил значително забавен от няколко събития (163), и е заключил, че е имало опасност кумулираните загуби да бъдат много по-големи от първоначално предвижданите за 2007 г.
(354)
Ето защо Комисията счита, че отговорите на френските органи не са разсеяли всички нейни съмнения. Свързването на жизнеспособността с предоставянето на обществената поръчка за 2007-2013 г. и привеждането в действие на трите мерки от плана за приватизация, чиято правомерност и съвместимост с вътрешния пазар не са били потвърдени, изглежда рисковано. Достоверността на един план за възстановяване на дългосрочната жизнеспособност на едно предприятие най-малко предполага, че възприетите хипотези са реалистични. В настоящия случай успехът на плана се основава почти изключително на настъпването на две хипотетични събития, които SNCM не може да управлява. Впрочем, като се има предвид финансовото положение на SNCM по това време, Комисията си задава въпрос относно възможностите му да финансира необходимото обновяване на някои от своите фериботи. Обновяването е представено от френските органи като позволяващо да се постигнат целите за възстановяване на жизнеспособността.
(355)
Ето защо Комисията счита, че условието за възстановяване на дългосрочната жизнеспособност, което се изисква от Насоките, не е изпълнено.
6.2.2.3. Предотвратяване на прекомерно нарушаване на конкуренцията (компенсаторни мерки)
(356)
В отмененото решение от 2008 г. се посочват четири компенсаторни мерки:
-
закриване на дъщерното предприятие Corsica Marittima (82 000 пътници през 2000 г.), което е било натоварено с осигуряване на връзките между Италия и Корсика, и следователно оттегляне на групата SNCM от пазара на транспортните услуги между Италия и Корсика,
-
почти пълно оттегляне на SNCM от връзките между Тулон и Корсика, пазар, който през 2002 г. е наброявал не по-малко от 460 000 пътници,
-
ограничаване на общия брой предлагани места и броя на ротациите, извършвани ежегодно от SNCM, считано от 2003 г., и по-специално по линията Ница-Корсика,
-
продажбата на четири кораба.
(357)
Комисията би желала да припомни, че тези мерки са били предложени от френските органи по отношение на сумата от 15,81 млн. помощ, която съответства на помощта за преструктуриране, отпусната през 2002 г.
(358)
След отмяната на решението от 2008 г. с решението от 11 септември 2012 г. общият размер на помощта достига над 210 млн. EUR. Комисията счита, че тези нейни съмнения не са могли да бъдат разсеяни поради следните причини.
(359)
Що се отнася до продажбата на четирите кораба, предвидена по време на преструктурирането от 2002 г., Комисията отбелязва, че тези цесии са били частично компенсирани чрез доставката на Danielle Casanova през юни 2002 г., на смесените кораби за товари и пътници Paglia Orba и Pascal Paoli през 2003 г.
(360)
Що се отнася до закриването на Corsica Marittima, в точка 40 от Насоките се уточнява по-специално, че „[о]тписването и закриването на дейности, носещи загуби, които при всяко положение ще са необходими за възстановяване на жизнеспособността, няма да се разглеждат като намаляване на капацитета или присъствие на пазара с оглед компенсаторните мерки“. Следователно закриването на дъщерно предприятие Corsica Marittima, осъществяло дейност на загуба от създаването си през 1990 г., не може да се квалифицира като компенсаторна мярка, а по-скоро като мярка, включена във възстановяването на дългосрочната жизнеспособност.
(361)
Същата тази логика е приложима и към обслужването на линиите между Корсика и Ница. Комисията отбелязва, че SNCM притежава миноритарен пазарен дял, тъй като Corsica Ferries France притежава 70 % от пазарните дялове (164). Според доклада Stephens заминаващият трафик от Ница, и по-специално през летния период, се характеризира със силно търсене. От друга страна търсене извън летния сезон по тази линия също е налице. Текущият резултат за тази линия обаче е бил с дефицит между 2004 и 2007 г. Следователно тази мярка не може да се квалифицира като компенсаторна мярка, а по-скоро като мярка, допринасяща за възстановяването на дългосрочната жизнеспособност.
(362)
Комисията отбелязва също така, че пътническият трафик между Корсика и пристанището на Тулон значително е нараснал, като от по-малко от 200 000 пътника годишно през 1999 г. е достигнал почти 1 милион през 2007 г. (165). Следователно оттеглянето почти изцяло на SNCM от обслужването на тази линия би могло да се квалифицира като компенсаторна мярка. Комисията отбелязва обаче, че линията Тулон-Корсика е най-маловажната за SNCM по отношение на пътниците.
(363)
Независимо от това, дори и тази мярка да е била квалифицира като компенсаторна, Комисията я счита за твърде недостатъчна. В точка 40 от Насоките е посочено, че „(м)ерките трябва да са пропорционални на нарушаващото въздействие на помощта (…)“. Както вече беше припомнено в съображения (341) и (342), Комисията установява, че тези мерки са били предложени от френските органи по отношение на сумата от 15,81 млн. помощ, която съответства на помощта за преструктуриране, отпусната през 2002 г. Тъй като общата сума на помощта оттогава възлиза на около 218 млн. EUR, Комисията счита, че предложените мерки са недостатъчни по отношение на нарушението на конкуренцията, получено в резултат на отпускането на тези помощи.
(364)
Следователно Комисията констатира, че съмненията по отношение на квалифицирането на тези мерки като компенсаторни мерки или като мерки, необходими за възстановяване на жизнеспособността, не са били разсеяни. При всички положения предложените мерки продължават да са крайно недостатъчни.
(365)
Френските органи изтъкват риска от монопол в полза на CFF, ако SNCM не съществува. Комисията счита, че френските органи не са успели да докажат в достатъчна степен съществуването и сериозността на този риск. Превозът на пътници и на товари между континентална Франция и Корсика е отворен и конкурентен пазар за всички оператори, които обслужват Средиземно море. Този пазар се характеризира и с липса на пречки за достъпа до него. Независимо от това позицията на Corsica Ferries не е такава, че да се оправдае нарушаването на конкуренцията посредством спорни мерки.
(366)
Като се има предвид гореизложеното, Комисията заключава, че предложените мерки не отговарят на критериите, изброени в точки 38-42 от Насоките.
VII. ЗАКЛЮЧЕНИЕ
7.1. НЕСЪВМЕСТИМОСТ И ВЪЗСТАНОВЯВАНЕ НА КАПИТАЛОВАТА ВНОСКА, ЗА КОЯТО ФРЕНСКИТЕ ОРГАНИ СА ПОДАЛИ УВЕДОМЛЕНИЕ ПРЕЗ 2002 Г., И НА ТРИТЕ НОВИ МЕРКИ, ПРИВЕДЕНИ В ДЕЙСТВИЕ ОТ ФРЕНСКИТЕ ОРГАНИ ПРЕЗ 2006 г.
(367)
Капиталовата вноска от 15,81 млн. EUR, за която френските органи са подали уведомление през 2002 г., и трите нови мерки, приведени в действие от същите органи през 2006 г., а именно цесията на 100 % от SNCM при отрицателна цена от 158 млн. EUR, увеличението на капитала с 8,75 млн. EUR, записано от CGMF, и авансът по текущата сметка от 38,5 млн. EUR в полза на служителите на SNCM, представляват помощи по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС. Тези помощи са несъвместими с вътрешния пазар.
(368)
Комисията припомня, че в съответствие с член 14, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 659/1999 всяка неправомерна и несъвместима с вътрешния пазар помощ трябва да бъде възстановена от получателя.
(369)
За целите на възстановяването, в съответствие с глава V от Регламент (ЕО) № 794/2004 на Комисията (166), френските органи трябва също така да добавят към размера на помощта лихвите за възстановяване, начислени от датата, на която разглежданата помощ е била предоставена на предприятието, до действителното ѝ възстановяване (167).
7.2. НЕСЪВМЕСТИМОСТ И ВЪЗСТАНОВЯВАНЕ НА ПОМОЩТА ЗА ОЗДРАВЯВАНЕ
(370)
Ако мерките, за които е подадено уведомление за помощ за преструктуриране, не отговарят на предвидените в Насоките условия за съвместимост, следва да се отчетат последиците от тази несъвместимост по отношение на помощта за оздравяване, разрешена на SNCM от френските органи и предмет на решението на Комисията от 17 юли 2002 г., и да се изиска тя да бъде възстановена.
(371)
На 19 ноември 2002 г. френските органи изпратиха на Комисията копие от споразуменията за парични аванси между SNCM и CGMF, както и доказателствата за изплащане на аванса от CGMF на SNCM чрез два превода на 13 май и 14 юни 2002 г.,
ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:
Член 1
Капиталовата вноска от 15,81 млн. EUR и трите нови мерки, приведени в действие от френските органи през 2006 г., а именно цесията в размер на 75 % от SNCM при отрицателна цена от 158 млн. EUR, увеличението на капитала с 8,75 млн. EUR, записано от CGMF, и авансът по текуща сметка от 38,5 млн. EUR в полза на служителите на SNCM, приведени в действие от Франция в нарушение на член 108, параграф 3 от ДФЕС в полза на SNCM, представляват неправомерна държавна помощ, несъвместима с вътрешния пазар.
Член 2
1. От Франция се изисква да си възстанови от получателя помощта, посочена в член 1.
2. Сумите, които следва да бъдат възстановени, включват лихви от датата, на която са били предоставени на получателя, до действителното им възстановяване.
3. Лихвите се изчисляват с натрупване в съответствие с глава V от Регламент (ЕО) № 794/2004 и с Регламент (ЕО) № 271/2008 на Комисията (168) за изменение на Регламент (ЕО) № 794/2004.
Член 3
1. Възстановяването на помощта, посочена в член 1, се извършва незабавно и ефективно.
2. Франция осигурява изпълнението на настоящото решение в срок от четири месеца от датата, на която е уведомена за него.
Член 4
1. В срок от два месеца от уведомяването за настоящото решение Франция предоставя на Комисията следната информация:
а)
общата сума (главница и лихви), която трябва да бъде възстановена от получателя;
б)
подробно описание на предприетите и планираните мерки за спазване на настоящото решение;
в)
документи, които доказват, че на получателя е наредено да върне помощта.
2. Франция информира Комисията за напредъка на националните мерки, предприети за изпълнение на настоящото решение, до пълното възстановяване на помощта, посочена в член 1. При поискване от страна на Комисията тя незабавно предоставя информация за вече предприетите и планираните мерки за изпълнение на настоящото решение. Тя предоставя и подробна информация за размера на помощта и лихвите за възстановяване, които са вече възстановени от получателя.
Член 5
Адресат на настоящото решение е Френската република.
Съставено в Брюксел на 20 ноември 2013 година.
KOMISIJAS LĒMUMS
(2013. gada 20. novembris)
par valsts atbalstu SA.16237 (C58/02) (ex N118/02), ko Francija īstenojusi sabiedrības SNCM labā
(izziņots ar dokumenta numuru C(2013) 7066)
(Autentisks ir tikai teksts franču valodā)
(Dokuments attiecas uz EEZ)
(2014/882/ES)
EIROPAS KOMISIJA,
ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 108. panta 2. punkta pirmo daļu (1),
ņemot vērā Līgumu par Eiropas Ekonomikas zonu un jo īpaši tā 62. panta 1. punkta a) apakšpunktu,
uzaicinājusi ieinteresētās personas iesniegt savus komentārus saskaņā ar iepriekš minētajiem pantiem (2) un ņemot vērā šos komentārus,
tā kā:
I. PROCEDŪRA
(1)
Francija 2002. gada 18. februārī paziņoja Komisijai par sabiedrības Société Nationale Maritime Corse-Méditerranée (turpmāk “SNCM”) pārstrukturēšanas atbalsta projektu. Paziņojums tika papildināts 2002. gada 3. jūlijā (3). Pārstrukturēšanas plāns tika iesniegts pēc Francijas iestāžu paziņojuma 2001. gada 20. decembrī par naudas līdzekļu avansu 22,5 miljonu euro apmērā, ko Compagnie Générale Maritime et Financière (turpmāk “CGMF”) (4) bija piešķīrusi sabiedrībai SNCM kā glābšanas atbalstu. Ar 2002. gada 17. jūlija lēmumu (5) (turpmāk tekstā “2002. gada lēmums”) Komisija atļāva glābšanas atbalstu par labu SNCM saistībā ar atbalsta pārbaudes sākotnējo procedūru, kas paredzēta EK līguma 88. panta 3. punktā. Izmantojot paziņoto pārstrukturēšanas atbalstu, bija paredzēts ar CGMF starpniecību rekapitalizēt sabiedrību SNCM par summu 76 miljonu euro apmērā.
(2)
Ar 2002. gada 19. augusta vēstuli Komisija Francijas iestādes informēja par lēmumu uzsākt oficiālu izmeklēšanas procedūru (6) saskaņā ar EK līguma 88. panta 2. punktu, kura paredzēta 6. pantā Padomes Regulā (EK) Nr. 659/1999 (7).
(3)
Francijas iestādes 2002. gada 8. oktobrī (8) nosūtīja Komisijai savus komentārus par 2002. gada 19. augusta lēmumu (9).
(4)
Pēc Francijas iestāžu lūguma ar Komisijas dienestiem tika rīkotas darba sanāksmes 2002. gada 24. oktobrī, 2002. gada 3. decembrī un 2003. gada 25. februārī.
(5)
Saistībā ar procedūras uzsākšanu Komisija saņēma apsvērumus no diviem uzņēmumiem, proti, no Corsica Ferries France (turpmāk “CFF”) 2003. gada 8. janvārī (10) un no STIM d’Orbigny grupas STEF-TFE (turpmāk “STIM”) 2003. gada 7. janvārī, kā arī no dažādām Francijas reģionālajām un vietējām pārvaldes iestādēm - 2002. gada 18. decembrī un 2003. gada 9. un 10. janvārī. Tā šos apsvērumus ar 2003. gada 13. un 16. janvāra un 2003. gada 5. un 21. februāra vēstulēm nosūtīja Francijai, lai saņemtu tās komentārus.
(6)
Francijas iestādes Komisijai savus komentārus par CFF un STIM apsvērumiem nosūtīja 2003. gada 13. februārī (11) un 2003. gada 27. maijā (12).
(7)
Komisija 2003. gada 16. janvārī nosūtīja pieprasījumu sniegt papildu informāciju, uz kuru Francijas iestādes atbildēja 2003. gada 21. februārī.
(8)
Francijas iestādes 2003. gada 10. februāra vēstulē (13) izklāstīja savus argumentus, lai pierādītu, ka atbalsta projekts visos tā aspektos atbilst Kopienas pamatnostādnēm attiecībā uz valsts atbalstu grūtības nonākušu uzņēmumu glābšanai un pārstrukturēšanai (14) (turpmāk “1999. gada pamatnostādnes”).
(9)
Francijas iestādes pēc Komisijas pieprasījuma 2003. gada 25. februārī (15) nosūtīja kopiju akcionāru paktam, kas saistīja SNCM un STIM.
(10)
Ar Lēmumu 2004/166/EK (16) (turpmāk “2003. gada lēmums”) Komisija ar konkrētiem nosacījumiem apstiprināja sabiedrības SNCM pārstrukturēšanas atbalstu, kas izmaksājams divās daļās - viena ir 66 miljonu euro apmērā, bet otras daļas summa, nepārsniedzot 10 miljonus euro, jānosaka atkarībā no tīrajiem ieņēmumiem, kuri gūti no aktīvu pārdošanas pēc 2003. gada lēmuma pieņemšanas. Pirmās daļas izmaksāšana tika atļauta, pieņemot 2003. gada lēmumu.
(11)
Uzņēmums CFF2003. gada 13. oktobrī iesniedza Eiropas Komisijas Vispārējā tiesā (turpmāk “Vispārējā tiesa”) prasību anulēt 2003. gada lēmumu (lieta T-349/03).
(12)
Pieņemot Lēmumu 2005/36/EK (17) (turpmāk “2004. gada lēmums”), Komisija nolēma uzskatīt, ka izmaiņas, ko Francija lūdza 2004. gada 23. jūnijā, proti, to kuģu sarakstā, kurus SNCM bija atļauts izmantot pēc 2003. gada lēmuma, kuģi Aliso nomainīt pret kuģi Asco un kuģa Asco vietā pārdot kuģi Aliso, nav tādas, kuru dēļ būtu jāapšauba ar 2003. gada lēmumu atļautā pārstrukturēšanas atbalsta saderība ar iekšējo tirgu.
(13)
Ar 2005. gada 16. marta lēmumu (turpmāk “2005. gada lēmums”) (18) Komisija apstiprināja pārstrukturēšanas atbalsta otrās daļas maksājumu 3,3 miljonu euro apmērā, un atļautā pārstrukturēšanas atbalsta kopējā summa tādējādi sasniedza 69,3 miljonus euro.
(14)
Vispārējā tiesa 2005. gada 15. jūnijā lietā T-349/03 (19) anulēja 2003. gada lēmumu tādēļ, ka bija kļūdaini aprēķināts atbalsta minimālais apjoms.
(15)
Francijas iestādes 2005. gada 25. oktobrī (20) Komisijai nosūtīja informāciju par uzņēmuma finansiālo stāvokli pēc 2002. gada 18. februāra paziņojuma par pārstrukturēšanas atbalsta projektu.
(16)
Francijas iestādes 2005. gada 17. novembrī (21) sniedza papildu ziņas attiecībā uz 2002. gada pārstrukturēšanas plāna atjaunināšanu un SNCM pašu kapitāla atjaunošanu (22).
(17)
Francijas iestādes 2006. gada 15. martā nosūtīja Komisijai kopsavilkumu par tirgu, uzņēmējdarbības plānu (ienākumu daļa) un provizorisko rezultātu pārskatu (23). Citus dokumentus Komisijai nosūtīja 2006. gada 28. martā un 2006. gada 7. aprīlī (24). Turklāt vēstulē, kas datēta ar 2006. gada 7. aprīli, Francijas iestādes aicināja Komisiju uzskatīt, ka noteikta daļa no 2002. gada pārstrukturēšanas atbalsta, proti, summa 53,48 miljonu euro apmērā, ir jāklasificē nevis kā pasākums, kas veikts saskaņā ar pārstrukturēšanas plānu, bet gan kā pasākums, kas nav uzskatāms par atbalstu saskaņā ar judikatūru Altmark lietā (25), vai kā autonoms un neatkarīgs pārstrukturēšanas plāna pasākums saskaņā ar EK līguma 86. panta 2. punktu tādēļ, ka tā ir kompensācija par sabiedriskiem pakalpojumiem.
(18)
Komisijai 2006. gada 21. aprīlī tika paziņots par apvienošanās projektu, ar kuru uzņēmumi Veolia Transport (turpmāk “VT”) (26) un Butler Capital Partners (turpmāk “BCP”) ieguva kopīgu kontroli pār SNCM (27), saskaņā ar 4. pantu Padomes Regulā (EK) Nr. 139/2004 (28). Pieņemot lēmumu 2006. gada 29. maijā (29), Komisija nolēma neiebilst pret paziņoto darbību un paziņot to par saderīgu ar iekšējo tirgu.
(19)
Francijas iestādes 2006. gada 21. jūnijā (30) Komisijai nosūtīja Ekonomikas, finanšu un rūpniecības ministrijas 2006. gada 26. maija rīkojumu, ar kuru tika apstiprināti Société nationale des chemins de fer français (turpmāk “SNCF”) veiktie finanšu darījumi, un 2006. gada 26. maija Dekrētu Nr. 2006-606 par SNCM nodošanu privātajam sektoram.
(20)
Informācija par sabiedriska pakalpojuma deleģēšanu un sociālu atbalstu, kas attiecas uz transporta pakalpojumiem Korsikā, Komisijai tika nosūtīta 2006. gada 7. jūnijā (31).
(21)
Ar 2006. gada 13. septembra vēstuli Komisija Francijas iestādes informēja par lēmumu uzsākt oficiālu izmeklēšanas procedūru saskaņā ar EK līguma 88. panta 2. punktu, kura paredzēta 6. pantā Regulā (EK) Nr. 659/1999, attiecībā uz jaunajiem pasākumiem, kas īstenoti SNCM labā, un pārstrukturēšanas plānu, kas tika paziņots 2002. gadā (32) (turpmāk “2006. gada lēmums”).
(22)
Francija 2006. gada 16. novembrī nosūtīja Komisijai savus komentārus saistībā ar 2006. gada lēmumu (33).
(23)
Tā kā dažas ieinteresētās personas bija iesniegušas lūgumu par vienu mēnesi pagarināt komentāru iesniegšanas termiņu (34), Komisija nolēma šādu papildu termiņu piešķirt visām ieinteresētajām personām (35).
(24)
Komisija no CFF (36) un STIM (37) saņēma komentārus, ko ar 2007. gada 20. februāra vēstuli nosūtīja Francijas iestādēm. Arī viena ieinteresēta trešā persona atsūtīja komentārus, kas arī tika nosūtīti Francijas iestādēm, bet tos šī persona 2008. gada 28. maijā atsauca.
(25)
Francijas iestādes savus apsvērumus par ieinteresēto trešo personu komentāriem nosūtīja 2007. gada 30. aprīlī (38).
(26)
Uzņēmums CFF2007. gada 20. decembrī iesniedza Komisijai sūdzību pret SNCM, tādējādi papildinot 2007. gada 15. jūnijā un 2007. gada 30. novembrī sūtīto informāciju. Šī sūdzība attiecas uz 3. pantu jaunajā nolīgumā par sabiedriskā pakalpojuma deleģēšanu, kas 2007. gada jūnijā starp Korsikas reģionālajām pārvaldes iestādēm un kopuzņēmumu Compagnie Méridionale de Navigation-SNCM tika parakstīts par 2007.-2013. gadu. CFF uzskata, ka šīs klauzulas īstenošana sabiedrībai SNCM nodrošina jaunus finanšu resursus apmēram 10 miljonu euro apmērā 2007. gadā. Tas arī apgalvoja, ka kompensācija, kas SNCM izmaksāta par sabiedriskā pakalpojuma saistībām, ir valsts atbalsts, kas turklāt ir nelikumīgs, jo nav paziņots Komisijai.
(27)
Komisija ieinteresētās personas informēja par savu lēmumu pagarināt tām komentāru iesniegšanas termiņu līdz 2008. gada 14. martam.
(28)
Komisija 2008. gada 26. martā Francijai nosūtīja ieinteresēto trešo personu komentārus, bet Francija savus apsvērumus nosūtīja 2008. gada 28. martā, 10. aprīlī un 28. aprīlī.
(29)
Komisija savā 2008. gada 8. jūlija lēmumā uzskatīja, ka jaunie pasākumi 2006. gadā nav valsts atbalsts EK līguma 87. panta 1. punkta nozīmē un ka 2002. gadā paziņotie atbalsta pasākumi ir saderīgi ar iekšējo tirgu.
(30)
Vispārējā tiesa šo lēmumu daļēji anulēja ar 2012. gada 11. septembra lēmumu (39), kurā tika secināts, ka Komisijas secinājumos par 2006. gadā īstenotajiem pasākumiem ir pieļautas acīm redzamas kļūdas vērtējumā. Vispārējā tiesa lēma, ka Komisijas veiktā 2002. gada pārstrukturēšanas atbalsta analīze ir jāpārskata, jo lēmuma pamatā ir fakts, ka 2006. gada pasākumi neveido atbalstu.
(31)
Vienīgais atbalsts, attiecībā uz kuru netika anulēts secinājums par saderību ar iekšējo tirgu, ir 53,4 miljonu euro kompensācija par SNCM sabiedrisko pakalpojumu saistībām laikposmā no 1991. līdz 2001. gadam. Līdz ar to šis punkts šajā lēmumā netiks aplūkots.
(32)
Tāpēc Komisijai jāpieņem jauns galīgais lēmums. Nav nepieciešams pārbaudīt faktus par notikumiem, kas risinājušies pēc anulētā lēmuma pieņemšanas dienas. Pēc lēmuma anulēšanas Komisijai, pirmkārt, ir jāizvērtē, vai konkrēti aplūkojamie pasākumi atbilst tirgus ekonomikas principu vadīta privāta ieguldītāja rīcībai un, otrkārt, ciktāl pārbaudāmie pasākumi veido valsts atbalstu, vai tie atbilst pamatnostādnēs paredzētajiem saderības nosacījumiem. Attiecībā uz katru no šīm atkārtotajām pārbaudēm saskaņā ar Vispārējās tiesas judikatūru (40) Komisija drīkst ņemt vērā tikai to informāciju, kas tai bija pieejama anulētā lēmuma pieņemšanas brīdī, t. i., 2008. gada 8. jūlijā (41).
(33)
2012. gada 13. novembrī notika Komisijas, Francijas iestāžu un SNCM pārstāvju tikšanās.
(34)
Ar 2012. gada 6. decembra un 2013. gada 5. februāra vēstuli Francijas iestādes iesniedza divus atsevišķus lūgumus pieņemt lēmumu no jauna sākt izmeklēšanas procedūru šādu iemeslu dēļ: izskaidrojot piesardzīga tirgus ekonomikas principu vadīta ieguldītāja testa kritērijus, Vispārējā tiesa ir pasludinājusi novatorisku spriedumu, kurš paredz, ka pretrunīgā procedūra ir jāsāk no jauna. Ar 2013. gada 15. janvāra un 13. februāra vēstulēm Komisija noraidīja šos lūgumus, uzsverot, ka procedūru var atsākt no konkrētas vietas, ja ir atklāta nelikumība, un norādīja, ka 2006. gada lēmums par procedūras uzsākšanu nekādā gadījumā nebija nelikumīgs. Tomēr tā arī informēja Francijas iestādes, ka tās var brīvi iesniegt apspriešanai vai analīzei jebkādu papildu informāciju vai jebkuru dokumentu, ko tās uzskata par piemērotu.
(35)
Francijas iestādes 2013. gada 16. maijā nosūtīja Komisijai informatīvu piezīmi.
(36)
Ar vēstuli, kas datēta ar 2013. gada 19. jūniju, SNCM arī lūdza pieņemt lēmumu no jauna sākt oficiālās izmeklēšanas procedūru, un norādītie iemesli bija tādi paši, kādus minēja Francijas iestādes. Komisija noraidīja šo lūgumu ar vēstuli, kas datēta ar 2013. gada 10. jūliju. Tomēr Komisija arī informēja SNCM, ka tā var brīvi iesniegt apspriešanai vai analīzei jebkādu papildu informāciju vai jebkuru dokumentu, ko tā uzskata par piemērotu.
(37)
SNCM2013. gada 27. augustā nosūtīja informatīvu piezīmi un jaunu ziņojumu par SNCM pārdošanu.
II. APRAKSTS
2.1. ŠAJĀ LĒMUMĀ APLŪKOJAMO PASĀKUMU SAŅĒMĒJA APRAKSTS
(38)
Šajā lēmumā aplūkojamo pasākumu saņēmējs ir SNCM, kas apvieno vairākus meitasuzņēmumus jūras kuģniecības nozarē un pārvadā pa jūru pasažierus, automobiļus un kravas automobiļus maršrutos starp kontinentālo Franciju un Korsiku, Itāliju (Sardīnija) un Magribas valstīm (Alžīrija un Tunisija).
(39)
SNCM ir akciju sabiedrība, ko izveidoja 1969. gadā, apvienojot Compagnie Générale Transatlantique un Compagnie de Navigation Mixte, kas abas dibinātas 1850. gadā. Tolaik to sauca Compagnie Générale Transméditerranéenne, taču 1976. gadā - pēc tam, kad tās kapitāla daļas iegādājās SNCF, - to pārdēvēja par Société Nationale Maritime Corse-Méditerranée. Francijas valdība šo sabiedrību bija izvēlējusies, lai īstenotu principu, kas paredzēja teritoriālo vienotību ar Korsiku, proti, jūras pārvadājumu tarifu pieskaņošanu SNCF tarifiem par dzelzceļa pārvadājumiem, saskaņā ar nolīgumu, ko 1976. gada 31. martā noslēdza uz divdesmit pieciem gadiem. Francijas valdība sabiedrībai Compagnie Générale Transatlantique jau bija uzdevusi nodrošināt transporta pakalpojumus uz Korsiku saskaņā ar iepriekšēju nolīgumu, ko noslēdza 1948. gada 23. decembrī.
(40)
Kad 2002. gadā tika paziņots rekapitalizācijas plāns, 20 % sabiedrības SNCM kapitāla piederēja sabiedrībai SNCF, bet 80 % - sabiedrībai CGMF. Pēc SNCM pašu kapitāla pārdošanas pabeigšanas 2006. gada 30. maijā (skatīt šā lēmuma 18. apsvērumu) uzņēmumiem BCP un VT pieder attiecīgi 38 % un 28 % SNCM kapitāla un sabiedrības CGMF līdzdalība kapitālā ir 25 % (9 % no kapitāla pieder algotajiem darbiniekiem).
(41)
Sabiedrības SNCM galvenie meitasuzņēmumi 2008. gadā ir Compagnie Méridionale de Navigation (CMN) (42), Compagnie Générale de Tourisme et d’Hôtellerie (CGTH) (43), Aliso Voyage (44), Sud-Cargos (45), Société Aubagnaise de Restauration et d’Approvisionnement (SARA) (46), Ferrytour (47) un Les Comptoirs du Sud (48).
(42)
Pēc ātrgaitas kuģa Aliso pārdošanas 2004. gada septembrī un ātrgaitas kuģa Asco (49) pārdošanas 2005. gada maijā SNCM floti veido desmit kuģi (pieci automobiļu prāmji (50), četri jaukta tipa kuģi (kravas un pasažieru) (51) un viens ātrgaitas kuģis (52), kas galvenokārt apkalpo maršrutus no Nicas), no kuriem septiņi pilnībā pieder pašai sabiedrībai (53).
(43)
Lai apraksts būtu pilnīgs, ir jānorāda, ka regulārie jūras pārvadājumu pakalpojumi starp kontinentālās Francijas un Korsikas ostām kopš 1948. gada tiek sniegti kā sabiedriski pakalpojumi. SNCM un CMN bija koncesionāri laikposmā no 1976. līdz 2001. gadam saskaņā ar vispārēju nolīgumu, kas sākotnēji bija noslēgts uz 25 gadiem. Saskaņā ar spēkā esošajiem Kopienas noteikumiem (54) un pēc Eiropas konkursa (55), ko rīkoja Korsikas reģionālās pārvaldes iestādes (56), SNCM un CMN kopīgi saņēma sabiedriskā pakalpojuma deleģējumu attiecībā uz transporta pakalpojumu sniegšanu starp Marseļu un Korsiku apmaiņā pret finansiālām kompensācijām laikposmā no 2002. līdz 2006. gadam.
(44)
Tā kā sabiedrisko pakalpojumu deleģējumam 2006. gada nogalē bija jābeidzas, iepriekšminēto sabiedrisko jūras transporta pakalpojumu pēc jauna konkursa izsludināšanas Eiropas līmenī (57) piešķīra kopuzņēmumam SNCM-CMN laikposmā no 2007. gada 1. maija līdz 2013. gada 31. decembrim par subsīdijām, kuru apmērs ir aptuveni 100 miljoni euro gadā.
(45)
Tāpat visiem operatoriem, kuri sniedz transporta pakalpojumus uz minēto salu no Tulonas vai Nicas, ir noteiktas pakalpojumu sniegšanas biežuma saistības. Šajos maršrutos Korsikas rezidentiem, kā arī citām pasažieru kategorijām no 2002. gada līdz 2013. gadam tika sniegts sociāls atbalsts, kas ieviests saskaņā ar Komisijas 2002. gada 2. jūlija lēmumu (58) un 2007. gada 24. aprīļa lēmumu (59).
2.2. KONKURĒTSPĒJĪGA VIDE
(46)
SNCM darbojas galvenokārt divos atsevišķos tirgos, proti, pasažieru pārvadājumu un kravas pārvadājumu tirgū. Tā nodrošina transporta pakalpojumus no Francijas uz Korsiku un Magribas valstīm un mazākā apjomā arī transporta pakalpojumus uz Itāliju un Spāniju.
2.2.1. Transporta pakalpojumi uz Korsiku
2.2.1.1. Pasažieru pārvadājumi
(47)
Pasažieru pārvadājumi uz Korsiku ir tirgus, kam piemīt izteikti sezonāls raksturs. To raksturo liels pasažieru skaita pieaugums noteiktās sezonās, kurš var desmit reizes pārsniegt pasažieru skaitu viszemākā pieprasījuma mēnešos, un operatoriem tādēļ ir nepieciešama atbilstoša lieluma flote, kas spēj apmierināt šādu pasažieru skaita palielināšanos. Puse no apgrozījuma tiek gūta jūlijā un augustā. Līdzsvara trūkums pastāv arī atkarībā no maršruta virziena, turklāt pat pasažieru skaita pieauguma laikposmā: piemēram, jūlijā kuģi no kontinenta dodas prom pilni, taču atpakaļceļā tie ir gandrīz tukši. Šā iemesla dēļ kuģu noslodzes gada vidējais lielums ir relatīvi zems.
(48)
SNCM ir vēsturiskais operators, kas nodrošina savienojumu starp Korsiku un kontinentālo Franciju. Vispārīgi runājot, divas trešdaļas no sabiedrības darbībām tiek veiktas starp Marseļu un Korsiku saskaņā ar sabiedriskā pakalpojuma deleģējumu, bet vienu trešdaļu no tās darbībām veido savienojumi starp citām ostām un galamērķiem (Nica-Korsika, Tulona-Korsika, starptautiskie savienojumi uz Sardīniju un Magribas valstīm).
(49)
Sabiedrībai SNCM vienmēr ir bijis monopola stāvoklis attiecībā uz tās galveno darbību. Tomēr kopš 1996. gada tai ir nācies saskarties ar konkurenci, kas attīstījās ļoti strauji. Šodien dominējošais operators, kas nodrošina jūras pārvadājumu pakalpojumus starp kontinentu un Korsiku, ir CFF, un tā tirgus daļa nemitīgi palielinās. Lai gan uzņēmums CFF šajā tirgū darbojas tikai kopš 1996. gada, tā pasažieru pārvadājumi laikā no 2000. līdz 2005. gadam katru gadu ir palielinājušies par 44 %, un šis pieaugums turpinās. Tādējādi 2008. gadā gandrīz [..] (60) % pasažieru, kas pa jūru pārvietojās starp kontinentu un Korsiku, izmantoja kādu CFF kuģi, bet tikai [..] (60) % izmantoja kādu SNCM kuģi, un CMN pārvadāja atlikušos pasažierus, t. i., [..] (60) %.
(50)
Stāvokli, ko CFF ieguvis attiecīgajā tirgū kopš 2000. gada, raksturo arī to pasažieru skaits, kas sezonas laikā tiek pārvadāti starp Korsiku un kontinentālo Franciju. No turpmāk sniegtā grafika izriet, ka CFF tirgus daļa ir pieaugusi no 45 % 2000. gadā līdz 70 % 2007. gadā, bet SNCM tirgus daļa tajā pašā laikposmā samazinājusies no 53 % līdz 26 %, un starpība starp abu uzņēmumu tirgus daļām pārsniedz vienu miljonu pārvadāto pasažieru.
Grafiks
Sezonas laikā (maijs-septembris) pārvadāto pasažieru skaits starp kontinentālo Franciju un Korsiku. 2000.-2007. gada sezonas
Avots:
Korsikas Reģionālais transporta centrs
(51)
Pārējie mazāk svarīgākie SNCM konkurenti pārvadājumu pakalpojumos uz Korsiku ir Compagnie Méridionale de Navigation (CMN), Moby Lines, Happy Lines un TRIS.
(52)
Kopš 2006. gada SNCM piedāvājums un tās tirgus daļas pakalpojumos uz Korsiku ir samazinājušies - par 8 % samazinājies piedāvāto vietu skaits (pārvadājumiem no Nicas tas ir samazinājies par 20 %, bet pārvadājumiem no Marseļas - par 3 %).
(53)
Taču tas, ka turpina samazināties tirgus daļas, liecina par to, ka pasažieru uzticības atjaunošanās, ko lielā mērā ietekmēja streiki un traucējumi, kurus uzņēmuma privatizācijas laikā izraisīja 2004. un 2005. gada nozares konflikti, notiek ļoti lēni.
(54)
Kopš 1993. gada pasažieru jūras pārvadājumu tirgus starp kontinentu un Korsiku ir vidēji pieaudzis par 4 % gadā, un tā pieaugumam būtu jāturpinās - tiek paredzēts, ka arī 2008. gadā tas palielināsies par [..] (60) % (būtiski faktu pārbaudes laikā) un turpinās nedaudz lēnāk pieaugt arī turpmākajos gados. Tomēr nešķiet, ka šajā tirgū vēlētos ienākt jauni tirgus dalībnieki. Kad Korsikas Transporta birojs izsludināja konkursu par sabiedriskā pakalpojuma deleģēšanu jūras transporta pakalpojumiem uz noteiktām Korsikas ostām laikposmā no 2007. līdz 2013. gadam, vienīgie kandidāti, kas pieteicās, bija CFF un SNCM-CMN, lai gan bija iespējams iesniegt arī daļējus pieteikumus attiecībā uz kādu konkrētu līniju.
(55)
Runājot par SNCM galveno konkurentu, jānorāda, ka CFF ir ievērojami palielinājis piedāvāto vietu skaitu, proti, no 500 000 līdz 4,5 miljoniem laikposmā no 1999. līdz 2007. gadam (tostarp pieaugums par 30 % laikā no 2006. līdz 2007. gadam), un tas minētajam uzņēmumam ļāva palielināt savus pārvadājumus (no 1,3 miljoniem 2005. gadā līdz 1,6 miljoniem 2007. gadā) un savu tirgus daļu. Tomēr šādas politikas un strukturālu iemeslu dēļ CFF pasažieru skaits ir mazāks nekā sabiedrībai SNCM un 2007. gadā reģionā atšķīrās par 10 procentpunktiem. Savukārt sabiedrībai SNCM vidējās noslodzes līmenis 2007. gadā bija 48 %, un, ņemot vērā šī tirgus izteikti sezonālo raksturu (skatīt iepriekš), tas ir uzskatāms par atbilstošu.
2.2.1.2. Kravas pārvadājumi
(56)
Attiecībā uz kravas pārvadājumiem uz Korsiku sabiedrībai SNCM 2005. gadā piederēja aptuveni 45 % no to pārvadājumu tirgus, kurus veic maršrutos no Marseļas/Tulonas uz Korsiku.
(57)
Attiecībā uz vispārējo preču (ko neviens nepavada) pārvadājumu tirgu var uzskatīt, ka sabiedrībām SNCM un CMN faktiski gandrīz ir monopolstāvoklis. Saskaņā ar sabiedriskā pakalpojuma deleģējuma līgumu abas minētās sabiedrības nodrošina regulārus jūras pārvadājumus no Marseļas uz visām Korsikas ostām.
(58)
Savukārt attiecībā uz pavadītām piekabēm, ko pārvadā ar prāmjiem un kas kopumā atbilst 24 % no vispārējo preču pārvadājumiem, mērot lineāros metros, pastāv konkurence starp visiem pasažieru pārvadātājiem. Arī šo pavadīto preču pārvadājumu tirgū SNCM un CMN pieder lielākā tirgus daļa. Pārējiem operatoriem un jo īpaši CFF šajā tirgū pieder 10 % jeb 2 % no kopējā tirgus.
(59)
Arī attiecībā uz pavadītiem transportlīdzekļiem (61), ko pārvadā ar prāmjiem (apmēram 24 % no vispārējo preču pārvadājumiem 2003. gadā), sabiedrībām SNCM un CMN pieder attiecīgā tirgus lielākā daļa. Tomēr kopš 2002. gada CFF savu piedāvājumu ir palielinājusi, un tai pieder apmēram 15 % no tirgus.
2.2.2. Transporta pakalpojumi uz Magribas valstīm
(60)
Tunisija un Alžīrija ir svarīgs tirgus, kas nodrošina aptuveni 5 miljonus pasažieru un kur dominē gaisa pārvadājumi. Šajā kontekstā jūras pārvadājumi atbilst apmēram 15 % no pasažieru plūsmas. Alžīrija ir ievērojams jūras pārvadājumu tirgus ar apmēram 560 000 pasažieriem, bet Tunisijas tirgus ir mazāks - 250 000 pasažieru.
(61)
Jūras pārvadājumu tirgus maršrutā no Francijas uz Magribas valstīm ir pastāvīgi palielinājies - kopumā par 13 % laikposmā no 2001. līdz 2005. gadam. Ņemot vērā tūrisma palielināšanās perspektīvas šajā reģionā, jūras pārvadājumiem līdz 2010. gadam paredzēja (būtiski faktu pārbaudes laikā) ikgadēju pieaugumu par 4 %.
(62)
Alžīrijā SNCM ir otrs lielākais tirgus dalībnieks pēc Entreprise Nationale de Transport Maritime de Voyageurs (ENTMV), kas ir Alžīrijas valsts uzņēmums. SNCM tirgus daļa palielinājās no 24 % 2001. gadā līdz 35 % 2005. gadā.
(63)
SNCM ir otrs lielākais tirgus dalībnieks maršrutos uz Tunisiju un atrodas aiz Compagnie tunisienne de navigation (CTN). Lai gan kopš 2001. gada SNCM noteiktu tirgus daļu ir zaudējusi, atdodot to CTN, proti, no 44 % uz 39 % 2004. gadā, tomēr 2005. gadā tika konstatēts pieaugums (40 %).
2.3. ŠAJĀ LĒMUMĀ APLŪKOJAMO PASĀKUMU APRAKSTS
2.3.1. SNCM rekapitalizācija 2002. gadā
(64)
Pēc Komisijas 2002. gada 17. jūlija lēmuma atļaut glābšanas atbalstu sabiedrībai SNCM (62) Francijas iestādes Komisijai 2002. gada 18. februārī paziņoja pārstrukturēšanas atbalsta projektu par labu SNCM. Ar šo pasākumu bija paredzēta sabiedrības SNCM rekapitalizācija ar tās mātesuzņēmuma CGMF starpniecību, piešķirot 76 miljonus euro, no kuriem 46 miljoni euro bija pārstrukturēšanas izmaksas (63). Šīs kapitāla palielināšanas mērķis bija SNCM pašu kapitālu no 30 miljoniem euro palielināt līdz 106 miljoniem euro.
(65)
Saskaņā ar 1999. gada pamatnostādnēm Francijas iestādes iesniedza Komisijai SNCM pārstrukturēšanas plānu (64), kas paredzēja piecus pasākumus:
i)
pārvadājumu skaita samazināšana un kuģu pārdale starp dažādajām līnijām (pakalpojumu samazināšana uz Korsiku un pakalpojumu palielināšana uz Magribu); Pārstrukturēšanas plāns paredzēja pārvadājumu skaitu 2003. gadā samazināt no 4 138 (3 835 sabiedrībai SNCM un 303 tās meitasuzņēmumam Corsica Marittima) uz 3 410, veicot šādas pakalpojumu izmaiņas:
-
maršrutu izmaiņas starp Marseļu un Korsiku saskaņā ar sabiedriskā pakalpojumu līguma specifikāciju laikposmā no 2001. līdz 2006. gadam,
-
gandrīz pilnīga pakalpojumu pārtraukšana starp Tulonu un Korsiku,
-
pakalpojumu skaita samazināšana starp Nicu un Korsiku,
-
līnijas Livorno-Bastja ar atsevišķiem kuģiem slēgšana; līniju faktiski slēdza 2003. gadā,
-
pakalpojumu konsolidācija no Alžīrijas un Tunisijas ar kuģiem Méditerranée, Ile de Beauté un Corse un pakalpojumu apturēšana maršrutā Dženova-Tunisija;
ii)
flotes samazināšana par četriem kuģiem, tādējādi iegūstot 21 miljonu euro likvīdo aktīvu;
iii)
dažu nekustamā īpašuma aktīvu nodošana;
iv)
darbinieku skaita samazināšana (65) par apmēram 12 %, kas kopā ar pārdomātu algu politiku izmaksas par apkalpi ļautu samazināt no 61,8 miljoniem euro 2001. gadā uz vidēji 54,8 miljoniem euro laikposmā no 2003. līdz 2006. gadam un izmaksas, kas rodas uz sauszemes, no 50,3 miljoniem euro 2001. gadā uz 45,8 miljoniem euro tajā pašā laikposmā;
v)
divu meitasuzņēmumu, Compagnie Maritime Toulonnaise un Corsica Marittima, likvidēšana - to atlikušās darbības pārņemtu SNCM.
(66)
Pēc apsvērumiem, ko Komisija bija formulējusi savā 2002. gada 19. augusta lēmumā, Francijas iestādes 2003. gada 31. janvāra vēstulē aprakstīja pilnveidojumus, kas pārstrukturēšanas plānā tika veikti attiecībā uz šādiem aspektiem:
-
saistības un precizējumi attiecībā uz algu politiku,
-
izmaksu samazināšanas plāns attiecībā uz starppatēriņu,
-
saistības nepieļaut, ka SNCM kļūst par cēloni “tarifu karam” ar tās konkurentiem maršrutos uz Korsiku.
(67)
Attiecībā uz šo pēdējo aspektu Francijas iestādes norāda, ka “SNCM šīs saistības uzņemas bez jebkādām atkāpēm, jo tā uzskata, ka tās rīcības dēļ izraisīts tarifu karš neatbilstu ne tās stratēģiskajiem mērķiem attiecībā uz stāvokli tirgū, ne tās interesēm (jo šāds karš novestu pie tās ienākumu samazināšanās), ne tās parastajai praksei vai tās zinātībai”.
(68)
Savā pārstrukturēšanas plānā Francijas iestādes Komisiju iepazīstināja ar sīki izstrādātu finansiālo modeli laikposmam no 2002. līdz 2007. gadam, izmantojot hipotētiskus vidējos lielumus vairākiem mainīgajiem (66). Finanšu prognozes cita starpā norāda, ka pie pozitīviem kārtējiem rezultātiem izdosies atgriezties no 2003. gada.
1. tabula
Finansiālais modelis laikposmam no 2002. līdz 2007. gadam
Miljonos euro
2000. Faktiski
2001. Faktiski
2002. Plāns
2002. Faktiski
2003. Plāns
2004. Plāns
2005. Plāns
2006. Plāns
2007. Plāns
Apgrozījums
204,9
204,1
178
205,8
190,4
192,9
195,2
197,1
193,9
Darbības subsīdijas
85,4
86,7
74,5
77,7
69,9
68,8
68,4
67
68,5
Darbības rezultāti
-14,7
-5,1
1,2
-5,8
6,8
10,6
10,7
8,1
9
Neto rezultāts
-6,2
-40,4
23
4,2
12
14
1
3
3
Pašu kapitāls
67,5
29,7
119
33,8
124
134
145
160
169
Neto finanšu parādi (neskaitot izpirkumnomu)
135,8
134,5
67,7
144,8
55,2
38,2
57,1
115,7
228,1
Finanšu koeficienti
Darbības rezultāti/apgrozījums + subsīdijas
-5 %
-2 %
0 %
-2 %
3 %
4 %
4 %
3 %
3 %
Pašu kapitāls/parādsaistības bilancē
50 %
22 %
176 %
23 %
225 %
351 %
254 %
138 %
74 %
Skaitļi par 2000., 2001. un 2002. gadu ņemti no SNCM 2001. un 2002. gada pārskata.
(69)
Kapitāla ieguldījums 76 miljonu euro apmērā, kā arī atgriešanās pie rentablas darbības, kas paredzēta no 2003. gada, pēc Francijas iestāžu domām ļautu pašu kapitālu no tā līmeņa apmēram 30 miljonu euro apmērā 2001. gada beigās īstermiņā palielināt līdz 120 miljoniem euro (2003.) un līdz 160-170 miljoniem euro plāna perioda beigās (2006.-2007.). Tam būtu jāļauj samazināt finanšu parādsaistības 145 miljonu euro apmērā 2002. gadā līdz līmenim no 40 miljoniem euro līdz 55 miljoniem euro laikposmā no 2003. līdz 2005. gadam. Plāna pēdējos gados bija paredzēta sabiedrības parādsaistību palielināšanās, jo tiktu atjaunotas pilnīgas īpašumtiesības uz vienu vai diviem kuģiem.
(70)
Francijas iestādes iesniedza arī pētījumu par to, kā iecerētos rezultātus varētu ietekmēt darba hipotēzes attiecībā uz satiksmi dažādās līnijās. Pamatojoties uz to, dažādie modeļi pierāda, ka SNCM būtu bijis jāatjauno rentabilitāte aplūkotajos scenārijos.
(71)
Sākotnēji Francijas iestādes pieminēja divas alternatīvas metodes, ko tās noraidīja pārāk lielās dārdzības dēļ.
i)
Ar pirmo novērtēšanas metodi tika saskaitītas visu pārstrukturēšanas pasākumu izmaksas. Ar to tika konstatēts, ka ir nepieciešams finansējums 90,9 miljonu euro apmērā, paturot:
-
kopējos zaudējumus laikposmā no 1991. līdz 2001. gadam, t. i., 41,7 miljonus euro (jeb 29 miljonus euro - skaitlis, kas tika apstiprināts ar 2001. gada 30. oktobra Lēmumu 2002/149/EK (OV L 50, 21.2.2002., 66. lpp.), 6,1 miljonu euro par 2000. gadu un 6,6 miljonus euro - pirms pārstrukturēšanas izmaksām - par 2001. gadu),
-
līdzekļu samazinājumu, ko pārmaksātā nodokļa amortizācija veidoja tajā pašā laikposmā, jeb 24 miljoni euro (šī pozīcija attiecīgajā periodā bilancē samazinās no 86 uz 62 miljoniem euro, un tas nozīmē, ka amortizācijas periods pieaug no divpadsmit uz divdesmit gadiem, vismazākā šo līdzekļu izmantošana un līzinga izmantošana pēdējām piegādātajām vienībām),
-
pārdošanas virsvērtību, kas rastos no šīs pārstrukturēšanas, t. i., 21 miljons euro, ko atņemtu no nepieciešamā finansējuma, un
-
pārstrukturēšanas izmaksu kopsummu, kas sasniedz 46,2 miljonus euro (skatīt 58. zemsvītras piezīmi).
ii)
Ar otru novērtēšanas metodi noteiktu to, kāda ir pašu kapitāla summa, ko kredītiestādes prasītu visai flotei, zinot, ka, lai finansētu kuģa iegādi, tās parasti prasa, lai pašu kapitāls atbilstu 20-25 % no kuģa vērtības. Saskaņā ar Francijas iestāžu veikto aprēķinu, pamatojoties uz flotes iegādes vēsturiskajām izmaksām 843 miljonu euro apmērā, būtu vajadzīgs kapitāls 157-196 miljonu euro apmērā. Atņemot esošo kapitālu, kas pastāvēja 2001. gada beigās, ar šādu metodi aprēķinātās rekapitalizācijas vajadzības sasniedza 101-140 miljonus euro.
(72)
Ar metodi, ko Francijas iestādes izvēlējās, lai noteiktu rekapitalizācijas summu, tika aprēķināts nepieciešamais finansējums, pamatojoties uz pašu kapitāla un parādsaistību attiecības vidējo koeficientu, kas 2000. gadā konstatēts piecām Eiropas kuģniecības sabiedrībām. Neraugoties uz šo sabiedrību atšķirīgajām bilancēm, Francijas iestāžu noteiktais vidējais lielums bija 79 %. Francijas iestādes apgalvo, ka finanšu prognozes par laikposmu no 2002. līdz 2007. gadam liecina par pašu kapitāla un parādsaistību attiecības vidējo koeficientu 77 % apmērā, pašu kapitālam 2007. gadā sasniedzot 169 miljonus euro. Šādu pašu kapitāla līmeni bija paredzēts sasniegt, īstenojot 76 miljonus euro vērto rekapitalizāciju un pārstrukturēšanas plānā paredzētos pasākumus.
2.3.2. Par pasākumiem pēc 2002. gada rekapitalizācijas
2.3.2.1. Sākotnējā piezīme
(73)
2002. gada rekapitalizācija un pārstrukturēšanas plāns nesniedza iecerētos rezultātus, un pēc 2004. gada SNCM ekonomiskais un finansiālais stāvoklis ievērojami pasliktinājās. Šo pasliktināšanos veicināja gan iekšējie faktori (grūtības nozarē, ražīguma mērķu nepietiekama un novēlota īstenošana, tirgus daļu zaudēšana), gan no SNCM neatkarīgi faktori (Korsikas galamērķu pievilcīguma samazināšanās, CFF veiktā tirgus daļu pārņemšana, valsts pieļautas pārvaldības kļūdas (67)), kā arī degvielas izmaksu palielināšanās.
(74)
Līdz ar to SNCM darbības rezultāti bija - 32,6 miljoni euro 2004. gadā un - 25,8 miljoni euro 2005. gadā. Tīrais rezultāts 2004. gadā bija - 29,7 miljoni euro un 2005. gadā: - 28,8 miljoni euro.
(75)
SNCM ekonomiskā un finansiālā stāvokļa pasliktināšanās dēļ Francijas iestādes pārdeva vairāk aktīvu, nekā bija paredzēts 2002. gada pārstrukturēšanas plānā un noteikts 2003. gada lēmumā, kā arī sāka meklēt partnerus no privātā sektora.
2. tabula
To aktīvu saraksts, ko SNCM pārdeva pēc 2002. gada
Tīrie ieņēmumi
Datums
Pārdošanas ieņēmumi 2002. gada paziņojumā (tūkstošos euro)
25 165
Aliso
(Asco vietā saskaņā ar Komisijas 2004. gada 8. septembra lēmumu)
(315)
30.9.2004.
Napoléon
6 396
6.5.2002.
Monte Rotondo
591
31.7.2002.
Liberté
10 088
27.1.2003.
Nekustamā īpašuma komplekss Schuman
8 405
20.1.2003.
Papildu pārdošana, ko Komisija noteica savā 2003. gada 9. jūlija lēmumā (tūkstošos euro)
5 022
SCI Espace Schuman
765,7
24.6.2003.
Southern Trader
2 153
22.7.2003.
Someca
1 423,9
30.4.2004.
Amadeus
680
12.10.2004.
CCM
-
(68)
-
Papildu cesijas pēc 2003. gada jūlija lēmuma (tūkstošos euro)
12 600
Asco
7 100
24.5.2005.
Sud Cargos
4 300
15.9.2005.
SNCM nekustamā īpašuma dzīvokļu pārdošana
(kuros iepriekš dzīvoja SNCM personāls)
1 200
9.2003 līdz 2006
KOPĀ (tūkstošos euro)
42 385
2.3.2.2. Par pasākumiem pēc 2002. gada rekapitalizācijas
(76)
Privātā sektora partneru atlases process notika no 2005. gada 26. janvāra līdz 2005. gada septembra beigām.
(77)
Francijas valdība 2005. gada 26. janvārī un 17. februārī paziņoja, ka tā sāks meklēt partneri no privātā sektora, kas iesaistītos SNCM kapitālā, lai nostiprinātu šīs sabiedrības finansiālo struktūru un tai palīdzētu veikt tās attīstībai nepieciešamās pārmaiņas.
(78)
Agence des Participation de l’Etat (Valsts līdzdalības aģentūra - APE) izraudzīja neatkarīgu personu partneru meklēšanas procesa pārraudzībai, pilnvaroja konsultatīvu banku (HSBC) sazināties ar iespējamiem kapitāla pārņēmējiem.
(79)
Šajā saistībā tika nodibināti kontakti ar 72 industriālajiem un finanšu ieguldītājiem, lai noteiktu finansiālos nosacījumus piedāvājumam ar mērķi sniegt atbalstu sabiedrības industriālā projekta īstenošanai, saglabāt darbavietas un nodrošināt sabiedriskā pakalpojuma pienācīgu sniegšanu. Divdesmit trīs no tiem pauda zināmu interesi, tika parakstīti piecpadsmit konfidencialitātes nolīgumi un nosūtīti piecpadsmit informācijas memorandi. Seši uzņēmumi iesniedza piedāvājumus pirmajā kārtā 2005. gada 5. aprīlī, un trīs piedāvājumi (Connex - tagad Veolia Transdev (VT), Caravelle un BCP) tika saņemti otrajā kārtā 2005. gada 17. jūnijā, turklāt tika izteikta interese arī attiecībā uz mazākuma līdzdalību (Comanav). Trešajā kārtā 2005. gada 28. jūlijā tika saņemti trīs piedāvājumi.
(80)
2005. gada 14. septembrī visus uzņēmumus uzaicināja līdz 2005. gada 15. septembrim iesniegt galīgo neatsaucamo piedāvājumu. Tā kā Connex savu piedāvājumu bija atsaukusi, šajā datumā valsts saņēma divus neatsaucamus piedāvājumus par kapitāla ieguldīšanu un visa kapitāla pirkšanu no BCP un Caravelle grupas.
(81)
Francija 2005. gada 27. septembrī publicēja presē paziņojumu, norādot, ka pēc abu piedāvājumu rūpīgas izskatīšanas tiek izraudzīts grupas BCP iesniegtais piedāvājums, jo, būdams visizdevīgākais no finansiālā viedokļa, tas arī vislabāk aizsargā uzņēmuma, sabiedriskā pakalpojuma un nodarbinātības intereses. BCP sākotnējā piedāvājumā tika piedāvāta negatīva cena 113 miljoni euro, un tas atbilda vismazākajam negatīvas cenas novērtējumam.
(82)
Šajā potenciālo pircēju sākotnējā piedāvājumā bija nepārprotami paredzēta iespēja savu sākotnējo piedāvājumu koriģēt pēc tam, kad būs veikta revīzija. Francijas iestādes norādīja, ka sākotnējā negatīvā cena tika koriģēta uz augšu pēc revīzijas, kas notika 2005. gada 16. decembrī, tādu objektīvu apstākļu dēļ, kas ietekmēja normatīvo un ekonomisko kontekstu, kurā SNCM veic savu darbību, un kas iestājās pēc piedāvājuma iesniegšanas 2005. gada 15. septembrī. Tādējādi negatīvā cena tika pārskatīta un noteikta 200 miljonu euro apmērā.
(83)
Sarunās starp Francijas iestādēm un nākamajiem pircējiem, t. i., BCP apvienojumā ar Connex grupu, tagad Veolia Transdev, kas ir Veolia meitasuzņēmums, šo summu izdevās samazināt līdz 142,5 miljoniem euro, kam pieskaitīja daļu no izdevumiem, kuri attiecināmi uz SNCM pensionēto darbinieku savstarpējas apdrošināšanas sabiedrībām (15,5 miljonus euro).
(84)
Pēc atklāta, pārredzama un nediskriminējoša atlases procesa 2005. gada 13. oktobrī uzņēmumam ļoti grūtos finansiālajos apstākļos starp valsti, BCP un VT beidzot tika panākta vienošanās. VT tādējādi kļuva par SNCM industriālo operatoru (28 % līdzdalība), bet BCP ir galvenais akcionārs ar 38 % līdzdalību. Valsts, aizstāvot uzņēmuma darbiniekus, apņēmās saglabāt 25 % (69) līdzdalību uzņēmumā. BCP un VT izstrādāja sabiedrības SNCM uzņēmējdarbības plānu, ko 2006. gada 7. aprīlī nosūtīja Eiropas Komisijai.
a) Saprašanās memoranda saturs
(85)
Saprašanās memorandu, saskaņā ar kuru 75 % no SNCM kapitāla tika pārdoti privātajiem kapitāla pārņēmējiem, puses (BCP, VT un CGMF) parakstīja 2006. gada 16. maijā.
(86)
Saprašanās memoranda II iedaļā ir paredzēts, ka CGMF uzņemas saistības apstiprināt, parakstīt un pilnībā atbrīvot SNCM kapitāla palielinājumu par kopējo summu 142,5 miljoni euro.
(87)
Papildus kapitāla palielināšanai CGMF uzņemas saistības norēķinu konta avansa veidā nodot SNCM rīcībā summu 38,5 miljonu euro apmērā. Šis darījumu konta avanss, ko SNCM izmaksās pilnvarniekam (banka CIC), ir paredzēts finansēt to ex gratia izmaksu daļu, kas rastos papildus summām, kuras saskaņā ar tiesību aktu un līgumu noteikumiem jāmaksā gadījumā, ja kapitāla pārņēmēji īsteno darbinieku skaita samazināšanas plānu. Kompensācijas, kas jāmaksā papildus pabalstiem, kuri pienākas saskaņā ar tiesību aktu un līgumu noteikumiem, tiek izmaksātas individuāli un personīgi atbilstoši to algoto darbinieku skaitam, kuri aizgājuši no uzņēmuma un kuru darba līgums ir lauzts.
(88)
Šis mehānisms ir paredzēts 2006. gada 16. maija pārdošanas līguma II.2. punktā, kurā ir noteikts, ka šis konts ir paredzēts, lai “finansētu to izmaksu daļu saistībā ar iespējamu brīvprātīgu aiziešanu no darba vai darba līgumu laušanu […], kas rastos papildus jebkāda veida summām, kuras darba devējam jāmaksā saskaņā ar tiesību aktu un līguma noteikumiem”. Pilnvarnieka uzdevums ir “šos līdzekļus pakāpeniski atbrīvot atbilstoši tam, kā attiecīgie darbinieki, kurus nepārceļ citā darbā sabiedrībā SNCM, faktiski aiziet no sabiedrības, un sekvestrētās summas atlikumu atbrīvot pēc tam, kad beidzies tā pilnvarnieka uzdevums”. Šī konta darbība ir saprašanās memorandam pievienotā pilnvarniecības līguma priekšmets. Lai sekvestra kontu varētu aktivizēt, SNCM jāiesniedz CGMF priekšsēdētājam saraksts ar to darbinieku vārdiem un uzvārdiem, kuru darba līgums ir izbeigts un kuriem tiek pieprasīta sekvestra konta aktivizēšana, kopā ar ikmēneša neto izdevumu pārskatu, kurā detalizēti izklāstītas visas izmaksātās kompensācijas un izdevumi saistībā ar konkrētajiem darbiniekiem. Tajā pašā laikā SNCM informē pilnvarnieku par “papildu faktiskajām ikmēneša izmaksām” uz darbinieku, kas ir summa, kas maksājama papildus visu veidu summām, kas darba devējam jāmaksā saskaņā ar tiesību aktiem un līgumiem. Valsts īstenoto papildu ex gratia pasākumu kopējā summa nekādos apstākļos nedrīkst pārsniegt 38,5 miljonus euro, un gadījumā, ja šie papildu sociālie pasākumi nesasniedz šo robežu trīs gadu laikā pēc uzņēmuma pārdošanas, atlikums tiek atmaksāts valstij.
(89)
Saprašanās memoranda III iedaļā ir paredzēts, ka pēc šīm darbībām CGMF privātajiem pārņēmējiem pārdod savas akcijas, kas atbilst 75 % no akcijām, kuras veido uzņēmuma pamatkapitālu un sekvestra kontu, kas paredzēts, lai finansētu to sociālā plāna daļu, kura pārsniedz tiesību aktos un līgumos noteiktās saistības.
(90)
Saprašanās memoranda III iedaļā ir arī paredzēta papildu kapitāla palielināšana 8,75 miljonu apmērā, ko veiktu BCP/VT un ko SNCM rīcībā nodod atkarībā no tai nepieciešamo naudas līdzekļu apjoma. Saprašanās memoranda III.2.7. punktā ir paredzēts, ka CGMF akciju vērtība jebkurā brīdī ir vienāda ar to sākotnējo nominālvērtību, kurai pieskaita […] (60) % no tās atbrīvotās nominālvērtības, kas reizināta ar D/365, kur D ir dienu skaits pēc pārdošanas datuma, un atņemot visas saņemtās summas (piemēram, dividendes). Šo kārtību nepiemēro gadījumā, ja sabiedrībai veic tiesas sanāciju vai likvidāciju.
(91)
Saprašanās memorandā (III.5. iedaļa) ir ietverta pirkšanas atcelšanas klauzula, kas paredz tiesības pārdot SNCM, ko pircēji var kopīgi piemērot gadījumā, ja iestājas kāds no minētajiem notikumiem un ja šo notikumu dēļ tiktu apdraudētas iespējas īstenot viņu uzņēmējdarbības plānu un atjaunot sabiedrības dzīvotspēju:
-
sabiedrisko pakalpojumu deleģējuma līguma slēgšanas tiesību nepiešķiršana jūras pārvadājumu pakalpojumu sniegšanai uz Korsiku laikposmā no 2007. gada 1. janvāra vai to piešķiršana ar būtiski sliktākiem nosacījumiem,
-
jebkāds Eiropas Komisijas negatīvs lēmums vai EK Vispārējās tiesas vai Tiesas spriedums, piemēram, atteikums atļaut veikt darbību vai tādu nosacījumu noteikšana, kuri būtiski ietekmē sabiedrības vērtību sešu gadu laikā no brīža, kad pircēji iegādājušies sabiedrību.
(92)
Saprašanās memoranda VII iedaļā ir paredzēts, ka CGMF uzņemas daļu no SNCM sociālā nodrošinājuma saistībām attiecībā uz tās pensionētu darbinieku savstarpējas apdrošināšanas sabiedrībām par summu, kas aprēķināta 15,5 miljonu euro apmērā, sākot no dienas, kad mainās uzņēmuma īpašnieki.
(93)
Uzņēmuma vadības kārtība ir noteikta saprašanās memoranda IV iedaļā. Ir paredzēts, ka SNCM vadības kārtība tiks mainīta un ka to pārveidos par akciju sabiedrību ar direktoru padomi un uzraudzības padomi. Uzraudzības padomē sākumā būs 10 locekļi un vēlāk - 14. Sabiedrības priekšsēdētāja amatu uz pārejas laiku piešķirs valsts pārstāvim. Ja SNCM tiek deleģēta sabiedrisko pakalpojumu sniegšana, tad uzraudzības padomes priekšsēdētāju nomainīs ar BCP pārstāvi. Savukārt direktoru padomes uzdevums ir nodrošināt SNCM darbības pārvaldību.
(94)
2006. gada 26. maijā Francijas valdība apstiprināja SNCM pārdošanu, kā arī iepriekš minētos pasākumus.
b) Pasākumi
(95)
Ievērojot iepriekš minēto, saprašanās memorandā ir ietverti trīs valsts pasākumu veidi, kuri pamato pārbaudi attiecībā uz Savienības valsts atbalsta režīma ievērošanu:
-
SNCM kapitāla pārdošana 75 % apmērā par negatīvu cenu 158 miljoni euro (kapitāla ieguldījums 142,5 miljonu euro apmērā un savstarpējas apdrošināšanas sabiedrību saistību segšana par summu 15,5 miljoni euro),
-
norēķinu konta avanss no CGMF par summu 38,5 miljoni euro, kas paredzēts no SNCM atlaistajiem darbiniekiem,
-
kapitāla palielināšana par 8,75 miljoniem euro, ko CGMF parakstījusi kopīgi un vienlaikus ar 26,25 miljonu euro kapitāla ieguldījumu, ko veic VT un BCP,
-
pārdošanas atcelšanas klauzula (70).
2.4. ŠĪ LĒMUMA PAMATS
(96)
Šis galīgais lēmums attiecas uz pasākumiem, ko Francija kopš 2002. gada 18. februāra veikusi par labu sabiedrībai SNCM, proti:
-
atlikums no sabiedrības CGMF 2002. gadā veiktā kapitāla ieguldījuma sabiedrībā SNCM par summu 76 miljoni euro, t. i., 15,81 miljons euro,
-
CGMF īstenotā SNCM pārdošana par negatīvu cenu 158 miljonu euro apmērā,
-
norēķinu konta avanss no CGMF par summu 38,5 miljoni euro, kas paredzēts no SNCM atlaistajiem darbiniekiem,
-
kapitāla palielināšana par 8,75 miljoniem euro, ko parakstījusi sabiedrība CGMF.
(97)
Šis lēmums neattiecas uz kompensāciju par SNCM sabiedrisko pakalpojumu saistībām laikposmā no 1991.-2001. gadam, kas Vispārējās tiesas 2012. gada 11. septembra spriedumā (71) tika atzīta par saderīgu ar iekšējo tirgu.
(98)
Tāpat šis lēmums neattiecas uz to finansiālo kompensāciju pārbaudi, kuras SNCM saņēmusi vai kuras tai jāsaņem par sabiedriskā pakalpojuma saistībām laikposmā no 2007. līdz 2013. gadam un uz kurām attiecas atsevišķa procedūra (72).
(99)
Turklāt jānorāda, ka 2012. gada 11. novembra spriedumam ir iesniegtas divas apelācijas Tiesā, ko iesniegušas SNCM un Francija - attiecīgi apvienotās lietas C-533/12 P un C-536/12 P. Šis lēmums ir pieņemts, lai izpildītu apelācijai iesniegto spriedumu, jo ar šo spriedumu tika anulēts 2008. gada 8. jūlija lēmums. Šajā situācijā, ja apelācijas pārbaudes rezultātā tiks daļēji vai pilnīgi anulēts 2012. gada 11. novembra spriedums un tiks atjaunotas konkrētas 2008. gada 8. jūlija lēmuma daļas, šis lēmums zaudēs spēku apelācijas sprieduma rezultātā, ciktāl šis lēmums attiecas uz atjaunotajiem pasākumiem.
2.5. PAMATOJUMS 2002. GADA OFICIĀLĀS IZMEKLĒŠANAS PROCEDŪRAS SĀKŠANAI UN TĀS PAPLAŠINĀŠANAI 2006. GADĀ
2.5.1. 2002. gada oficiālās izmeklēšanas procedūras uzsākšana
(100)
Komisija 2002. gada 19. augusta lēmumā par procedūras uzsākšanu, atzīstot, ka SNCM ir uzskatāma par grūtībās nonākušu uzņēmumu, pauda šaubas par to, vai paziņotais pasākums ir saderīgs ar kritērijiem, kuri izklāstīti tobrīd spēkā esošo 1999. gada pamatnostādņu 3.2.2. punktā.
(101)
Komisija pauda zināmas šaubas par pārstrukturēšanas plānu, jo nebija veikta analīze par uzņēmuma zaudējumu cēloņiem. Konkrētāk, Komisija izvirzīja jautājumus attiecībā uz saikni starp zaudējumiem un sabiedriskā pakalpojuma saistībām, SNCM kuģu iegādes politikas ietekmi uz tās darbības rezultātiem un pasākumiem, kas paredzēti, lai uzlabotu uzņēmuma ražīgumu.
(102)
Komisija uzsvēra arī noteiktus pārstrukturēšanas plāna trūkumus, piemēram, to, ka nav konkrētu pasākumu starppatēriņa summu samazināšanai un nav nekādu norāžu par SNCM turpmāko tarifu politiku.
(103)
Komisija pauda šaubas arī par tās aprēķinu metodes atbilstību, ko Francijas iestādes bija izvēlējušās, lai noteiktu rekapitalizācijas summu, un par dažiem no pieņēmumiem, kas bija izraudzīti finansiālo modeļu veidošanai.
2.5.2. 2006. gada oficiālās izmeklēšanas procedūras paplašināšana
(104)
Ar savu 2006. gada 13. septembra lēmumu Komisija nolēma 2002. gada oficiālo izmeklēšanas procedūru attiecināt arī uz pasākumiem, kas paredzēti saistībā ar SNCM pārdošanu privātajam sektoram.
(105)
Tā kā šī summa tika kvalificēta kā saderīgs valsts atbalsts saskaņā ar EK līguma 86. panta 2. punktu, Komisija uzskatīja, ka šī summa jāizvērtē, ņemot vērā Kopienas pamatnostādnes attiecībā uz valsts atbalstu grūtībās nonākušu uzņēmumu glābšanai un pārstrukturēšanai (2004. gada pamatnostādnes) (73). Tā kā pārstrukturēšanas atbalsta summa būtu ievērojami zemāka nekā 2002. gadā paziņotā un 2003. gadā apstiprinātā summa, Komisija pauda šaubas par iespēju saglabāt visus kompensācijas pasākumus, kuri sabiedrībai SNCM bija noteikti ar 2003. gada lēmumu.
(106)
Komisija arī pauda šaubas par to, vai ir izpildīti 2003. gada lēmumā noteiktie nosacījumi, proti, cenu noteikšanas princips un noteikts skaits pārvadājumu uz Korsiku.
(107)
Attiecībā uz SNCM negatīvo pārdošanas cenu Komisija pauda šaubas par to, vai tas, ka pirms SNCM pārdošanas valsts veica rekapitalizāciju, atbilst tirgus ekonomikas principu vadīta privātā ieguldītāja rīcībai. Konkrētāk, Komisija pauda šaubas par to, vai ir pareizi aprēķinātas likvidācijas izmaksas, kas valstij kā akcionāram būtu jāsedz SNCM likvidācijas gadījumā.
(108)
Komisija apšaubīja, vai ar 2004. gada pamatnostādnēm varētu attaisnot šos finanšu pasākumus.
(109)
Tā arī pauda šaubas par otro rekapitalizāciju 8,75 miljonu euro apmērā, proti, par to, vai ir ievērots privāto un valsts ieguldījumu vienlaicīguma princips un parakstīšanas nosacījumu vienlīdzības princips judikatūras nozīmē.
(110)
Visbeidzot, Komisija pauda šaubas attiecībā uz to, vai papildu sociālos pasākumus, paredzot atbalstu fiziskām personām 38,5 miljonu euro apmērā, varētu uzskatīt par netiešām priekšrocībām uzņēmumam. Tā arī uzsvēra risku, ka var rasties pretruna ar to, ka atlaišanas papildu pabalsti tiek segti kā daļa no riska, ko uzņēmies piesardzīgs ieguldītājs.
III. FRANCIJAS IESTĀŽU APSVĒRUMI PAR LĒMUMU PAR PROCEDŪRAS UZSĀKŠANU
3.1. PAR 2002. GADA REKAPITALIZĀCIJU
(111)
2002. gadā paziņoto pārstrukturēšanas plānu veidoja kapitāla ieguldījums 76 miljonu euro apmērā, no kuriem 53,48 miljoni euro bija sabiedriskā pakalpojuma kompensācija. Ņemot vērā akciju pārdošanu, ko veica SNCM (74), faktiski apmaksātā atbalsta summa veido 69 292 400 euro. Francijas iestādes uzskata, ka, ja 53,48 miljoni euro ir atbalsts, kas saderīgs ar iekšējo tirgu, tad atbalsta summa, kas uzskatāma par pārstrukturēšanas atbalstu 2002. gada paziņojumā, ir 15,81 miljons euro.
3.2. PAR PASĀKUMIEM PĒC 2002. GADA REKAPITALIZĀCIJAS
(112)
Francija vispirms atgādina, ka 2004. un 2005. gada streiku dēļ, kā arī SNCM ekonomiskā un finansiālā stāvokļa pasliktināšanās dēļ valstij kā akcionāram 2005. gada janvārī nācās uzsākt privāto ieguldītāju atlases procedūru un veikt citus ārkārtas pasākumus (piemēram, kuģa Asco un kapitāla daļu sabiedrībā Sud Cargos pārdošana (75)).
3.2.1. Par SNCM negatīvo pārdošanas cenu
(113)
Atbilstoši tābrīža Kopienas judikatūrai šajā jomā Francijas iestādes aicina Komisiju uzskatīt, ka SNCM negatīvā pārdošanas cena 158 miljonu euro apmērā neietver nekādu pasākumu, ko varētu kvalificēt kā atbalstu EK līguma 87. panta 1. punkta nozīmē, jo Francijas valsts esot rīkojusies kā tirgus ekonomikas principu vadīts privātais ieguldītājs.
(114)
Vispirms Francijas iestādes norāda, ka galīgā cena, proti, 158 miljoni euro, kas ir zemāka par negatīvo cenu, kuru pircēji sākotnēji prasīja pēc SNCM revīzijas pabeigšanas, ir rezultāts sarunām par kontroles nodošanu, par kuru rīkoja atklātu, pārredzamu un nediskriminējošu konkursa procedūru, un tādēļ katrā ziņā ir uzskatāma par tirgus cenu.
(115)
Francija uzskata, ka, tā kā SNCM privātā partnera meklēšana notika ar atklātu, pārredzamu un nediskriminējošu konkursa procedūru un ka pēc šīs procedūras tika pieņemts vislabākais piedāvājums, pārdošanas cena katrā ziņā ir tirgus cena.
(116)
Pēc Francijas iestāžu domām pārdošana par negatīvu cenu 158 miljonu euro apmērā ir notikusi valstij visizdevīgākajos apstākļos atbilstoši Kopienas tābrīža judikatūrai un Komisijas lēmumu pieņemšanas praksei un tai nav nekādu atbalsta pazīmju. Francija uzskata, ka šī negatīvā cena ir zemāka par likvidācijas izmaksām, kas valstij būtu jāsedz uzņēmuma likvidācijas gadījumā.
(117)
Francija uzskata, ka šāds secinājums jāizdara gan saskaņā ar pieeju, kas izriet no Eiropas Kopienu Tiesas judikatūras (turpmāk tekstā “Gröditzer lietas judikatūra” (76)), gan saskaņā ar pieeju, kuras pamatā ir SNCM faktisko likvidācijas izmaksu analīze (ABX lēmums (77)).
(118)
Attiecībā uz pirmo metodi, kuras pamatā ir Gröditzer lietas judikatūra, Francija apgalvo, ka šajā spriedumā ir apstiprināts vērtējums, ko Komisija paudusi savā 1999. gada 8. jūlija lēmumā, proti, ka “tikai aktīvu likvidācijas vērtība jāņem vērā kā likvidācijas izmaksas” (78).
(119)
Šajā saistībā CGMF (79) un Oddo-Hastings (80) ziņojumos aktīvu likvidācijas vērtība 2005. gada 30. septembrī tika lēsta vismaz 190,3 miljonu euro apmērā (81).
(120)
Tādēļ, tā kā valsts kā sabiedrības akcionārs un īpašnieks par tās parādiem ir atbildīga tikai atbilstoši sabiedrības aktīvu likvidācijas vērtībai (Hytasa lietas judikatūra (82)), Francija norāda, ka sabiedrības aktīvu likvidācijas vērtība, kas novērtēta vismaz 190,3 miljonu euro apmērā, ir nepārprotami augstāka nekā negatīvā pārdošanas cena 158 miljoni euro.
(121)
Attiecībā uz otro metodi Francija norāda, ka tā izriet no Komisijas lēmuma par valsts atbalstu, ko Beļģija īstenoja par labu sabiedrībai ABX Logistics, kurā Komisija izskatīja negatīvu pārdošanas cenu, kurai tāpat kā šajā gadījumā bija tirgus cenas pazīmes, salīdzinot to ar izmaksām, kas valstij kā akcionāram būtu faktiski jāsedz, ja notiktu brīvprātīga likvidācija vai piespiedu likvidācija, kā to ir novērtējusi neatkarīga trešā persona. Pēc Francijas domām Komisija minētajā lēmumā ir atzinusi, ka var ņemt vērā noteiktas izmaksas, ko var radīt kreditoru celta prasība segt aktīvu nepietiekamību vai ko likvidācija var radīt pārējiem uzņēmumiem, kuri pieder grupai, kas likvidē savu meitasuzņēmumu.
(122)
Pamatojoties uz iepriekš minētajiem CGMF un Oddo-Hastings ziņojumiem, Francijas iestādes lēš, ka visas faktiskās izmaksas, kas kā akcionāram būtu jāsedz Francijas Republikai, 2005. gada 30. septembrī būtu no 312,1 līdz 361 miljonam euro šādi:
-
[70-80] (60) miljoni euro saskaņā ar koplīgumā noteikto sociālo plānu, kas ietver visas ar darba līgumu laušanu saistītās izmaksas, par kuru segšanu saskaņā ar līgumu ir atbildīgs uzņēmums,
-
[30-40] (60) miljoni euro saskaņā ar sociālo plānu, kas nav paredzēts koplīgumā, kas ietver visas izmaksas, kas saistītas ar papildpasākumiem SNCM līgumos un tiesību aktos paredzētajām saistībām, atbrīvojot darbiniekus, un koplīgumā paredzētā sociālā plāna netiešās izmaksas,
-
No [200-210] (60) miljoniem euro līdz [250-260] (60) miljoniem euro kā atlaišanas papildu pabalstu maksājumi, kurus valstij piespriestu maksāt tiesa, papildus kompensācijai, kas tiek izmaksāta saskaņā ar koplīgumā paredzēto sociālo plānu un sociālo plānu, kas nav paredzēts koplīgumā, saskaņā ar Ruānas Apelācijas tiesas 2005. gada 22. marta spriedumu Aspocomp Group Oyj lietā.
(123)
Ar šo metodi tiek ņemts vērā arī risks, ka Francijas valstij piespriestu segt aktīvu nepietiekamību, ja tiesa to uzskatītu par SNCM faktisko vadītāju. Francijas iestādes uzskata, ka risku, ka var tikt celta prasība segt aktīvu nepietiekamību, nevar ignorēt, jo īpaši ņemot vērā kādu precedentu vienā no Francijas Kasācijas tiesas spriedumiem. (83) Tādējādi vairākās vēstulēs Komisijai Francijas iestādes apgalvoja, ka iespēja, ka valsts tiesa piespriestu valstij segt tās vadītā uzņēmuma aktīvu nepietiekamību, ir vairāk nekā ticams scenārijs un ka tas jāņem vērā, aprēķinot SNCM iespējamās likvidācijas faktiskās izmaksas.
(124)
2005. gada 30. septembrī sabiedrības SNCM aktīvu atlikusī vērtība (190,3 miljoni euro) pēc prioritāro parādu samaksas bija 36,5 miljoni euro. Citas izmaksu sastāvdaļas, kas ņemtas vērā gadījumam, ja pret valsti celtu prasību segt aktīvu nepietiekamību, cita starpā ietver ekspluatācijas līgumu laušanas izmaksas, ar kuģu izpirkumnomas nosacījumu laušanu saistītās izmaksas un nenodrošināto parādu samaksu, un tā rezultātā aktīvu nepietiekamība būtu 134,4 miljonu euro apmērā. Francijas iestādes uzskata, ka valstij piespriestu segt 85-100 % no šīs summas.
(125)
Turklāt Francijas iestādes uzskata, ka, tā kā SNCM ir atkarīga no valsts, un saskaņā ar vēl vienu Francijas judikatūras piemēru (84) uzņēmuma likvidācijas dēļ tiesa varētu piespriest izmaksāt darbiniekiem kompensāciju. Francijas iestādes uzskata, ka saskaņā ar šo judikatūru ir vairāk nekā iespējams, ka papildu kompensācijas summu tiesa noteiktu, pamatojoties uz pabalstiem, kas izmaksāti saskaņā ar sociālo plānu, kurš iesniegts pirms likvidācijas.
(126)
Saskaņā ar šo pieeju analīze par faktiskajām izmaksām, kas valstij būtu jāsedz kā akcionāram, pierāda, ka izmaksas, ko valstij rada SNCM pārdošana par negatīvu cenu 158 miljonu euro apmērā, ir zemākas nekā faktiskās izmaksas, kas tai būtu jāveic uzņēmuma piespiedu likvidācijas gadījumā.
(127)
Noslēgumā Francijas iestādes uzskata, ka šo summu nevar kvalificēt par valsts atbalstu.
3.2.2. Par akcionāru kopīgo kapitāla ieguldījumu
(128)
Francija uzskata, ka, iegūstot līdzdalību, tā ir rīkojusies kā piesardzīgs ieguldītājs, jo, no vienas puses, tā kā mazākuma akcionārs ir rīkojusies vienlaikus ar BCP un VT un, no otras puses, tā par šo līdzdalību saņems fiksētu kapitāla atlīdzību [..] (60) % gadā, un tas valsti atbrīvo no riska attiecībā uz uzņēmējdarbības plāna izpildi. Francija norāda, ka šāda peļņas norma privātam ieguldītājam ir ļoti izdevīga (85). Tā tomēr norāda, ka atlīdzība nepienāktos gadījumā, ja sabiedrībai SNCM veiktu tiesas sanāciju vai piespiedu likvidāciju vai ja pircēji izmantotu pārdošanas atcelšanas klauzulu.
3.2.3. Par papildu sociālajiem pasākumiem (atbalsts indivīdiem)
(129)
Francija, atsaucoties uz Komisijas lēmumu praksi, jo īpaši lietā SFP (Société française de production) (86), uzskata, ka šis finansējums ir atbalsts fiziskām personām un uzņēmumam nedod nekādu labumu. Tādēļ tas, ka no valsts līdzekļiem tiek veikti papildu sociālie pasākumi par labu no darba atlaistajām personām, ar šādiem pasākumiem neatbrīvojot darba devēju no tā parastajām izmaksām, pieder pie dalībvalstu sociālās politikas un nav uzskatāms par valsts atbalstu.
3.2.4. Par anulētajā 2003. gada lēmumā noteikto ierobežojumu atcelšanu
(130)
Francijas iestādes norāda, ka, no vienas puses, laikposmā no 2003. līdz 2006. gadam tika izpildīti un ievēroti visi 2003. gada lēmumā paredzētie nosacījumi. No otras puses, Francijas iestādes uzskata, ka šie pasākumi vairs nav nepieciešami konkurences kropļojumu novēršanai un ka to saglabāšana esot pretrunā proporcionalitātes principam, ņemot vērā pārstrukturēšanas atbalsta summas ierobežojumu, kas tagad samazināta līdz 15,81 miljonam euro. Konkrētāk, Francijas iestādes uzskata, ka būtu jāatceļ nosacījumi, kas vēl varētu būt piemērojami, proti, tie, kas attiecas uz aizliegumu modernizēt SNCM floti, uz cenu noteikšanas principa ievērošanu tarifu jomā un uz noteikta pārvadājumu biežuma saglabāšanu.
3.3. SECINĀJUMS
(131)
Ja Komisijai jaunie pasākumi tomēr būtu pilnībā vai daļēji jākvalificē kā valsts atbalsts, Francija vērstu Komisijas uzmanību uz to, ka jaunie pasākumi, nodrošinot SNCM dzīvotspējas atjaunošanu, ļauj saglabāt konkurenci attiecīgajos tirgos, jo īpaši transporta pakalpojumos uz Korsiku. Šis aspekts pēc Francijas domām ir viens no principiem, kas paredzēts pamatnostādnēs par grūtībās nonākušu uzņēmumu glābšanu, kā šajā lietā atgādinājusi Komisija (tās anulētā lēmuma 283. punkts) un EK Vispārējā tiesa savā 2005. gada 15. jūnija spriedumā lietā T-349/03 (117. punkts). Konkrētāk, Vispārējā tiesa ir atgādinājusi, ka Komisija, īstenojot savu plašo rīcības brīvību, var uzskatīt, ka kāda uzņēmuma klātbūtne bija nepieciešama, lai nepieļautu, ka attiecīgajos tirgos parādās spēcīga oligopolistiska struktūra.
(132)
Attiecībā uz iespējamiem kompensācijas pasākumiem, kas jānosaka attiecībā uz SNCM, Francija Komisijai ierosina ņemt vērā tirgus struktūru. Piemēram, SNCM iespēju samazināšana pastiprinātu jau tagad dominējošo CFF stāvokli Korsikas transporta pakalpojumu tirgū (87).
(133)
Pēc Francijas iestāžu domām atjauninātais pārstrukturēšanas plāns atbilst saderības kritērijiem, ko Komisija noteikusi savās 1999. un 2004. gada pamatnostādnēs. Francijas iestādes uzskata, ka visi pasākumi, kas izklāstīti saistībā ar SNCM privatizāciju, ļautu 2009. gada beigās atjaunot SNCM ilgtermiņa dzīvotspēju un ietver tikai to, kas nepieciešams dzīvotspējas atjaunošanai.
IV. IEINTERESĒTO PERSONU KOMENTĀRI
4.1. PAR 2002. GADA LĒMUMU UZSĀKT OFICIĀLO IZMEKLĒŠANAS PROCEDŪRU
4.1.1. Corsica Ferries (CFF) apsvērumi
(134)
Apstrīdot, pirmkārt, to, ka SNCM būtu uzskatāms par grūtībās nonākušu uzņēmumu pamatnostādņu nozīmē (88), CFF apšauba SNCM spēju kļūt par rentablu uzņēmumu līnijās, kuras netiek subsidētas. CFF turklāt konstatē, ka pretēji tam, kas teikts pārstrukturēšanas plānā (89), joprojām tiek sniegti transporta pakalpojumi no Livorno.
(135)
Attiecībā uz izmaksu samazināšanu CFF pauž nožēlu, ka tai nav pieejamas dažas pārstrukturēšanas plāna detaļas, par ko tās pārstāvji ir izteikuši zināmu kritiku (90).
(136)
CFF uzskata, ka Francijas iestāžu aprēķins, kurā iegūta summa 76 miljoni euro, ir pilnīgi fiktīvs (91), bet Francijas iestāžu noteiktā parādsaistību attiecība pret pašu kapitālu, proti, 79 %, tam šķiet pārspīlēts (92). Attiecībā uz SNCM līdzdalību citu sabiedrību kapitālā, CFF norāda, ka daži no tās meitasuzņēmumiem nav noderīgi kuģniecības sabiedrības darbībām (93).
(137)
CFF secina, ka atbalsta projekta mērķis ir apiet regulu par kabotāžu un atņemt jebkādu jēgu konkursam, kas izsludināts par transporta pakalpojumiem no Marseļas uz Korsiku. CFF prasa nepieļaut, ka paredzētais atbalsts sabiedrībai SNCM ļautu īstenot agresīvāku komerciālo piedāvājumu. Tas ierosina, ka pārstrukturēšanas atbalstu varētu piešķirt tikai 2007. gadā un vienīgi tādā gadījumā, ja SNCM zaudētu nākamajā konkursā 2006. gadā - pēc CFF domām tikai šādā gadījumā minētā valsts kuģniecības sabiedrība patiešām nonāktu grūtībās.
4.1.2. STIM apsvērumi
(138)
STIM, galvenais CMN akcionārs, uzskata, ka SNCM līdzdalība sabiedrībā CMN ir jāanalizē kā tīri finansiāli aktīvi. Pēc STIM domām CMN un SNCM ir neatkarīgas sabiedrības, kas konkurē par pārējām līnijām, kuras nav no Marseļas, pat ja tās abas kopā noslēgušas sabiedriskā pakalpojuma deleģējuma līgumu.
(139)
Vēstulē teikts, ka STIM uzņemoties “atpirkt pilnībā vai daļēji, taču vēlams visu līdzdalību, kura sabiedrībai SNCM pieder sabiedrībā CMN” un kuras vērtību tā lēš no 15 līdz 17 miljonu euro apmērā, ja nosacījumos, kurus Komisija noteiktu savā galīgajā lēmumā, tā uzskatītu, ka “šāda pārdošana ir nepieciešama pārstrukturēšanas plāna līdzsvara nodrošināšanai”.
4.1.3. Reģionālo un vietējo pārvaldes iestāžu komentāri
(140)
Marseļas pilsētas mērs, Bušdironas Ģenerālpadomes priekšsēdētājs un Provansas-Alpu-Azūras Krasta Reģionālās padomes priekšsēdētājs uzsvēra sabiedrības SNCM ekonomisko nozīmi reģiona ekonomikā.
(141)
Provansas-Alpu-Azūras Krasta Reģionālās padomes priekšsēdētājs piebilda, ka viņam šķiet, ka ir izpildīti visi nosacījumi, kas nepieciešami, lai SNCM pārstrukturēšanas plāns nodrošinātu uzņēmuma dzīvotspēju.
(142)
Korsikas Asamblejas Izpildpadomes priekšsēdētājs atsūtīja minētās asamblejas 2002. gada 18. decembra sanāksmes protokolu, kurā Korsikas Asambleja sniegusi “pozitīvu atzinumu”SNCM pārstrukturēšanas projektam.
4.1.4. Korsikas Transporta biroja komentāri
(143)
Korsikas Transporta birojs norāda, ka, tā kā SNCM šobrīd ir vienīgā sabiedrība, kas spēj izpildīt līguma prasības attiecībā uz transporta plūsmu un pasažieriem, tās izzušana “nekavējoties izraisītu pakalpojumu skaita būtisku samazināšanos”. Tas atgādina arī SNCM lielo nozīmi Korsikas ekonomikā.
4.2. PAR 2006. GADA LĒMUMU PAR PROCEDŪRAS PAPILDU ATTIECINĀŠANU
4.2.1. Corsica Ferries France (CFF) komentāri
(144)
CFF uzsver attiecīgo finansiālo summu lielumu, to neproporcionalitāti, salīdzinot ar SNCM apgrozījumu, un to, ka šīs summas sabiedrībai SNCM tika izmaksātas, pirms Komisija pauda savu nostāju par atbalsta kvalificēšanu saskaņā ar EK līguma 87. panta 1. punktu.
(145)
CFF vērš Komisijas uzmanību uz to, ka atbalstam, ko Francijas valsts sniedz SNCM, ir stratēģiska nozīme CFF attīstībai. Šie neatļautie pasākumi ļauj sabiedrībai SNCM īstenot ļoti agresīvu tarifu politiku līnijās, kurās CFF strādā jau 10 gadus un kurās pirmo reizi kopš tā ienākšanas tas zaudē tirgus daļas.
(146)
Attiecībā uz konkursa rīkošanu par sabiedrības pārdošanu, CFF uzskata, ka šis process nebija pilnībā pārredzams, jo izraudzītais uzņēmums, proti, BCP, vairs nenodarbojas ar SNCM darbības vadību, bet savu vietu ir nodevis grupai VT. Turklāt, tā kā finansiālie apstākļi ir mainījušies un kļuvuši daudz izdevīgāki pircējiem, CFF pauž šaubas par to, vai attiecībā pret ieguldītājiem ir ievērots vienlīdzīgas attieksmes princips, kurš bija jāņem vērā visā šīs procedūras laikā.
(147)
Attiecībā uz negatīvo pārdošanas cenu 158 miljonu euro apmērā CFF pauž šaubas par to, vai konkrētajā gadījumā būtu ievērots nosacījums par piesardzīgu tirgus ekonomikas principu vadītu ieguldītāju. No vienas puses, CFF šaubās, vai var uzskatīt, ka valsts attiecīgo darījumu veica paralēli attiecīgo privātuzņēmumu būtiskai un vienlaicīgai rīcībai, turklāt salīdzināmos apstākļos, jo valsts attiecīgo sabiedrību rekapitalizēja pirms akcionāru veiktās kopīgās rekapitalizācijas un pirms jaunā pārstrukturēšanas plāna. Otrkārt, CFF uzskata, ka, ievērojot SNCM grūto finansiālo stāvokli, piesardzīgs ieguldītājs būtu iejaucies agrāk, lai nepieļautu sava ieguldījuma vērtības samazināšanos (94).
(148)
CFF uzskata, ka atsaukšanās uz lietu “ABX Logistics” nav atbilstoša. Papildus tam, ka minētās lietas apstākļi nav piemērojami šai lietai, CFF uzsver, ka minētajā lietā bija būtisks ieguldījums no atbalsta saņēmēju puses, bet SNCM gadījumā tas tā nebija. Turklāt pēc CFF domām Komisijas 2006. gada lēmumā nebija ņemtas vērā izmaksas, kas saistītas ar risku, ka saistībā ar attiecīgā uzņēmuma likvidāciju varētu tikt celtas prasības tiesā. Šajā saistībā CFF uzskata, ka valsts judikatūra, uz ko Francija atsaucas, lai attaisnotu izmaksas, kuras esot saistītas ar SNCM likvidāciju, šajā lietā nav piemērojama. Kā uzskata CFF, Kasācijas tiesa lietā Mines et produits chimiques de Salsignes nekādā veidā nenorāda uz valsts kā akcionāra tiešo atbildību tāda uzņēmuma likvidācijas gadījumā, kura akcionārs tā ir, bet drīzāk norāda uz iespēju prasību par algu un sociālā nodrošinājuma parādu samaksu vērst pret valsts iestādi ar rūpniecisku un komerciālu raksturu un to, ka šādas iestādes vadītāji nevar atbrīvoties no saviem pienākumiem, atsaucoties uz valsts iestāžu iejaukšanos.
(149)
Attiecībā uz to, vai šajā lietā ir piemērojama Ruānas Apelācijas tiesas judikatūra Aspocomp lietā, CFF norāda, ka minētajā lietā izskatītais gadījums, proti, kādam mātesuzņēmumam uzliktais pienākums samaksāt meitasuzņēmuma darbiniekiem sociālos pabalstus par “līguma neievērošanu”, ko apstiprinājis mātesuzņēmums, nav salīdzināms ar SNCM lietu. Tāpēc neesot nekāda skaidra riska, ka sabiedrībai CGMF vai valstij tiks piespriests samaksāt atlaišanas pabalstus piespiedu likvidācijas gadījumā. Turklāt CFF apšauba skaitļus, kas aplēsti attiecībā uz pārējām sociālajām izmaksām, jo pēc to ekspertu domām, kurus uzaicināja šo izmaksu noteikšanai, tās atšķiras.
(150)
CFF uzskata, ka šajā lietā piemērojot Kopienas judikatūru Gröditzer un Hytasa lietā, var tikai secināt, ka valsts nav rīkojusies kā privātais ieguldītājs, jo saskaņā ar minēto judikatūru valsts kapitāla ieguldījums bija saistīts ar to, ka tā pārdeva 75 % no savas līdzdalības sabiedrībā SNCM, attiecīgi samazinot peļņas iespējas.
(151)
Visbeidzot, CFF uzskata, ka likvidācijas izmaksu un rekapitalizācijas izmaksu salīdzinājumā būtu jāņem vērā aktīvu vērtība, kas abos gadījumos tiek nodota pircējam. CFF uzskata, ka pircējiem pārdoto aktīvu vērtība ir no 640 miljoniem euro līdz 755 miljoniem euro (95), ņemot vērā SNCM izmantotās flotes tirgus vērtību, ko CFF lēš 644-664 miljonu euro apmērā 2006. gada augustā.
(152)
Attiecībā uz to, ka pēc 2002. gada rekapitalizācijas veiktie pasākumi būtu vērtējami kā pārstrukturēšanas atbalsts, CFF uzskata, ka pat tad, ja SNCM atbilda 2004. gada pamatnostādnēs paredzētajiem grūtībās nonākuša uzņēmuma nosacījumiem laikposmā pirms pirmās rekapitalizācijas par 142,5 miljoniem euro, šāda kvalifikācija kļūst ļoti apšaubāma attiecībā uz laikposmu, kas bija pirms otrās kapitāla palielināšanas par 8,75 miljoniem euro, jo uzņēmuma pašu kapitāls jau bija atjaunots.
(153)
Attiecībā uz uzņēmuma dzīvotspēju CFF uzsver, ka SNCM pārdošana ir tikai daļēja un nav neatsaucama, ņemot vērā pārdošanas atcelšanas klauzulas, par ko pircēji panākuši vienošanos. Šie apstākļi liecina par lielu neskaidrību attiecībā uz pircēju vēlmi un spēju atjaunot SNCM dzīvotspēju un tādēļ rada noteiktu risku attiecībā uz uzņēmuma ilgtspējīgas dzīvotspējas perspektīvām. Turklāt CFF norāda, ka pretēji 2004. gada pamatnostādņu prasībām Francijas iestādes nav paredzējušas atteikties no darbībām, kuras būs strukturāli zaudējumus radošas arī pēc pārstrukturēšanas (96). CFF pauž skepsi arī attiecībā uz izmaksu samazināšanas plānu, neraugoties uz to, ka SNCM flote tika palielināta (97), un attiecībā uz darbinieku skaita samazināšanas plānu, atceroties 2002. gada sociālā plāna neveiksmi.
(154)
CFF pauž šaubas attiecībā uz to, ka jaunais atbalsts ir tikai tik liels, cik nepieciešams, jo trūkst skaidrības par to, ko aptver sociālās izmaksas, un, no otras puses, par SNCM pilnsapulces 2006. gada 28. aprīļa protokolu, no kura izriet, ka daļa no šī atbalsta ir izmantota, lai segtu sabiedrības pamatdarbības zaudējumus 2006. un 2007. gadā. CFF arī uzskata, ka SNCM pircēji nesniedz būtisku ieguldījumu uzņēmuma pārstrukturēšanā.
(155)
CFF uzskata, ka, lai nepieļautu nepienācīgus konkurences kropļojumus, ir nepieciešams atjaunot un precizēt kompensācijas pasākumus, kas sabiedrībai SNCM noteikti 2003. gadā, kā arī tos papildināt ar jauniem kompensācijas pasākumiem, kas paredzētu samazināt SNCM klātbūtni tirgū (98). CFF arī uzskata, ka nav ievērota daļa no pasākumiem, kas sabiedrībai SNCM tika noteikti ar 2003. gada lēmumu. SNCM ir iegādājusies jaunus kuģus, tādējādi pārkāpjot Komisijas 2003. gada lēmuma 2. pantu. Turklāt SNCM nav pārdevusi savu līdzdalību CCM, tādējādi pārkāpjot Komisijas lēmuma 3. pantu. Visbeidzot, SNCM kopš 2003. gada praktizē agresīvu tarifu politiku, nosakot cenas, kas ir zemākas par CFF cenām, tādējādi pārkāpjot minētā lēmuma 4. pantu (biļetes par identiskiem vai līdzīgiem pakalpojumiem ir līdz pat 30 % lētākas).
(156)
Par otro rekapitalizāciju 8,75 miljonu euro apmērā CFF uzskata, ka papildus tam, ka valsts un privātie ieguldījumi jāveic vienlaikus, privātajiem pasākumiem jābūt būtiskiem un tie jāveic līdzīgos apstākļos, lai tādējādi varētu apstiprināt arī valsts iejaukšanos. Šajā lietā abi šie nosacījumi nav izpildīti. Pirmkārt, pircēju līdzdalība, kas cieši saistīta ar pirmo kapitāla palielinājumu par 142,5 miljoniem euro, nav būtiska. Otrkārt, pārdošanas atcelšanas klauzulas dēļ un CGMF mazākuma līdzdalības paredzamās rentabilitātes dēļ pircēju pasākumi neesot veikti tādos pašos apstākļos kā valsts iejaukšanās.
(157)
Attiecībā uz sociālajiem pasākumiem 38,5 miljonu euro apmērā CFF apstrīd šīs summas kvalificēšanu par atbalstu fiziskām personām. Lai gan tā tiešām ir, ka šo summu tiešā veidā saņem SNCM darbinieki, CFF uzsver, ka šim pasākumam varēja būt netieša pozitīva ietekme uz SNCM, jo īpaši attiecībā uz nozares konfliktu nomierināšanu.
4.2.2. STIM apsvērumi
4.2.2.1. Par pasākumiem pēc 2002. gada rekapitalizācijas
(158)
Attiecībā uz negatīvo pārdošanas cenu 158 miljonu euro apmērā STIM uzskata, ka tā nav tirgus cena, kas iegūta atklātā un nediskriminējošā konkursa procedūrā, jo rekapitalizācija notika apstākļos, kas atšķīrās no tiem, kādos parasti būtu jāveic privāta ieguldītāja darbība. STIM uzskata, ka pārskatītie neto grāmatvedības aktīvi vissliktākajā gadījumā ļautu veikt likvidāciju, valstij neradot nekādas izmaksas vai pat likvidācijas rezultātā iegūstos noteiktu virsvērtību, ka pārdošanas cena ir niecīga, salīdzinot ar uzņēmuma vērtību (ko STIM lēš 350 miljonu euro apmērā), un ka atbalsts ir neproporcionāli liels, salīdzinot ar uzņēmuma vajadzībām.
(159)
STIM vērš Komisijas uzmanību arī uz pārsteidzošo pārdošanas atcelšanas klauzulu, kas paredzēta saistībā ar uzņēmuma nodošanu privātajam sektoram.
(160)
Visbeidzot, STIM apstrīd negatīvās pārdošanas cenas pamatojumu ar pieņēmumu, ka likvidācijas gadījumā rastos sociāli sarežģījumi, un uzskata, ka šāda iespēja ir maz ticama.
(161)
Attiecībā uz otro rekapitalizāciju par 8,75 miljoniem euro STIM uzskata, ka šis kapitāla ieguldījums neatbilst principam “tirgus ekonomikas principu vadīts privātais ieguldītājs”, jo nav pietiekamu garantiju par peļņu no šāda ieguldījuma. STIM apstrīd argumentu, kura pamatā ir privātā un valsts ieguldījuma vienlaicīgums, kura dēļ šāds ieguldījums neesot valsts atbalsts. Šāds vienlaicīgums, ja tādu konstatē, ir tikai viena atsevišķa iezīme, kas pati par sevi nevar kalpot par kvalifikācijas kritēriju (99). Visbeidzot, STIM norāda, ka šis ieguldījums ir uzskatāms par garantiju, ko Francijas valdība pircējiem devusi attiecībā uz to, ka SNCM katrā ziņā ir saņēmusi sabiedrisko pakalpojumu deleģējumu transporta pakalpojumiem uz Korsiku.
(162)
Attiecībā uz 38,5 miljonu euro lielo atbalstu fiziskām personām STIM uzskata, ka šī summa patiesībā ir paredzēta, lai sabiedrībai SNCM dotu līdzekļus, ar kuriem izpildīt dažus būtiskus aspektus, kuri paredzēti Komisijai iesniegtajā atveseļošanas plānā un kuri nav īstenoti, proti, darbinieku skaita samazināšana.
4.2.2.2. Par saderību ar 2004. gada pamatnostādnēm
(163)
STIM uzskata, ka SNCM saņemtais atbalsts nav bijis tikai tik liels, cik nepieciešams. SNCM un pircēju ieguldījums pārstrukturēšanas plānā ir nepietiekams, ja ņem vērā 2004. gada pamatnostādnēs paredzētos nosacījumus, un nav pierādīts, ka SNCM situācija būtu bijusi tik ārkārtēja, ka attaisnotu mazāku ieguldījumu no pašas sabiedrības puses. STIM uzsver arī 2006. gadā piešķirtā atbalsta neproporcionālumu, jo tas sabiedrībai SNCM ļāva izveidot rezerves, ar kurām segt zaudējumus nākotnē. Visbeidzot, tas, ka SNCM nav paredzējusi pārdot aktīvus, kuri nav būtiski uzņēmuma izdzīvošanai, ir pretrunā 2004. gada pamatnostādnēs noteiktajām prasībām.
(164)
STIM uzskata, ka izmaksātās summas tika izmaksātas, pārkāpjot 2004. gada pamatnostādnēs noteikto neatkārtošanas principu (princips “vienreiz un pēdējoreiz”). Uzņēmuma finansiālā stāvokļa pasliktināšanos un nozares konfliktus nevar analizēt kā neparedzamus ārkārtas apstākļus, kuros nevar vainot uzņēmumu, kam paredzēts atbalsts.
(165)
Līdz ar to STIM prasa papildu kompensācijas, kas atbilstu pusei no sniegtā atbalsta, t. i., 98,25 miljonus euro, un ko panāktu, pārdodot vēl vienu kuģi un SNCM tiešo un netiešo līdzdalību sabiedrībā CMN. Šajā saistībā STIM apstiprina, ka saskaņā ar 2004. gada pamatnostādnēm par pārstrukturēšanas atbalstu šai līdzdalībai nav stratēģiskas nozīmes, jo tā nav “nepieciešama uzņēmuma izdzīvošanai” un nav uzskatāma par neatsavināmiem aktīviem.
(166)
STIM uzsver arī to, ka starp SNCM un CMN nepastāv nekāda sinerģija, jo SNCM nav nekādas faktiskas ietekmes uz CMN pārvaldību un attīstību. Visbeidzot, STIM uzsver, ka akcionāru pakts starp abiem uzņēmumiem kopš 2006. gada 15. marta vairs nepastāv, jo šajā datumā CMN to denonsēja, kā konstatējusi Parīzes Apelācijas tiesa.
4.2.3. SNCM komentāri
(167)
Komentāros, ko SNCM nosūtīja Komisijai, tā uzsvēra savu ekonomisko un konkurences stāvokli, pievienojot juridisku konsultāciju, kurā attiecībā uz likvidācijas procedūru tiek novērtēts risks, ka valsts iejaukšanos tiesa varētu kvalificēt kā attiecīgās sabiedrības faktisku pārvaldību laikposmā pirms privatizācijas.
(168)
Juridiskais birojs Baker & McKenzie, kam SNCM lūdza konsultāciju, secina, ka, pamatojoties uz sabiedrības statūtiem, ko papildina tās vadības struktūru vēstules, paziņojumi un protokoli, valsts […] (60) lēmumi (100) […] (60) iestādes (101), […] (60) sabiedrības vadības struktūras (102). Ziņojumā arī uzsvērts, ka […] (60) SNCM (103). Visbeidzot, tajā pašā ziņojumā ir atsauce uz to, ka […] (60) SNCM.
(169)
Pamatojoties uz šiem apstākļiem, SNCM eksperts secina, ka ir ļoti iespējams, ka Marseļas Komerclietu tiesa ņemtu vērā Francijas valsts faktiskā vadītāja statusu.
(170)
Turklāt no faktiskajiem apstākļiem, jo īpaši tiem, kas konstatēti Revīzijas palātas ziņojumos, izriet, ka pārvaldības kļūdas, kurās vainojama Francijas valsts, SNCM faktiskais vadītājs, ir veicinājušas konstatēto SNCM aktīvu nepietiekamību. Ziņojumā cita starpā minētas šādas pārvaldības kļūdas: izvēle […] (60) komerciāla. Kaitējums, kas radies valsts pieļauto pārvaldības kļūdu dēļ, ir vērtējams […] (60) apmērā.
(171)
Šādā kontekstā, kā uzskata SNCM eksperts, nav nekādu šaubu, ka Francijas valstij tiktu piespriests segt visu vai daļu no nepietiekamajiem aktīviem, apmierinot prasību par aktīva nepietiekamības segšanu, jo valsts bijusi ļoti cieši iesaistīta SNCM pārvaldībā, pieļāvusi acīm redzamas pārvaldības kļūdas un tai ir lieli finanšu resursi
(172)
Pamatojoties uz atbilstošo judikatūru, SNCM eksperts noslēgumā secina, ka gadījumā, ja SNCM tiktu likvidēta, pastāv ļoti liela iespēja, ka valstij piespriestu pilnībā segt visus SNCM algu un sociālā nodrošinājuma parādus. Šā iemesla dēļ valstij kā akcionāram būtu jāsedz konstatētā nepietiekamo aktīvu daļa 85-100 % apmērā (t. i., 316,6-385,7 miljoni euro). Tādēļ, nolemjot privatizēt SNCM un iepriekš palielinot sabiedrības pašu kapitālu par 158 miljoniem euro, valsts ir rīkojusies kā piesardzīgs ieguldītājs.
V. FRANCIJAS APSVĒRUMI PAR IEINTERESĒTO PERSONU KOMENTĀRIEM
5.1. FRANCIJAS APSVĒRUMI PAR IEINTERESĒTO PERSONU KOMENTĀRIEM ATTIECĪBĀ UZ 2002. GADA LĒMUMU PAR OFICIĀLĀS IZMEKLĒŠANAS PROCEDŪRAS UZSĀKŠANU
5.1.1. Par CFE komentāriem
(173)
Francijas iestādes norāda, ka daži no datiem, ko CFF minējis attiecībā uz SNCM piedāvājumu, nav pareizi.
(174)
Francijas valsts pretēji CFF apgalvojumiem uzskata, ka pārstrukturēšanas plāns tika izstrādāts tā, lai ļautu sabiedrības SNCM dzīvotspēju atjaunot pēc iespējas ātrāk un izveidotu apstākļus tās vidēja termiņa un ilgtermiņa dzīvotspējas nodrošināšanai. Francijas iestādes atgādina, ka liela daļa no izmaksu samazināšanas programmas jau bija īstenota. Ir samazināts jūras transportlīdzekļu skaits, un aktīvu pārdošanas programma tiek īstenota saskaņā ar industriālo projektu. Transporta pakalpojumi ir pārcelti citos virzienos, un rīcības plāns attiecībā uz starppatēriņa samazināšanu sniedz pirmos rezultātus. Visbeidzot, tiek pakāpeniski īstenota industriālā projekta nodarbinātības sadaļa. Turklāt sabiedrība SNCM 2001. gadā ir paredzējusi 21,3 miljonus euro, ko izmantos pārstrukturēšanas pasākumu un jo īpaši darbavietu saglabāšanas plāna finansēšanai.
(175)
Attiecībā uz atbalsta summas noteikšanu Francijas iestādes apstiprina, ka pašu kapitāla un parādsaistību attiecības koeficients, proti, 0,79, pietiekami labi raksturo lielākās daļas kuģniecības sabiedrību pašu līdzekļu bilanci, izņemot īpašus gadījumus. Francijas iestādes uzskata, ka koeficients 0,497, ko CFF par 2001. gadu minēja attiecībā uz CMN, ir nepareizs, jo tajā netiek ņemta vērā bilances likvīdo aktīvu pieejamība. Ja šo kļūdu izlabo, tad CMN koeficients ir 0,557. Kā norāda Francijas iestādes, šis līmenis sabiedrībai CMN jebkurā gadījumā ir nepietiekams, un par to liecina grūtības ar naudas līdzekļiem, kas tai radās 2002. gadā. Sabiedrībai CMN nācās no STIM aizņemties 8 miljonus euro, lai finansētu naudas līdzekļu trūkumu, ko tās bankas nesedza.
5.1.2. Par STIM komentāriem
(176)
Francijas iestādes apgalvo, ka SNCM līdzdalību sabiedrības CMN kapitālā nevar analizēt kā tīri finansiālus aktīvus, kā, iespējams, apgalvo STIM. Francija aizstāv viedokli, ka SNCM līdzdalībai sabiedrībā CMN piemīt liela stratēģiskā nozīme. Šīs līdzdalības pārdošanai pēc Francijas domām nebūtu jēgas komerciālā ziņā, un tā būtu arī nopietna stratēģiska kļūda.
5.1.3. Par reģionālo un vietējo pārvaldes iestāžu komentāriem
(177)
Lai gan Francija kopumā piekrīt Provansas-Alpu-Azūras Krasta reģiona priekšsēdētāja vēstulē paustajam, tā tomēr vēlas norādīt, ka pretēji tam, kas teikts minētās vēstules 2. punktā (104), piedāvājums attiecībā uz transporta pakalpojumiem starp kontinentālo Franciju un Korsiku nav uzskatāms par “neatbilstošu salīdzinājumā ar pieprasījumu” un ka SNCM tarifu politika atbilst tās saistībām nekļūt par tarifu kara cēloni un nebūt “cenu noteicējai”.
5.2. PAR IEINTERESĒTO PERSONU KOMENTĀRIEM SAISTĪBĀ AR 2006. GADA LĒMUMU
(178)
Kopumā Francija norāda, ka daudzi STIM un CFF komentāri ir identiski komentāriem, ko šīs sabiedrības Komisijai jau izteica 2003. gadā. Konkrētāk, Francijas iestādes uzsver, ka CFF komentāri tika iesniegti EK Vispārējā tiesā saistībā ar prasību anulēt Komisijas 2003. gada 9. jūlija lēmumu un ka to lielāko daļu jau ir noraidījusi gan Komisija, gan Vispārējā tiesa
5.2.1. Par pirmajā pārstrukturēšanas plānā un tā grozījumos paredzēto pasākumu priekšlaicīgu izpildi
(179)
Uz vispārējo piezīmi par to, ka Francija priekšlaikus īstenojusi pasākumus, kas kvalificējami kā valsts atbalsts, Francijas iestādes atbild, ka minēto īstenošanu attaisno procedūras īpašais raksturs, t. i., tas, ka 2005. gadā tika anulēts Komisijas 2003. gada 9. jūlija lēmums, ar ko attiecīgie pasākumi tika atļauti, un tas nav saistīts ar Francijas iestāžu vēlmi nepildīt pienākumus, kas izriet no EK līguma. Turklāt Francija precizē, ka tā turpināja Komisiju informēt par lietas norisi un par dažādajiem pasākumiem, kas veikti kopš 2005. gada janvāra, saskaņā ar dalībvalstu un Komisijas lojālas sadarbības principu.
(180)
Attiecībā uz pēdējiem no minētajiem pasākumiem Francijas iestādes uzskata, ka, tā kā neviens no tiem nav valsts atbalsts, EK līguma 88. panta 3. punkts tiem noteikti nebūs piemērojams un ka tādēļ neesot nekāda pienākuma apturēt to izpildi.
5.2.2. Par pasākumiem pēc 2002. gada rekapitalizācijas
(181)
Attiecībā uz pārdošanas procesu Francija precizē, ka tā jau no paša sākuma bija paredzējusi standarta atlases kritērijus, pamatojoties galvenokārt uz cenu, ko piedāvāja par SNCM vērtspapīriem, un, sekundāri, uz citiem parametriem (industriālais projekts, uzņēmuma projekts u. c.), starp kuriem bija arī summa, ko kandidāti gatavi ieguldīt sabiedrībā, lai veiktu rekapitalizāciju. Francija pilnīgi noteikti apstrīd ieinteresēto personu izvirzīto argumentu, ka pārdošanas process nebija pārredzams, un atgādina, ka šajā lietā valsts pat pārsniedza savus līgumiskos un normatīvos pienākumus, kas jau tāpat ir pietiekami stingri un saistoši un kas paredzēti gadījumos, kad tiek pārdota valsts līdzdalība uzņēmumos. Francija norāda, ka tas, kas notika pēc BCP piedāvājuma pārņemt 100 % sabiedrības SNCM vērtspapīru, norisinājās uzņēmumam ļoti grūtos finansiālajos apstākļos un ka VT iesaistīšanās BCP piedāvājumā neizmainīja darījuma komerciālos un finansiālos nosacījumus (izņemot kapitāla sadali).
(182)
Attiecībā uz negatīvo cenu 158 miljonu euro apmērā Francijas iestādes atgādina, ka, ņemot vērā SNCM finansiālo stāvokli 2005. gada 30. septembrī, uzņēmums tika pārdots par tirgus cenu un ka pārdošana bija ekonomiski izdevīgāka nekā uzņēmuma likvidācija. Šajā saistībā Francijas iestādes precizē, ka privātā ieguldītāja principa piemērošanu tāda uzņēmuma pārdošanas gadījumā, kurš ir tuvu likvidācijai, nedrīkst uzskatīt par “valsts iejaukšanās rentabilitātes” meklējumiem, bet tas jāuzskata par cenšanos nepieļaut lielākus zaudējumus, ko akcionāram radītu likvidācija, kura būtu dārgāka.
(183)
Attiecībā uz samaksāto cenu Francija apstrīd argumentu, ka SNCM tika pārdota par cenu, kas neatbilst tās reālajai vērtībai. Konkrētāk, tā atspēko STIM aplēsi, ka uzņēmuma vērtība varētu būt gandrīz 350 miljoni euro, jo tajā ņemtas vērā tikai tās bilances pozīcijas, kas, pamatojoties uz uzskaites pamatlīdzekļiem, vērtību palielinātu (pārmaksātā nodokļa amortizācija, kuģu atlikusī vērtība u. c.), neņemot vērā pasīvu pozīcijas, kas šo vērtību samazinātu. Šī aprēķina metode, kas ir tikai grāmatvedības metode, neatbilst kuģniecības uzņēmuma, piemēram, SNCM, ekonomiskajai realitātei, kuram ir noteiktas vērtības aktīvi, kas iekļauti tā bilancē, taču kuram ir arī ierobežota rentabilitāte un ievērojami pasīvi, kas nav iekļauti bilancē.
(184)
Francijas iestādes atspēko arī CFF argumentu, ka tās ir par zemu novērtējušas SNCM flotes tirgus vērtību, ko CFF lēš robežās no 406,5 miljoniem euro līdz 426,5 miljoniem euro. Francijas iestādes norāda, ka kuģi, kas ņemti vērā CFF veiktajā aprēķinā, neatbilst tiem, kas SNCM īpašumā bija 2005. gada 30. septembrī. Nepiemērojot kuģu tirgus vērtības samazinājumu, netiek ņemts vērā konteksts, kurā notiktu sabiedrības aktīvu iespējama piespiedu likvidācija, un, visbeidzot, datums, kas izraudzīts šīs tirgus vērtības aprēķināšanai, proti, 2006. gada augusts, nav SNCM iespējamās likvidācijas datums, kas būtu jāņem vērā, proti, 2005. gada 30. septembris. Turklāt Francija piebilst, ka tad, ja izmantotu CFF ierosināto aprēķinu, negatīvā cena būtu trīs reizes zemāka nekā aktīvu likvidācijas vērtība, ko nosaka Gröditzer lietas judikatūra, un tas būtu vēl izdevīgāk nekā scenāriji, ko Komisijai iesniegušas Francijas iestādes.
(185)
Attiecībā uz CFF izvirzīto argumentu, ar ko tiek apšaubīta Gröditzer lietas piemērojamība, atsaucoties uz apstākli, ka valsts kapitāla ieguldījums sabiedrībā SNCM bija saistīts ar to, ka tā pārdod 75 % no savas līdzdalības, attiecīgi samazinot peļņas iespējas, Francijas iestādes atgādina, ka pārdošanas negatīvā cena, proti, 158 miljoni euro, neatbilst visa SNCM kapitāla pārdošanai, kurai sekoja jauns valsts ieguldījums 25 % apmērā, kas sniedza peļņu […] (60) % gadā. Francija uzskata, ka tas, ka tai piederēja 25 % no sabiedrības akcijām, tai nodrošināja peļņu no ieguldījuma, jo šai līdzdalība bija ļoti lielas peļņas garantijas.
(186)
Francija apstrīd arī argumentu, ko CFF izvirzījis attiecībā uz to, ka šajā lietā nevar piemērot ABX lietas pieeju, kuras pamatā ir analīze par SNCM faktiskajām likvidācijas izmaksām un risks, ka valsti varētu atzīt par atbildīgu par uzņēmuma pasīviem, apmierinot prasību par aktīvu nepietiekamības segšanu, kas paredzēta Francijas maksātnespējas procedūrās un ko apstiprinājusi valsts judikatūra (Ruānas Apelācijas tiesas 2005. gada 22. marta spriedums). Lai gan Francijas iestādes uzskata, ka to kā SNCM vadītāju rīcību nevar kvalificēt kā “kļūdainu” saistībā ar šādu prasību, tās tomēr uzstāj, ka pastāv ļoti liels risks, ka valsts tiesa varētu valsti atzīt vainīgu par SNCM aktīvu nepietiekamību saskaņā ar elastīgajiem kritērijiem attiecībā uz pārvaldības kļūdas kvalifikāciju Komerckodeksa L-651-2. panta nozīmē un saskaņā ar iepriekš minēto judikatūru, kas būtu piemērojama šajā lietā.
(187)
Attiecībā uz 8,75 miljonu euro rekapitalizāciju Francija norāda, ka pretēji CFF un STIM apgalvojumiem šis kapitāla ieguldījums nav uzskatāms par valsts atbalstu šī ieguldījuma vienlaicīguma dēļ un tā līdzīgo parakstīšanas apstākļu dēļ, kā arī tādēļ, ka valsts ar CGMF starpniecību ieguva atlīdzību, kas ir lielāka par vidējo.
(188)
Konkrētāk, Francijas iestādes precizē, ka atcelšanas klauzulu dēļ nevar apšaubīt ieguldītāju vienlīdzības principu, jo tās ir paredzētas tikai saistībā ar SNCM simtprocentīgo pārdošanu, nevis saistībā ar rekapitalizāciju par 35 miljoniem euro, kas tai sekoja.
(189)
Turklāt Francija atgādina, ka tās ieguldījums ir daudz mazāks nekā pircēju ieguldījums, jo ar pircēju veikto ieguldījumu (26,25 miljoni euro) ir jāsalīdzina tikai summa 8,75 miljonu euro apmērā. Pirmā rekapitalizācija par 142,5 miljoniem euro ir jāvērtē tikai kā daļa salīdzinājumā ar likvidācijas cenu.
(190)
Visbeidzot, Francija apstrīd STIM argumentu, ka šis ieguldījums ir garantija privātajiem ieguldītājiem, ka SNCM katrā ziņā saņems sabiedrisko pakalpojumu deleģējuma līgumu transporta pakalpojumiem uz Korsiku. Francijas iestādes norāda, ka šis kapitāla palielinājums ir pārdomāts un neatkarīgs no uzņēmuma darbības rezultātiem un ka sabiedrisko pakalpojumu deleģējuma piešķiršana sabiedrībai SNCM neļautu uzlabot peļņu, kas paredzēta no šī ieguldījuma.
(191)
Attiecībā uz sociālajiem pasākumiem 38,5 miljonu euro apmērā Francijas atkārto argumentu, ka šie pasākumi ir atbalsts fiziskām personām un to, ka tos sedz valsts, nevar uzskatīt par netiešu priekšrocību došanu uzņēmumam, jo šie pasākumi ir papildus tiesību aktos un līgumos paredzētajiem sabiedrības SNCM pienākumiem. Turklāt Francija norāda, ka šie pasākumi nepieļauj darbinieku aiziešanu, kas, neīstenojot pasākumus, būtu SNCM atbildība.
(192)
Pretēji CFF izvirzītajam argumentam Francijas iestādes norāda, ka šī summa 38,5 miljonu euro apmērā nav uzskatāma par darbinieku skaita samazināšanas pasākumu, kas paredzēts 2003. gada sociālajā plānā, jo šie skaita samazināšanas pasākumi, lai gan novēloti, tomēr jau ir īstenoti. Tādējādi jaunais sociālais plāns papildina pirmos sociālos pasākumus, kas veikti 2003. gadā.
5.2.3. Par saderību ar pamatnostādnēm
(193)
Francija uzskata, ka, ņemot vērā iepriekš minēto, atbalsta summa, kas jāvērtē, ir 15,81 miljons euro.
(194)
Pretēji CFF apgalvojumiem Francijas iestādes uzskata, ka, ņemot vērā 2004. gada pamatnostādņu 11. punktu, pirmā rekapitalizācija, kas sabiedrībai SNCM ļāva atjaunot tās pašu kapitālu, tai neatņem grūtībās nonākuša uzņēmuma statusu, jo šīs rekapitalizācijas mērķis bija saglabāt sabiedrības darbību.
(195)
Francija atspēko CFF apgalvojumus, ka tai nebija jāveic jauni finansiāli ieguldījumi uzņēmumā, jo SNCM būtu varējusi izmantot bankas kredītu. Šajā saistībā Francijas iestādes atgādina, ka 2005. gada 24. augustā bankas atteica sabiedrībai SNCM piešķirt jaunus naudas līdzekļus un ka vienīgās paredzamās alternatīvas tādēļ bija uzņēmuma privatizācija vai likvidācija.
(196)
Francija apstrīd CFF un STIM izvirzītos argumentus attiecībā uz 2002. gada pārstrukturēšanas plāna neveiksmi, kurš, lai gan ar noteiktu kavēšanos, tika īstenots un ļāva sasniegt tā mērķus 2005. gadā. SNCM ekonomiskā un finansiālā stāvokļa pasliktināšanās no uzņēmuma neatkarīgu iemeslu dēļ vēlāk lika pagarināt 2002. gadā paziņoto plānu un veikt jaunus pasākumus.
(197)
Francija uzskata, ka SNCM ir labas perspektīvas attiecībā uz dzīvotspējas atjaunošanu un ka pasākumi, ko paredzējuši jaunie akcionāri, proti, sociālā plāna īstenošana, maršrutu atjaunošana un dažu kuģu atjaunošana, ļaus atjaunot uzņēmuma dzīvotspēju. Šajā saistībā Francija norāda, ka, ņemot vērā ienākumus, ko dod sabiedriskā pakalpojuma deleģēšana (apmēram [50-70] (60) % no SNCM apgrozījuma), un ievērojot lielās nemainīgās izmaksas un grūtības, kas saistītas ar to 6 kuģu pārdali, kurus izmanto maršrutā Marseļa-Korsika, sabiedriskā pakalpojuma deleģēšana ir uzņēmuma un tā dzīvotspējas stratēģijas svarīga sastāvdaļa.
(198)
Attiecībā uz atbalsta ierobežošanu līdz minimumam, Francija uzskata, ka tā ir līdz minimumam ierobežojusi izmaksas, kas nepieciešamas pārstrukturēšanas īstenošanai. Šajā saistībā Francijas iestādes atgādina, ka arī pats uzņēmums ir sniedzis pietiekamu ieguldījumu pārstrukturēšanas plānā no pašu līdzekļiem, pārdodot aktīvus par summu 30,2 miljoni euro, un to arī Komisija ir atzinusi savā 2003. gada lēmumā. Turklāt, ņemot vērā citus pārdošanas darījumus, ko SNCM veikusi par summu 12,2 miljoni euro, paša uzņēmuma veikto ieguldījumu var lēst 42,38 miljonu euro apmērā. Francija uzskata, ka šī summa ir ievērojami lielāka par pašu ieguldījumiem, kas nepieciešami, lai apstiprinātu pārstrukturēšanas atbalstu, kas beigās lēšams 15,81 miljona euro apmērā, jo pārējie pasākumi neveido valsts atbalstu.
5.2.4. Par Komisijas 2003. gada lēmumā paredzētajiem nosacījumiem un par iespējamiem jauniem kompensācijas pasākumiem
(199)
Pretēji STIM un CFF apgalvojumiem Francijas iestādes apgalvo, ka ir izpildījušas visus 2003. gada lēmumā paredzētos nosacījumus, kuri tām bija jāievēro līdz 2006. gada beigām, jo īpaši attiecībā uz 11 kuģu flotes uzturēšanu un tādu tarifu piemērošanu, kas ir zemāki nekā konkurentu tarifi.
(200)
Turklāt Francija uzskata, ka jaunajā galīgajā lēmumā sabiedrībai SNCM piemērojamo kompensācijas pasākumu līmenis ir jākoriģē, jo pārstrukturēšanas atbalsta summa tagad ir 15,81 miljons euro, nevis 69,3 miljoni euro.
(201)
Šajā saistībā Francija apstrīd STIM komentārus attiecībā uz iespēju, ka Komisija varētu sabiedrībai SNCM kā kompensācijas pasākumu noteikt tās līdzdalības sabiedrībā CMN pārdošanu. Francija apstrīd STIM argumentu, ka 2004. gada pamatnostādnēs, salīdzinot ar 1999. gada pamatnostādnēm, ir pārskatīta stratēģisko aktīvu definīcija.
(202)
Attiecībā uz CFF minētajiem pasākumiem ar mērķi samazināt SNCM klātbūtni tirgū Francijas iestādes atgādina - kā arī Komisija norādījusi savā 2003. gada lēmumā (87. apsvērums) -, ka attiecīgajos tirgos (no Francijas uz Korsiku un Magribas valstīm) nav pārāk lielas jaudas un ka to līniju pārveidošana, ar kurām tiek nodrošināti transporta pakalpojumi uz Korsiku, gan saskaņā ar sabiedrisko pakalpojumu deleģējumu, gan bez tā, apdraudētu uzņēmuma dzīvotspēju.
(203)
Attiecībā uz CFF izvirzīto argumentu, ka iepriekš aprakstīto pasākumu īstenošana par labu sabiedrībai SNCM rada nopietnu risku, ka no līnijām no kontinentālās Francijas uz Korsiku pazustu tās galvenais tirgus konkurents, proti, CFF, Francijas iestādes norāda, ka, ņemot vērā pašreizējo stāvokli tirgū, kura lielākā daļa pašlaik pieder CFF, tādas struktūras saglabāšana, kurā valda konkurence, ir atkarīga no atļaujas saņemšanas SNCM pārstrukturēšanas plānam un no šīs sabiedrības klātbūtnes attiecīgajā tirgū.
VI. PASĀKUMU NOVĒRTĒJUMS
6.1. VALSTS ATBALSTA ESAMĪBA LESD 107. PANTA 1. PUNKTA NOZĪMĒ
(204)
LESD 107. panta 1. punktā ir noteikts: “Ja vien šis Līgums neparedz ko citu, ar iekšējo tirgu nav saderīgs nekāds atbalsts, ko piešķir dalībvalstis vai ko jebkādā citā veidā piešķir no valsts līdzekļiem un kas rada vai draud radīt konkurences izkropļojumus, dodot priekšroku konkrētiem uzņēmumiem vai konkrētu preču ražošanai, ciktāl tāds atbalsts iespaido tirdzniecību starp dalībvalstīm.”
(205)
Lai kādu valsts pasākumu varētu kvalificēt kā valsts atbalstu LESD 107. panta 1. punkta nozīmē, ir nepieciešams, lai būtu izpildīti šādi kumulatīvi nosacījumi: 1) attiecīgais pasākums rada selektīvas ekonomiskas priekšrocības; 2) šīs priekšrocības finansē no valsts līdzekļiem; 3) šīs priekšrocības rada vai draud radīt konkurences izkropļojumu un, visbeidzot, 4) šīs priekšrocības iespaido tirdzniecību starp dalībvalstīm (105).
(206)
Komisija konstatē, ka SNCM ir saņēmusi valsts līdzekļus par kopējo summu 274,54 miljoni euro (106), kas piešķirta ar sabiedrības CGMF starpniecību, kura pilnībā pieder Francijas valstij.
(207)
Tā kā SNCM savu darbību veic jūras pārvadājumu nozarē, kas ir atvērta Eiropas iekšējai konkurencei, šīs sabiedrības saņemtās potenciālās ekonomiskās priekšrocības var kropļot konkurenci un ietekmēt tirdzniecību starp dalībvalstīm.
(208)
Tas, ka Regulu (EEK) Nr. 3577/92 līdz 1999. gada 1. janvārim nepiemēroja Vidusjūras salu kabotāžai, neļauj prima facie izslēgt iespēju, ka subsīdijas, kas saskaņā ar SPD tika maksātas par kabotāžas transporta pakalpojumiem ar Vidusjūras salām, nevarētu iespaidot tirdzniecību starp dalībvalstīm un kropļot konkurenci.
(209)
Jebkurā gadījumā, pat ja subsīdijas, kas bija piešķirtas par kabotāžas līniju transporta pakalpojumiem, varēja arī neiespaidot tirdzniecību un neradīt konkurences izkropļojumus pirms 1999. gada 1. janvāra, situācija pēc šī datuma ir mainījusies, jo saskaņā ar Regulu (EEK) Nr. 3577/92 kabotāžas darbības tagad ir atvērtas visiem Eiropas Savienības operatoriem. Turklāt ir jāuzsver, ka SNCM nenodarbojas tikai ar kabotāžas pārvadājumiem vien, bet veic darbību arī starptautisko jūras pārvadājumu tirgū, kurš tika liberalizēts ar Padomes Regulu (EEK) Nr. 4055/86 (107).
(210)
Tādēļ Komisija uzskata, ka konkrētajā gadījumā LESD 107. panta 1. punkta trīs pēdējie kritēriji, kas minēti šā lēmuma 205. apsvērumā, ir izpildīti. Tādēļ tai attiecībā uz katru pasākumu saskaņā ar Vispārējās tiesas 2012. gada 11. septembra spriedumu ir jāpārbauda selektīvas ekonomiskās priekšrocības esamība.
6.1.1. Atbilstošs laikposms novērtējuma vajadzībām
(211)
Saskaņā ar Vispārējās tiesas judikatūru (108) Komisijai pēc kāda no tās lēmumu anulēšanas tās jaunais vērtējums jāpamato tikai ar to informāciju, kas tai bijusi pieejama anulētā lēmuma pieņemšanas brīdī, šajā gadījumā - 2008. gada 8. jūlijā.
(212)
Tādēļ notikumus pēc 2008. gada 8. jūlija nedrīkst ņemt vērā. Izmaiņas, kas varētu būt notikušas tirgū vai atbalsta saņēmēja situācijā, no analīzes ir jāizslēdz. Tāpat Komisija neaplūkos pārstrukturēšanas plāna īstenošanu pēc 2008. gada jūlija (109).
(213)
Tieši tāpat Komisijai nav no jauna jāsāk šīs lietas izmeklēšana, nedz arī jāpapildina tā, izmantojot jaunu tehnisku zinātību (110). Tāda akta anulēšana, ar kuru noslēdz administratīvu procesu, kurā ir vairāki posmi, nenozīmē, ka tiek anulēts viss process. Ja, līdzīgi kā šajā lietā, neskatoties uz to, ka ir veikta izmeklēšana, kas ļāvusi veikt visaptverošu analīzi par atbalsta saderību ar iekšējo tirgu, Komisijas veiktā analīze ir nepilnīga, tādējādi padarot tās lēmumu spēkā neesošu, procesu, kas aizstāj šo lēmumu, var atsākt, izmantojot iepriekš veikto izmeklēšanas pasākumu jaunu analīzi (111).
(214)
Turklāt, tā kā Komisijas jaunās analīzes pamatā ir jābūt tikai tai informācijai, kas tai bija pieejama 2008. gada jūlijā, attiecībā uz informācijai, saistībā ar kuru Francijas iestādes un SNCM jau ir definējušas savu nostāju, nav nepieciešams ar tām konsultēties no jauna (112). Visbeidzot, publicējot Oficiālajā Vēstnesī lēmumu uzsākt procedūru, attiecīgajām trešām personām tika nodrošinātas tiesības iesniegt savus komentārus (113), un Regulā (EK) Nr. 659/1999 nav ietverts nosacījums, kas pieprasītu tām vēlreiz nodrošināt šādu iespēju, ja sākotnējais pārstrukturēšanas plāns izmeklēšanas procedūras laikā ir mainīts (114).
(215)
Tādēļ šī lēmuma pamatā galvenokārt ir tikai tā informācija, kas bija pieejama 2008. gada 8. jūlijā. Tomēr kā alternatīvu Komisija parādīs, ka tā nemainītu savus secinājumus, ja tiktu ņemta vērā Francijas iestāžu 2013. gada 16. maija piezīme saistībā ar faktiem, kas minēti pirms 2008. gada 8. jūlija, un informācija, ko SNCM iesniedza 2013. gada 27. augustā.
6.1.2. SNCM pārdošana par negatīvu pārdošanas cenu 158 miljoni euro
(216)
Konkrētajā gadījumā Komisijai ir jāpārbauda, vai kapitāla ieguldījumam 158 miljonu euro apmērā, ko valsts veica pirms SNCM pārdošanas privātajiem pircējiem, tas ir, uzņēmuma negatīvajai pārdošanas cenai par līdzvērtīgu summu, noteikti nepiemīt valsts atbalsta pazīmes.
(217)
Publiska atklātas, pārredzamas un nediskriminējošas atlases procedūra, kuras rezultātā valsts pārdod uzņēmumu pēc tam, kad tam iepriekš veikta rekapitalizācija (par summu, kas pārsniedz pārdošanas cenu), neļauj katrā ziņā izslēgt iespēju, ka pastāv valsts atbalsts, kas varētu vienlaikus dot labumu gan privatizētajam uzņēmumam, gan tā pircējam (115).
(218)
Lai pārbaudītu, vai uzņēmumam ir ekonomiskas priekšrocības, ko radījis valsts veikts kapitāla ieguldījums, Komisija parasti piemēro principu “privātais ieguldītājs, kas darbojas tirgus ekonomikā” (turpmāk “privātā ieguldītāja princips”), ar nosacījumu, ka saņēmējs nav atbildīgs par cita veida valsts atbalsta atlīdzināšanu un ka ieguldījumam piemēro analīzi ar atsauci uz minēto principu. Privātā ieguldītāja princips ir princips, kas atbilstīgi LESD 345. pantam paredz vienlīdzīgu attieksmi pret publisko un privāto sektoru. Saskaņā ar šo principu kapitālu, ko valsts kāda uzņēmuma rīcībā tieši vai netieši nodevusi apstākļos, kas atbilst tirgus parastajiem apstākļiem, nevar kvalificēt par valsts atbalstu (116).
(219)
Tālab Komisija var cita starpā izvērtēt, vai līdzekļu ieguldītājs ir rīkojies kā privātais ieguldītājs, kas īsteno strukturālu politiku - vispārēju vai nozares - un savā darbībā balstās uz ilgtermiņa perspektīvām vai peļņu no ieguldītā kapitāla. To, ka šādu pieeju var izmantot, vairākās lietās ir atzinušas Eiropas Savienības tiesas (117).
(220)
Saskaņā ar iedibināto judikatūru kapitāla ieguldījums, ko publisks ieguldītājs veicis, nepastāvot nekādām rentabilitātes perspektīvām, pat ilgtermiņā, ir uzskatāms par valsts atbalstu (118).
(221)
Eiropas Savienības tiesas ir arī noteikušas, ka privāts ieguldītājs, kas īsteno strukturālu vispārēju vai nozares politiku un kas savā darbībā balstās uz ilgtermiņa rentabilitātes perspektīvām, nevarētu saprātīgi atļauties pēc gadiem ilgiem nepārtrauktiem zaudējumiem veikt kapitāla ieguldījumu, kas ekonomiskā ziņā ir ne vien dārgāks nekā aktīvu likvidācija, bet ir turklāt saistīts ar uzņēmuma pārdošanu, tādējādi noteikti zaudējot jebkādas peļņas gūšanas iespējas, pat ilgākā termiņā (119).
(222)
Konkrētāk, spriedumā Gröditzer lietā Tiesa nosprieda, ka, lai noteiktu, vai uzņēmuma privatizācijai par negatīvu pārdošanas cenu piemīt valsts atbalsta pazīmes, “ir jānovērtē, vai līdzīgos apstākļos privātais ieguldītājs, kura lielumu var salīdzināt ar to struktūru lielumu, kas pārvalda publisko sektoru, būtu veicis šāda apjoma kapitāla ieguldījumus saistībā ar minētā uzņēmuma pārdošanu vai arī būtu izvēlējies veikt tā likvidāciju” (120).
(223)
Ņemot vērā iepriekš minēto, lai noteiktu, vai attiecīgajam pasākumam piemīt atbalsta raksturs, Komisijai ir “jāpārbauda, vai valsts izvēlētais risinājums absolūtā izteiksmē un salīdzinājumā ar jebkādu citu risinājumu, ieskaitot neiejaukšanos, ir tāds, kas rada vismazākās izmaksas, kas gadījumā, ja tā ir, ļautu konstatēt, ka valsts ir rīkojusies kā privātais ieguldītājs” (121).
(224)
Citiem vārdiem sakot, Komisijai jāpārbauda, ka lēmums veikt šādu lielāku kapitāla ieguldījumu patiesi ir ar mazākām izmaksām nekā likvidācija.
6.1.2.1. Par likvidēšanas izmaksu novērtējumu
a) Par atlaišanas papildu pabalstu ietekmes ņemšanu vērā
(225)
Aprēķinot likvidācijas izmaksas, kas rastos akcionāram, Francijas iestādes uzskatīja, ka pašlaik lielas uzņēmumu grupas, kad tās slēdz ražotnes vai likvidē meitasuzņēmumus, nevar neņemt vērā sociālās sekas, ko šādi lēmumi var izraisīt. Līdz ar to tās parasti īsteno sociālos plānus, kuros var būt paredzēti pasākumi darbinieku saglabāšanai, atbalsts jaunas darbavietas meklēšanai, atlaišanas pabalsti un, iespējams, pat vietēji attīstības pasākumi, kuri pārsniedz to, kas noteikts tiesību aktos un koplīgumos.
(226)
Šajā saistībā Francijas iestādes uzskata, ka saskaņā ar 2005. gada sociālo plānu, kura pamatā ir 2002. gada sociālais plāns, vērā ņemamais diapazons ir no [90 000-100 000] (60) līdz [120 000-130 000] euro uz vienu darbinieku, t. i., kopējā summa no [200-210] (60) miljoniem euro līdz [250-260] (60) miljoniem euro. Francijas iestādes norāda, ka, nosakot iepriekš minētā diapazona apakšējo robežu, ir ņemts vērā tas, ka par atskaites punktu izmantotā sociālā plāna izmaksas ir palielinātas atbilstoši to darbinieku lielajai proporcijai, kuri tuvojas pensijas vecumam un kuru aiziešana notiek sevišķi labvēlīgos apstākļos. Tāpat tiek ņemts vērā situācijas konteksts (uzņēmuma likvidēšana un darbinieku atbrīvošana lielā skaitā), kas nekādā veidā nav salīdzināma ar darbinieku skaita samazināšanu, kas ļauj uzņēmumam saglabāt darbību, kas ir atsauces sociālā plāna priekšnoteikums.
(227)
Galu galā Francijas iestādes uzskata, ka, pat izmantojot analīzes shēmu, ko izveidojusi Vispārējā tiesa savā 2012. gada 15. septembra spriedumā, SNCM kontroles nodošana par negatīvu pārdošanas cenu 158 miljonu euro neveidoja valsts atbalsta elementus. Tās uzskata, ka Komisijai ir visa nepieciešamā informācija, lai reaģētu uz Tiesas kritiku.
(228)
Komisija šai analīzei nepiekrīt.
(229)
Saskaņā ar Vispārējās tiesas spriedumu (122) atkarībā no konkrētās lietas apstākļiem atlaišanas papildu pabalstu izmaksāšana principā var būt tiesiska un lietderīga prakse, lai veicinātu pieklusinātu sociālo dialogu un saglabātu sabiedrības vai sabiedrību grupas tēlu. Saskaņā ar principu, kas paredz vienlīdzīgu attieksmi pret privātajiem un publiskajiem ieguldītājiem, izvēli izmaksāt atlaišanas papildu pabalstus var izdarīt arī dalībvalstis, ja tiek likvidēts valsts uzņēmums, lai gan principā to saistības nevar pārsniegt tiesību aktos un līgumos stingri noteiktu minimumu. Tomēr Tiesa norāda, ka “[…] leģitīmu apsvērumu dēļ šo papildu izmaksu uzņemšanās nedrīkst pārsniegt vienīgi sociālo vai pat politisko mērķi, pretējā gadījumā rodas neatbilstība kritērijam par privāto ieguldītāju […]. Nepastāvot pat ilgtermiņa ekonomiskam pamatam, tādu izmaksu uzņemšanās, kas pārsniedz stingri noteiktus likumiskus un līgumiskus pienākumus, tātad ir jāuzskata par valsts atbalstu EK līguma 87. panta 1. punkta izpratnē.” (123)
(230)
Attiecībā uz argumentu, ko izvirzījušas Francijas iestādes, aizstāvot valsts zīmola tēlu, Tiesa uzskata, ka “[…] dalībvalsts kā globālā tirgus ekonomikas principu vadīta ieguldītāja tēla aizsardzību, nepastāvot īpašiem apstākļiem un bez īpaši pārliecinošas argumentācijas, nevar uzskatīt par pietiekamu pamatojumu, kas pierāda tādu papildu izmaksu kā atlaišanas papildu pabalstu uzņemšanās ekonomisko pamatu ilgtermiņā.” (124) Šajā lietā nav šādu īpašu apstākļu.
(231)
Komisija norāda, ka pēc procedūras sākšanas Francijas iestādes nav varējušas definēt Francijas valsts ekonomiskās darbības, jo īpaši ģeogrāfiskā un nozares mērogā. Ir jāveic ilgtermiņa ekonomiskā pamata novērtējums attiecībā uz konkrēto pasākumu, lai gan Francijas iestādes galu galā 2013. gada 16. maija vēstulē ir norādījušas, ka valsts darbības būtu jāsalīdzina ar dažādu kontrolakciju sabiedrības darbībām, cenšoties maksimāli palielināt savu peļņu un aizsargāt globāla uzņēmuma tēlu, jo īpaši saistībā ar tās darbinieku pārvaldību.
(232)
Attiecībā uz CGMF tēlu Komisija norāda, ka jūras pārvadājumu nozarē tai nav citu aktīvu kā vien SNCM. Līdz ar to šo argumentu nevar piemērot.
(233)
Attiecībā uz valsts kā akcionāra tēlu Francijas iestādes norādīja, ka pastāvēja liels sociālo nemieru izcelšanās risks valsts kontrolētajos uzņēmumos, kas varētu ietekmēt ne tikai tos uzņēmumus, kas atradās SNCM darbības tuvā apkārtnē, bet visās nozarēs, un jo īpaši transporta nozarē. Komisija uzskata, ka Francijas iestādes nav spējušas parādīt, ka pastāvēja reāls risks, ka nelabvēlīgā ietekme skartu visus publiskā sektora uzņēmumus, un ka tās arī nespēja parādīt, ka papildu kompensācijas izmaksa palīdzēja novērst iespējamus streikus. Visbeidzot, Komisija uzskata, ka valsts apgalvojums, ka papildu kompensācijas izmaksas tika veiktas vienīgi uz sociāla pamata, nav pietiekams, lai izslēgtu valsts atbalsta esamību.
(234)
Turklāt Komisija uzskata, ka Francijas iestādes nav sniegušas pietiekami objektīvus un pārbaudāmus datus, kas parādītu, ka atlaišanas papildu pabalstu izmaksu veikšana līdzīgos apstākļos ir vispārpieņemta prakse starp privātajiem uzņēmējiem. Komisija norāda, ka vienkārša atsauce uz ierobežotu skaitu sociālo plānu nav pietiekama, lai parādītu pietiekamas vispārpieņemtas prakses esamību gadījumos, kas salīdzināmi ar šo, ka Francijas iestāžu minētās atbrīvošanas no darba shēmas attiecas uz pārstrukturēšanas, nevis uz likvidēšanas plāniem un ka lielai daļai šo nozaru acīm redzami nav nekā kopīga ar transporta infrastruktūru (piem., kosmētikas nozare (Yves Saint-Laurent Haute couture), lauksaimniecības pārtikas ražošanas nozare (Danone) un elektronikas nozare (Hewlett Packard)). Turklāt Francijas iestāžu sagatavotajā tabulā ar sociālo plānu sarakstu, kas ietverts 2013. gada 16. maija vēstulē, sīki izklāstīti seši plāni, kuru īstenošana sākta pēc SNCM privatizācijas, un tādēļ tos nevar ņemt par pamatu, aplūkojot atlaišanas papildu pabalstus.
(235)
SNCM2013. gada 27. augustā iesniedza jaunu sarakstu ar pieciem sociālajiem plāniem. Komisija uzskata, ka šis saraksts nepierāda, ka atlaišanas papildu pabalsti līdzīgos apstākļos ir vispārpieņemta prakse starp privātajiem uzņēmējiem. Komisija norāda, ka no šiem pieciem aplūkotajiem plāniem divi attiecas uz SNCM, viens no kuriem ir šī lēmuma priekšmets. Tādēļ šos divus plānus nevar izmantot, lai izdarītu objektīvu salīdzinājumu divu iemeslu dēļ: pirmkārt, SNCM iepriekšējā prakse šajā jomā nav pietiekams pamats, lai attaisnotu to, ka tā ir vispārpieņemta prakse, un otrkārt, 2002. gada sociālais plāns attiecas uz periodu, kad SNCM joprojām atradās valsts kontrolē, bet Vispārējās tiesas izmantotais salīdzināšanas kritērijs bija privāts uzņēmums, kas darbojas tajā pašā jomā. Komisija norāda, ka Marseļas ostas sociālo plānu nevar izmantot kā tādu, ņemot vērā, ka 2004. gadā osta atradās valsts, nevis privātā īpašumā. Turklāt attiecībā uz beidzamajiem diviem minētajiem sociālajiem plāniem, t. i., Air Lib un Eurostar, Komisija norāda, ka tie ir pārstrukturēšanas, nevis likvidācijas plāni. Visbeidzot Komisija norāda, ka vidējā papildu kompensācija šajos divos plānos ir vairāk nekā par 50 % mazāka nekā vidējā papildu kompensācija, ko izmaksāja SNCM.
(236)
Visbeidzot Komisija atzīst, ka Francijas iestādes nav norādījušas, ka Francijas valsts rīcību motivēja saprātīga iespēja iegūt netiešu materiālo peļņu, kaut vai ilgtermiņā, izvairoties palielināt sociālo nemieru uzņēmumā, ņemot vērā, ka tas parādītos saistībā ar uzņēmuma likvidēšanu. Nav pietiekamu pierādījumu, kas pamatotu hipotēzi, ka citu valsts uzņēmumu darbiniekiem ir izmaksāti lielāki pabalsti. Šim viedoklim vēl lielāku ticamību piešķir fakts, ka saskaņā ar Francijas iestāžu hipotēzi pat no globāla ieguldītāja viedokļa ļoti lielu atlaišanas pabalstu piešķiršana darbiniekiem uzņēmumam var sarežģīt jebkādu nākotnē veicamu pārstrukturēšanu citos šim ieguldītājam piederošos uzņēmumos. Turklāt Francijas iestādes nav uzskaitījušas būtiskās potenciālās sociālās izmaksas, kuras tās citē kā pamatojumu atlaišanas papildu pabalstu piešķiršanai.
(237)
Francijas iestādes ir apgalvojušas arī to, ka likvidācijas process būtu garāks un potenciāli riskantāks valstij kā akcionāram nekā SNCM pārdošana par negatīvu cenu. Komisija norāda, ka Francijas iestādes nav sniegušas pierādījumu šāda riska esamībai un nav paskaidrojušas, kādēļ likvidācijas procesa garumu būtu ņēmis vērā privātais akcionārs. Frucona Kosice lietai (125), uz kuru atsaucas Francijas iestādes, nav nekāda sakara ar šo lietu, jo tā attiecas uz privāta kreditora pārbaudi. Likvidācijas procesa ilgums ir svarīgs, analizējot, vai valsts kā Frucona Kosice kreditors maksimāli izmantoja savu parādu atgūšanu, pieņemot tūlītēju daļēju atmaksu, vai būtu bijis labāk nogaidīt uzņēmuma likvidēšanas rezultātu. Šīs lietas apstākļi ir atšķirīgi, jo valsts ir akcionārs sabiedrībā SNCM, nevis privāts kreditors. Ņemot to vērā SNCM likvidācijas gadījumā ar sabiedrības aktīviem nepietiktu, lai segtu sabiedrības saistības, un valsts nespētu atgūt savu ieguldījumu. Līdz ar to likvidācijas procesa garumam šajā lietā nav nozīmes.
(238)
Francijas iestādēm tādējādi nav izdevies attaisnot to, ka tās ir atbalstījušas izmaksas, kas radušās, valstij rīkojoties kā privātajam ieguldītājam un izmaksājot papildu pabalstus likvidācijas kontekstā.
(239)
Šajā analīzes stadijā Komisijai ir jānosaka SNCM likvidācijas vērtība, neņemot vērā atlaišanas papildu pabalstus.
b) Par SNCM likvidācijas vērtību
(240)
Ar pārskatīto neto aktīvu metodi aktīvu nepietiekamība tiek konstatēta tad, ja reālo aktīvu ekonomiskā vērtība (kas parasti ir augstāka par neto bilances vērtību) nesedz reālo parādu ekonomisko vērtību.
(241)
Lai šajā lietā konstatētu aktīvu nepietiekamību, Komisija ar sava eksperta (126) palīdzību pārliecinājās - kā norādīts turpmāk -, ka 2005. gada 30. septembrī sabiedrības SNCM aktīvu vērtība nebija pietiekama, lai apmierinātu priviliģēto kreditoru un nepriviliģēto kreditoru prasības.
(242)
Komisija uzskata, ka neto aktīvu novērtēšana ir metode, ko parasti izmanto sabiedrību novērtēšanai jūras transporta nozarē. Tā arī uzskata, ka šī metode ir sevišķi piemērota SNCM situācijai, jo tās neapejamajam akcionāram vienīgā alternatīva pārdošanai ir iesniegt pieteikumu par sabiedrības likvidāciju.
(243)
Attiecībā uz citām vērtēšanas metodēm, jo īpaši attiecībā uz “pamatdarbības brīvās naudas plūsmas pašreizējo vērtību”, Komisija uzskata, ka, tā kā, izmantojot šo metodi, tiek pieņemts, ka uzņēmums turpina darboties, tas neatbilst SNCM gadījumam, ja to paredzēts likvidēt, tāpēc šī metode šajā gadījumā nav piemērojama.
(244)
Komisija par sabiedrības SNCM novērtēšanas atskaites datumu izvēlas 2005. gada 30. septembri, jo, ievērojot to, ka lēmums izraudzīties sabiedrību BCP tika pieņemts 2005. gada 27. septembrī, tas ir datums, kurā tika faktiski izdarīta izvēle starp pārņemšanas piedāvājuma pieņemšanu un sabiedrības likvidāciju.
i) Par SNCM aktīvu vērtību
(245)
Komisija norāda, ka SNCM akcionārs sadarbībā ar biroju Ernst & Young2005. gada 30. septembrī veica uzņēmuma likvidācijas izmaksu aprēķinu (iepriekš minētais CGMF ziņojums), ko salīdzināja ar ekspertu ziņojumu, kuru sagatavoja Oddo Corporate Finance un juridiskais birojs Paul Hastings. Komisija norāda, ka iepriekš minētajā Oddo-Hastings ziņojumā sabiedrības SNCM aktīvu vērtība tika novērtēta 190,3 miljonu euro apmērā.
(246)
Attiecībā uz tās flotes vērtību, kas piederēja pašai sabiedrībai (127), SNCM kuģu bruto tirgus vērtību specializēts BRS brokeris 2005. gada 30. septembrī novērtēja 224 miljonu euro apmērā, Oddo ziņojumā SNCM flote tika novērtēta par 150,7 miljoniem euro, no šīs summas atņemot vērtības samazinājumu (128), brokeru komisijas (129) un rezervi neparedzētiem gadījumiem (130).
3. tabula
SNCM aktīvu novērtēšanas scenāriji 2005. gada 30. septembrī
Aktīvu vērtība
Oddo ziņojums
miljonos euro
Aktīvu vērtība
Komisijas eksperts
miljonos euro
Nemateriālie pamatlīdzekļi
-
-
Materiālie pamatlīdzekļi
Pašai sabiedrībai piederošā flote
150,7
151,7
Ēkas
(131)
11,2
11,2
Ieguldījumi
(132)
32,7
38,3
Pamatlīdzekļi
194,6
201,2
Krājumi
-
-
Avansa maksājumi un priekšapmaksas
-
-
Debitoru saistības
0,8
0,8
Citi parādi
(133)
9,4
9,4
Neto naudas līdzekļi
-14,5
-
Izlīdzināšanas konti
-
-
Citi aktīvi
-4,3
10,20
Aktīvi kopā
190,3
211,4
Avoti:
Oddo-Hastings ziņojums, Komisijas eksperta ziņojums
(247)
Analizējot šo tabulu, Komisijas konstatē, ka kuģu flote ir uzņēmuma aktīvu novērtēšanas galvenā sastāvdaļa. Šajā saistībā Komisijas eksperts pēc salīdzinošas analīzes, ko tas veica tad, kad tas bija iespējams, secināja, ka vērtības samazinājums, kas piemērots kuģu tirgus vērtībai, un rezerve neparedzētiem gadījumiem ir loģiski. Tādējādi tas secināja, ka nav pamata noraidīt Francijas valdības iesniegto flotes vērtības novērtējumu.
(248)
Attiecībā uz vērtības samazinājumu Komisija uzskata, ka tā līmenis atbilst vērtības samazinājumiem, kas novēroti, pārdodot kuģus piespiedu likvidācijas gadījumā. Kā norādījis Komisijas eksperts, Régie des Transports Maritimes (Beļģijas nacionālā sabiedrība, kas apkalpo līniju Ostende-Remsgita), piemēram, divus automobiļu prāmjus 1997. gadā pārdeva ar vērtības samazinājumiem, ko lēš no 35-45 % apmērā. Samērā nesen sabiedrība Festival Cruises pārdeva trīs kruīza kuģus ar vidējo vērtības samazinājumu 20 % apmērā. Tātad vērtības samazinājumi, kas novēroti līdzīgos gadījumos, atbilst vērtības samazinājumiem, ko Francijas iestādes piemērojušas šajā lietā.
(249)
Tā kā attiecībā uz rezervi neparedzētiem gadījumiem tirgū nav noticis neviens pielīdzināms gadījums, Komisija uzskata, ka argumenti, kas pamato rezervi neparedzētiem gadījumiem, atbilst tādu specializētu kuģu šaurajam tirgum, kuri pielāgoti ļoti specifiskai darbībai.
(250)
Turklāt Komisija piebilst, ka tās neatkarīgais eksperts ir paaugstinājis finanšu pamatlīdzekļu novērtējumu, jo īpaši SNCM līdzdalību sabiedrībā CMN (no 21,8 miljoniem euro uz 28 miljoniem euro). Šajā saistībā, ņemot vērā Stef-TFE izteikto piedāvājumu šo līdzdalību atpirkt par 35,2 miljoniem euro, kas Komisijai iesniegts saistībā ar šo izmeklēšanu, Komisija uzskata, ka SNCM līdzdalības sabiedrībā CMN novērtējums par 28 miljoniem euro sabiedrības likvidācijas kontekstā ir pamatots.
(251)
Attiecībā uz pārējo aktīvu novērtējumu Komisijas ekspertam nebija nekādu īpašu iebildumu. Tas tomēr nav apstiprinājis posteni “neto naudas līdzekļi”, jo tajā ir iztrūkums. Komisija uzskata, ka šis postenis būtu jāpārklasificē par SNCM pasīviem.
(252)
Ņemot vērā dažādās korekcijas, Komisija sabiedrības SNCM aktīvu vērtību 2005. gada 30. septembrī novērtē 211,4 miljonu euro apmērā.
ii) Par SNCM pasīvu vērtēšanu
(253)
Komisija konstatē, ka Francijas iestādes summu, kas pienākas priviliģētajiem kreditoriem, lēš 153,8 miljonu euro apmērā, bet summu, kas pienākas nepriviliģētajiem kreditoriem (neskaitot atlaišanas papildu atbalstus), - 170,9 miljonu euro apmērā.
(254)
Attiecībā uz sociālo maksājumu saistībām Francijas iestādes koplīgumā noteiktā sociālā plāna izmaksas lēš [70-80] (60) miljonu euro apmērā. Izmaksas, kas saistītas ar minēto plānu, ir noteiktas individuāli, ņemot vērā līguma veidu (beztermiņa vai fiksēta termiņa), piemērojamos statūtus un koplīgumus (kuģu personāls, biroja darbinieki un kuģa virsnieki), darba stāža ilgumu, katra darbinieka klasifikāciju un atalgojumu. Šī summa ietvēra uzteikuma pabalstus (20-30 miljoni euro), apmaksāta atvaļinājuma pabalstus pēc uzteikuma (0-10 miljoni euro), līgumos paredzētos atlaišanas pabalstus (30-40 miljoni euro) un Delalande iemaksu (0-10 miljoni euro) (134).
(255)
Sociālā plāna, kas nav paredzēts koplīgumā, izmaksas Francijas iestādes lēš [30-40] (60) miljonu euro apmērā. Šajā plānā ir apkopoti visi papildpasākumi, kas saistīti ar SNCM līgumos un tiesību aktos paredzētajiem pienākumiem darbinieku atlaišanas gadījumā (135), un visas netiešās izmaksas, kas saistītas ar koplīgumā ietverto sociālo plānu (136).
(256)
Izmaksas, kas saistītas ar galveno ekspluatācijas līgumu laušanu, galvenokārt attiecas uz to, ka tiek izmantots bankas galvojums par summu 7,4 miljoni euro, kas sniegts, lai garantētu to, ka sabiedrība SNCM pienācīgi izpilda savas sabiedriskā pakalpojuma saistības, kuram jāpieskaita minētajā līgumā paredzētā soda nauda, kas vienāda ar 2 % no finansiālās pamatkompensācijas 63 miljonu euro apmērā par 2005. gadu, t. i., apmēram 1,2 miljoni euro gadījumā, ja deleģējuma saņēmējs nepilda savas saistības.
(257)
Attiecībā uz neto pasīviem, kas saistīti ar izpirkumnomā esošo kuģu pārdošanu (137), Francijas iestādes uzsver, ka, pamatojoties uz noteiktiem pieņēmumiem (138), tīros ieņēmumus no pārdošanas BRS specializētais brokeris 2005. gada 30. septembrī ir novērtējis 144,8 miljonu euro apmērā, atņemot vērtības samazinājumu, brokeru komisijas maksu un vedmaksas finansiālās izmaksas. Tā kā nodokļu un bankas parādi kopā sasniedz 193,5 miljonus euro, par kuģiem, uz kuriem attiecas izpirkumnoma, paliek bankas parādu atlikums, kas vēl jāatmaksā, 48,7 miljonu euro apmērā.
4. tabula
SNCM pasīvu novērtēšanas scenāriji 2005. gada 30. septembrī
Pasīvu vērtība
Oddo ziņojums
miljonos euro
Pasīvu vērtība
Komisijas eksperts
miljonos euro
Augstākās prioritātes parādi, tostarp:
Sociālie un nodokļu parādi
[20-30]*
[20-30]*
Finansiālie parādi, kas nodrošināti ar aktīviem
(139)
15,9
15,9
Koplīgumā paredzētā sociālā plāna izmaksas
[70-80]*
[70-80]*
Pensionēto darbinieku savstarpējas apdrošināšanas sabiedrību izmaksas
(140)
10,2
10,2
Likvidācijas procesa izmaksas
4,7
4,7
Starpposma pamatdarbības zaudējumi
(141)
26,5
26,5
Maksājumi galvenajiem kreditoriem
153,8
153,8
Nenodrošinātie parādi
(142)
69,7
84,2
Koplīgumā neparedzētā sociālā plāna izmaksas
[30-40]*
[30-40]*
Izmaksas saistībā ar galveno ekspluatācijas līgumu laušanu
[10-20]*
[10-20]*
Papildu izmaksas saistībā ar izpirkumnomā esošo kuģu pārdošanu
48,7
48,7
Maksājumi nenodrošinātajiem kreditoriem
170,9
181,1
Avoti:
Oddo-Hastings ziņojums, Komisijas eksperta ziņojums
(258)
Komisija norāda, ka sociālās saistības ir sabiedrības SNCM saistību galvenā sastāvdaļa. Attiecībā uz priekšrocības sociālajām saistībām, t. i., sociālā plāna izmaksām, Komisijas eksperts pārbaudīja visu plāna sastāvdaļu aprēķināšanas formulas, pamatojoties uz dažādiem apsekojumiem, un nekonstatēja ne anomālijas, ne kļūdas. Ņemot vērā šo pārbaudi, Komisija uzskata, ka summa [70-80] (60) miljonu euro apmērā, ko Francijas iestādes minējušas saistībā ar koplīgumā paredzēto sociālo plānu, ir pamatota.
(259)
Attiecībā uz starpposma pamatdarbības zaudējumiem Komisija uzskata, ka šis ir pārdomāts novērtējums, ņemot vērā attiecīgos tiesību aktus, jo īpaši Francijas Komerckodeksa L.622-10. pantu un 1985. gada 27. decembra Dekrēta Nr. 85-1388 119-2. pantu, saskaņā ar kuru kompetentā komerclietu tiesa varētu sabiedrībai SNCM uzlikt pienākumu turpināt darbību divus mēnešus, ko pēc attiecīgās valsts ministrijas pieprasījuma var pagarināt tās sabiedriskā pakalpojuma saistību dēļ.
(260)
Attiecībā uz nenodrošinātajiem parādiem Komisijas eksperts nav izteicis nekādus īpašus iebildumus. Tomēr tas palielināja sākotnējo summu 14,5 miljonu apmērā pozīcijā “neto naudas līdzekļi” uz 69,7 miljoniem euro. Komisija uzskata, ka šī koriģētā summa atbilst izmaiņām, kas veiktas SNCM aktīvu novērtējumā.
(261)
Attiecībā uz koplīgumā neparedzētā sociālā plāna izmaksām (un neskaitot atlaišanas papildu pabalstus) Komisijas eksperts uzskata, ka tiesā celto prasību aprēķins jāmaina uz [0-5] (60) miljoniem euro Francijas iestāžu ierosināto [0-10] (60) miljonu euro vietā. Attiecībā uz šo punktu, lai gan Komisija ir pārliecināta, ka arodbiedrību organizācijas pieprasīs fiksēta termiņa līgumu pārklasificēšanu par beztermiņa līgumiem (143), tā tomēr uzskata, ka šī aprēķina pamatā jābūt tikai tiem darbiniekiem, kuriem ir fiksēta termiņa līgumi un kuriem šis risks gandrīz noteikti pastāv (ir aptuveni 150 šādu līgumu). Ņemot vērā bruto mēneša algu [2 000-2 500] (60) euro apmērā un 9 mēnešalgu pabalstu par [100-120] (60) pirmajiem fiksēta termiņa līgumiem un 6 mēnešu algu par [50-70] (60) turpmākajiem, kopējā summa ir [0-10] (60) miljoni euro.
(262)
Attiecībā uz neto pasīviem, kas saistīti ar izpirkumnomā esošo kuģu pārdošanu, Komisija uzskata, ka aprēķina pamatā esošie pieņēmumi ir pamatoti jo īpaši tādēļ, ka EIG pārlieku ievēro līgumiskās formalitātes un tas ierobežo iespējas aizstāt sabiedrību SNCM ar trešām personām un nodokļu atvieglojumu piemērošanu saistot ar to, ka kuģi kuģo zem Francijas karoga. Turklāt, nav pamata piemērot rezervi neparedzētiem gadījumiem attiecībā uz kuģiem, kuri tiek ekspluatēti saskaņā izpirkumnomu, jo šos kuģus pārdod EIG kreditējošās bankas. Šajā kontekstā Komisija uzskata, ka ir pamatoti, ka par laikposmu no 2005. gada 30. septembra līdz kuģu faktiskajai pārdošanai tiek ņemtas pārnešanas finansiālās izmaksas.
(263)
Ņemot vērā iepriekš minēto, Komisija lēš, ka 2005. gada 30. septembrī sabiedrības SNCM prioritāro parādu saistības sasniedza 153,8 miljonus euro un sabiedrības SNCM neprioritāro parādu saistības - 181,1 miljonu euro.
iii) Par aktīvu nepietiekamības konstatēšanu
(264)
Ņemot vērā iepriekš minēto, Komisija lēš, ka 2005. gada 30. septembrīSNCM aktīvu vērtība (t. i., 211,4 miljoni euro) nebija pietiekama, lai apmierinātu priviliģēto kreditoru prasības (153,8 miljoni euro) un nepriviliģēto kreditoru prasības (181,1 miljons euro), t. i., kopā 334,9 miljonus euro. Līdz ar to aktīvu nepietiekamība ir aptuveni 123,5 miljoni euro apmērā.
c) Par prasības segt aktīvu nepietiekamību ņemšanu vērā
(265)
Komisija pārbaudīja arī Francijas iestāžu apgalvojumu, ka valstij kā vairākuma akcionāram uzņēmuma likvidācijas gadījumā (skatīt turpmāk) varētu prasīt segt aktīvu nepietiekamību. Viena no ieinteresētajām personām (CFF) apstrīdēja nacionālās judikatūras piemērošanu, uz kuru atsaucās Francijas iestādes šajā konkrētajā lietā. CFF norāda, ka attiecībā uz Ruānas Apelācijas tiesas judikatūru Aspocom Group Oyj lietā tiesa piesprieda Somijas mātesuzņēmumam maksāt kompensāciju likvidētā Francijas meitasuzņēmuma darbiniekiem, jo šī kompensācija bija paredzēta sociālajā plānā, kuru mātesuzņēmums bija apstiprinājis uzņēmuma līmeņa līgumā. Beigās tā netika izmaksāta.
(266)
Francijas iestādes uzskata, ka faktiskās izmaksas, kas valstij būtu jāuzņemas kā akcionāram ar CGMF starpniecību, 2005. gada 30. septembrī sasniedz 312,1-361 miljonu euro. Šajā aplēsē ņemts vērā risks, ka valstij varētu piespriest segt aktīvu nepietiekamību, ja tiesa lemtu, ka tā ir bijusi SNCM faktiskais vadītājs, un risks, ka valstij varētu piespriest maksāt atlaistajiem darbiniekiem atlaišanas papildu pabalstus. Francijas iestādes uzskata, ka šie riski ir jāņem vērā, aprēķinot sabiedrības SNCM iespējamās likvidācijas faktiskās izmaksas.
(267)
Šeit jautājums ir aplēstās kopējās izmaksas, ko Francijai kā akcionāram, visticamāk, būtu bijis jāsedz SNCM piespiedu likvidācijas gadījumā, lai noteiktu, vai, ņemot vērā risku, ka tiesa varētu piespriest tai segt šos zaudējumus, un ņemot vērā attiecīgās summas, labi informēts privātais ieguldītājs būtu devis priekšroku pārdot savu meitasuzņēmumu tieši par negatīvu cenu 158 miljonu euro apmērā, nevis uzņemties šādu risku.
(268)
Saskaņā ar Francijas tiesību aktiem tādas sabiedrības pilnvarotajam likvidatoram, kurai piemēro piespiedu likvidāciju, ir iespēja ierosināt prasību par sabiedrības bijušo vadītāju atbildību, ko dēvē par “prasību segt pasīvus” (segt aktīvu nepietiekamību) un ko piemēro gadījumā, ja tiek izbeigts uzņēmuma atveseļošanas vai sanācijas plāns, kā arī piespiedu likvidācijas gadījumā (144).
(269)
Tiesības pret maksātnespējīgas sabiedrības vadītājiem celt prasību par pasīvu segšanu pamato nepieciešamība atjaunot sabiedrības kapitālu, kas ir viens no uzdevumiem, kurš uzticēts pilnvarotajam likvidatoram.
(270)
Vairākās vēstulēs Komisijai Francijas iestādes apgalvoja, ka iespēja, ka valsts tiesa piespriestu valstij segt tās vadītā uzņēmuma pasīvus, ir vairāk nekā ticams scenārijs un ka tas jāņem vērā, aprēķinot SNCM iespējamās likvidācijas faktiskās izmaksas.
(271)
Ar 2008. gada 28. februāra vēstuli SNCM iesniedza ekspertu Baker & McKenzie ziņojumu, kurā novērtētas juridiskās sekas, ko radītu pret Francijas valsti celta prasība segt aktīvu nepietiekamību. Šajā ziņojumā tika secināts, ka ir ļoti iespējams, ka komerclietu tiesa, kurā šo lietu iesniegtu, uzskatītu valsti par atbildīgu attiecībā uz šo prasību un piespriestu tai segt visus sabiedrības SNCM sociālos parādus.
(272)
Atbilstošie tiesību akti paredz, ka likvidējamās sabiedrības sociālos parādus var likt segt sabiedrības likumiskajiem vai faktiskajiem vadītājiem, ja ir izpildīti četri kumulatīvi nosacījumi.
i) Valsts atzīšana par likumisko vai faktisko vadītāju uzņēmumam, kuram veic piespiedu likvidāciju
(273)
Sabiedrības SNCM iesniegtais Baker & McKenzie ziņojums sniedz Komisijai analīzi, no kuras tā secina, ka […] (60). Būtībā minētā ekspertu ziņojuma mērķis atbilstoši attiecīgajai judikatūrai (145) ir parādīt, ka valsts ir atkārtoti apņēmusies […] (60). Konkrēti, saskaņā ar ziņojumu valsts pieņēma […] (60) lēmumus. Turklāt norādīts, ka sabiedrības pārvaldes institūcijas […] (60) … Visbeidzot, valsts […] (60).
(274)
Komisija norāda, ka Francijas iestādes savā 2008. gada 28. marta vēstulē nav norādījušas nekādas atkāpes […] (60). Francijas iestādes 2006. gada 20. novembra vēstulē norāda, ka tiesa […] (60) uzņēmumu.
(275)
Tomēr Komisija uzskata, ka Francijas iestāžu 2006. gada 20. novembra paziņojums, kas izteikts saistībā ar valsts atbalsta procedūru, nevar pats par sevi būt pietiekams, lai juridiski pamatoti noteiktu, vai tiesa valsts iestādes būtu uzskatījusi par faktiskajām uzņēmuma vadītājām, kas gūst labumu no aplūkotajiem pasākumiem, vai jo vairāk šāda pieņēmuma iespējamības pakāpi.
(276)
Jo īpaši attiecībā uz aplūkojamo lēmumu nebūt nav noteikts, ka galīgais lēmums, ko pieņēmusi valsts, ievērojami atšķirtos no prakses, kādu valsts izmanto vadībai savos mātesuzņēmumos. Arī Baker & McKenzie ziņojumā uzsvērts, ka attiecībā uz valsts intervences apjomu valstij piederošo mātesuzņēmumu vadībā pastāv pretrunas, kas atkārtojas, un kopumā tiek minēta […] (60) nozīmīgā loma.
(277)
Francijas un SNCM minētie valsts judikatūras piemēri nav tieši piemērojami šajos konkrētajos apstākļos. Minētās galvenās lietas attiecas uz vietējām pārvaldes iestādēm, un BRGM2001. gada 6. februāra spriedums ir saistīts ar valsts rūpniecisku komercuzņēmumu.
(278)
Katrā ziņā nebūt nav teikts, ka valsts, rīkojoties kā valsts iestāde, tiktu uzskatīta par faktisko vadītāju.
ii) Vienas vai vairāku vadības kļūdu pastāvēšana, ko pieļāvusi Francijas valsts - tā uzņēmuma faktiskais vadītājs, kuram veic piespiedu likvidāciju
(279)
Konkrētajā gadījumā Komisija norāda, ka SNCM ekspertu ziņojumā, pamatojoties uz neizsmeļošu faktisko apstākļu sarakstu, ir minēti vairāki apstākļi, kas liecina, ka valsts, […] (60), ir pieļāvusi vadības kļūdas.
(280)
Konkrētāk, tajā ir norādīts, ka Francijas valsts ir pieļāvusi kļūdas saistībā ar ieguldījumiem, kas saistīti ar […] (60) SNCM. Valsts esot pieļāvusi arī daudzas pārvaldības kļūdas saistībā ar […] (60) jaudu SNCM.
(281)
Savā 2007. gada 30. aprīļa vēstulē Francijas iestādes norādīja, ka pastāv ļoti liela iespēja, ka valsts tiktu saukta pie atbildības, ņemot vērā kritērijus pārvaldības kļūdas kvalificēšanai Komerckodeksa L.651-2. panta nozīmē.
(282)
Arī šajā gadījumā Komisija uzskata, ka 2007. gada 30. aprīļa paziņojums, kas izteikts saistībā ar procedūru valsts atbalsta jomā, nevar pats par sevi būt pietiekams, lai juridiski pamatoti noteiktu, vai tiesa valsts iestādes būtu uzskatījusi par vainīgām iespējamo kļūdu pieļaušanā, vai jo vairāk šāda pieņēmuma iespējamības pakāpi. Vēl jo vairāk tas ir tādēļ, ka Francijas iestādes noliedz to, ka pastāv pārvaldības kļūdas, kuras tomēr varētu būt par iemeslu, lai tiktu ierosināta prasība segt aktīvu nepietiekamību.
(283)
Turklāt SNCM tieši tāpat kā Francijas iestādes lielā mērā paļaujas uz ļoti veciem pārvaldības lēmumiem. Tādējādi Baker & McKenzie ziņojuma pamatā ir […] (60), kas veikts līdz 2000. gadam. Tajā ietverta atsauce uz Revīzijas palātas ziņojumiem par 1993.-1999. finanšu gadu. Iespējams, ka galvenās pārvaldības kļūdas ir pieļautas ap 20. gadsimta 90. gadu vidu. Kad SNCM kreditori pagarināja kredītu, tie tika informēti par šīm pārvaldības darbībām. Tādējādi tie vismaz netieši pieņēma risku, kas saistīts ar šāda veida pārvaldību. Nekas neliecina, ka šādā situācijā valstij loģiski varētu rasties saistības segt aktīvu nepietiekamību.
(284)
Turklāt visas šīs varbūtējās pārvaldības kļūdas var izskaidrot ar politisku izvēli, ko izdarīja valsts iestādes, un nav nekā, kas norādītu, ka šīs politiskās izvēles varētu klasificēt kā pārvaldības kļūdas judikatūras nozīmē, liekot segt aktīvu nepietiekamību.
(285)
Visbeidzot, Baker & McKenzie ziņojumam trūkst ticamības, jo īpaši vietā, kur tiek apgalvots, ka SNCM situācija bija saistāma ar ārējās saziņas kļūdām, ko pieļāva valsts saistībā ar šo situāciju. Viss, kas izriet no šī ziņojuma, ir, ka valsts minējusi situāciju, kas bija jau publiski zināma. Līdz ar to valsts rīcībai nebija nekā kopīga ar pārvaldības kļūdu.
iii) Aktīvu nepietiekamības konstatējums
(286)
Šajā gadījumā Komisija norāda, ka Oddo-Hastings ziņojumā tiek konstatēta aktīvu nepietiekamība 134,4 miljonu euro apmērā uz 2005. gada 30. septembri, kas aprēķināta kā starpība starp SNCM aktīvu vērtību (190,3 miljoni euro) un uzņēmuma pasīvu vērtību (prioritārie un neprioritārie parādi, kas novērtēti attiecīgi 153,8 miljonu euro un 170,9 miljonu euro apmērā).
(287)
Iepriekš Komisija lēsa SNCM aktīvu nepietiekamību 123,5 miljonu euro apmērā uz 2005. gada 30. septembri (skatīt 264. apsvērumu).
iv) Cēloņsakarība starp pārvaldības kļūdām un konstatēto aktīvu nepietiekamību
(288)
Francijas iestādes norāda, ka juridiskas personas vadītāju, pamatojoties uz Komerckodeksa L.624-3. pantu, var atzīt par atbildīgu pat tad, ja pieļautā pārvaldības kļūda ir tikai viens no aktīvu nepietiekamības cēloņiem, un viņam var piespriest segt visus sociālos parādus vai to daļu, pat ja viņa pieļautā kļūda ir bijusi cēlonis tikai vienai šo parādu daļai (146). Francijas iestādes lēš, ka Francijas valstij būtu jāsedz 85-100 % no konstatētās aktīvu nepietiekamības, t. i., summa no 114,3 līdz 134,4 miljoniem euro.
(289)
Šai analīzei nav laba pamata. Ciktāl varbūtējo pārvaldības kļūdu pamatā ir lēmumi, kas pieņemti 20. gadsimta 90. gadu vidū un kas tūlītēji radīja SNCM papildu izdevumus, ir ļoti grūti saistīt šo problēmu ar aktīvu nepietiekamību 2005. gadā, jo īpaši tādēļ, ka laikposmā starp šiem diviem datumiem bija ļoti daudz notikumu.
(290)
Turklāt, ja šķiet, ka nepastāv automātiska saikne starp piešķirtās kompensācijas summu aktīvu nepietiekamības segšanai un palielināto pasīvu summu, kuras iemesls ir pārvaldības kļūda (ja tas būtu jānosaka), tas arī nozīmē, ka tiesa varētu piespriest vadītājam maksāt daudz mazāku summu nekā konstatētā aktīvu nepietiekamība (147).
(291)
Pretēji tam, kam šķietami tic Francijas iestādes (un SNCM), nekas nenorāda, ka tiesa, kas skatītu šo jautājumu, varētu uzskatīt, ka šeit minētie lēmumi ir pietiekami nopietns pamats, lai uzliktu valsts iestādēm slogu, kas ir saistīts ar lielāko daļu no nepietiekamajiem aktīviem. Saskaņā ar izmeklēšanas gaitā izteiktajiem apgalvojumiem, lēmumi aizsardzības nolūkos tika pieņemti politiskā kontekstā (turklāt vairākumā gadījumu pirms desmit gadiem) vai - nesenāku lēmumu pieņemšanas gadījumā - lai aiztaupītu darbiniekiem pienākumu panākt lielāku darba ražīgumu vai cenšoties uzlabot attiecības nozarē.
v) Iespējamā atlaišanas papildu pabalstu maksāšana SNCM obligātas likvidācijas gadījumā
(292)
Papildus aktīvu nepietiekamībai Francijas iestādes norāda, ka, ņemot vērā šajā jomā pastāvošo judikatūru (148), tiesa katrā ziņā nolemtu piespriest Francijas valdībai segt atlaišanas papildu pabalstus (no [200-210] līdz [250-260] (60) miljoniem euro). Francijas iestādes uzskata, ka faktiskās izmaksas, kas Francijas valstij būtu jāsedz kā akcionāram, būtu robežās no 212,1 miljona euro līdz 361 miljonam euro.
(293)
Francijas iestādes norāda, ka nesenos spriedumos Francijas tiesas likumiskajam vai faktiskajam vadītājam ir piespriedušas papildus aktīvu nepietiekamībai segt arī atlaišanas papildu pabalstus, kas aprēķināti saskaņā ar sociālo plānu, kuru attiecīgais uzņēmums izstrādājis pirms likvidācijas uzsākšanas.
(294)
Francijas iestādes norāda, ka lietā Aspocomp Francijas sabiedrība Aspocomp SAS, kas bija Somijas sabiedrības Aspocomp Group Oyj meitasuzņēmums par 99 %, 2002. gada 18. janvārī bija parakstījis uzņēmuma līmeņa vienošanos, kurā bija noteikti sociālā plāna atlaišanas nosacījumi attiecībā uz 210 algotajiem darbiniekiem no kopējā 550 darbinieku skaita. Šajā vienošanās dokumentā bija aprakstīta kompensējošo un papildu pabalstu summa, kā arī atbalsts brīvprātīgas aiziešanas gadījumā. Taču pēc grupas stratēģijas maiņas mātesuzņēmums Aspocomp Group Oyj2002. gada 21. februārī nolēma savu meitasuzņēmumu Aspocomp SAS vairs nefinansēt, un šā iemesla dēļ tika iesniegts pieteikums par meitasuzņēmuma brīvprātīgu likvidēšanu. Šā lēmuma dēļ meitasuzņēmums faktiski nespēja pildīt saistības, ko paredzēja uzņēmuma vienošanās, un tam nācās atlaist arī visus pārējos darbiniekus.
(295)
Šajos apstākļos Ruānas Apelācijas tiesa apstiprināja Evrē Darba tiesas spriedumu, kā arī piesprieda sabiedrībai Aspocomp Group Oyj, kas par 99 % kontrolēja sava meitasuzņēmuma pārvaldību, samaksāt: i) darbiniekiem, uz kuriem attiecās uzņēmuma vienošanās, visus kompensējošos un papildu atbalstus, ko paredz tikai šī uzņēmuma vienošanās, kā arī kompensāciju par atlaišanu bez reāla un nopietna iemesla, un ii) darbiniekiem, kas tika atlaisti saistībā ar Aspocomp brīvprātīgas likvidēšanas pieteikšanu, līdzvērtīgus pabalstus, ņemot vērā to, ka, nepildot savas saistības, mātesuzņēmums bija pieļāvis negodīgu rīcību un nosodāmu bezatbildību.
(296)
Lai gan savā teorijā Francija atsaucās arī uz Kasācijas tiesas Komerclietu palātas 2005. gada 19. aprīļa spriedumu (149), Komisija šajā spriedumā nesaskata nevienu izšķirīgu elementu, kas attiektos uz pašreizējo strīdu. Vienīgais Kasācijas tiesas nozīmīgais apsvērums ir, ka apelācijas tiesa nesaskatīja pienācīgu pamatojumu likumā, lai atrisinātu nesaskaņas par uzņēmuma piederību starp mātesuzņēmumu un meitasuzņēmumu. Komisija norāda, ka nevienā gadījumā ar Aspocomp lietu saistītie fakti nav salīdzināmi ar pārbaudāmās lietas faktiem. Šajā lietā nebija tā, ka CGMF nepildītu saistības izmaksāt atlaišanas papildu atbalstus.
(297)
Jāatzīmē, ka gan SNCM, gan Francijas iestādes šķiet veltām nozīmi tam, ka sociālais plāns […] (60). Ir ļoti apšaubāmi, ka […] (60) var uzskatīt par tādu pārvaldības kļūdu, lai radītu saistības valstij pret darbiniekiem […] (60). Pat mazticamajā situācijā, ja […] (60) valstij būtu saistības pret darbiniekiem un tas radītu tiem tiesības saņemt valsts maksātu kompensāciju (150), šādu tiesību piešķiršana pati par sevi veidotu priekšrocību, kas piešķirta SNCM, un līdz ar to valsts atbalstu tādu pašu iemeslu dēļ, kā iepriekš izklāstītie attiecībā uz atbalstu fiziskām personām ar kopsummu 38,5 miljoni euro, jo šis pasākums zināmā mērā varēja uzlabot ražošanas attiecības uzņēmumā.
vi) Secinājums par aktīvu nepietiekamības segšanai īstenotās rīcības ņemšanu vērā
(298)
Nav juridiski pamatoti un ar pietiekamu varbūtības pakāpi noteikts, ka tiesa Francijas iestādēm nolemtu piespriest maksāt par nepietiekamajiem aktīviem, un vēl jo mazāk tas, ka šī nauda, kas būtu jāmaksā, pārsniegtu negatīvo cenu, par kādu SNCM tika “pārdota”.
(299)
Jāņem vērā arī tas, ka valsts darbības, pieņemot, ka tā patiesi ir vainīga pie pārvaldības kļūdām, tika vērstas uz nacionālās rūpniecības un pakalpojumu nozares, tostarp SNCM un tās darbinieku, aizsardzību, proti, izvairoties uzspiest situāciju, kas izraisītu sociālos nemierus. Būtībā, pat ja valsts iestādes, tostarp valsti, var noteiktos apstākļos uzskatīt par faktiskajiem uzņēmuma vadītājiem, nekas neliecina, ka pasākumu aktīvu nepietiekamības segšanai varētu izmantot, lai gūtu ieskatu valsts politikas lēmumos, īpaši šādos apstākļos. Tas ir tālu no Aspocomp lietas apstākļiem, kura nekādā veidā neattiecās uz šādiem jautājumiem.
(300)
Katrā ziņā Komisija uzskata, ka Francijas iestādes tagad nevar izmantot agrāk izdarītas politiskas izvēles, lai attaisnotu valsts intervenci, kas paredzēta, lai vērstu par labu agrāk izdarīto izvēļu sekas. Gluži pretēji, abi intervences gadījumi, t. i., gan agrākā, gan nesenākā publiskā intervence, ir jāuzskata par kumulatīvu konkurences kropļojumu. Atzīt valsts saistības segt aktīvu nepietiekamību būtu tas pats, kas ļaut valstij atzīt uzņēmuma pārvaldības kļūdas, lai varētu veikt finansiālu ieguldījumu, ko nekvalificētu kā valsts atbalstu, tādējādi izraisot jaunu konkurences kropļojumu. Valsts efektīvi “izmantotu” pašas pieļautās pārvaldības kļūdas kā pamatojumu papildu finanšu līdzekļu piešķiršanai pretēji vispārējam principam “neviens nevar apgalvot pats savu nekrietnību” (nemo auditur propriam turpitudinem allegans) (151).
(301)
Būtu pilnīgi aplami attēlot valsti vienlaikus kā svēto un grēcinieku, t. i., kā “sliktu vadītāju” (pieņemot, ka tas tiek pierādīts), kas iestājas, lai glābtu uzņēmumu, ko tā ir slikti vadījusi. Pārvaldības kļūdu pieļaušana nav normāla tirgus ekonomikas principu vadīta piesardzīga ieguldītāja rīcība. Līdz ar to glābšanas mehānisms šādu kļūdu labošanai arī nav normāla rīcība.
(302)
Pieņemot Francijas iestāžu un SNCM izvirzīto teoriju, tiktu radīti apstākļi, lai valsts varētu piešķirt garantijas uzņēmumiem, kas apzināti “pieļāvuši pārvaldības kļūdas”. Tas nav pieņemams attiecībā uz valsts atbalsta disciplīnu.
(303)
Šajā gadījumā rīcība, kas radītu valstij saistības atbilstoši teorijai, ko izklāsta SNCM un Francijas iestādes, faktiski attiektos tikai uz valsts kā valsts iestādes, nevis akcionāra rīcību. Pieņemot, ka piesardzīgs privātais ieguldītājs nebūtu pieņēmis lēmumu, balstoties uz šādiem politiskiem un publiskiem apsvērumiem, risks, ka, pamatojoties uz šādiem lēmumiem, būtu jāsedz aktīvu nepietiekamība, neiztur “tirgus ekonomikas principu vadīta piesardzīga privātā ieguldītāja” testu (152).
(304)
Francijas iestādes norāda, ka savā 2005. gada 7. decembraABX lēmumā Komisija vēlējās ņemt vērā to, ka “atsevišķos īpašos gadījumos dažu valstu tiesību aktos ir paredzēta iespēja trešām personām vērsties pret likvidētā uzņēmuma akcionāriem, it īpaši tad, ja šie akcionāri var tikt uzskatīti par tādiem, kas [izlaists tekstā] un/vai pieļāvuši kļūdas uzņēmuma pārvaldībā.” (153)
(305)
Tomēr Komisija uzsver, ka atbalsta koncepcija ir jāvērtē objektīvi, un norāda, ka lēmums uzsākt procedūru tajā pašā lietā noteica, ka “pat tajā mazticamajā gadījumā, ja visi šie nosacījumi, ko prasa valsts tiesību akti, lai paredzētu to atbildību […] būtu izpildīti, tas joprojām neizslēgtu valsts atbalsta klātbūtni pasākumos, kuros guvējs ir meitasuzņēmums.” (154)
(306)
Šajā gadījumā Komisija uzskata, ka Francijas iestādes nav pienācīgi kliedējušas tās šaubas par apgalvojumu, ka diezgan noteikti SNCM akcionārs bija pakļauts riskam, ka to sauks pie atbildības.
(307)
Šajā situācijā un tā kā Komisija ir atteikusies ņemt vērā atlaišanas papildu maksājumus (skatīt 225. un turpmākos apsvērumus), tā secina, ka SNCM likvidācija nebūtu valstij izmaksājusi neko. Komisija uzskata, ka valstij kā akcionāram nevar piespriest uzņemties likvidācijas izmaksas, jo akcionāru pakļaušana riskam ir saistīta ar to kapitāla ieguldījumu uzņēmumā.
6.1.2.2. Secinājums
(308)
Komisija uzskata, ka privāts ieguldītājs būtu devis priekšroku risinājumam ar mazākām izmaksām, t. i., SNCM likvidēšanai. Tādēļ tā secina, ka negatīvā cena 158 miljonu apmērā veido valsts atbalstu.
6.1.3. CGMF veiktais kapitāla ieguldījums 8,75 miljonu euro apmērā
(309)
Apsvērumos pēc lēmuma par procedūras uzsākšanu Francijas iestādes norāda, ka valsts veiktā rekapitalizācija 8,75 miljonu euro apmērā notika vienlaikus ar privāto ieguldītāju veikto kapitāla iepludināšanu un ka valsts bija mazākuma akcionārs, bet lielāko daļu līdzekļu nodrošināja tirgus. Turklāt tās uzskata, ka valsts ieguldījuma rentabilitātes likme, t. i., […] (60) gadā, veido pietiekamu ilgtermiņa rentabilitāti kapitālam, ko ieguldījis privātais ieguldītājs. Savā 2013. gada 16. maija paziņojumā tās arī norāda, ka risks, kas saistīts ar atcelšanas klauzulu, tiek kompensēts ar pārpirkšanas iespēju, kas pieejama privātajam ieguldītājam.
(310)
Valsts ieguldījums tagad ir jāsalīdzina ar privāto ieguldītāju ieguldījumu, t. i., 26,25 miljoniem euro. Valsts ieguldījumu veido 158 miljoni euro (skatīt 6.1.2. iedaļu), kam pieskaita papildu 38,5 miljonus euro individuālā atbalsta un 15,81 miljonu euro, kas izmaksāts saskaņā ar 2002. gada plānu (skatīt 6.1.4. un 6.1.5. iedaļu).
(311)
Visi 2006. gada pasākumi ir izklāstīti saprašanās memorandā, kurā katra puse (CGMF, BCP un VT) ir piekritusi veikt 158 miljonu euro ieguldījumu, 38,5 miljonu euro norēķinu konta avansu un 8,75 miljonu euro kapitāla palielinājumu. Šie trīs pasākumi veido vienu darbību, kas paredzēta SNCM privatizācijai. Kā Vispārējā tiesa pati secinājusi 2012. gada 11. septembra sprieduma 125. punktā, “proti, šis kapitāla ieguldījums [8,75 miljoni euro] iekļaujas vispārējā pārdošanas protokolā, kas pieņemts neparasto sarunu rezultātā, kur [kapitāla] pārņēmēju ieguldījumi ir pretizpildījums par smagām saistībām, ko dažādos veidos uzņēmusies Francijas valsts”. Trīs aplūkojamie pasākumi tādēļ uzskatāmi par paketi, un, lai noteiktu intervences nozīmību, šī valsts veiktā kapitāla iepludināšana SNCM ir jāsalīdzina ar privāto ieguldītāju ieguldījumu.
(312)
Ņemot vērā visu iepriekšminēto, Komisija secina, ka privātā akcionāra ieguldījums, t. i., 10,6 % no kopējā, nav uzskatāms par ievērojamu.
(313)
Kā jau norādīts 311. apsvērumā, trīs aplūkojamie pasākumi veido vienu privatizācijas darbību. Tādēļ Komisija uzskata, ka publiskā un privātā kapitāla ieguldījums ir uzskatāmi par vienlaicīgiem.
(314)
Attiecībā uz līdzīgos apstākļos veiktu ieguldījumu kritēriju Komisija norāda, ka, pirmkārt, ieinteresētās personas CCF un STIM ir apšaubījušas privātās intervences nozīmību un jo īpaši to, vai pastāv līdzīgi apstākļi publiskajam un privātajam ieguldījumam, ņemot vērā atcelšanas klauzulu.
(315)
Komisija uzskata, ka šī kapitāla palielinājuma apstākļi atsevišķi norāda, ka risks, ko uzņemas privātais un publiskais ieguldītājs, nav vienāds. Atcelšanas klauzulas esamība un ar to saistītie nosacījumi ir pietiekami, lai parādītu, ka attiecīgais rezultāts privātajiem un publiskajiem ieguldītājam saistībā ar risku nav vienāds, ja tiek izpildīti klauzulas nosacījumi. Saskaņā ar saprašanās memorandu privātajiem ieguldītājiem ir iespēja atsaukt vienošanos un atgūt savu ieguldījumu, ja Komisija, Vispārējā tiesa vai Tiesa pieņem negatīvu lēmumu vai netiek atjaunota sabiedrisko pakalpojumu deleģēšana. Atcelšanas klauzulas pēdējā daļa vēl jo vairāk sagādā valstij grūtības attiecībā uz SNCM pamatdarbību. SNCM ir vēsturiskais operators, kas nodrošina savienojumu starp Korsiku un kontinentālo Franciju. Vienkārši runājot, atbilstīgi sabiedriskā pakalpojuma deleģējumam divas trešdaļas tās darbības notiek starp Marseļu un Korsiku. Tādējādi ar šo atcelšanas klauzulu privātie ieguldītāji attiecībā uz lielāko daļu SNCM darbību ir aizsargāti pret komercrisku. Būtībā risku uzņemas valsts viena pati.
(316)
Pieprasot īstenot iepriekšminēto atcelšanas klauzulu, rastos saistības atlīdzināt visus SNCM pircēju veiktos kapitāla ieguldījumus par labu šiem privātajiem ieguldītājiem. Tādējādi CGMF īpašumā atkal būtu 100 % SNCM kapitāla, un tas būtu laikā, kad ievērojami ir palielinājies likvidācijas risks un līdz ar to ievērojamas daļas publiskā ieguldījuma zaudēšanas risks.
(317)
Attiecībā uz iegādes solījumu, ko izteikuši privātie akcionāri, SNCM pārņemšanas vai likvidācijas gadījumā CGMF to nevar pieprasīt. Tas apstiprina faktu, ka grūtību gadījumā šo iespēju nevar izmantot un risku uzņemas galvenokārt CGMF un līdz ar to - valsts. Tādējādi Komisija uzskata, ka šo solījumu veikt iegādi nevar uzskatīt par pretpasākumu pirkšanas atcelšanas klauzulai.
(318)
Turklāt Komisija nevar pieņemt Francijas iestāžu argumentu, ka saprašanās memorandā ir ietvertas vairākas garantijas, lai aizsargātu valsts ieguldījumu. Saistības, ko piemēro pircējiem, nerada tiem papildu riskus un ierobežojumus, kuru rezultātā tie nonāktu situācijā, kas līdzīga situācijai, kādā atrodas CGMF. Tās ir paredzētas tikai un vienīgi, lai nodrošinātu, ka laikposmā, kurā privātie pircēji var izmantot atcelšanas klauzulu, tie neveiktu nekādas juridiskas izmaiņas SNCM un veiktu tikai tās darbības, kas nepieciešamas, lai īstenotu uzņēmējdarbības plānu un sociālo plānu.
(319)
Turklāt, kā uzsvērusi Vispārējā tiesa savā 2012. gada 11. septembra spriedumā, paredzamā atlīdzība pati par sevi nav pietiekama, lai secinātu, ka valsts veikusi ieguldījumu atbilstīgi tirgus nosacījumiem, ņemot vērā to, ka riski nav vienlīdzīgi sadalīti starp publiskajiem un privātajiem ieguldītājiem.
(320)
Pat ja netiek izpildīts nosacījums par “ieguldījumiem, kas veikti ar vienādiem nosacījumiem”, pasākums joprojām var būt atbilstīgs tirgus ekonomikas principu vadīta privātā ieguldītāja principam. Šādos gadījumos ir jāparāda, ka valsts ir rīkojusies tādā pašā veidā kā piesardzīgs privātais ieguldītājs līdzīgā situācijā, piemēram, veicot ieguldījuma rentabilitātes ex ante analīzi. Tomēr Francijas iestādes nav sniegušas pierādījumu par šādu ex ante analīzi. Tās savos komentāros tikai ex post ir norādījušas, ka privātajam ieguldītājam fiksētā atlīdzības likme […] (60) % būtu piemērota, salīdzinot to ar vērtspapīram pielīdzināmām valsts kases izdotām obligācijām (Obligation Assimilable du Trésor - OAT), kuru atlīdzības likme tajā laikā bija no 3,72 līdz 3,95 %. Tomēr tās neiesniedza analīzi, kas rādītu, ka 10 % likme būtu privātajam ieguldītājam pieņemama, ņemot vērā riskus, ko uzņemas valsts, piem., riskus, kas saistīti ar atcelšanas klauzulu, un riskus, kas saistīti ar situāciju uzņēmumā.
(321)
Bez tam […] (60) % likme attiecas tikai uz kapitāla ieguldījumu 8,75 miljonu euro apmērā, bet analīzē būtu bijis jāņem vērā kopējais valsts ieguldījums, kas apstiprināts saprašanās memorandā Ņemot vērā, ka ar negatīvo pārdošanas cenu 158 miljonu euro apmērā vai norēķinu konta avansu 38,5 miljonu euro apmērā nesaistās atlīdzība, atlīdzības likmei valsts kopējam ieguldījumam sabiedrībā SNCM privatizācijas brīdī 2006. gadā būtu bijis jābūt ievērojami mazākai nekā atlīdzības likme, ko piemēro OAT. Ņemot vērā šos riskus, tirgus ekonomikas principu vadīts privātais ieguldītājs tādu likmi nebūtu pieņēmis.
(322)
Ņemot vērā iepriekš minēto, Komisija uzskata, ka judikatūrā noteiktie kritēriji, kas ļauj jau no paša sākuma izslēgt, ka attiecīgais pasākums būtu uzskatāms par valsts atbalstu, nav izpildīti. Tāpēc Komisija uzskata, ka valsts kapitāla ieguldījums 8,75 miljonu apmērā rada sabiedrībai SNCM ekonomisku priekšrocību, ciktāl šis ieguldījums ir veikts paralēli privātā kapitāla ieguldījumam apstākļos, kas nav salīdzināmi Savienības judikatūras nozīmē. Līdz ar to aplūkotie pasākumi atbilst valsts atbalstam LESD 107. panta 1. punkta nozīmē.
6.1.4. Pasākumi attiecībā uz atbalstu fiziskām personām (38,5 miljoni euro)
(323)
Francijas iestādes uzskata, ka šis finansējums veido valsts atbalstu fiziskām personām, uzņēmums no tā labumu negūst un tādēļ tas nav valsts atbalsts. Ieinteresētās personas, proti, CCF un STIM, apstrīd šī pasākuma kvalificēšanu par atbalstu fiziskām personām, jo tās uzskata, ka pasākums rada netiešu pozitīvu ietekmi sabiedrībai SNCM.
(324)
Komisija uzskata, ka tas, ka tiešie fiziskām personām sniegtā atbalsta saņēmēji ir darbinieki, nav pietiekami, lai parādītu, ka tas nav atbalsts viņu darba devēja labā. Vispārējā tiesa secinājusi, ka: “ar to, ka fiziskām personām paredzētā atbalsta tiešie saņēmēji ir darbinieki, nepietiek, lai pierādītu atbalsta par labu to darba devējam neesamību” (155).
(325)
Tāpat Vispārējā tiesa 2012. gada 11. septembra sprieduma 138. punktā ir norādījusi, ka “lai izvērtētu, vai šis atbalsts fiziskām personām ir uzskatāms par atbalstu EKL 87. panta 1. punkta izpratnē, tātad ir jānoskaidro, vai SNCM gūst netiešu ekonomisku priekšrocību, kas ļauj tai izvairīties no izmaksām, kuras parastā kārtībā būtu jāmaksā no pašu finanšu resursiem, un tātad traucē tirgus spēkiem radīt to normālas sekas.”
(326)
Turklāt Komisija norāda, ka saskaņā ar saprašanās memorandu šis pasākums ir valsts saistības pret privātajiem partneriem, lai finansētu “to izmaksu daļu saistībā ar iespējamu brīvprātīgu aiziešanu no darba vai darba līgumu laušanu (jebkāda veida), kas rastos papildus jebkāda veida summām, kuras darba devējam jāmaksā […]” Vispārējā tiesa 2012. gada 11. septembra sprieduma 145. punktā norāda, ka tas, ka atbalsts fiziskām personām ir pārdošanas līguma sastāvdaļa, tiecas norādīt uz to, ka tas rada priekšrocību. Attiecīgās personas to izmantoja, jo no tā varēja gūt konkrētu labumu.
(327)
Tādēļ šis atbalsts saistāms ar atbildību par ekonomisku priekšrocību radīšanu sabiedrībai SNCM, atbrīvojot to no pienākuma uzņemties visas izmaksas, kas saistītas ar iespējamo dažu darbinieku aiziešanu nākotnē. Ja uzņēmumu no šādām izmaksām atbrīvo valsts, tas noteikti iegūst priekšrocību. Komisija uzsver, ka šie papildu sociālie pasākumi ir paredzēti, lai veicinātu darbavietu skaita samazināšanas plānu īstenošanu, kas nepieciešams, lai sasniegtu uzņēmuma mērķus, un ka tie nav likumā noteikta prasība. Šajā gadījumā streiku biežums sabiedrībā SNCM rāda, ka sociālā plāna īstenošana uzņēmumā garantē streiku un citu līdzīgu protesta akciju izcelšanās samazinājumu. Ir pilnīgi neapšaubāmi, ka šie papildu sociālie pasākumi rada priekšrocību sabiedrībai SNCM.
(328)
Tādēļ Komisija uzskata, ka šis pasākums atbilst valsts atbalstam LESD 107. panta 1. punkta nozīmē.
6.1.5. Atlikums 15,81 miljona euro apmērā, kas 2002. gadā piešķirts kā pārstrukturēšanas atbalsts
(329)
2006. gada pasākumi ievērojami palielina pārstrukturēšanas atbalstu 69,29 miljonus euro apmērā, kas tika aplūkots 2002. gada plāna kontekstā, un to var uzskatīt par pārstrukturēšanas plāna un tā izmaksu grozījumiem. Kad tika paredzēta privatizācija, pārstrukturēšanas plāns joprojām tapa. Tomēr paredzēto dzīvotspējas atjaunošanas mērķi SNCM nav sasniegusi. Vispārējā tiesa uzsvēra, ka “šajā ziņā ir jānorāda, ka 2006. gada lēmums ir nepārprotams attiecībā uz to, ka, pastāvot pārstrukturēšanas atbalsta elementiem 2006. gada plānā, šie elementi […] ir jāanalizē kopā ar 2002. gada plāna pārstrukturēšanas atbalstu” (156). Vispārējā tiesa uzsver, ka šī analīze tika veikta “uz stabila pamata”. Summu 69,29 miljoni euro veido 2002. gadā piešķirtie 66 miljoni euro kā pārstrukturēšanas plāna pirmā daļa un 3,29 miljoni euro 2005. gadā piešķirtais kā otrā daļa.
(330)
No šīs 2002. gada pārstrukturēšanas plāna ietvarā piešķirtās summas 53,4 miljoni euro būtībā attiecas uz sabiedrisko pakalpojumu deleģēšanu. Tā kā Vispārējā tiesa 2012. gada 11. septembra spriedumā apstiprināja šī atbalsta likumību, Komisijai kopīgi jāpārbauda pārstrukturēšanas atbalsta saderība, t. i., 15,81 miljons euro, kas tika piešķirts 2002. gada pārstrukturēšanas darbību laikā, un visu 2006. gada pasākumu saderība ņemot vērā 2004. gada pamatnostādnes.
6.2. 2002. UN 2006. GADĀ IZMAKSĀTĀ PĀRSTRUKTURĒŠANAS ATBALSTA SADERĪBAS AR IEKŠĒJO TIRGU PĀRBAUDE
6.2.1. Apsveramās pamatnostādnes
(331)
Komisija norāda, ka 2002. gada pārstrukturēšanas plāns tika izskatīts atbilstīgi 1999. gada pamatnostādnēm. Tāpat tā norāda, ka jaunie 2006. gada pasākumi, kuros atpakaļejoši ir iekļauts 2002. gada plāns, stājoties spēkā jaunajām 2004. gada pamatnostādnēm, tika īstenoti, pirms Komisija bija tos apstiprinājusi.
(332)
Saskaņā ar pārejas noteikumiem, kas tika pieņemti attiecībā uz 2004. gada pamatnostādnēm (157), tieši šīs pamatnostādnes tiek piemērotas atbalstam, ciktāl tas ir nelikumīgs atbalsts, daļa no kura tika piešķirta pēc to stāšanās spēkā.
(333)
Līdz ar to, tā kā 2006. gada pasākumi veido valsts atbalstu, tie ir jāuzskata par 2002. gadā sākto pārstrukturēšanas darbību neatņemamu sastāvdaļu un jāanalizē kopsakarā ar tām. Tādēļ visa šī atbalsta saderība tiks analizēta atbilstoši 2004. gada pamatnostādnēm.
6.2.2. “Grūtībās nonācis uzņēmums”
(334)
Lai uzņēmumam varētu sniegt pārstrukturēšanas atbalstu, jābūt iespējamam to kvalificēt kā grūtībās nonākušu uzņēmumu pamatnostādņu nozīmē.
(335)
Konkrētajā gadījumā Komisija atgādina, ka šī kritērija izpilde tika apstiprināta gan Komisijas 2002. gada 17. jūlija lēmumā par grūtības nonākuša uzņēmuma glābšanas atbalstu sabiedrībai SNCM (158), gan 2002. gada 19. augusta lēmumā, ar kuru tika uzsākta oficiāla izmeklēšanas procedūra par rekapitalizācijas projektu, pamatojoties uz SNCM gada pārskatu par 2001. gadu.
(336)
Attiecībā uz šo lēmumu Komisija pārbaudīja, vai SNCM atbilst šim nosacījumam, pamatojoties uz uzņēmuma gada pārskatu par 2002. gadu. Pašu kapitāls (bez reglamentētajiem maksājumiem) (159) 2002. gadā joprojām bija negatīvs: -26,5 miljoni euro 2002. gadā salīdzinājumā ar -30,7 miljoniem euro 2001. gadā. Šādu līmeni izskaidro tas, ka ir zudusi vairāk nekā puse no uzņēmuma pamatkapitāla, kurš vairāk nekā ceturto daļu zaudēja 12 mēnešu laikā pēc paziņojuma, tādējādi izpildot pamatnostādņu 10. punkta a) apakšpunktā minēto nosacījumu.
(337)
Papildus pamatkapitāla novērtēšanai Komisija cita starpā konstatē, ka:
-
2001. un 2002. gadā kārtējie rezultāti pirms nodokļiem izmainījās no - 5,1 miljona euro 2001. gadā uz - 5,8 miljoniem euro 2002. gadā un 2002. gadā ciestos neto zaudējumus bija iespējams mazināt tikai ar noteiktu kuģu pārdošanu,
-
sabiedrības SNCM naudas plūsma, kas 2001. gada beigās bija 39,2 miljoni euro, 2002. gada beigās samazinājās līdz 35,7 miljoniem euro,
-
neto finansiālie parādi, neskaitot izpirkumnomu, laikposmā no 2000. līdz 2002. gadam palielinājās no 135,8 miljoniem euro līdz 144,8 miljoniem euro,
-
finansiālās izmaksas (procentu maksājumi un tamlīdzīgas izmaksas) no 7,0 miljoniem euro 2000. gadā pieauga līdz 9,503 miljoniem euro 2002. gadā.
(338)
Turklāt Francijas iestādes Komisijai arī apstiprināja, ka tās parādu dēļ bankas atsakās turpmāk aizdot naudu sabiedrībai, neraugoties uz to, ka sabiedrība SNCM piedāvāja kā nodrošinājumu savus pēdējos kuģus, kas ir brīvi no hipotēkas vai citiem tamlīdzīgiem apgrūtinājumiem.
(339)
Sabiedrisko pakalpojumu deleģēšanas līgums šo analīzi nekādā veidā nemaina. Lai gan līgums saistībā ar pārstrukturēšanas plāna sekmīgu īstenošanu neapšaubāmi ļāva SNCM sasniegt pozitīvus pamatdarbības rezultātus, tas tomēr nemaina to, ka tās akūtais pašu kapitāla trūkums, pieaugošie parādi un pārstrukturēšanas plānā paredzēto darbības pasākumu izmaksas pēc kāda laika varētu likt pārtraukt sabiedrības darbību.
(340)
Tā kā pārstrukturēšanas periods aptver laikposmu no 2002.-2006. gadam, ir jāpārbauda, vai SNCM izpildīja minētos nosacījumus šajā laikposmā un jo īpaši laikā, kad tika pieņemts lēmums iepludināt jaunus valsts līdzekļus.
(341)
2003. gada lēmumā ir minēts, ka SNCM ir izpildījusi šo kritēriju 2001. un 2002. finanšu gadā. (160)
(342)
Tagad jāpārliecinās, vai SNCM turpināja rīkoties atbilstoši šim nosacījumam 2003.-2005. finanšu gadā, t. i., beidzamajos finanšu gados pirms jauno pasākumu īstenošanas 2006. gadā saistībā ar SNCM privatizāciju.
(343)
Kā jau norādīts 73. un turpmākajos apsvērumos, SNCM situācija ievērojami pasliktinājās 2004. un 2005. gadā. Sabiedrības peļņa pirms nodokļiem 2004. gadā bija - 32,6 miljoni euro, bet 2005. gadā: - 25,8 miljoni euro. Tīrā peļņa bija - 29,7 miljoni euro 2004. gadā un - 28,8 miljoni euro 2005. gadā. Pašu kapitāls 2005. gadā (- 1,7 miljoni euro) samazinājās par 25,5 miljoniem euro salīdzinājumā ar 2004. gadu. Šis samazinājums nozīmēja, ka vairāk nekā puse sabiedrības akciju kapitāla tika izslēgta un vairāk nekā ceturtā daļa no šī kapitāla bija zaudēta iepriekšējos 12 mēnešos, tādējādi ir izpildīti kritēriji, kas noteikti 2004. gada pamatnostādņu 10. punkta a) apakšpunktā.
(344)
Tādējādi Komisija uzskata, ka SNCM var uzskatīt par grūtībās nonākušu uzņēmumu 2004. gada pamatnostādņu nozīmē.
6.2.2.1. Pašu ieguldījums
(345)
Saskaņā ar pamatnostādņu 43. punktu “atbalsta apjoms un intensitāte jāierobežo līdz stingram pārstrukturēšanas izmaksu minimumam, kas vajadzīgas, lai veiktu pārstrukturēšanu, ņemot vērā uzņēmuma, tā akcionāru vai grupas, kurā tas ietilpst, esošos finanšu resursus. Šajā novērtējumā ņem vērā katru iepriekš piešķirtu glābšanas atbalstu. Atbalsta saņēmējiem jādod ievērojams ieguldījums pārstrukturēšanas plānā no saviem pašu resursiem, tostarp, to aktīvu pārdošanas, kas nav būtiski uzņēmuma izdzīvošanai, vai no ārējā finansējuma tirgus apstākļos. Šis ieguldījums apliecina ticību uzņēmuma dzīvotspējas atjaunošanai. Šim ieguldījumam jābūt reālam, t. i., faktiskam, neņemot vērā visus nākotnē sagaidāmus ienākumus, piemēram, naudas plūsmas, un tam jābūt iespējami augstam”.
(346)
Pamatnostādņu 44. punktā norādīts, ka “Komisija parasti uzskata par pienācīgiem šādus ieguldījumus pārstrukturēšanā: vismaz 25 % attiecībā uz maziem uzņēmumiem, vismaz 40 % attiecībā uz vidējiem uzņēmumiem un vismaz 50 % attiecībā uz lieliem uzņēmumiem. Ārkārtas apstākļos un īpašās grūtībās, kas dalībvalstij jāpierāda, Komisija var piekrist mazākam ieguldījumam.”
(347)
Savukārt pamatnostādņu 7. punktā precizēts, ka “no jauna un vēl skaidrāk jāapstiprina princips, ka [atbalsta saņēmēja ievērojamajam ieguldījumam pārstrukturēšanā] jābūt reālam un ārpus atbalsta. Saņēmēja ieguldījumam ir divi mērķi: no vienas puses, tas parāda, ka tirgus (īpašnieki, kreditori) tic tam, ka pieņemamā laika posmā iespējams atjaunot uzņēmuma dzīvotspēju. No otras puses, tas nodrošina, ka pārstrukturēšanas atbalsts nepārsniedz to minimumu, kas vajadzīgs uzņēmuma dzīvotspējas atjaunošanai, vienlaikus ierobežojot konkurences kropļošanu […]”
(348)
Judikatūrā arī uzsvērts, ka paša ieguldījumam jāapliecina ticība uzņēmuma dzīvotspējas atjaunošanai (161). Komisija uzsver, ka šī prasība ir īpaši būtiska attiecībā uz SNCM, ņemot vērā tās situāciju kopš 2002. gada. Komisija norāda, ka 2002. gada sākotnējie pārstrukturēšanas pasākumi nedeva vēlamos rezultātus. Daži no tiem vai nu netika izpildīti, vai netika sasniegti (skatīt 351. apsvērumu). Tā kā SNCM nespēja pilnībā īstenot šos sākotnējos pārstrukturēšanas pasākumus, sākot no 2004. gada tās ekonomiskais un finanšu stāvoklis turpināja pasliktināties (skatīt 73.-75. apsvērumu).
(349)
Pārstrukturēšanas izmaksas 2002. gadā sasniedza 46 miljonus euro. Attiecībā uz 2006. gada pasākumiem Komisija uzskata, ka pārstrukturēšanas izmaksas atbilst atbalsta summai (162), t. i., 202,55 miljoni euro, kuriem pieskaita privāto partneru kapitāla ieguldījumu 26,25 miljoni euro, kopsummā veidojot 274,8 miljonus euro. Pašu ieguldījumu veido 42,385 miljoni euro no neto aktīvu pārdošanas un 26,25 miljoni euro kapitāla palielinājums, ko īstenoja privātie partneri, kopsummā veidojot ieguldījumu 68,635 miljonu euro apmērā. Līdz ar to, ņemot vērā 2006. gada jaunos pasākumus, pašu ieguldījums veidoja 25 %, bet pamatnostādnēs norādīts, ka tam jābūt vismaz 50 %. Komisija norāda, ka Francijas iestādes neatsaucās uz ārkārtas apstākļiem un īpašām grūtībām, kad Komisija drīkst apstiprināt zemāku pašu ieguldījumu. Katrā ziņā Komisija uzskata, ka šajā konkrētajā gadījumā nepastāvēja ārkārtas apstākļi, kuru rezultātā 2004. gada pamatnostādnēs pieprasītais pašu ieguldījuma līmenis noteikti tiktu samazināts.
(350)
Tādēļ Komisija uzskata, ka saistībā ar pamatnostādņu nosacījumiem SNCM pašu ieguldījums pārstrukturēšanas centienos joprojām ir nepietiekams.
6.2.2.2. Atgriešanās pie ilgtermiņa dzīvotspējas
(351)
Komisija savā lēmumā uzsākt procedūru izteica šaubas par SNCM ilgtermiņa dzīvotspēju, jo īpaši ņemot vērā šādus apstākļus:
-
SNCM neplānoja pārtraukt visas darbības, kas radīja sabiedrībai zaudējumus,
-
pārstrukturēšanas plāna izdošanās bija cieši saistīta ar sabiedrisko pakalpojumu deleģēšanas piešķiršanu līnijā no Marseļas uz Korsiku laikposmam no 2007. gada 1. janvāra līdz 2012. gada 31. decembrim,
-
2002. gada plānā paredzētā kuģu apkalpes locekļu skaita samazināšana netika īstenota un netika sasniegts 10 % ražīguma palielinājums,
-
2006. gada plānā paredzētā 400 pilna laika ekvivalenta darbavietu samazināšana un pasākumi ražīguma veicināšanai nebija pienācīgi, jo nebija izpildīts jau 2002. gada plāns.
(352)
Francijas iestādes atbildēja, ka akcionāru maiņa un privatizācijas plānā noteikto trīs pasākumu īstenošana ļautu SNCM attīstīt tās darbību uz laba pamata un ka tās atsevišķās darbības, kas rada zaudējumus, nav nelabojamas.
(353)
Komisija norāda, ka 2002. gada pārstrukturēšanas plānā noteiktos pasākumus nevarēja izpildīt un tā rezultātā uzņēmuma darbības rezultāti 2004. un 2005. gadā ievērojami pasliktinājās. 2006. gadā 20 miljonu euro palielinājums sabiedrības apgrozījumā un 9 miljonu euro palielinājums sabiedrisko pakalpojumu kompensācijā nebija pietiekams, lai atjaunotu peļņu no sabiedrības pamatdarbības, jo tika paaugstinātas degvielas cenas un darbības izmaksas bija daudz augstākas nekā paredzēts. Komisijas eksperts norādīja, ka pircēju uzņēmējdarbības plāna īstenošanu nopietni kavēja vairāki notikumi (163), un secināja, ka summētie zaudējumi, visticamāk, būs daudz lielāki nekā tika paredzēts iepriekš attiecībā uz 2007. gadu.
(354)
Tādējādi Komisija uzskata, ka Francijas iestāžu atbildes nav kliedējušas visas tās šaubas. Dzīvotspējas atjaunošanas saistīšana ar sabiedrisko pakalpojumu deleģēšanu laikposmam no 2007. līdz 2013. gadam un ar privatizācijas plānā (kas nav apstiprināts kā likumisks un saderīgs ar iekšējo tirgu) izklāstīto trīs pasākumu izpildi, šķiet riskanta. Lai uzņēmuma dzīvotspējas atjaunošanas ilgtermiņa plāns būtu ticams, tā pamatā būtu jābūt vismaz reāli izpildāmiem pieņēmumiem. Tomēr šajā gadījumā plāna izpilde ir atkarīga gandrīz vai tikai no divu hipotētisku notikumu piepildīšanās, pār kuriem SNCM nav nekādas ietekmes. Turklāt, ņemot vērā SNCM esošo finanšu stāvokli, Komisijai ir šaubas par tās spēju finansēt dažu sabiedrības prāmju nepieciešamos atjaunošanas darbus. Savukārt Francijas iestādes šo atjaunošanu norāda kā faktoru, kas ļautu tām sasniegt atjaunotās dzīvotspējas mērķus.
(355)
Tādēļ Komisija uzskata, ka nav izpildīti pamatnostādnēs noteiktie ilgtermiņa dzīvotspējas atjaunošanas nosacījumi.
6.2.2.3. Pārmērīgu konkurences kropļojumu novēršana (kompensācijas pasākumi)
(356)
Anulētajā 2008. gada lēmumā ir minēti četri kompensācijas pasākumi:
-
meitasuzņēmuma Corsica Marittima (82 000 pasažieru 2000. gadā) slēgšana, kas nodrošināja savienojumus starp Itāliju un Korsiku, un tātad grupas SNCM aiziešana no tirgus, kas saistīts ar transporta pakalpojumiem šajā līnijā,
-
gandrīz pilnīga sabiedrības SNCM aiziešana no savienojumiem starp Tulonu un Korsiku - tirgus, kas 2002. gadā nodrošināja ne mazāk kā 460 000 pasažieru,
-
piedāvāto vietu kopējā skaita samazināšana un sabiedrības SNCM katru gadu veikto pārvadājumu skaita samazināšana no 2003. gada, jo īpaši transporta pakalpojumos starp Nicu un Korsiku,
-
četru kuģu pārdošana.
(357)
Komisija vēlētos norādīt, ka šos pasākumus Francijas iestādes ierosināja saistībā ar 15,81 miljona euro atbalstu, t. i., 2002. gadā piešķirto pārstrukturēšanas atbalstu.
(358)
Pēc 2008. gada lēmuma anulēšanas ar 2012. gada 11. septembra spriedumu kopējā atbalsta summa šobrīd veido 210 miljonus euro. Komisija uzskata, ka tās šaubas nav kliedētas turpmāk minēto iemeslu.
(359)
Attiecībā uz četru kuģu pārdošanu kā daļu no pārstrukturēšanas pasākumiem 2002. gadā Komisija norāda, ka šo pārdošanu daļēji kompensēja Danielle Casanova piegāde 2002. gada jūnijā, un jauktā tipa kuģu Paglia Orba un Pascal Paoli piegāde 2003. gadā.
(360)
Attiecībā uz Corsica Marittima slēgšanu pamatnostādņu 40. punktā cita starpā noteikts, ka “zaudējumus radošu darbību daļēja norakstīšana un slēgšana, kas jebkurā gadījumā būtu nepieciešama dzīvotspējas atjaunošanai, netiek uzskatīta par jaudas vai tirgus klātbūtnes samazināšanu nolūkā izvērtēt kompensācijas pasākumus”. Līdz ar to Corsica Marittima slēgšanu, kas ir radījusi zaudējumus jau no tās sākuma brīža 1990. gadā, var uzskatīt nevis par kompensācijas pasākumu, bet gan par pasākumu, kas palīdzētu atjaunot ilgtermiņa dzīvotspēju.
(361)
Tas pats apsvērums attiecas uz līniju no Korsikas uz Nicu. Komisija norāda, ka SNCM pieder mazs tirgus segments, savukārt Corsica Ferries pieder 70 % no tirgus (164). Stephens ziņojumā norādīts, ka pastāv liels pieprasījums pēc pakalpojumiem no Nicas, jo īpaši vasaras periodā. Tāpat pastāv pieprasījums pēc šī pakalpojuma ārpus vasaras sezonas. Tomēr līnija laikposmā no 2004. līdz 2007. gadam radīja neto zaudējumus. Līdz ar to šo pasākumu var uzskatīt nevis par kompensācijas pasākumu, bet gan par pasākumu, kas palīdzētu atjaunot ilgtermiņa dzīvotspēju.
(362)
Komisija arī norāda, ka ir ievērojami palielinājušies pasažieru pārvadājumi starp Korsiku un Tulonas ostu - no mazāk nekā 200 000 pasažieriem gadā 1999. gadā līdz gandrīz 1 miljonam pasažieru 2007. gadā (165). Līdz ar to gandrīz pilnīgu SNCM aiziešanu no šīs līnijas varētu uzskatīt par kompensācijas pasākumu. Tomēr Komisija norāda, ka līnija starp Tulonu un Korsiku ir vismazāk nozīmīgā sabiedrībai SNCM attiecībā uz pārvadāto pasažieru skaitu.
(363)
Komisija uzskata, ka, pat ja šis pasākums būtu jākvalificē kā kompensācijas pasākums, tas arī nebūtu pietiekams. Pamatnostādņu 40. punktā noteikts, ka “pasākumiem jābūt proporcionāliem atbalsta kropļojošajai ietekmei […]” Kā jau norādīts 341. un 342. apsvērumā, Komisija norāda, ka šos pasākumus Francijas iestādes bija ierosinājušas saistībā ar 15,81 miljona euro summu atbalstā, un tā bija summa, kas atbilst 2002. gadā piešķirtajam pārstrukturēšanas atbalstam. Tā kā šobrīd kopējā atbalsta summa ir 218 miljoni euro, Komisija uzskata, ka ierosinātie pasākumi ir nepietiekami salīdzinājumā ar piešķirtā atbalsta radīto konkurences kropļojumu.
(364)
Līdz ar to Komisija secina, ka tās šaubas par šo pasākumu kvalificēšanu par kompensācijas pasākumiem vai pasākumiem, kas nepieciešami dzīvotspējas atjaunošanai, nav kliedētas. Katrā ziņā ierosinātie pasākumi joprojām nav pietiekami.
(365)
Francijas iestādes ir uzsvērušas, ka pastāv risks, ka CFF ieņems monopolstāvokli, ja SNCM būs jāpazūd. Komisija uzskata, ka Francijas iestādes nav pietiekami parādījušas šī riska būtību un svarīgumu. Pasažieru un kravu pārvadājumi no kontinentālās Francijas uz Korsiku ir atvērts un konkurētspējīgs tirgus visiem operatoriem, kas darbojas Vidusjūrā. Šim tirgum arī raksturīgs ir tas, ka nepastāv iekļūšanas šķēršļi. Katrā ziņā Corsica Ferries stāvoklis nav tāds, lai attaisnotu to, ka apšaubītie pasākumi kropļo konkurenci.
(366)
Tādējādi Komisija secina, ka ierosinātie pasākumi neatbilst pamatnostādņu 38.-42. punktā izklāstītajiem kritērijiem.
VII. SECINĀJUMS
7.1. FRANCIJAS IESTĀŽU 2002. GADĀ PAZIŅOTĀ KAPITĀLA IEGULDĪJUMA UN FRANCIJAS IESTĀŽU 2006. GADĀ ĪSTENOTO TRĪS JAUNO PASĀKUMU NESADERĪBA AR IEKŠĒJO TIRGU UN TO ATGŪŠANA
(367)
Kapitāla ieguldījums 15,81 miljona euro apmērā, par ko Francijas iestādes paziņoja 2002. gadā, un trīs jaunie pasākumi, ko Francijas iestādes īstenoja 2006. gadā, t. i., 100 % SNCM līdzdalības pārdošana par negatīvu cenu 158 miljoni euro, kapitāla palielināšana par 8,75 miljoniem euro, ko parakstījis CGMF, un naudas līdzekļu avanss 38,5 miljonu euro apmērā SNCM darbinieku labā, veido valsts atbalstu LESD 107. panta 1. punkta nozīmē. Šis atbalsts nav saderīgs ar iekšējo tirgu.
(368)
Komisija norāda, ka saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 659/1999 14. panta 1. punktu viss nelikumīgais atbalsts, kas nav saderīgs ar iekšējo tirgu, ir jāatgūst no tā saņēmēja.
(369)
Attiecībā uz šo atgūšanu Francijas iestādēm ir jāpieskaita atgūstamajam atbalstam arī atgūstamie procenti, kas jāaprēķina no datuma, kurā attiecīgo atbalstu nodeva uzņēmuma rīcībā, līdz pat atbalsta faktiskai atgūšanai (166) - saskaņā ar V nodaļu Komisijas Regulā (EK) Nr. 794/2004 (167).
7.2. GLĀBŠANAS ATBALSTA NESADERĪBA AR IEKŠĒJO TIRGU UN ATGŪŠANA
(370)
Ja paziņotie pārstrukturēšanas atbalsta pasākumi neatbilst pamatnostādnēs paredzētajiem saderības nosacījumiem, ir jāizdara secinājumi par šo nesaderību attiecībā uz glābšanas atbalstu, ko Francijas iestādes piešķīrušas SNCM un kas ir Komisijas 2002. gada 17. jūlija lēmuma pamatā, un jāierosina tā atgūšana.
(371)
2002. gada 19. novembrī Francijas iestādes Komisijai iesniedza kopiju naudas līdzekļu avansa līgumiem starp SNCM un CGMF, kā arī pierādījumus par to, ka sabiedrība CGMF izmaksājusi avansu sabiedrībai SNCM ar diviem pārskaitījumiem - 2002. gada 13. maijā un 14. jūnijā,
IR PIEŅĒMUSI ŠO LĒMUMU.
1. pants
Kapitāla ieguldījums 15,81 miljona euro apmērā un trīs jaunie pasākumi, ko Francijas iestādes īstenoja 2006. gadā, t. i., 75 % SNCM pārdošana par negatīvu cenu 158 miljonu euro apmērā, kapitāla palielināšana par 8,75 miljoniem euro, ko parakstījusi sabiedrība CGMF, un naudas līdzekļu avanss 38,5 miljonu euro apmērā SNCM darbinieku labā, ko īstenoja Francija SNCM vajadzībām, pārkāpjot LESD 108. panta 3. punktu, atbilst valsts atbalstam, kas ir nelikumīgs un nesaderīgs ar iekšējo tirgu.
2. pants
1. Francijai jāatgūst no saņēmēja atbalsts, kas minēts 1. pantā.
2. Par atgūstamajām summām aprēķina procentus no dienas, kad tās tika nodotas saņēmēja rīcībā, līdz faktiskajai atgūšanai.
3. Procentus aprēķina, procentu likmi piemērojot gan pamatsummai, gan procentiem, saskaņā ar Komisijas Regulas (EK) Nr. 794/2004 V nodaļu un Komisijas Regulu (EK) Nr. 271/2008 (168), ar ko groza Regulu (EK) Nr. 794/2004.
3. pants
1. Šā lēmuma 1. pantā minētā atbalsta atgūšanai jābūt tūlītējai un faktiskai.
2. Francija nodrošina, lai šis lēmums tiek īstenots četru mēnešu laikā pēc tā paziņošanas dienas.
4. pants
1. Divu mēnešu laikā pēc šā lēmuma paziņošanas Francija iesniedz Komisijai šādu informāciju:
a)
kopējā summa (pamatsumma un procenti), kas jāatgūst no saņēmēja;
b)
sīks to pasākumu apraksts, kas jau veikti un tiek plānoti, lai izpildītu šo lēmumu;
c)
dokumenti, kas parāda, ka saņēmējam ir dots rīkojums atmaksāt atbalstu.
2. Francija pastāvīgi informē Komisiju par šī lēmuma īstenošanai paveikto valsts pasākumu norisi, līdz 1. pantā minētā atbalsta atgūšana ir pabeigta. Pēc vienkārša Komisijas pieprasījuma tā tūlīt sniedz informāciju gan par jau veiktajiem, gan plānotajiem pasākumiem, lai panāktu šī lēmuma izpildi. Tā arī sniedz sīku informāciju par atbalsta summām un procentiem, kas jau atgūti no saņēmēja.
5. pants
Šis lēmums ir adresēts Francijas Republikai.
Briselē, 2013. gada 20. novembrī