РЕГЛАМЕНТ (ЕС) 2015/478 НА ЕВРОПЕЙСКИЯ ПАРЛАМЕНТ И НА СЪВЕТА
от 11 март 2015 година
относно общите правила за внос
(кодифициран текст)
ЕВРОПЕЙСКИЯТ ПАРЛАМЕНТ И СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взеха предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 207, параграф 2 от него,
като взеха предвид предложението на Европейската комисия,
след предаване на проекта на законодателния акт на националните парламенти,
като взеха предвид становището на Европейския икономически и социален комитет (1),
в съответствие с обикновената законодателна процедура (2),
като имат предвид, че:
(1)
Регламент (ЕО) № 260/2009 на Съвета (3) е бил съществено изменян (4). С оглед постигане на яснота и рационалност посоченият регламент следва да бъде кодифициран.
(2)
Общата търговска политика следва да се основава на единни принципи.
(3)
Европейската общност сключи Споразумението за създаване на Световната търговска организация („СТО“). Приложение IА към споразумението съдържа, inter alia, Общото споразумение за митата и търговията от 1994 г. („ГАТТ 1994 г.“) и Споразумение за защитни мерки.
(4)
Споразумението за защитни мерки отговаря на необходимостта да се изяснят и да се засилят дисциплините на ГАТТ 1994 г. и в частност тези от член XIX. Това споразумение изисква премахването на защитните мерки, които избягват тези правила, като мерките по доброволни ограничения на износа, редовните договорености в областта на търговията или всяка друга сходна договореност относно вноса или износа.
(5)
Споразумението за защитни мерки обхваща също и продуктите от въглища и стомана. Общите правила за вноса, особено в областта на защитните мерки, поради това се прилагат и за тези продукти, без да засягат евентуалните мерки по прилагане на споразумение, отнасящо се по-специално до продуктите от въглища и стомана.
(6)
Текстилните продукти, обхванати от Регламент (ЕО) № 517/94 на Съвета (5), са обект на специфично третиране на равнището на Съюза и на международно равнище. Затова те следва да бъдат изключени от приложното поле на настоящия регламент.
(7)
Комисията следва да бъде информирана от държавите членки за всяка заплаха в резултат на тенденции на вноса, която би могла да направи необходимо въвеждането на наблюдение от страна на Съюза или прилагането на защитни мерки.
(8)
В такъв случай Комисията следва да проучи условията, при които се осъществява вносът, тенденциите в областта на вноса, както и различните аспекти на икономическото и търговското развитие, и където е подходящо, евентуалните мерки, които трябва да се вземат.
(9)
В случай на предварително наблюдение от страна на Съюза освобождаването за свободно движение на съответните продукти следва да бъде подчинено на представянето на документ за наблюдение, отговарящ на единни критерии. Този документ следва да бъде издаван от органите на държавите членки в определен срок, при подаване на заявление от вносителя, без при това вносителят да получава каквото и да било право на внос. Документът за наблюдение следва да остане валиден само докато режимът за внос не бъде променен.
(10)
Държавите членки и Комисията следва да осъществяват възможно най-пълен обмен на получената в рамките на наблюдението от страна на Съюза информация.
(11)
Комисията следва да приеме защитни мерки, наложени от интересите на Съюза. Тези интереси следва да бъдат отчетени в тяхната цялост и следва да обхванат в частност интересите на производителите от Съюза, на ползвателите и на потребителите.
(12)
Защитните мерки спрямо страна членка на СТО, могат да бъдат разглеждани само ако въпросният продукт се внася в Съюза в толкова увеличени количества и при такива условия, че е нанесена или съществува заплаха да бъде нанесена сериозна вреда на производителите от Съюза на подобни продукти или на пряко конкурентни продукти, освен ако международните задължения не позволяват дерогация от това правило.
(13)
Следва да бъдат определени понятията „сериозна вреда“, „заплаха от сериозна вреда“ и „производители от Съюза“ и да бъдат въведени прецизни критерии за определяне на вредите.
(14)
Следва да бъде проведено разследване преди прилагането на каквато и да било защитна мярка, при положение че на Комисията е разрешено да прилага временни мерки в спешни случаи.
(15)
Следва да се изработят детайлни разпоредби за започването на разследвания, за необходимите проверки и инспекции, за достъпа на държавите износителки и на заинтересованите лица до получената информация и за изслушването на засегнатите лица, както и за възможността на тези лица да представят своите мнения.
(16)
Въведените в областта на разследванията разпоредби чрез настоящия регламент не засягат прилагането на разпоредбите на Съюза или на националните правила за професионалната тайна.
(17)
Необходимо е също да се фиксират срокове за започване на разследвания и за определяне на целесъобразността на евентуалните мерки с оглед гарантиране на бързината на този процес, което ще позволи да бъде повишена правната сигурност за съответните икономически оператори.
(18)
Когато защитните мерки са под формата на квота, равнището ѝ по принцип не следва да бъде по-ниско от средното равнище на вноса през представителен период от най-малкото три години.
(19)
Ако квотата е разпределена между държави доставчици, делът на всяка от тези държави би могъл да бъде фиксиран чрез договаряне между тези държави или определен с отчитане на равнището на вноса, осъществен в течение на представителен период. Въпреки това в случай на сериозни вреди и на непропорционално нарастване на вноса следва да бъде възможна дерогация от тези правила, при положение че са осъществени необходимите консултации в рамките на Комитета по защитни мерки към СТО.
(20)
Следва да бъде определена максималната продължителност на защитните мерки и следва да се формулират специфични разпоредби за продължаване на действието на тези мерки, за тяхното постепенно либерализиране и тяхното преразглеждане.
(21)
Следва да бъдат установени условия, при които продуктите, произхождащи от развиваща се страна членка на СТО, следва да бъдат изключени от обхвата на защитните мерки.
(22)
Мерките за наблюдение или защитните мерки, ограничени в един или повече региони на Съюза, могат да се окажат по-подходящи отколкото мерките, приложими към Съюза като цяло. Въпреки това подобни мерки следва да бъдат разрешавани единствено по изключение и при липса на друга възможност. Необходимо е да се гарантира, че подобни мерки са временни и причиняват минимални смущения при функционирането на вътрешния пазар.
(23)
В интерес на еднообразието на правилата за внос следва да се опростят и да се направят идентични формалностите, които трябва да се извършват от вносителите, независимо от мястото на митническо освобождаване на стоките. Следователно е желателно да се предвиди при извършване на всички формалности да се използват формуляри, съответстващи на образеца, приложен към настоящия регламент.
(24)
Документите за наблюдение, издавани във връзка с мерките за наблюдение от страна на Съюза, следва да бъдат валидни за целия Съюз, независимо от това коя държава членка ги е издала.
(25)
За изпълнението на настоящия регламент са необходими еднакви условия за приемането на временни и окончателни защитни мерки и за налагането на мерки за предварително наблюдение. Тези мерки следва да се приемат от Комисията в съответствие с Регламент (ЕС) № 182/2011 на Европейския парламент и на Съвета (6).
(26)
За приемането на временни мерки и на мерки за наблюдение следва да се използва процедурата по консултиране предвид въздействието на такива мерки и тяхната логическа последователност във връзка с приемането на окончателни защитни мерки. Когато евентуалното забавяне на налагането на мерки би причинило трудно поправима вреда, е необходимо да се разреши на Комисията да приема временни мерки с незабавно приложение,
ПРИЕХА НАСТОЯЩИЯ РЕГЛАМЕНТ:
ГЛАВА I
ОБЩИ ПРИНЦИПИ
Член 1
1. Настоящият регламент се прилага за вноса на продукти с произход от трети държави, с изключение на:
а)
текстилни продукти, които подлежат на специфични правила за внос по силата на Регламент (ЕО) № 517/94;
б)
продукти с произход от някои трети държави, посочени в Регламент (ЕО) № 625/2009 на Съвета (7).
2. Продуктите, посочени в параграф 1, се внасят свободно в Съюза и съответно не се подлагат на количествени ограничения, без да се засягат защитните мерки, които могат да бъдат взети по силата на глава V.
ГЛАВА II
ПРОЦЕДУРА НА СЪЮЗА ЗА ИНФОРМИРАНЕ И КОНСУЛТИРАНЕ
Член 2
Държавите членки информират Комисията, ако тенденциите на вноса налагат използването на мерки за наблюдение или защитни мерки. Тази информация включва наличните доказателства, определени на базата на критериите, установени в член 9. Комисията предоставя незабавно тази информация на всички държави членки.
Член 3
1. Комисията се подпомага от Комитет по защитни мерки. Този комитет е комитет по смисъла на Регламент (ЕС) № 182/2011.
2. При позоваване на настоящия параграф се прилага член 4 от Регламент (ЕС) № 182/2011.
3. При позоваване на настоящия параграф се прилага член 5 от Регламент (ЕС) № 182/2011.
4. При позоваване на настоящия параграф се прилага член 8 от Регламент (ЕС) № 182/2011 във връзка с член 5 от него.
5. Съгласно член 3, параграф 5 от Регламент (ЕС) № 182/2011, когато се използва писмената процедура за приемането на окончателни мерки по член 16 от настоящия регламент, тази процедура се прекратява без резултат, ако в рамките на определения от председателя срок, председателят вземе такова решение или мнозинството от членовете на комитета по член 5, параграф 1 от Регламент (ЕС) № 182/2011 отправят такова искане. Когато се използва писмената процедура в други случаи, при които е имало обсъждане на проекта за мярка в комитета, тази процедура се прекратява без резултат, ако в рамките на определения от председателя срок, председателят вземе такова решение или обикновено мнозинство от членовете на комитета отправят такова искане. Когато се използва писмената процедура в други случаи, при които не е имало обсъждане на проекта за мярка в комитета, тази процедура се прекратява без резултат, ако в рамките на определения от председателя срок, председателят вземе такова решение или най-малко една четвърт от членовете на комитета отправят такова искане.
ГЛАВА III
ПРОЦЕДУРА НА СЪЮЗА ПО РАЗСЛЕДВАНЕ
Член 4
1. Преди прилагането на каквато и да било защитна мярка се провежда процедура на Съюза по разследване, без да се засяга член 7.
2. Разследването си поставя за цел да определи на базата на посочените в член 9 елементи дали вносът на въпросния продукт предизвиква или заплашва да предизвика сериозна вреда за съответните производители от Съюза.
3. Прилагат се следните определения:
а)
„сериозна вреда“ означава значително общо влошаване на положението на производителите от Съюза;
б)
„заплаха от сериозна вреда“ означава сериозна вреда, която е очевидно предстояща;
в)
„производители от Съюза“ означава общият брой производители на подобни или пряко конкурентни продукти на територията на Съюза или такива, чиято обща продукция на подобни или пряко конкурентни продукти представлява значителна част от цялото производство на тези продукти в Съюза.
Член 5
1. Когато прецени, че са налице достатъчно доказателства, които дават основание за започването на разследване, Комисията започва разследване в срок от един месец от датата на получаване на информацията от държава членка и публикува известие в Официален вестник на Европейския съюз. Това известие:
а)
представя резюме от получената информация и указва, че всяка релевантна информация трябва да бъде съобщавана на Комисията;
б)
указва срока, в който заинтересованите лица могат да представят своите становища в писмена форма и да предоставят информация, ако такива становища и информация трябва да бъдат взети предвид по време на разследването;
в)
указва срока, в който заинтересованите лица могат да поискат да бъдат изслушани устно от Комисията в съответствие с параграф 4.
Комисията започва разследването в сътрудничество с държавите членки.
Комисията уведомява държавите членки за анализа, който е направила на информацията, обикновено в рамките на 21 дни от датата на предоставяне на информацията на Комисията.
2. Комисията се стреми да получи всяка информация, която смята за необходима, и когато счита за подходящо, след като уведоми държавите членки, полага усилия да провери тази информация при вносителите, търговците, посредниците, производителите, търговските сдружения и организации.
Комисията се подпомага в тази дейност от служители на държавата членка, на чиято територия се осъществяват тези проверки, при положение че тази държава членка е изразила желание за това.
3. Държавите членки предоставят на Комисията по нейно искане и съгласно определените от нея процедури информацията, с която те разполагат за развитието на пазара на продукта, предмет на разследването.
4. Заинтересованите лица, които са се представили съгласно параграф 1, първа алинея, както и представителите на държавата износител, могат при подаване на писмено искане да проверят цялата информация, предоставена на Комисията във връзка с разследването, освен вътрешните документи, изготвени от органите на Съюза или на нейните държави членки, доколкото тази информация е от значение за представянето на тяхното досие, не е поверителна по смисъла на член 8 и се използва от Комисията по време на разследването.
Заинтересованите лица, които са се представили, могат да представят на Комисията своите съображения, отнасящи се до тази информация. Техните съображения могат да бъдат взети под внимание, когато те са подкрепени от достатъчно доказателства.
5. Комисията може да изслуша заинтересованите лица. Те трябва да бъдат изслушани, когато са поискали това в писмена форма в срока, определен в известието, публикувано в Официален вестник на Европейския съюз, като покажат, че действително е вероятно да бъдат засегнати от резултата от разследването и че съществуват особени причини да бъдат изслушани устно.
6. Когато информацията не бъде предоставена в сроковете, определени в настоящия регламент, или от Комисията съгласно настоящия регламент, или ако разследването бъде значително възпрепятствано, заключенията могат да бъдат изготвени въз основа на наличните данни. Когато Комисията установи, че заинтересовано лице или трето лице ѝ е предоставило невярна или заблуждаваща информация, тя не взема под внимание тази информация и може да използва наличните данни.
7. Когато според Комисията не са налице достатъчно доказателства, които дават основание за започването на разследване, Комисията информира държавите членки за своето решение в срок от един месец от датата на получаването на информацията, предоставена от държавите членки.
Член 6
1. При приключване на разследването Комисията предоставя на комитета доклад относно резултатите.
2. Когато в срок от девет месеца, считано от започването на разследване, Комисията счете, че не са необходими мерки за наблюдение или защитни мерки на Съюза, разследването приключва в срок от един месец. Комисията прекратява разследването в съответствие с процедурата по консултиране, предвидена в член 3, параграф 2.
3. Ако счете, че е необходима мярка на Съюза за наблюдение или защитна мярка, Комисията взема необходимите решения в съответствие с глави IV и V в срок, който не може да надхвърля девет месеца, считано от започване на разследването. В изключителни обстоятелства този срок може да бъде продължен с най-много два месеца; Комисията публикува с оглед на това известие в Официален вестник на Европейския съюз, което уточнява срока на продължаване и съдържа обобщение на мотивите за него.
Член 7
1. Разпоредбите на настоящата глава не изключват прилагането във всеки момент на мерки за наблюдение в съответствие с членове 10-14 или на временни защитни мерки в съответствие с членове 15, 16 и 17.
Временните защитни мерки се прилагат:
а)
при критични обстоятелства, когато всякакво отлагане би предизвикало вреди, които биха били трудно поправими и е необходимо незабавно предприемане на действие; и
б)
когато е било определено предварително, че са налице ясни доказателства, според които увеличаването на вноса е предизвикало или заплашва да предизвика сериозна вреда.
Продължителността на такива мерки не надхвърля 200 дни.
2. Временните защитни мерки са под формата на нарастване на съществуващото ниво на митата (когато то надхвърля или е равно на нула), ако такива мерки са в състояние да предотвратят или да възстановят сериозната вреда.
3. Комисията пристъпва незабавно към все още необходимите мерки на разследване.
4. Ако се окаже, че временните защитни мерки са отменени поради липсата на сериозна вреда или заплаха от сериозна вреда, митата, събрани в резултат от прилагането на временните мерки, се възстановяват автоматично в най-кратки срокове. Прилага се процедурата, предвидена в член 235 и следващите от Регламент (ЕИО) № 2913/92 на Съвета (8).
Член 8
1. Получената съгласно настоящия регламент информация се използва само за целта, за която е била поискана.
2. Комисията и държавите членки, включително техните служители, не разкриват информация от поверителен характер, получена съгласно настоящия регламент, или информация, предоставена на поверителна основа, освен при специално разрешение от лицето, предоставило информацията.
3. Във всяко искане за поверително третиране се посочват причините, поради които информацията е поверителна.
Все пак ако стане ясно, че искането за поверително третиране не е оправдано и ако този, който е предоставил информацията, не желае нито тя да бъде оповестявана публично, нито да разреши разкриването на същата общо или под формата на резюме, въпросната информация може да не се взема предвид.
4. Във всеки случай информация се счита за поверителна, ако е вероятно нейното разкриване да има значителни неблагоприятни последици за този, който я е предоставил или за източника на такава информация.
5. Параграфи 1-4 не изключват позоваване от страна на органите на Съюза на информация от общ характер, и по-специално на мотивите, на които са основани взетите по силата на настоящия регламент решения. Тези органи все пак отчитат законния интерес на съответните физически и юридически лица техните търговски тайни да не бъдат разкривани.
Член 9
1. Изследването на тенденциите на вноса и на условията, при които той се осъществява, както и изследването на сериозната вреда или заплахата от сериозна вреда за производителите от Съюза, които произтичат от този внос, обхващат по-специално следните фактори:
а)
обема на вноса, по-специално когато е налице значително нарастване, в абсолютни числа или по отношение на продукцията или на потреблението в Съюза;
б)
цената на вноса, по-специално когато е налице значително подбиване на цената по отношение на цената на подобен продукт в Съюза;
в)
съответното влияние върху производителите от Съюза, изразяващо се в тенденции за някои икономически фактори, като например:
-
производството,
-
използването на капацитета,
-
запасите,
-
продажбите,
-
пазарния дял,
-
цените (т.е. спадането на цени или предотвратяване на нарастването на цените, което нормално би се случило),
-
печалбите,
-
рентабилността на инвестираните капитали,
-
паричните потоци,
-
заетостта;
г)
другите фактори, освен тенденциите в областта на вноса, които причиняват или са в състояние да причинят вреда на съответните производители от Съюза.
2. Когато се твърди, че има заплаха от сериозна вреда, Комисията проучва също и дали е ясно предвидимо, че конкретна ситуация е в състояние да се превърне в реална вреда.
С оглед на това Комисията може също да отчете фактори като:
а)
размера на увеличаване на износа към Съюза;
б)
капацитета за износ в държавата на произход или в държавата износителка, който вече съществува или е вероятно да съществува в предвидимо бъдеще, и вероятността този капацитет да бъде използван за износ в Съюза.
ГЛАВА IV
НАБЛЮДЕНИЕ
Член 10
1. Когато тенденциите на вноса на продукт, произхождащ от трета държава, посочен в настоящия регламент, заплашват да причинят вреда на производители от Съюза, вносът на този продукт може, когато интересите на Съюза го изискват, съобразно случая да бъде обект на:
а)
последващо наблюдение на Съюза, извършено в съответствие с разпоредбите, установени в решението, посочено в параграф 2;
б)
предварително наблюдение на Съюза, извършено в съответствие с член 11.
2. Решението за поставяне под наблюдение се взема от Комисията чрез актове за изпълнение в съответствие с процедурата по консултиране, посочена в член 3, параграф 2.
3. Мерките за наблюдение имат ограничен срок на действие. Освен ако не е предвидено друго, действието на мерките се прекратява в края на второто шестмесечие, следващо шестмесечието, през което те са били въведени.
Член 11
1. Продуктите под предварително наблюдение на Съюза могат да бъдат допуснати за свободно движение само чрез издаването на документ за наблюдение. Такъв документ се издава от компетентния орган, определен от държавите членки, безплатно, за всякакви поискани количества и в рамките на най-много пет работни дни от получаването от националния компетентен орган на заявление от който и да е вносител от Съюза, независимо от неговото място на стопанска дейност в Съюза. Това заявление се счита за получено от националния омпетентен орган не по-късно от три работни дни след подаването му, освен ако не бъде доказано друго.
2. Документът за наблюдение се изготвя върху формуляр, съответстващ на образеца в приложение I.
С изключение на случаите, когато решението за поставяне под наблюдение предвижда друго, заявлението на вносителя за документ за наблюдение съдържа само следното:
а)
пълното име и адреса на заявителя (включително телефонния номер и номера на факса и всякакви номера, идентифициращи заявителя пред компетентния национален орган), както и регистрационния номер по ДДС, ако заявителят е задължен по ДДС;
б)
когато е необходимо, пълното име и адреса на декларатора или всеки представител, определен от заявителя (включително телефонния номер и номера на факса);
в)
описание на стоките, посочващо:
-
тяхното търговско наименование,
-
техния код от Комбинираната номенклатура,
-
тяхното място на произход и място на доставка;
г)
декларираното количество в килограми и когато е необходимо - други допълнителни единици (чифтове, бройки и др.);
д)
стойността на стоките, CIF на границите на Съюза, в евро;
е)
следната декларация, с дата и подпис на заявителя, с имената на заявителя, написани с главни букви:
„Аз, долуподписаният, удостоверявам, че предоставената от мен в настоящото заявление информация е вярна и подадена добросъвестно и че аз съм установен в рамките на Съюза.“
3. Документът за наблюдение е валиден в целия Съюз, независимо от държавата членка, която го е издала.
4. Констатацията, че единичната цена, по която се извършва сделката, надхвърля с по-малко от 5 % посочената в документа за наблюдение, или че стойността или количеството на продуктите, представени за внос, надхвърлят с по-малко от 5 % посочените в документа за наблюдение, не изключва допускането за свободно движение на въпросния продукт. Комисията, след като е изслушала изразените в комитета становища и като е отчела естеството на продуктите и другите особености на съответните сделки, може да определи различен процент, който все пак обикновено не следва да надхвърля 10 %.
5. Документите за наблюдение могат да бъдат използвани само доколкото режимът на либерализиране на вноса остава в сила за разглежданите сделки. Такива документи за наблюдение не може да бъде използвани в никакъв случай след изтичането на срок, който е определен по същото време и съгласно същата процедура като поставянето под наблюдение, и отчитат естеството на продуктите и другите особености на сделките.
6. Когато взетото по силата на член 10 решение налага това, произходът на продуктите под наблюдение на Съюза трябва да бъде доказан със сертификат за произход. Настоящият параграф не засяга разпоредбите, свързани с представянето на такъв сертификат.
7. Когато продуктът под предварително наблюдение на Съюза е предмет на регионална защитна мярка в държава членка, разрешението за внос, предоставено от тази държава членка, може да замести документа за наблюдение.
8. Формулярите за документите за наблюдение и извлеченията от тях се издават в два екземпляра, един екземпляр, обозначен „Екземпляр за получателя“ и носещ номер 1, се издава на заявителя, а другият, обозначен „Екземпляр за компетентния орган“ и носещ номер 2, се съхранява от органа, издаващ документа. За административни цели компетентният орган може да добави допълнителни екземпляри към формуляр 2.
9. Формулярите се отпечатват на бяла хартия, без механични дефекти, подготвена за писане и тежаща между 55 и 65 грама на квадратен метър. Техният размер е 210 × 297 mm; разстоянието между редовете е 4,24 mm (една шеста от инча); подредбата на формулярите се спазва точно. Двете страни на екземпляр № 1, който представлява самият документ за наблюдение, в допълнение имат отпечатан фон от тънки линии в жълт цвят (гийош мотив), така че да бъде разкрито всякакво подправяне с механични или химически средства.
10. Държавите членки са отговорни за отпечатването на формулярите. Формулярите могат също да бъдат отпечатвани от печатници, определени от държавата членка, в която те са установени. В последния случай на всеки формуляр трябва да присъства забележка, отразяваща това определяне от държавата членка. Всеки формуляр съдържа името и адреса на печатницата или знак, позволяващ тя да бъде идентифицирана.
Член 12
Когато вносът на даден продукт не е подложен на предварително наблюдение от страна на Съюза, Комисията, в съответствие с член 17, може да въведе наблюдение, ограничено до вноса в един или повече региони на Съюза. Комисията предоставя информация на държавите членки, след като реши да въведе наблюдение.
Член 13
1. Продуктите, намиращи се под регионално наблюдение, могат да бъдат допуснати за свободно движение в съответния регион само срещу представяне на документ за наблюдение. Такъв документ се издава от компетентния орган, определен от съответната(ите) държава(и) членка(и), безплатно, за всякакви поискани количества и в рамките на най-много пет работни дни след получаването от ационалния компетентен орган на заявление от който и да било вносител от Съюза, независимо от неговото място на стопанска дейност в Съюза. Това заявление се счита за получено от националния компетентен орган не по-късно от три работни дни след подаването, освен ако не е предвидено друго. Документите за наблюдение могат да бъдат използвани само дотогава, докато режимът на либерализиране на вноса е в сила спрямо съответните сделки.
2. Прилага се член 11, параграф 2.
Член 14
1. В случай на наблюдение от страна на Съюза или на регионално наблюдение държавите членки съобщават на Комисията в рамките на първите десет дни на всеки месец:
а)
в случай на предварително наблюдение - подробна информация за сумите (изчислени на базата на цени CIF) и за количествата стоки, за които са били издадени документи за наблюдение през предходния период;
б)
във всички случаи - подробна информация за вноса, осъществен през периода, предхождащ този, посочен в буква а).
Предоставената от държавите членки информация се разбива по продукти и по държави.
Могат да бъдат установени различни разпоредби по същото време и съгласно същата процедура като тази за поставянето под наблюдение.
2. Когато естеството на продуктите или специални обстоятелства го изискват, Комисията може, по искане на държава членка или по своя собствена инициатива, да промени периодичността на предоставяне на информацията.
3. Комисията информира съответно държавите членки.
ГЛАВА V
ЗАЩИТНИ МЕРКИ
Член 15
1. Когато даден продукт се внася в Съюза в толкова увеличени количества и/или при такива условия, че е причинена или съществува заплаха да бъде причинена сериозна вреда на производителите от Съюза, с цел да защити интересите на Съюза Комисията може, по искане на държава членка или по своя собствена инициатива:
а)
да ограничи срока на валидност на документите за наблюдение по смисъла на член 11, които трябва да бъдат издадени след влизането в сила на тази мярка;
б)
да промени правилата за внос на разглеждания продукт, като постави неговото допускане за свободно движение в зависимост от представянето на разрешение за внос, предоставено съгласно разпоредбите и ограниченията, която тя определя.
Посочените в букви а) и б) мерки пораждат действие незабавно.
2. По отношение на членките на СТО предвидените в параграф 1 мерки се вземат само когато са изпълнени двете условия, посочени в първа алинея от същия параграф.
3. При установяването на квота се отчита по-специално:
а)
стремежът да се поддържат, доколкото е възможно, традиционните търговски потоци;
б)
обемът на стоките, изнесени съгласно договори, сключени при нормални условия преди влизането в сила на защитна мярка по смисъла на настоящата глава, когато Комисията е била уведомена за тези договори от заинтересованата държава членка;
в)
необходимостта да се избегне рискът от непостигане на целта, която се преследва с установяването на квотата.
Нивото на всяка квота не трябва да бъде по-ниско от средното ниво на вноса, осъществен през трите последни представителни години, за които са налице статистически данни, освен ако е необходимо различно ниво, което да предотврати настъпването или да поправи последиците от сериозна вреда.
4. В случай че квотата е разпределена между държави доставчици, разпределението може да бъде съгласувано с държавите доставчици, имащи съществен интерес от внос в Съюза на дадения продукт.
Ако това не е възможно, квотата се разпределя между тези държави доставчици пропорционално на техния дял във вноса в Съюза на дадения продукт, осъществен през предходен представителен период, като се отчитат всички специфични фактори, засегнали или можещи да засегнат търговията с този продукт.
При положение че спазва задължението си да следи, че консултациите се провеждат под егидата на Комитета по защитни мерки към СТО, Съюзът може въпреки това да се отклони от този метод на разпределение в случай на сериозна вреда, ако вносът, произхождащ от една или няколко държави доставчици, е нараснал с процент, несъразмерен по отношение на общото нарастване на вноса от дадения продукт през предходен представителен период.
5. Мерките, посочени в настоящия член, се прилагат за всеки продукт, пуснат в свободно движение, след тяхното влизане в сила. В съответствие с член 17 те могат да бъдат ограничени до един или няколко региона на Съюза.
Все пак тези мерки не пречат на допускането за свободно движение на продукти, които вече са на път към Съюза, при условие че местоназначението на последните не може да бъде променено и че тези продукти, които по силата на член 10 и член 11 могат да бъдат допускати за свободно движение само при представянето на документ за наблюдение, са действително съпроводени от такъв документ.
6. Когато държава членка е поискала намесата на Комисията, последната, като действа в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 3, параграф 3, или при спешни случаи в съответствие с член 3, параграф 4, взема решение в срок в рамките на най-много пет работни дни от датата на получаване на искането.
Член 16
Когато интересите на Съюза го изискват, Комисията, като действа в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 3, параграф 3 и с условията на глава III, може да приема подходящи мерки за предотвратяване на вноса на даден продукт в Съюза в такива увеличени количества и/или при такива условия, че да бъде причинена или да съществува заплаха да бъде причинена сериозна вреда на производителите на подобни или пряко конкурентни продукти в Съюза.
Прилага се член 15, параграфи 2-5.
Член 17
Когато стане ясно, главно въз основа на факторите, посочени в член 9, че условията, установени за приемане на мерки съгласно член 10 и член 15, са изпълнени в един или няколко региона на Съюза, Комисията, след като е проучила алтернативните решения, може да разреши по изключение прилагането на мерки за наблюдение или на защитни мерки, ограничени до този регион или тези региони, ако сметне, че такива мерки, приложени на такова равнище, са по-подходящи от мерките, приложими в целия Съюз.
Тези мерки трябва да бъдат временни и трябва да възпрепятстват възможно най-малко функционирането на вътрешния пазар.
Тези мерки се приемат съгласно разпоредбите, установени в член 10 и член 15.
Член 18
Никаква защитна мярка не може да бъде прилагана за продукт, произхождащ от развиваща се държава членка на СТО, доколкото делът на тази държава във вноса в Съюза на дадения продукт не надхвърля 3 %, при условие че развиващите се държави членки на СТО, чийто дял във вноса е по-малък от 3 %, не формират заедно повече от 9 % от общия внос в Съюза на дадения продукт.
Член 19
1. Срокът на действие на защитните мерки трябва да бъде ограничен до необходимия срок за предотвратяване или поправяне на последиците от сериозна вреда и да улеснява приспособяването на производителите от Съюза. Този срок не трябва да надхвърля четири години, включително срока на прилагане на евентуална временна мярка.
2. Този първоначален срок може да бъде продължен, с изключение на мерките, посочени в член 15, параграф 4, трета алинея, ако е определено, че:
а)
защитната мярка продължава да е необходима за предотвратяване или за поправяне на последиците от сериозна вреда;
б)
има доказателства, че производителите от Съюза са в процес на приспособяване.
3. Мерките за продължаване се приемат в съответствие с условията на глава III и съгласно същите процедури като първоначалните мерки. Мерките с продължен срок на действие не могат да бъдат по-ограничителни, отколкото са били в края на първоначалния срок.
4. Ако срокът на действие на защитната мярка надхвърля една година, мярката трябва да бъде постепенно либерализирана през редовни интервали от време през срока на прилагане, включително този на продължаване.
5. Общият срок на прилагане на защитна мярка, включително срокът на прилагане на всяка временна мярка, първоначалният срок на прилагане и евентуалното му продължаване, не може да надхвърля осем години.
Член 20
1. По време на прилагането на мярка за наблюдение или защитна мярка в съответствие с глави IV и V Комисията може, по искане на държава членка или по своя инициатива и не по-късно от средата на срока на прилагане на мерки, чиято продължителност надвишава три години:
а)
да проучи последиците от тази мярка;
б)
да определи дали и по какъв начин е уместно да се ускори темпът на либерализиране;
в)
да провери дали прилагането на мярката все още е необходимо.
Ако Комисията прецени, че прилагането на мярката все още е необходимо, тя информира съответно държавите членки.
2. Когато Комисията прецени, че дадена мярка за наблюдение или защитна мярка, посочена в член 10, член 12, член 15, член 16 и член 17, следва да бъде отменена или изменена, тя отменя или изменя мярката, като действа в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 3, параграф 3.
Когато решението засяга регионални мерки за наблюдение, то се прилага от шестия ден след публикуването му в Официален вестник на Европейския съюз.
Член 21
1. Не може да се прилага нова защитна мярка за вноса на продукт, който вече е бил обект на защитна мярка, като това важи за срок, равен на срока на прилагане на предходната мярка. Този срок не може да бъде по-кратък от две години.
2. Независимо от параграф 1 защитна мярка от 180 дни или по-малко може да бъде отново прилагана за вноса на даден продукт:
а)
ако е изтекла най-малко една година от датата на въвеждане на защитната мярка за вноса на този продукт; и
б)
ако такава защитна мярка не е била прилагана за същия продукт повече от два пъти за срок от пет години, предхождащ непосредствено датата на въвеждане на мярката.
ГЛАВА VI
ЗАКЛЮЧИТЕЛНИ РАЗПОРЕДБИ
Член 22
Когато интересите на Съюза изискват това, Комисията, като действа в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 3, параграф 3, може да приема подходящи мерки за изпълнение на законодателни актове, за да се позволи упражняването на правата и изпълнението на задълженията на Съюза или на всички държави членки в международен план, по-специално тези в областта на търговията със стоки.
Член 23
Комисията включва информация за изпълнението на настоящия регламент в годишния си доклад относно прилагането и изпълнението на мерките за защита на търговията, който се представя на Европейския парламент и на Съвета съгласно член 22а от Регламент (ЕО) № 1225/2009 на Съвета (9).
Член 24
1. Настоящият регламент не препятства изпълнението на задълженията, произтичащи от специалните правила, съдържащи се в сключените между Съюза и трети държави споразумения.
2. Без да се засягат други разпоредби на Съюза, настоящият регламент не препятства приемането или прилагането от държавите членки на:
а)
забрани, количествени ограничения или мерки за наблюдение, основани на обществения морал, обществения ред или обществената сигурност, опазване на здравето и живота на хората, животните или опазването на растенията, защитата на националните богатства, притежаващи художествена, историческа или археологическа стойност, или защитата на индустриалната и търговската собственост;
б)
специални формалности относно обмяната на валута;
в)
формалности, въведени по силата на международни споразумения в съответствие с Договора за функционирането на Европейския съюз.
Държавите членки информират Комисията за мерките или формалностите, които предвиждат да въведат или да изменят в съответствие с първа алинея.
В случай на крайна спешност въпросните национални мерки или формалности се съобщават на Комисията незабавно след тяхното приемане.
Член 25
1. Настоящият регламент не засяга действието на инструментите, създаващи обща организация на земеделските пазари, или на административните разпоредби на Съюза или на националните административни разпоредби, които произтичат от тях, нито прилагането на специфични инструменти, приложими за стоки, които са резултат от преработка на селскостопански продукти. Той се прилага в допълнение към тези инструменти.
2. Ако продуктите са обхванати от инструментите, посочени в параграф 1, членове 10-14 и член 21 не се прилагат за продуктите, за които правилата на Съюза в областта на търговията с трети държави изискват представянето на сертификат или друг документ на внос.
Член 15, член 17 и членове 20-24 не се прилагат за продуктите, за които тези правила предвиждат прилагането на количествени ограничения за вноса.
Член 26
Регламент (ЕО) № 260/2009 се отменя.
Позоваванията на отменения регламент се считат за позовавания на настоящия регламент и се четат съгласно таблицата на съответствието в приложение III.
Член 27
Настоящият регламент влиза в сила на двадесетия ден след публикуването му в Официален вестник на Европейския съюз.
Настоящият регламент е задължителен в своята цялост и се прилага пряко във всички държави членки.
Съставено в Страсбург на 11 март 2015 година.
EIROPAS PARLAMENTA UN PADOMES REGULA (ES) 2015/478
(2015. gada 11. marts)
par kopīgiem importa noteikumiem
(kodificēta redakcija)
EIROPAS PARLAMENTS UN EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 207. panta 2. punktu,
ņemot vērā Eiropas Komisijas priekšlikumu,
pēc leģislatīvā akta projekta nosūtīšanas valstu parlamentiem,
ņemot vērā Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu (1),
saskaņā ar parasto likumdošanas procedūru (2),
tā kā:
(1)
Padomes Regula (EK) Nr. 260/2009 (3) ir vairākas reizes būtiski grozīta (4). Skaidrības un praktisku iemeslu dēļ minētā regula būtu jākodificē.
(2)
Kopējai tirdzniecības politikai būtu jābalstās uz vienādiem principiem.
(3)
Eiropas Kopiena ir noslēgusi līgumu par Pasaules Tirdzniecības organizācijas (PTO) izveidošanu. Minētā līguma 1.A pielikums cita starpā ietver 1994. gada Vispārējo vienošanos par tarifiem un tirdzniecību (“VVTT 1994”) un Nolīgumu par aizsargpasākumiem.
(4)
Nolīgums par aizsargpasākumiem palīdz precizēt un stiprināt VVTT 1994 un konkrēti tās XIX panta nozares. Šis nolīgums liek atcelt aizsargpasākumus, kas neietilpst šajos noteikumos, tādus kā voluntāri eksporta ierobežojumi, kontrolēti tirdzniecības noteikumi un cita līdzīga importa vai eksporta kārtība.
(5)
Nolīgums par aizsargpasākumiem attiecas arī uz ogļu un tērauda ražojumiem. Kopējie importa noteikumi, jo īpaši attiecībā uz aizsargpasākumiem, tādēļ attiecas arī uz šiem ražojumiem, ciktāl tas nav pretrunā pasākumiem, ko var veikt, lai piemērotu nolīgumu, kas konkrēti attiecas uz ogļu un tērauda ražojumiem.
(6)
Tekstilpreces, uz ko attiecas Padomes Regula (EK) Nr. 517/94 (5), Savienības un starptautiskā līmenī ir pakļautas īpašam režīmam. Tādēļ uz tām nebūtu jāattiecina šī regula.
(7)
Dalībvalstīm būtu jāinformē Komisija par jebkuriem draudiem, ko rada importa tendences, kuru dēļ var rasties vajadzība sākt Savienības uzraudzību vai piemērot aizsargpasākumus.
(8)
Komisijai šādos gadījumos būtu jāpārbauda importa nosacījumi, importa tendences, dažādi tautsaimniecības un tirdzniecības stāvokļa aspekti un vajadzības gadījumā veicamie pasākumi.
(9)
Gadījumā, ja jau agrāk piemēro Savienības uzraudzību, kā priekšnoteikums tam, lai attiecīgos ražojumus laistu brīvā apgrozībā, būtu jāparedz tāds uzrādāms uzraudzības dokuments, kas atbilstu vienādajiem kritērijiem. Pēc importētāja iesnieguma dalībvalstu iestādēm šis dokuments noteiktā laikā būtu jāizdod, importētājam šādi tomēr negūstot tiesības importēt. Tādēļ uzraudzības dokumentam vajadzētu būt spēkā vienīgi tikmēr, kamēr nemainās importa noteikumi.
(10)
Dalībvalstīm un Komisijai būtu pēc iespējas pilnīgi jāapmainās ar informāciju, kas gūta no Savienības uzraudzības.
(11)
Apstiprināt aizsargpasākumus, ko prasa Savienības intereses, ir Komisijas pienākums. Šīs intereses būtu jāapsver kopumā, un tām jo īpaši būtu jāaptver ražotāju, lietotāju un patērētāju intereses Savienībā.
(12)
Aizsargpasākumus pret kādu PTO dalībvalsti var apsvērt vienīgi gadījumā, ja Savienībā attiecīgos ražojumus importē tik ļoti lielā daudzumā un ar tādiem noteikumiem vai nosacījumiem, kas rada vai draud radīt nopietnus kaitējumus līdzīgu vai tieši konkurējošu ražojumu ražotājiem Savienībā, ja vien starptautiskas saistības nepieļauj atkāpes no šā noteikuma.
(13)
Būtu jādefinē termini “nopietns kaitējums”, “nopietna kaitējuma draudi” un “ražotāji Savienībā”, un būtu jāizstrādā precīzi kritēriji, lai varētu aprēķināt kaitējumus.
(14)
Pirms jebkura aizsargpasākuma piemērošanas būtu jāveic izmeklēšana, tomēr Komisija patur tiesības steidzamos gadījumos piemērot pagaidu pasākumus.
(15)
Vajadzētu būt sīki izstrādātiem noteikumiem par izmeklēšanas sākšanu, vajadzīgajām pārbaudēm un apskatēm, to, kā eksportētājvalstis un ieinteresētās personas var piekļūt savāktajai informācijai, iesaistīto personu uzklausīšanu un šīm personām dotām iespējām izteikt savus viedokļus.
(16)
Šajā regulā noteiktie izmeklēšanas noteikumi nav pretrunā Savienības vai valstu noteikumiem par dienesta noslēpumu.
(17)
Tāpat ir jānosaka termiņi, cik drīz jāsāk izmeklēšana un cik drīz jāpieņem lēmums par to, vai pasākumi ir piemēroti vai ne, lai nodrošinātu to, ka šādus lēmumus pieņem ātri, un lai palielinātu juridisko noteiktību attiecīgajiem uzņēmējiem.
(18)
Gadījumos, kad aizsargpasākumi ir kvotu formā, tās principā nebūtu jānosaka mazākas par importa vidējo apjomu, kas pastāvējis vismaz trīs gadus ilgā atsauces laikposmā.
(19)
Gadījumos, kad kāda kvota ir sadalīta starp piegādātājvalstīm, katras valsts kvotu var noteikt, noslēdzot nolīgumu ar šīm valstīm vai arī pamatojoties uz importa apjomu atsauces laikposmā. Tomēr vajadzētu būt iespējai atkāpties no šiem noteikumiem, ja nodarīts nopietns kaitējums vai imports nesamērīgi palielinājies, ar noteikumu, ka notiek paredzētās konsultācijas PTO Aizsargpasākumu komitejas aizgādībā.
(20)
Būtu jānosaka maksimāli pieļaujamais aizsargpasākumu darbības ilgums un jāizstrādā konkrēti noteikumi šādu pasākumu pagarināšanai, pakāpeniskai liberalizācijai un pārskatīšanai.
(21)
Būtu jānosaka apstākļi, kādos no aizsargpasākumiem atbrīvo ražojumus, kuru izcelsme ir kādā jaunattīstības valstī, kas ir PTO dalībvalsts.
(22)
Var izrādīties, ka uzraudzība vai aizsargpasākumi vienā vai vairākos Savienības reģionos ir piemērotāki nekā pasākumi, kas attiecas uz visu Savienību. Šādi pasākumi tomēr būtu jāatļauj tikai izņēmuma kārtā un tad, ja nav citu iespēju. Jānodrošina tas, lai tie būtu pagaidu pasākumi un lai tie izraisītu pēc iespējas mazākus traucējumus iekšējā tirgus darbībā.
(23)
Importa noteikumu vienādības labad formalitātēm, kas jāpilda importētājiem, vajadzētu būt vienkāršām un vienādām neatkarīgi no tā, kur preces muito. Tādēļ ir vēlams nodrošināt to, ka visas formalitātes pilda, izmantojot veidlapas, kas atbilst šai regulai pievienotajam paraugam.
(24)
Uzraudzības dokumentiem, kas izdoti sakarā ar Savienības veiktiem uzraudzības pasākumiem, vajadzētu būt spēkā visā Savienībā neatkarīgi no tā, kura dalībvalsts tos izdevusi.
(25)
Šīs regulas īstenošanai ir vajadzīgi vienoti nosacījumi, lai pieņemtu pagaidu un galīgos aizsardzības pasākumus un lai noteiktu iepriekšējas uzraudzības pasākumus. Komisijai minētie pasākumi būtu jāpieņem saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 182/2011 (6).
(26)
Uzraudzības un pagaidu pasākumu pieņemšanai būtu jāpiemēro konsultēšanās procedūra, ņemot vērā šādu pasākumu ietekmi un to loģisko saistību ar galīgo aizsardzības pasākumu pieņemšanu. Ja pasākumu piemērošanas kavēšanās varētu radīt grūti labojamu kaitējumu, jāļauj Komisijai pieņemt tādus pagaidu pasākumus, kurus piemēro nekavējoties,
IR PIEŅĒMUŠI ŠO REGULU.
I NODAĻA
VISPĀRĒJI PRINCIPI
1. pants
1. Šī regula attiecas uz tādu ražojumu importu, kuru izcelsme ir trešās valstīs, izņemot:
a)
tekstilizstrādājumus, uz ko attiecas īpaši importa noteikumi saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 517/94;
b)
ražojumus, kuru izcelsme ir konkrētās trešās valstīs, kas uzskaitītas Padomes Regulā (EK) Nr. 625/2009 (7).
2. Panta 1. punktā minētos ražojumus brīvi importē Savienībā un attiecīgi, ciktāl tas nav pretrunā aizsargpasākumiem, ko var sākt saskaņā ar V nodaļu, uz tiem neattiecina nekādus kvantitatīvos ierobežojumus.
II NODAĻA
INFORMĀCIJAS UN KONSULTĀCIJU PROCEDŪRAS SAVIENĪBĀ
2. pants
Ja parādās importa tendences, kas prasa ieviest uzraudzību vai aizsargpasākumus, dalībvalstis par to informē Komisiju. Šī informācija ietver pieejamos pierādījumus, kas noteikti, pamatojoties uz 9. pantā minētajiem kritērijiem. Komisija tūlīt nodod šo informāciju visām dalībvalstīm.
3. pants
1. Komisijai palīdz Aizsardzības pasākumu komiteja. Minētā komiteja ir komiteja Regulas (ES) Nr. 182/2011 nozīmē.
2. Ja ir atsauce uz šo punktu, piemēro Regulas (ES) Nr. 182/2011 4. pantu.
3. Ja ir atsauce uz šo punktu, piemēro Regulas (ES) Nr. 182/2011 5. pantu.
4. Ja ir atsauce uz šo punktu, piemēro Regulas (ES) Nr. 182/2011 8. pantu saistībā ar tās 5. pantu.
5. Ievērojot Regulas (ES) Nr. 182/2011 3. panta 5. punktu, ja izmanto rakstisko procedūru, lai pieņemtu galīgos pasākumus, ievērojot šīs regulas 16. pantu, minēto procedūru izbeidz, nepanākot rezultātu, ja priekšsēdētāja noteiktajā termiņā tā nolemj priekšsēdētājs vai to pieprasa komitejas locekļu vairākums, kā definēts Regulas (ES) Nr. 182/2011 5. panta 1. punktā. Ja citos gadījumos, kad komitejā notiek apspriedes par pasākuma projektu, tiek izmantota rakstiskā procedūra, minēto procedūru izbeidz, nepanākot rezultātu, ja priekšsēdētāja noteiktajā termiņā tā nolemj priekšsēdētājs vai to pieprasa vienkāršs komitejas locekļu vairākums. Ja citos gadījumos, kad komitejā nenotiek apspriedes par pasākuma projektu, tiek izmantota rakstiskā procedūra, šādu procedūru izbeidz, nepanākot rezultātu, ja priekšsēdētāja noteiktajā termiņā tā nolemj priekšsēdētājs vai to pieprasa vismaz ceturtā daļa komitejas locekļu.
III NODAĻA
IZMEKLĒŠANAS PROCEDŪRA SAVIENĪBĀ
4. pants
1. Neskarot 7. pantu, izmeklēšana Savienībā notiek, pirms tiek piemēroti jebkādi aizsargpasākumi.
2. Ņemot par pamatu 9. pantā minētos faktorus, izmeklēšana tiecas noskaidrot, vai aplūkojamo ražojumu imports rada vai draud radīt nopietnus kaitējumus attiecīgiem ražotājiem Savienībā.
3. Izmanto šādas definīcijas:
a)
“nopietns kaitējums” nozīmē nopietnu, vispārēju stāvokļa pasliktināšanos ražotājiem Savienībā;
b)
“nopietna kaitējuma draudi” nozīmē nopietnu kaitējumu, kas nekādi nav novēršams;
c)
“ražotāji Savienībā” nozīmē visus līdzīgu vai tieši konkurējošu ražojumu ražotājus, kas darbojas Savienības teritorijā, vai arī tādus, kuru ražoti līdzīgi vai tieši konkurējoši ražojumi kopā dod lielāko daļu no šādiem Savienībā ražotiem izstrādājumiem.
5. pants
1. Ja Komisijai ir skaidrs, ka pierādījumi ir pietiekami, lai pamatotu izmeklēšanas sākšanu, Komisija sāk izmeklēšanu mēneša laikā pēc tam, kad no dalībvalsts saņemta informācija, un publicē paziņojumu Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī. Minētajā paziņojumā:
a)
sniedz saņemtās informācijas kopsavilkumu un nosaka, ka visa svarīgā informācija jādara zināma Komisijai;
b)
nosaka termiņu, kurā ieinteresētās personas var rakstiski darīt zināmus savus viedokļus un iesniegt informāciju, ja šie viedokļi un informācija izmeklēšanā jāņem vērā;
c)
nosaka termiņu, kurā ieinteresētās personas var pieteikties, lai Komisija tās mutiski uzklausītu saskaņā ar 4. punktu.
Komisija, sadarbojoties ar dalībvalstīm, uzsāk izmeklēšanu.
Parasti 21 dienas laikā no dienas, kad Komisija ir saņēmusi informāciju, Komisija nodrošina dalībvalstīm informāciju par saņemtās informācijas analīzi.
2. Komisija pieprasa visu informāciju, ko tā atzīst par vajadzīgu, un, ja uzskata to par lietderīgu, darījusi to zināmu dalībvalstīm, cenšas pārbaudīt minēto informāciju, vēršoties pie importētājiem, tirgotājiem, aģentiem, ražotājiem, tirdzniecības apvienībām un organizācijām.
Tās dalībvalsts personāls, kuras teritorijā notiek minētās pārbaudes, palīdz Komisijai veikt šo uzdevumu, ja vien minētā dalībvalsts to vēlas.
3. Dalībvalstis, pēc Komisijas lūguma un ievērojot tās noteiktās procedūras, sniedz Komisijai informāciju, kas ir to rīcībā, par to, kā attīstās tirgus ražojumiem, attiecībā uz kuriem veic izmeklēšanu.
4. Ieinteresētās personas, kas pieteikušās saskaņā ar 1. punkta pirmo daļu, un eksportētājvalsts pārstāvji pēc rakstiska lūguma var pārbaudīt visu informāciju, kas Komisijai darīta zināma izmeklēšanas sakarā, izņemot iekšējo dokumentāciju, ko sagatavojušas Savienības vai tās dalībvalstu iestādes, ar noteikumu, ka šī informācija ir būtiska to lietas izklāstā un nav konfidenciāla 8. panta nozīmē, un Komisija to izmanto izmeklēšanā.
Ieinteresētās personas, kas pieteikušās, var Komisijai darīt zināmus savus viedokļus par attiecīgo informāciju. Šos viedokļus var ņemt vērā, ja tos pamato pietiekami pierādījumi.
5. Komisija var uzklausīt ieinteresētās personas. Šīs personas jāuzklausa, ja tās termiņā, kas noteikts Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī publicētā paziņojumā, iesniegušas rakstisku pieteikumu ar norādi, ka izmeklēšanas iznākums faktiski var ietekmēt šīs personas un ka pastāv īpaši iemesli tās uzklausīt.
6. Ja informācija nav sniegta šajā regulā noteiktā termiņā vai termiņā, ko Komisija noteikusi saskaņā ar šo regulu, vai ja izmeklēšana ir stipri traucēta, konstatācijas var veikt, balstoties uz pieejamajiem faktiem. Ja Komisija konstatē, ka kāda ieinteresētā persona vai trešā persona tai sniegusi nepareizu vai maldīgu informāciju, tā neņem vērā minēto informāciju un izmanto pieejamos faktus.
7. Ja Komisijai rodas iespaids, ka trūkst pierādījumu, kas pamatotu izmeklēšanu, tā mēneša laikā pēc tam, kad no dalībvalstīm saņemta informācija, par savu lēmumu informē dalībvalstis.
6. pants
1. Izmeklēšanas beigās Komisija iesniedz komitejai ziņojumu par izmeklēšanas rezultātiem.
2. Ja Komisija deviņu mēnešu laikā no izmeklēšanas sākuma atzīst, ka Savienības uzraudzības pasākumi vai aizsardzības pasākumi nav vajadzīgi, izmeklēšanu mēneša laikā pārtrauc. Komisija izbeidz izmeklēšanu saskaņā ar 3. panta 2. punktā minēto konsultēšanās procedūru.
3. Ja Komisija atzīst, ka ir vajadzīgi Savienības uzraudzības pasākumi vai aizsargpasākumi, tā saskaņā ar IV un V nodaļu pieņem vajadzīgos lēmumus ne vēlāk kā deviņus mēnešus pēc izmeklēšanas sākuma. Ārkārtas apstākļos šo termiņu var pagarināt ne vairāk kā par diviem mēnešiem; tad Komisija Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī publicē paziņojumu, kurā dara zināmu pagarinājuma ilgumu un īsi min tā iemeslus.
7. pants
1. Šīs nodaļas noteikumi neliedz katrā laikā sākt uzraudzības pasākumus saskaņā ar 10. līdz 14. pantu vai pagaidu aizsargpasākumus saskaņā ar 15., 16. un 17. pantu.
Pagaidu aizsargpasākumus piemēro:
a)
kritiskos apstākļos, kas prasa tūlītēju rīcību, kā arī tad, ja kavēšanās radītu zaudējumus, ko grūti labot; kā arī
b)
ja iepriekšējs nolēmums dod skaidru liecību par to, ka importa palielinājums ir radījis vai draud radīt nopietnu kaitējumu.
Šādu pasākumu ilgums nepārsniedz 200 dienas.
2. Pagaidu aizsargpasākumi izpaužas kā muitas nodokļa palielinājums (neatkarīgi no tā, vai šis nodoklis līdzinās nullei vai ir lielāks), ja šāda rīcība var novērst vai labot nopietno kaitējumu.
3. Komisija tūlīt veic tādus izmeklēšanas pasākumus, kas vēl joprojām ir vajadzīgi.
4. Ja pagaidu aizsargpasākumus atceļ tāpēc, ka nav noticis nopietns kaitējums vai nepastāv nopietna kaitējuma draudi, pagaidu pasākumu dēļ ievāktos muitas nodokļus pēc iespējas drīz automātiski atmaksā. Piemēro Padomes Regulas (EEK) Nr. 2913/92 (8) 235. pantā un turpmākajos pantos noteikto procedūru.
8. pants
1. Informāciju, ko saņem saskaņā ar šo regulu, izmanto tikai tam mērķim, kam tā lūgta.
2. Komisija un dalībvalstis, ietverot to abu ierēdņus, neizpauž jebkādu konfidenciālu informāciju, ko tās saņēmušas, ievērojot šo regulu, vai jebkādu konfidenciāli sniegtu informāciju bez informācijas sniedzēja īpašas atļaujas.
3. Katrā lūgumā ievērot konfidencialitāti norādāmi iemesli, kāpēc šī informācija ir konfidenciāla.
Ja tomēr rodas iespaids, ka lūgums ievērot konfidencialitāti nav pamatots, un ja informācijas sniedzējs nedz vēlas to darīt plaši pieejamu, nedz arī atļauj to izpaust tiklab vispārīgi, kā arī kopsavilkumā, attiecīgo informāciju var atstāt bez ievērības.
4. Informāciju katrā ziņā uzskata par konfidenciālu, ja tās izpaušana var būtiski negatīvi iespaidot šādas informācijas sniedzēju vai tās avotu.
5. Panta 1. līdz 4. punkts neliedz Savienības iestādēm atsaukties uz vispārpieejamu informāciju un jo īpaši uz iemesliem, kuru dēļ pieņemti lēmumi saskaņā ar šo regulu. Šīs iestādes tomēr ņem vērā attiecīgo juridisko un fizisko personu likumīgās intereses neatklāt komercnoslēpumus.
9. pants
1. Pārbaudot importa tendences, apstākļus, kādos tas notiek, kā arī nopietno kaitējumu vai nopietnā kaitējuma draudus, ko ražotājiem Savienībā rada šāds imports, īpaši jāņem vērā šādi faktori:
a)
importēto preču apjoms, jo īpaši - ja tas nopietni palielinājies absolūtā izteiksmē vai attiecībā pret ražošanas vai patēriņa līmeni Savienībā;
b)
importēto preču cena, jo īpaši - ja cenas ir pārlieku pazeminātas salīdzinājumā ar līdzīgu ražojumu cenām Savienībā;
c)
iespaids uz ražotājiem Savienībā, ko rāda dažu ražošanas faktoru attīstības tendences:
-
ražošanas apjoms,
-
ražošanas jaudu izmantojums,
-
krājumi,
-
noiets,
-
tirgus daļa,
-
cenas (t. i., cenas pazeminātas vai novērsta cenu celšanās, kas citādi būtu notikusi),
-
peļņa,
-
peļņas samērojums ar ieguldīto kapitālu,
-
naudas plūsma,
-
nodarbinātība;
d)
citi faktori, kas nav importa tendences un kuri rada vai var radīt kaitējumu attiecīgiem ražotājiem Savienībā.
2. Ja nopietna kaitējuma draudi apstiprinās, Komisija pārbauda arī, vai var skaidri paredzēt to, ka konkrētais stāvoklis draud izvērsties par faktisku kaitējumu.
Šajā ziņā var ņemt vērā šādus faktorus:
a)
to, cik ātri palielinās eksports uz Savienību;
b)
to, kāda konkrētā brīdī ir izcelsmes valsts vai eksportētājvalsts eksporta jauda vai kāda tā var būt tuvā nākotnē, kā arī iespējamību, ka šo jaudu izmantos, lai eksportētu preces uz Savienību.
IV NODAĻA
UZRAUDZĪBA
10. pants
1. Ja importa tendences ražojumiem, kuru izcelsme ir trešā valstī un uz kuriem attiecas šī regula, draud radīt kaitējumu ražotājiem Savienībā un ja Savienības intereses to prasa, šo ražojumu importu atkarībā no apstākļiem var pakļaut:
a)
Savienības retrospektīvai uzraudzībai, ko veic saskaņā ar noteikumiem, kas ietverti 2. punktā minētajā lēmumā;
b)
iepriekšējai Savienības uzraudzībai, ko veic saskaņā ar 11. pantu.
2. Komisija pieņem lēmumu sākt uzraudzību, izmantojot īstenošanas aktus saskaņā ar 3. panta 2. punktā minēto konsultēšanās procedūru.
3. Uzraudzības pasākumi ir spēkā ierobežotu laiku. Ja vien nav paredzēts citādi, tie zaudē spēku sešus mēnešus pēc tam, kad apritējis pusgads, kurā šie pasākumi ieviesti.
11. pants
1. Ražojumus, kas pakļauti Savienības iepriekšējai uzraudzībai, brīvā apgrozībā var laist vienīgi tad, ja uzrādīts uzraudzības dokuments. Dalībvalstu izvēlētās kompetentās iestādes šādus dokumentus par jebkuru prasīto apjomu izdod bez maksas ilgākais piecu darbdienu laikā kopš dienas, kad kompetentā attiecīgas valsts iestāde saņēmusi kāda Savienības importētāja pieteikumu neatkarīgi no viņa darījumdarbības vietas Savienībā. Šādu pieteikumu uzskata par saņemtu attiecīgās valsts kompetentā iestādē ne vēlāk kā trīs darbdienas pēc tā iesniegšanas, ja vien nav pierādīts pretējais.
2. Uzraudzības dokumentu izdod, izmantojot veidlapu, kas atbilst I pielikuma paraugam.
Ja vien attiecīgais lēmums noteikt uzraudzību neparedz citādi, importētāja uzraudzības dokumentu pieteikumā ir vienīgi šādi dati:
a)
pieteikuma iesniedzēja pilns vārds un adrese (tostarp tālruņa un faksa numurs un varbūtējs valsts kompetentajā iestādē reģistrēts iesniedzēja identifikācijas numurs), kā arī PVN reģistrācijas numurs, ja pieteikuma iesniedzējs ir PVN maksātājs;
b)
vajadzības gadījumā pieteikuma iesniedzēja izraudzīta deklarētāja vai kāda pārstāvja pilns vārds un adrese (tostarp tālruņa un faksa numurs);
c)
preču apraksts, ieskaitot to:
-
tirdzniecības nosaukumu,
-
kombinētās nomenklatūras kodu,
-
izcelsmes vietu un nosūtīšanas vietu;
d)
deklarētais daudzums, kas izteikts kilogramos un vajadzības gadījumā visās citās papildu vienībās (pāros, gabalos utt.);
e)
preču CIF vērtība Savienības robežās, kas izteikta euro;
f)
sekojošais paziņojums, ko pieteikuma iesniedzējs datējis un parakstījis, savu vārdu norādot ar lielajiem burtiem:
“Es ar savu parakstu apliecinu, ka šajā pieteikumā sniegtā informācija ir patiesa un godprātīga un ka es veicu uzņēmējdarbību Savienībā.”
3. Uzraudzības dokumenti ir spēkā visā Savienībā neatkarīgi no tā, kura dalībvalsts to izdevusi.
4. Ja izrādās, ka darījumā iekļauto ražojumu vienības cena pārsniedz uzraudzības dokumentā uzrādīto cenu par nepilniem 5 % vai ka importam paredzēto ražojumu kopvērtība vai kopapjoms uzraudzības dokumentā uzrādīto kopvērtību vai kopapjomu pārsniedz par nepilniem 5 %, tas neliedz šos ražojumus laist brīvā apgrozībā. Komisija, uzklausījusi komitejā paustos viedokļus, kā arī ņemot vērā ražojumu iedabu un citas īpašas attiecīgo darījumu iezīmes, var noteikt citus procentus, kas parastos apstākļos tomēr nepārsniedz 10 %.
5. Uzraudzības dokumentus var izmantot tikai tikmēr, kamēr liberalizēta importa noteikumi ir spēkā attiecībā uz attiecīgajiem darījumiem. Šādus uzraudzības dokumentus nekādā gadījumā nedrīkst izmantot pēc tam, kad beidzies laiks, kas noteikts reizē un ar to pašu procedūru kā uzraudzības sākšana, un šie dokumenti ņem vērā ražojumu iedabu un citas īpašas attiecīgo darījumu iezīmes.
6. Ja atbilstīgi 10. pantam pieņemts lēmums to prasa, ar ražojumu izcelsmes sertifikātiem jāpierāda to ražojumu izcelsme, kuri ir Savienības uzraudzībā. Šis punkts neietekmē citus noteikumus, kas attiecas uz jebkura šāda sertifikāta uzrādīšanu.
7. Ja ražojumiem, kas ir iepriekšējā Savienības uzraudzībā, kādā dalībvalstī piemēro reģionālus aizsargpasākumus, šīs dalībvalsts piešķirta importa atļauja var aizstāt uzraudzības dokumentu.
8. Uzraudzības dokumentu veidlapas un to izrakstus sastāda divos eksemplāros, no kuriem vienu, uz kura atzīmē “Pieteikuma iesniedzēja eksemplārs” un ko numurē ar 1, izsniedz pieteikuma iesniedzējam, bet otru, uz kura atzīmē “Kompetentās iestādes eksemplārs” un ko numurē ar 2, patur dokumenta izdevēja iestāde. Administratīviem mērķiem kompetentās iestādes 2. veidlapai var pievienot papildu kopijas.
9. Veidlapas drukā uz balta papīra bez koka šķiedrvielām, kas sagatavots rakstīšanai un sver 55 līdz 65 g kvadrātmetrā. Veidlapu izmērs ir 210 × 297 mm; rindstarpām jābūt 4,24 mm (viena sestā daļa collas); izkārtojums veidlapā ir precīzi jāievēro. Pirmā eksemplāra, t. i., paša uzraudzības dokumenta, abām pusēm fonā ir dzeltens drukāts gijošēts raksts, kas atklāj jebkādus mehāniskus vai ķīmiskus viltojumus.
10. Par veidlapu iespiešanu atbild dalībvalstis. Veidlapas var iespiest arī iespiedēji, ko izvēlējusies dalībvalsts, kurā tie veic uzņēmējdarbību. Pēdējā gadījumā uz katras veidlapas jābūt atsaucei par dalībvalsts norīkojumu. Uz katras veidlapas jābūt norādei par iespiedēja nosaukumu un adresi vai marķējumam, pēc kura iespiedēju var pazīt.
12. pants
Ja kāda ražojuma imports nav pakļauts iepriekšējai Savienības uzraudzībai, Komisija saskaņā ar 17. pantu var ieviest importa uzraudzību vienā vai vairākos Savienības reģionos. Tiklīdz Komisija ir nolēmusi ieviest uzraudzību, tā dalībvalstīm sniedz informāciju.
13. pants
1. Ražojumus, kas pakļauti reģionālai uzraudzībai, attiecīgā reģionā var laist brīvā apgrozībā vienīgi tad, ja tiek uzrādīts uzraudzības dokuments. Attiecīgās(-o) dalībvalsts(-u) izraudzītā kompetentā iestāde izdod šādu dokumentu par jebkuru vajadzīgo apjomu bez maksas ilgākais piecu darbdienu laikā kopš dienas, kad attiecīgās valsts kompetentā iestāde saņēmusi kāda Savienības importētāja pieteikumu neatkarīgi no tā, kurā vietā ir viņa darījumdarbības vieta Savienībā. Šo pieteikumu uzskata par saņemtu attiecīgās valsts kompetentā iestādē ne vēlāk kā trīs darbdienas pēc tā iesniegšanas, ja vien nav pierādīts pretējais. Uzraudzības dokumentus var izmantot tikai tikmēr, kamēr importa liberalizācijas noteikumi paliek spēkā attiecībā uz attiecīgajiem darījumiem.
2. Piemēro 11. panta 2. punktu.
14. pants
1. Savienības vai reģionālas uzraudzības gadījumā dalībvalstis ik mēneša pirmajās desmit dienās dara Komisijai zināmu:
a)
iepriekšējas uzraudzības gadījumā - sīkas ziņas par naudas summām (ko aprēķina no CIF cenas) un preču apjomu, par ko iepriekšējā laikposmā izdoti uzraudzības dokumenti;
b)
jebkurā gadījumā - sīkas ziņas par importu laikposmā pirms a) apakšpunktā minētā laikposma.
Dalībvalstu sniegto informāciju klasificē pēc ražojumiem un pēc valstīm.
Citādus noteikumus var noteikt reizē un tādā pašā kārtā, kā paredzot uzraudzības pasākumus.
2. Ražojumu iedabas vai īpašu apstākļu dēļ Komisija pēc dalībvalsts lūguma vai pati pēc savas ierosmes var grozīt šīs informācijas sniegšanas grafikus.
3. Komisija attiecīgi informē dalībvalstis.
V NODAĻA
AIZSARGPASĀKUMI
15. pants
1. Ja kādus ražojumus Savienībā importē tik ļoti lielā daudzumā un/vai ar tādiem noteikumiem vai nosacījumiem, kas izraisa vai draud izraisīt nopietnu kaitējumu ražotājiem Savienībā, Komisija, lai aizsargātu Savienības intereses, pēc kādas dalībvalsts lūguma vai pati pēc savas iniciatīvas var:
a)
ierobežot derīguma laiku uzraudzības dokumentiem 11. panta nozīmē, kurus izdod pēc tam, kad šis pasākums stājies spēkā;
b)
mainīt importa noteikumus attiecīgajiem ražojumiem, to laišanu brīvā apgrozībā padarot atkarīgu no uzrādītās importa atļaujas, kuras piešķiršanu regulē tādi noteikumi un ko pakļauj tādiem ierobežojumiem, kādus nosaka Komisija.
Šā punkta a) un b) apakšpunktā minētie pasākumi stājas spēkā nekavējoties.
2. Attiecībā uz PTO dalībvalstīm 1. punktā minētos pasākumus veic tikai tad, ja ir izpildīti abi minētā punkta pirmajā daļā minētie nosacījumi.
3. Ieviešot kvotu, jo īpaši ņem vērā:
a)
vēlamību pēc iespējas saglabāt ierastās tirdzniecības plūsmas;
b)
preču apjomu, kas eksportēts saskaņā ar līgumiem, kuri noslēgti ar normāliem noteikumiem, pirms stājies spēkā aizsargpasākums šīs nodaļas nozīmē, ja attiecīgā dalībvalsts par šiem līgumiem ziņojusi Komisijai;
c)
to, ka jāvairās radīt šķēršļus tā mērķa sasniegšanai, kura dēļ ieviesta kvota.
Nevienu kvotu nedrīkst noteikt mazāku nekā vidējais importa apjoms pēdējos trijos atsauces gados, par kuriem pieejama statistika, ja vien nav jāparedz citāds apjoms, lai novērstu vai labotu nopietnu kaitējumu.
4. Gadījumos, kad kvota ir sadalīta piegādātājvalstu starpā, par sadali var vienoties ar tām piegādātājvalstīm, kas ir būtiski ieinteresētas piegādāt attiecīgos ražojumus importam Savienībā.
Ja tas neizdodas, kvotu sadala piegādātājvalstu starpā proporcionāli tam, kāda iepriekšējā atsauces laikposmā bijusi to daļa no attiecīgo ražojumu importa Savienībā, pienācīgi ņemot vērā visus faktorus, kas var būt ietekmējuši vai ietekmē šo ražojumu tirdzniecību.
Ar noteikumu, ka Savienība pilda pienākumu gādāt par to, lai konsultācijas notiktu PTO Aizsargpasākumu komitejas aizgādībā, nopietna kaitējuma gadījumā Savienība tomēr var neizmantot šo sadales metodi, ja imports no vienas vai vairākām piegādātājvalstīm ir pieaudzis neproporcionāli attiecībā pret attiecīgo ražojumu importa kopējo pieaugumu iepriekšējā atsauces laikposmā.
5. Šajā pantā minētos pasākumus piemēro visiem ražojumiem, kas laisti brīvā apgrozībā pēc tam, kad šie pasākumi stājušies spēkā. Saskaņā ar 17. pantu tos var attiecināt tikai uz vienu vai dažiem Savienības reģioniem.
Šādi pasākumi tomēr neliedz laist brīvā apgrozībā ražojumus, kuri jau ir ceļā uz Savienību, ar noteikumu, ka šo ražojumu galamērķi nevar mainīt un ka ražojumiem, ko atbilstīgi 10. un 11. pantam brīvā apgrozībā drīkst laist, tikai uzrādot uzraudzības dokumentu, faktiski ir līdzi šāds dokuments.
6. Ja Komisijas iejaukšanos lūgusi dalībvalsts, Komisija, rīkojoties saskaņā ar 3. panta 3. punktā minēto pārbaudes procedūru vai steidzamos gadījumos saskaņā ar 3. panta 4. punktu, pieņem lēmumu ilgākais piecu darbdienu laikā pēc šāda lūguma saņemšanas.
16. pants
Ja Savienības intereses to prasa, Komisija, rīkojoties saskaņā ar 3. panta 3. punktā minēto pārbaudes procedūru un III nodaļas noteikumiem, var pieņemt piemērotus pasākumus, lai neļautu Savienībā importēt kādu ražojumu tik ļoti palielinātā daudzumā un/vai ar tādiem noteikumiem vai nosacījumiem, kas rada vai draud radīt nopietnu kaitējumu līdzīgu vai tieši konkurējošu ražojumu ražotājiem Savienībā.
Piemēro 15. panta 2. līdz 5. punktu.
17. pants
Ja, galvenokārt pamatojoties uz 9. pantā minētajiem faktoriem, izrādās, ka vienā vai vairākos Savienības reģionos stāvoklis atbilst nosacījumiem, kas pieņemti, lai varētu veikt 10. un 15. pantā paredzētos pasākumus, Komisija, izvērtējusi dažādus risinājumus, izņēmuma kārtā var atļaut īstenot uzraudzību vai aizsargpasākumus attiecīgā(-os) reģionā(-os), ja tā uzskata, ka šādi pasākumi, ko īsteno tādā līmenī, ir piemērotāki nekā pasākumi, ko īsteno visā Savienībā.
Tiem jābūt pagaidu pasākumiem un pēc iespējas mazāk jātraucē iekšējā tirgus darbība.
Pasākumus paredz saskaņā ar noteikumiem, kas ietverti 10. un 15. pantā.
18. pants
Nekādus aizsargpasākumus nedrīkst piemērot ražojumiem, kuru izcelsme ir jaunattīstības valstī, kas ir PTO dalībvalsts, ja šīs valsts daļa no attiecīgo ražojumu importa Savienībā nepārsniedz 3 %, ar noteikumu, ka tās jaunattīstības valstis, kuras ir PTO dalībvalstis un kuru importa daļa nepārsniedz 3 %, kopā ieved līdz 9 % visu attiecīgo Savienībā importēto ražojumu.
19. pants
1. Aizsargpasākumi nedrīkst būt ilgāki, nekā vajadzīgs, lai novērstu vai labotu nopietnu kaitējumu un ražotāji Savienībā varētu pielāgoties. Šis laikposms, ietverot jebkādu pagaidu pasākumu ilgumu, nedrīkst pārsniegt četrus gadus.
2. Šo sākotnējo laikposmu var pagarināt, izņemot gadījumus, ja piemēro 15. panta 4. punkta trešajā daļā minētos pasākumus, ja ir konstatēts, ka:
a)
aizsargpasākums vēl joprojām ir vajadzīgs, lai novērstu vai labotu nopietnu kaitējumu;
b)
ir pierādījumi tam, ka pielāgojas ražotāji Savienībā.
3. Pasākumu pagarinājumus paredz saskaņā ar III nodaļas noteikumiem un izmanto tās pašas procedūras, kas tika attiecinātas uz sākotnējiem pasākumiem. Šādi pagarināti pasākumi nav stingrāki, nekā tie bijuši sākotnējā laikposma beigās.
4. Ja pasākums ir spēkā ilgāk nekā vienu gadu, tas pakāpeniski un periodiski liberalizējams šā pasākuma piemērošanas laikā, ieskaitot pagarinājuma laiku.
5. Kopējais kāda aizsargpasākuma piemērošanas laikposms, ieskaitot jebkādu pagaidu pasākumu piemērošanas laikposmu, sākotnējo piemērošanas laikposmu un jebkādus tā pagarinājumus, nedrīkst pārsniegt astoņus gadus.
20. pants
1. Kamēr darbojas kāds uzraudzības pasākums vai aizsardzības pasākums, ko piemēro saskaņā ar IV un V nodaļu, Komisija var vai nu pēc kādas dalībvalsts lūguma, vai pēc savas iniciatīvas un vēlākais tad, kad apritējusi puse no tāda pasākuma piemērošanas laikposma, kura ilgums pārsniedz trīs gadus:
a)
pārbaudīt pasākuma ietekmi;
b)
noskaidrot, vai un kā būtu lietderīgi paātrināt liberalizācijas tempu;
c)
pārliecināties par to, vai pasākuma piemērošana vēl ir vajadzīga.
Ja Komisija uzskata, ka pasākuma piemērošana vēl ir vajadzīga, tā attiecīgi informē dalībvalstis.
2. Ja Komisija uzskata, ka kāds no 10., 12., 15., 16. un 17. pantā minētajiem uzraudzības pasākumiem vai aizsardzības pasākumiem ir jāatceļ vai jāgroza, tā saskaņā ar 3. panta 3. punktā minēto pārbaudes procedūru atceļ vai groza pasākumu.
Ja lēmums attiecas uz reģionāliem uzraudzības pasākumiem, to piemēro no sestās dienas pēc tam, kad tas publicēts Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.
21. pants
1. Ja kādu ražojumu importam jau bijis piemērots aizsargpasākums, šiem ražojumiem nevar piemērot citus šādus aizsargpasākumus, kamēr nav pagājis laiks, kas ir vienāds ar iepriekšējā pasākuma ilgumu. Šis laiks ir vismaz divi gadi.
2. Neievērojot 1. punktu, ražojumiem var atkārtoti piemērot aizsargpasākumus uz 180 dienām vai īsāku laiku, ja:
a)
pagājis vismaz gads, kopš piemērots kāds aizsargpasākums šo ražojumu importam; un
b)
šāds aizsargpasākums šiem ražojumam nav piemērots vairāk kā divas reizes piecos gados pirms dienas, kad paredzēts sākt aizsargpasākumu.
VI NODAĻA
NOBEIGUMA NOTEIKUMI
22. pants
Ja Savienības intereses to prasa, Komisija saskaņā ar 3. panta 3. punktā minēto pārbaudes procedūru var pieņemt piemērotus pasākumus, īstenojot leģislatīvus aktus, lai Savienība vai visas dalībvalstis varētu starptautiskā līmenī īstenot savas tiesības un pildīt pienākumus, jo īpaši tos, kas attiecas uz patēriņa preču tirdzniecību.
23. pants
Komisija iekļauj informāciju par šīs regulas īstenošanu savā gada ziņojumā par tirdzniecības aizsardzības pasākumu piemērošanu un īstenošanu, ko iesniedz Eiropas Parlamentam un Padomei, ievērojot Padomes Regulas (EK) Nr. 1225/2009 (9) 22.a pantu.
24. pants
1. Šī regula neliedz pildīt pienākumus, ko rada īpaši noteikumi, kas ietverti līgumos, kuri noslēgti starp Savienību un trešām valstīm.
2. Neskarot citus Savienības noteikumus, šī regula neliedz dalībvalstīm pieņemt vai piemērot:
a)
aizliegumus, kvantitatīvos ierobežojumus vai uzraudzības pasākumus, kas pamatojas uz sabiedrības morāles, sabiedriskas kārtības vai valsts drošības apsvērumiem, uz cilvēku veselības un dzīvības aizsardzības, kā arī dzīvnieku un augu aizsardzības, nacionālu mākslas, vēstures vai arheoloģijas bagātību aizsardzības vai rūpnieciskā un komerciālā īpašuma aizsardzības apsvērumiem;
b)
īpašas formalitātes attiecībā uz ārzemju valūtām;
c)
formalitātes, kas ieviestas atbilstīgi starptautiskiem līgumiem saskaņā ar Līgumu par Eiropas Savienības darbību.
Dalībvalstis informē Komisiju par pasākumiem vai formalitātēm, ko tās paredz ieviest vai grozīt saskaņā ar pirmo daļu.
Ārkārtējas steidzamības gadījumā šos valstu paredzētos pasākumus vai formalitātes dara zināmas Komisijai tūlīt pēc to pieņemšanas.
25. pants
1. Šī regula nav pretrunā kopējas lauksaimniecības tirgu organizācijas dibināšanas dokumentiem vai Savienības vai valstu administratīviem noteikumiem, kas pamatojas uz šiem dokumentiem, vai arī speciāliem dokumentiem, ko piemēro precēm, kas rodas, apstrādājot lauksaimniecības ražojumus. Tā ir šo dokumentu papildinājums.
2. Ja uz ražojumiem attiecas 1. punktā minētie dokumenti, tad 10. līdz 14. pants un 21. pants neattiecas uz tiem ražojumiem, kuriem Savienības noteikumi par tirdzniecību ar trešām valstīm prasa licences vai citus importa dokumentus.
Šīs regulas 15., 17. pants un 20. līdz 24. pants neattiecas uz ražojumiem, kam šie noteikumi paredz piemērot importa kvantitatīvos ierobežojumus.
26. pants
Regulu (EK) Nr. 260/2009 atceļ.
Atsauces uz atcelto regulu uzskata par atsaucēm uz šo regulu un tās lasa saskaņā ar atbilstības tabulu III pielikumā.
27. pants
Šī regula stājas spēkā divdesmitajā dienā pēc tās publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.
Šī regula uzliek saistības kopumā un ir tieši piemērojama visās dalībvalstīs.
Strasbūrā, 2015. gada 11. martā