РЕШЕНИЕ (ЕС) 2015/120 НА КОМИСИЯТА
от 29 октомври 2014 година
относно схема за държавни помощи SA.27317 (C 25/09) (ex N 673/08), която Италия възнамерява да приведе в действие в полза на оборудването за цифрово прожектиране
(нотифицирано под номер C(2014) 7888)
(само текстът на италиански език е автентичен)
(текст от значение за ЕИП)
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 108, параграф 2, първа алинея от него,
като взе предвид Споразумението за Европейското икономическо пространство, и по-специално член 62, параграф 1, буква а) от него,
като покани заинтересованите страни да представят мненията си (1) в съответствие с посочените по-горе разпоредби и като взе предвид техните мнения,
като има предвид, че:
I. ПРОЦЕДУРА
(1)
На 30 декември 2008 г. Италия уведоми Комисията за намерението си да въведе данъчни стимули за инвестициите и разпространението в киноиндустрията и цифровото кино. На 2 април 2009 г. и 23 юни 2009 г. италианските органи изпратиха допълнителна информация.
(2)
С писмо от 22 юли 2009 г. Комисията информира Италия за решението си да одобри данъчните стимули, които Италия възнамерява да въведе за инвестициите и разпространението в киноиндустрията. В същото време Комисията информира Италия за решението си да открие процедурата съгласно член 108, параграф 2 от Договора за функционирането на Европейския съюз във връзка с данъчния кредит, предложен за инвестициите в оборудване за цифрово прожектиране.
(3)
Решението на Комисията за откриване на процедурата беше публикувано в Официален вестник на Европейския съюз (2). Комисията прикани заинтересованите страни да представят мненията си.
(4)
На 21 октомври 2009 г. в Рим се проведе семинар по темата, организиран съвместно от италианското Министерство на културните паметници и дейности и Европейската комисия.
(5)
Комисията получи мнения по въпроса от заинтересовани страни, които препрати на Италия за коментар. Италианските органи представиха коментарите си с писмо, заведено от Комисията на 19 януари 2010 г. Впоследствие беше осъществена допълнителна размяна на информация с писма от италианските органи, заведени от Комисията на 7 септември 2010, 12 април 2011 г., 1 юни 2011 г., 1 декември 2011 г., 10 май 2012 г., 14 септември 2012 г., 23 април 2013 г., 6 декември 2013 г., 18 април 2014 г., 11 юни 2014 г. и 1 август 2014 г.
II. ОПИСАНИЕ НА МЯРКАТА
1. Мярката - предмет на уведомлението
(6)
Данъчният кредит в полза на експлоатиращите киносалони дружества, които се снабдят с оборудване за цифрово прожектиране, е част от поредица данъчни мерки за киноиндустрията, въведени от италианските органи. Съвкупността от тези мерки има за цел да стимулира пазарната динамика в полза на филмите от културно естество „с италиански произход“ в благоприятен за конкуренцията контекст, както и да популяризира такива филми в Италия и Европа.
(7)
Със схемата за данъчен кредит за цифрово кино се предлага данъчен кредит, равен на 30 % от разходите, направени за внедряването на оборудване за цифрово прожектиране. Максималният годишен размер на данъчния кредит достига 50 000 EUR на екран.
(8)
Допустими са разходите за:
а)
закупуване на оборудване за цифрово прожектиране и възпроизвеждане;
б)
закупуване на оборудване и апаратура за приемане на сателитен и/или наземен цифров сигнал;
в)
закупуване на изплащане, т.е. вземане под наем, на посоченото по-горе оборудване, системи и апаратура. В съответните договори трябва да се съдържа задължението активът да бъде закупен след изтичане на срока на договора за наем или клауза, предвиждаща възможността за закупуване от наемащото предприятие преди този срок;
г)
разходи за обучение на персонала;
д)
разходи, свързани със и необходими за преструктурирането и приспособяването на прожекционните кабини, оборудването, сервизните и спомагателните помещения, които преди това са служели за прожектирането на 35-милиметрова филмова лента.
Посочените в последните две подточки разходи не могат да представляват повече от 20 % от общите разходи, направени по подточки а), б) и в).
(9)
Съгласно първоначалното уведомление от страна на италианските органи помощта няма да бъде обвързана с условия за киносалоните с един до четири екрана, нито за мултиплексите с 5 до 10 екрана в общините с по-малко от 50 000 жители. За другите мултиплекси, които имат до 24 екрана, помощта се обуславя от задължението да се показват филми от културен интерес през 50 % от дните за прожекции и да се преустроят поне 50 % от екраните в такива за цифрови прожекции.
(10)
Данъчният кредит ще се прилага за експлоатиращите киносалони дружества - предмет на данъчно облагане в Италия.
(11)
Правното основание за схемата са следните актове:
а)
Закон № 244 от 24 декември 2007 г. относно разпоредбите за съставяне на годишния и многогодишния държавен бюджет;
б)
Декрет № 91 от 8 август 2013 г., преобразуван с изменения в Закон № 112 от 7 октомври 2013 г.;
в)
нови разпоредби, приложими за данъчните кредити, отпуснати на експлоатиращите киносалони дружества за внедряването и закупуването на оборудване и апаратура, предназначени за цифрово прожектиране.
2. Повдигнати от Комисията въпроси
(12)
В решението за откриване на процедурата Комисията заключава, че мярката, за която е подадено уведомление, представлява държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС. Предлагайки данъчни стимули, италианската държава се отказва от определени постъпления в хазната и следователно схемата води до използването на държавни средства. Схемата предвижда икономическа изгода за някои предприятия, по-конкретно експлоатиращите киносалони дружества. Като се има предвид международната търговия с филми, това избирателно предимство би могло да повлияе на вътрешната търговия в Съюза. Комисията имаше съмнения относно съвместимостта на помощта.
(13)
На първо място, Комисията имаше съмнения относно необходимостта от предложения данъчен кредит в полза на цифровото кино, като оспори предложения максимален размер на данъчния кредит (50 000 EUR на екран), тъй като той се равнява (при ставка от 30 %) на максимално допустим разход за монтажа от [50 000 EUR × 100/30 =] 166 667 EUR на екран. Този максимален размер е по-голям от прогнозираните разходи за оборудване за цифрово прожектиране, представени от италианските органи (100 000 EUR). Комисията постави под въпрос максималния размер на данъчния кредит и изрази съмнение относно точността на прогнозираните разходи за преоборудване. Освен това Комисията изрази съмнение относно необходимостта от монтирането на оборудване за прожектиране тип 2К (3), отговарящо на спецификациите на DCI (4), за прожектирането на италиански или европейски филми от културно естество.
(14)
На второ място, Комисията имаше съмнения относно пропорционалността на предложената мярка за помощ, като отбеляза, че вероятно по-големите киносалони могат по-лесно да си позволят оборудване за цифрово прожектиране и без държавни субсидии. Освен това Комисията установи, че за експлоатиращите киносалони дружества съществуват търговски схеми за преход към цифрово прожектиране, като т.нар. „virtual print fee“ (такса за виртуалните копия - VPF) (5), поради което изниква въпросът дали държавна субсидия от предложения порядък за всеки екран няма да доведе до изчезването на търговските алтернативи.
(15)
На трето място, Комисията имаше съмнения относно адекватността на предложения като мярка за помощ данъчен кредит, като отбеляза, че предвидения за мярката финансов пакет (16,8 милиона евро) отговаря на разходи за монтаж от 56 милиона евро, значително по-ниски от прогнозираните разходи за преоборудване (равняващи се на 395,7 милиона евро на база 100 000 EUR на екран). Освен адекватността на наличните финансови средства, Комисията подложи на съмнение и факта, че предложената мярка е достатъчна за постигане на заложената цел да се увеличи разпространението на италиански и европейски филм от културно естество. Съмнения имаше и относно това дали италианските органи могат да заставят експлоатиращите киносалони дружества с цифрово оборудване да въведат алтернативни търговски схеми, така че да се предложи на италианските зрители по-широка гама от филми от културен интерес. Тъй като използването на данъчен кредит означава, че бенефициерът трябва е достатъчно платежоспособен и понеже мярката предвижда експлоатиращите киносалони дружества да финансират 70 % от инвестицията, Комисията се съмняваше, че киносалоните, които се нуждаят в по-голяма степен от помощите, ще извлекат полза от данъчния кредит. Освен това Комисията изрази съмненията си относно факта, че предвидената еднократна помощ (в уведомлението ставаше дума за пилотна мярка с продължителност 2 години) би представлявала дълготрайно решение на проблема с по-краткия жизнен цикъл и по-големите експлоатационни разходи на оборудването за цифрово прожектиране.
(16)
На четвърто място Комисията постави под въпрос икономическите, социалните и културните последици от помощта. Макар и да признава, че в името на общия интерес дадена държава би могла да прибегне до държавни помощи за инвестиране в цифровизaцията на киносалоните, Комисията поиска да ѝ бъдат предоставени гаранции по отношение на технологичната неутралност на мярката, и по-специално поиска потвърждение, че експлоатиращите киносалони дружества няма да бъдат принудени да инвестират предимно в един цифров стандарт вместо в друг. Освен това Комисията поиска от италианските органи да гарантират, че ще могат да се прожектират филми, разпространявани в цифров формат, който е базиран на по-нисък клас публичен стандарт от цифровия стандарт на оборудването, за което се предоставя субсидията. В допълнение Комисията отбеляза, че от помощите за монтирането на оборудване за цифрово прожектиране биха могли косвено да се възползват големите филмопроизводители от САЩ (в случая на оборудване, отговарящо на спецификациите на DCI). Увеличаването на търсенето в резултат на предложената помощ би могло да увеличи цените на прожекционното оборудване, чието предлагане е ограничено. В резултат от помощта Италия би могла да достигне по-бързо критичната маса от цифровизирани кинозали, което от своя страна би могло да ускори преминаването към цифрово филморазпространение, а следователно и затварянето на кината, които не са в състояние да монтират навреме оборудване за цифрово прожектиране. Като цяло Комисията имаше съмнения дали евентуалното нарушаване на конкуренцията ще бъде компенсирано от ползите от помощта в социален и културен план.
3. Изменения, внесени в предложената мярка след откриване на процедурата
(17)
След като Комисията откри официалната процедура по разследване, италианската мярка за данъчен кредит в полза на цифровото кино беше приложена съгласно схема, приета въз основа на временната общностна рамка и в границите на праговете de minimis (6). След като получат одобрението на Комисията, италианските органи възнамеряват да приложат изцяло мярката над праговете de minimis.
(18)
Според оценките на италианските органи бюджетът за мярката ще възлиза на близо 7,5 милиона евро за периода 2014-2015 г.
(19)
Периодът - предмет на настоящото решение, е с продължителност до 31 декември 2022 г. Италианските органи предвиждат, че данъчният кредит ще бъде използван най-интензивно през 2014 г. и 2015 г.
(20)
Проектотекстовете на разпоредбите за изпълнение, с които италианските органи възнамеряват да въведат помощта в нейната цялост (над праговете de minimis) се различават от първоначалното уведомление по няколко важни точки.
(21)
На първо място, в изменените разпоредби за изпълнение условието средно големите и големите киносалони да включат в програмата си определен брой италиански и европейски филми от културно естество, за да получат помощта, е премахнато. През последните години италианските органи срещнаха затруднения при контрола на спазването на това условие от средно големите и големите киносалони. Освен това те твърдят, че премахването на това задължение е необходимо, за да се възстановят еднаквите условия на конкуренция между киносалоните с по-големи размери, които се нуждаят от помощта, и големите вериги, които доминират италианския филмов пазар (вж. точка 37).
(22)
На второ място и във връзка с изложеното по-горе, в изменените разпоредби за изпълнение се предвижда праг от 60 екрана. Експлоатиращите киносалони дружества, които притежават или управляват по-голям брой екрани не могат да се ползват от данъчния кредит. Италианските органи считат, че това е добра алтернатива на задължението за програмата на киносалоните, което беше предложено първоначално, за да се гарантира, че мярката ще постигне заложените цели и за да се изключат онези участници на пазара, които поради пазарната си мощ биха могли да преминат към новата технология без помощи.
(23)
На трето място, новите разпоредби за изпълнение изискват бенефициерът да направи декларация, чрез която да се избегне свръхкомпенсирането или преориентирането на помощта в случаите, когато данъчният кредит е комбиниран с търговски схеми (такси за виртуалните копия).
(24)
На четвърто място, изменените разпоредби разрешават натрупване на помощи до достигане на максимален интензитет на помощта от 75 % от общите разходи. За киносалоните с един или два екрана общият максимален интензитет на помощта е 90 %.
(25)
Освен тези изменения от 2012 г. насам бенефициерите могат да отстъпват данъчния кредит за цифрово оборудване на доставчиците на оборудване, на банките, на финансовите посредници и на застрахователните компании (вж. точка 56).
III. МНЕНИЯ НА ЗАИНТЕРЕСОВАНИТЕ СТРАНИ
(26)
В резултат от обществената консултация относно мярката за помощ, която се проведе през 2009 г., Комисията получи мненията на близо 20 заинтересовани страни. Мнения представиха:
-
италианските и европейските организации в сектора, които представляват филморазпространителите и киносалоните, както и френската Commission Supérieure Technique de l'Image et du Son (Висша техническа комисия по образа и звука) и Европейският форум за цифрово кино;
-
френските органи, както и фондовете за насърчаване на киноизкуството в Германия и Обединеното кралство и мрежата от европейски регионални фондове за аудио-визия (Cineregio); някои от получените мнения се позоваваха на публикациите по въпроса на директорите на европейските агенции за киното (EFAD) (7);
-
известен брой дружества, специалисти от киноиндустрията и граждани на Франция, Италия, Обединеното кралство и Швейцария.
Освен това през октомври 2009 г. беше организиран семинар по темата в Рим.
(27)
Що се отнася до необходимостта от помощта, във всички получени мнения се подчертава, че държавните помощи са необходими за прехода към цифрово кино, което е считано за неизбежно. Както френските органи, така и националният орган на Обединеното кралство за киноиндустрията (UK Film Council) обясниха, че общите ползи от цифровото кино са придружени от несиметрично разпределение на разходите (направени от експлоатиращото киносалони дружество) и на преките финансови ползи (за филморазпространителя), свързани с прехода към цифрово кино. Тази несиметричност затруднява навременното приключване на прехода към цифрово кино без външна помощ. В този контекст представилите мнения трети страни подчертаха, че съществува очевиден риск много малки, независими и/или намиращи се в отдалечени райони кина в Европа да напуснат пазара, ако цените на системите за цифрово прожектиране не станат по-достъпни и по-евтини. В изявлението си от септември 2009 г. EFAD твърди, че 30 % от европейските кинозали рискуват да затворят врати. Както френските органи, така и немският съвет за киното подчертаха, че не само прожектирането, но и разпространението на филмите би пострадало от липсата на помощи. При дълъг преходен период с успоредно разпространяване на аналогови и цифрови копия на филмите разходите биха могли да се окажат прекалено високи, най-вече за филморазпространителите на филми от по-малък калибър. И накрая, липсата на помощ би имала значително отрицателно въздействие върху разпространението на европейски филми, културното различие и достъпа на европейските граждани до култура.
(28)
Във всички получени мнения се подчертава освен това, че т.нар. стандарти на DCI са широко признати като общи стандарти за цифровото кино. Популяризирането на даден стандарт в световен мащаб се приема по-скоро като положителна стъпка, отколкото като недостатък за кинозалите, тъй като позволява да се установи равенство помежду им.
(29)
Що се отнася до разходите за монтаж на оборудването за цифрово прожектиране, сумата от 100 000 EUR на екран като цяло не беше сметната за прекомерна. Напротив, в множество мнения беше подчертано, че разходите могат да са много по-високи, например когато прожекционната кабина се нуждае от значителен ремонт, какъвто може да бъде случаят в малките кинозали. Все пак в някои от отговорите се признава, че има тенденция на спад в цените на оборудването за цифрово кино.
(30)
В много от получените мнения се твърди, че дори и разходите за преоборудване да са по-големи от наличната държавна помощ (какъвто вероятно е случаят с италианския данъчен кредит), то фактът, че държавната помощ допълва други източници на доход, като например таксите за виртуални копия и собствения капитал на експлоатиращите кинозали дружества, би останал непроменен.
(31)
Що се отнася до пропорционалността на помощта, някои заинтересовани страни се отнасят критично към данъчния кредит, тъй като смятат, че по всяка вероятност от него ще се възползват най-вече по-големите киносалони. Други подкрепиха възможността да се отпусне помощ за големите киносалони, евентуално обусловена от критерии за програмата им. При все това в някои от мненията се повтаря изявлението на EFAD, като се подчертава, че е важно да няма различия в третирането, дължащи се например (в конкретния случай на италианския данъчен кредит) на различното равнище на платежоспособност на кината, и по-общо дължащи се на ограничаването на достъпа въз основа на програмите, размера и географското местоположение на кинозалите. Международната федерация на сдруженията на филморазпространителите (FIAD) подчерта, че на сегашния кино пазар и в общия икономически контекст дори и най-големите експлоатиращи кинозали дружества биха не биха могли да се считат за рентабилни.
(32)
Мненията леко се разминават по темата за наличността на оперативни търговски схеми за прехода и тяхната приложимост за най-малките кинозали. Някои заявяват, че няма стандартни оперативни схеми за прехода към цифрово кино. Други твърдят, че множество кина нямат достъп до споразумения за VPF, предлагани от посредници („внедрители“) (вж. също бележка 5) поради естеството и обема на тяхната програма (размерът на таксите за виртуални копия зависи от броя на филмите, които са в програмата за излъчване през първата седмица след излизането им и/или от броя на екраните, с които разполага даден киносалон). „Europa Distribution“ твърди, че оперативните търговски схеми се отнасят само за най-рентабилните кинозали и големите търговски разпространители. Според изложеното в документа за обсъждане на EFAD чрез схемата за такси за виртуалните копия може да се обнови оборудването само на 10 000 европейски екрана от общо 30 000. В едно от мненията се твърди, че търговската схема за такси за виртуалните копия е подходяща и за по-малките кина. Френските органи подчертават, че във всички случаи наличните търговските схеми за преход не покриват всички разходи за цифровото преоборудване на кината (като модернизирането на прожекционните кабини) и освен това винаги предвиждат известно финансово участие от страна на експлоатиращите киносалони дружества. Дори и в тези случаи публичната помощ би могла да има съществена допълваща роля.
(33)
Що се отнася до адекватността на помощта, заинтересованите страни изтъкнаха, че като цяло държавните помощи биха помогнали на малките киносалони да устоят на силната конкуренция на големите мултиплекси и биха създали условия на равнопоставеност. Според прогнозите монтажът на цифрово кинооборудване би предоставил по-широк избор на публиката. В мненията се подчертават предимствата на цифровото кино, като например качеството на прожекциите, гъвкавостта при съставянето на програмата и по-ниските разходи за филморазпространение. Френските органи твърдят, че адекватността на помощта в полза на цифровото кино не би трябвало да се оценява спрямо повишеното разнообразие на кинопрограмите, а по-скоро спрямо възможността да се избегне затварянето на кинозали. Според тях точно посредством цифровизaцията на различните видове кина ще се гарантира разнообразието в предлагането на филми. Европейският форум за цифрово кино твърди, че ако данъчният кредит може да се компенсира с ДДС, дори и по-малко рентабилните кина биха могли да се възползват от италианската мярка.
(34)
В някои от мненията се посочва, че данъчният кредит е от краткосрочно естество в сравнение с дългосрочните предизвикателства, свързани с прехода към цифрово кино. При все това в други мнения се подчертава, че стандартите са достатъчно консолидирани, за да се гарантира тяхната валидност за поне десет години, или че жизненият цикъл на цифровото кинооборудване все още не може да бъде определен. Немският федерален съвет за киното подчертава, че помощта за преминаването към цифровото кино би била по-необременяваща в сравнение с разходите, свързани с преустройването на кината и възстановяването на културното разнообразие след изчезването на операторите, които не са в състояние да финансират сами прехода. Германия подчерта освен това, че конкретният национален и регионален контекст на всяка държава членка налага създаването на специална и адекватна по форма мярка за помощ. В изявлението си EFAD подкрепя това мнения и подчертава, че няма универсално решение. Италианската асоциация на кинособствениците (ANEC) предвижда, че до края на жизнения цикъл на цифровото киноборудване контекстът ще се е променил достатъчно, за да бъде подмяната му по-малко проблематична. Европейският форум за цифрово кино твърди освен това, че евентуалните допълнителни разходи за ползване могат да се компенсират с нови източници на доход за въпросните кинозали.
(35)
Що се отнася до икономическите, социалните и културните последици от помощта, като цяло в мненията се подчертава необходимостта от един единствен стандарт за цифрово кино и широкото възприемане на стандартите на DCI. В изявлението си EFAD твърди, че помощта за цифровото кино не би трябвало да налага едно технологично решение, а да е изготвена след внимателна оценка на технологичната ситуация в сектора. В своите коментари „Europa Distribution“ подчертава, че неспазването на стандартите в сектора би могло да доведе до затварянето на множество кинозали. ANEC уточнява, че във всички случаи мярката предоставя на кината свободата да инвестират в стандарта, който предпочитат. В множество мнения се подчертава още, че оборудването по стандарта на DCI може да се използва и за прожектирането на програми в други цифрови стандарти (по-ниски), докато обратното (прожектирането на цифрови копия по стандарта на DCI с прожектори от вида 1,3K например) не е възможно. В представените мнения не се посочва, че има риск от увеличаване на цените, напротив, с времето цените би трябвало да спаднат. В същата връзка в мнението на френските органи и в документа за обсъждане на EFAD се подчертава, че мерките за помощ би трябвало да са така проектирани, че да се избегне рискът от нарушаване на конкуренцията на пазара на цифрово оборудване. Поради това мерките за помощ би трябвало да се основават на оценка на разходите за цифрово оборудване и помощта да бъде ограничена съобразно тези изчисления. Съмненията на Комисията относно възможността държавните помощи да ускорят преминаването към цифрово кино и следователно да доведат до затварянето на кина (вж. точка 16) не се потвърдиха от изказаните мнения, в които, напротив, държавните помощи се посочват като трайно решение на предизвикателствата на цифровото кино. Италианската федерация на киносалоните за авторски филми подчертава, че кинозалите имат ограничен географски обхват, поради което мярката не би довела да сериозни нарушения на конкуренцията.
IV. МНЕНИЯ НА ИТАЛИЯ
1. Необходимост от помощта
(36)
Италианските органи предоставиха на Комисията информация за характеристиките на италианския кинопазар (последната актуализация е от октомври 2013 г.). Изчислено е, че в Италия има общо 3 936 екрана, разположени в 1 872 кина, които могат да се разделят на четири категории:
а)
големи киновериги (8) с повече от 60 екрана: съществуват само две подобни вериги- „UCI“ и „The Space“, с 787 екрана в 76 обекта;
б)
малки киновериги: съществуват 15 подобни вериги, всяка от които е съставена от най-много 60 екрана. Общо кината от тази категория разполагат с 513 екрана в 104 обекта;
в)
малки търговски кина: 1 287 екрана, разпределени в 351 кина.
г)
малки кина: категория, съставена почти изцяло от кина с една кинозала (90 %), заедно със сезонните кина и/или църковните кина. Става въпрос за 1 340 обекта, за които е изчислено че имат 1 500 екрана.
(37)
Делът на големите киновериги (посочени в подточка а) е 40 % от националния пазар, докато пазарният дял на посочените в подточка г) кина е едва 5-10 %.
(38)
Схемата за данъчен кредит е предназначена за кината от подточки б), в) и г). По-специално, като се има предвид господстващото положение на пазара на двете големи киновериги, италианските органи смятат, че държавната помощ е необходима за извършването на прехода към цифрово кино за посочените малки и средни експлоатиращи киносалони дружества.
(39)
Според предоставените от Министерството на културните паметници и дейности и туризма данни в периода 2010-2013 г. са подадени молби за данъчен кредит в полза на цифровото кино за 1 603 екрана (данни от април 2014 г.). Успехът на приведената в действие съгласно Регламента за помощ de minimis мярка е незабавен - още при въвеждането ѝ през 2010 г. от нея са се възползвали 671 екрана.
(40)
При все това привеждането в действие на мярката съгласно Регламента за помощ de minimis се оказа недостатъчно, за да се обърне тенденцията. По-конкретно, средно големите киносалони с няколко зали са успели да цифровизират само част от екраните си.
(41)
Италианските органи посочват, че цифровизaцията на кината в Италия все още се бави. През октомври 2013 г. процентът на цифровизaция е бил около 62 % (9), а според изчисленията на италианските органи през юни 2014 г. най-малко 700 екрана все още не са били цифровизирани.
(42)
Следователно значителен брой кинозали, най-вече тези с малък и среден размер, са изложени на риск. Тяхното затваряне не само ще доведе до загубата на работни места за собствениците им, но ще повлияе на филморазпространението и ще ограничи избора за публиката.
(43)
По-конкретно, италианските органи подчертават ролята на кината с една зала и на средно големите кина в Италия. Повсеместното наличие на кина с една зала е от жизненоважно значение за равнопоставеността на достъпа на всички граждани до киното, включително тези, които живеят в малки селища, на село и в планината. Втората категория кина - тези със средни размери - представляват гръбнака на качественото филморазпространение и филмопрожектиране в Италия. Тяхната повсеместна наличност е важна, тъй като предоставят алтернатива на двете големи киновериги, които доминират пазара.
(44)
Италианските органи предвиждат, че традиционните филми на кинолента ще изчезнат окончателно от пазара до няколко седмици или месеца. Тъй като крайният срок наближава, италианските органи подчертават необходимостта мярката да се приведе в действие над праговете de minimis.
(45)
Що се отнася до предложения максимален данъчен кредит (50 000 EUR на екран) и прогнозираните разходи за оборудване за цифрово прожектиране, италианските органи намалиха своите изчисления за средните разходи за цифрово преоборудване на екран на 50 000-60 000 EUR (цифрите са предоставени през април и юни 2014 г.). С други думи, максималният данъчен кредит отговаря на разходи за преоборудване, които са значително по-високи от прогнозираните средни разходи. При все това италианските органи подчертават, че финансовите стимули са изчислени въз основа на процент от действително направените разходи. При средна инвестиция от 50 000 EUR предложеният финансов стимул (от 30 %) ще се равнява на 15 000 EUR. Обикновено на практика никога не се прилага максималният данъчен кредит. При все това максималният размер на данъчния кредит гарантира, че в случай на нетипично високи разходи за преоборудване размерът на помощта остава ограничен и в абсолютна стойност.
(46)
Що се отнася до необходимостта от помощта, важно е също да се отбележи, че според последните данни, подадени от италианските органи, цените за цифрово преоборудване все още са от порядъка на десетки хиляди евро на екран. За много кина, и по-специално за тези с по-малки размери, не е възможно да наберат тези средства от частни източници, особено в настоящия икономически контекст в Италия и в Европа.
2. Пропорционалност на помощта
(47)
Като цяло италианските органи подчертават, че данъчният кредит е в допълнение към търговските схеми за преход и не изключва използването на т.нар. модели „virtual print fee“ (такса за виртуалните копия).
(48)
В изменените разпоредби за изпълнение се съдържат редица разпоредби, които гарантират пропорционалността на мярката за помощ, като вземат предвид например наличните пазарни механизми за преободурване за цифрово кино (т.е. моделите „virtual print fee“).
(49)
На първо място, единствено експлоатиращите киносалони дружества с най-много 60 екрана могат да се ползват от данъчното облекчение. По този начин се изключват двете големи италиански киновериги („UCI“ и „The Space“), за чието преоборудване е бил успешно приложен класическият модел „virtual print fee“, както посочват италианските органи. Освен това, като се има предвид тяхното господстващо положение на пазара (вж. точка 37), тези експлоатиращи киносалони дружества не би трябвало да зависят от държавните помощи за преоборудването за цифрово кино.
(50)
Според предоставената от италианските органи информация двете големи киновериги са единствените, които са се възполозвали от класическия модел „virtual print fee“. При все това и по-малките оператори в сектора са имали достъп до търговски механизми за улесняване на преминаването към цифровото кино. В Италия има развит алтернативен модел „virtual print fee“, подходящ за кината с малки размери, въз основа на договор между асоциациите на филморазпространителите и на кинособствениците. В таблицата са отразени основните разлики и прилики между класическия модел „virtual print fee“ и алтернативния модел, използван в Италия.
Съпоставка между класическия и алтернативния модел VPF в Италия
Класически модел VPF в Италия
Алтернативен модел VPF в Италия
Посредник („внедрител“), който има договори тип „virtual print fee“ с филморазпространителите, подписва договор с експлоатиращо киносалони дружество.
Основава се на договор между асоциацията на филморазпространителите и асоциацията на кинособствениците. Не участват трети страни.
Кинособственикът не е собственик на цифровото оборудване и не го заплаща предварително.
Кинособственикът е собственик на цифровото оборудване още от самото начало и поема всички разходи по първоначалното закупуване.
Както филморазпространителите, така и кинособственикът допринасят за постепенното погасяване на разходите, съответно чрез такси за виртуалните копия и месечни вноски. Разпределението на разходите е обикновено следното: 75 % за сметка на филморазпространителите и 25 % за сметка на кинособственика.
Филморазпространителите заплащат такса за виртуалните копия за цифровото прожектиране на филмите. Тези такси могат да покрият до 75 % от разходите за цифрово преоборудване. Във всички случаи от кинособственика се изисква да поеме разход в размер на 5 500 EUR.
(51)
На второ място, като се има предвид гореизложеното, италианските органи измениха разпоредбите за изпълнение, за да се предотврати свръхкомпенсирането или преориентирането на помощта в случаите, когато данъчният кредит е комбиниран с търговски схеми (такси за виртуалните копия). Бенефициерът е длъжен да представи декларация, за да удостовери, че поисканото данъчно облекчение е единствено за покриване на действителните разходи (вж. точка 23). Италианските органи заявяват, че проверките, които Министерството на културните паметници и дейности и туризма извършва за всеки отделен случай, ще гарантират, че помощта покрива само частта от инвестицията, която експлоатиращото киносалони дружество трябва действително да направи.
(52)
На трето място, за да се гарантира пропорционалността на мярката за помощ, са предвидени различни размери на максималния интензитет при натрупването на помощ, така че да се разграничат най-малките кина (с един или два екрана) от останалите кина (вж. точка 24).
3. Адекватност на помощта
(53)
В решението за откриване на процедурата Комисията изрази съмнение относно адекватността на предвидения за мярката финансов пакет спрямо предвидените разходи за преоборудване. Актуализираните изчисления относно финансовия пакет за мярката и разходите, предоставени от италианските органи (вж. точки 18 и 45) позволяват да се направи осъвременена оценка на ситуацията, за която се отнася мярката за помощ. Въз основа на данъчен кредит със средна стойност 15 000 EUR и като се има предвид определения за мярката финансов пакет (вж. точка 18), в периода 2014 и 2015 г., в който се предвижда най-широко ползване на мярката, от нея могат да се възползват 500 екрана. Този брой съответства на значителна част от броя на екраните, които все още не са цифровизирани (вж. точка 40).
(54)
Въпреки че от схемата за помощи е премахнато задължението за съблюдаване на културния аспект при съставянето на програмата на кината, италианските органи твърдят, че културните цели на схемата не са променени. Пълната цифровизaция на италианския кинопазар ще доведе до по-добро разпространение на различни видове филми и ще създаде по-голям потенциал за разпространението на нишови творби. Културата ще бъде ощетена, ако не се цифровизират всички различни видове кина, които съществуват в Италия.
(55)
Италианските органи подчертаха, че мярката за данъчен кредит предполага компенсиране не само по отношение на преките данъци, дължими на Агенцията за приходите (корпоративни данъци), но и по отношение на непреките данъци (напр. ДДС), както и във връзка с данъка при източника и със социалноосигурителните вноски (внасяни от работодателите за сметка на техните служители). Компенсацията посредством всички тези данъци се взема предвид при изчислението на размера на данъчния кредит и увеличава достъпността на схемата, тъй като възможността за ползването му не зависи от размера на печалбата на засегнатото дружество.
(56)
Освен това с член 51 от Декрет № 83 от 2012 г. е въведена възможността данъчният кредит да се преотстъпва на доставчиците на цифрово оборудване, на банките, на финансовите посредници и на застрахователните компании (вж. точка 25). Това увеличава достъпността на мярката за помощ за по-малките кина, по-специално тези със семейно управление и без служители.
(57)
Още при въвеждането на мярката за помощ в действие съгласно Регламента за помощ de minimis от данъчния кредит са се възползвали всички видове кинозали, включително най-малките на пазара, както се вижда на диаграмата по-долу, която илюстрира бенефициерите от схемата (за периода 2010-2013 г.)
Бенефициери по вид кина (2010-2013 г., въз основа на броя екрани) (последно актуализирани данни през април 2014, предоставени от Министерството на културните паметници и дейности и туризма)
(58)
От предоставените данни ясно личи увеличаването на броя и на дела на малките кина, които са се възползвали от данъчния кредит през 2012 г. и най-вече през 2013 г. Като цяло, според предоставените от Италия данни, между 2010 г. и края на 2013 г. от данъчния кредит за цифровизaция са се възползвали 325 кина, т.е. 24,3 %, от общо 1 340-те по-малки италиански кина.
4. Икономически, социални и културни последици
(59)
Италианските органи подчертаха колко е важно от гледна точка на закрилата на културата да се обезпечи цялостното преминаване към цифрово кино. Монтажът на цифрово оборудване има редица големи предимства (напр. по-голяма гъвкавост) за целия сектор на киноиндустрията (и, в крайна сметка, за публиката). При все това разходите за преоборудване са високи, не са равномерно разпределени и в голямата си част са за сметка на кината. По-специално, малките пазарни оператори не са в състояние да осъществят прехода към цифровото кино без държавна помощ. Търговските схеми, предназначени за този преход (такси за виртуалните копия), не са достатъчни за компенсиране на неравномерността на разходите и не всички кина имат достъп до тях в еднаква степен.
(60)
Италианските органи потвърдиха, че според тях условията на схемата не подкопават принципа за технологична неутралност.
V. ОЦЕНКА НА МЯРКАТА ЗА ПОМОЩ
1. Наличие на помощ
(61)
Съгласно член 107, параграф 1 от ДФЕС: „Освен когато е предвидено друго в Договорите, всяка помощ, предоставена от държава членка или чрез ресурси на държава членка, под каквато и да било форма, която нарушава или заплашва да наруши конкуренцията чрез поставяне в по-благоприятно положение на определени предприятия или производството на някои стоки, доколкото засяга търговията между държавите членки, е несъвместима с вътрешния пазар.“
(62)
Съгласно решението за откриване на процедурата и обобщението в точка 12 мярката, за която е подадено уведомление, представлява държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС. Източникът на финансиране представлява в действителност данъчни стимули, следователно италианската държава се отказва от някои данъчни приходи. По силата на схемата някои дружества в киноиндустрията ще се възползват от това финансово предимство, следователно мярката представлява избирателно предимство за тези дружества. Бенефициерите се конкурират с други дружества, които не е задължително да се ползват от схемата. Следователно схемата нарушава или заплашва да наруши конкуренцията. Като се има предвид международната филмова търговия, схемата може да се отрази на вътресъюзната търговия.
2. Съвместимост на помощта
(63)
Италианските органи оправдават мярката като помощ за поощряване на културата и постоянно подчертават значението, което завършването на прехода към цифрово кино в страната, колкото е възможно по-скоро, има за културата. Мярката за помощ има за цел да се гарантира, че всички видове кина могат да се цифровизират, въпреки високите цени за преоборудване.
(64)
Когато беше прието решението за откриване на процедурата по отношение на мярката, Комисията не беше дефинирала конкретно своята политика в областта на помощите за цифровото прожектиране. Оттогава насам Комисията прие ново Съобщение относно държавната помощ за филми и други аудиовизуални произведения (10), с което актуализира критериите, използвани за оценяване на съвместимостта на държавните помощи в полза на кинопроизведенията и другите аудиовизуални произведения по смисъла на член 107, параграф 3, буква г) от ДФЕС.
(65)
В новото Съобщение относно киното се признава, че помощите за кинопроизводството могат да бъдат оценени като помощи за насърчаване на културата по смисъла на член 107, параграф 3, буква г) от ДФЕС. Следователно съвместимостта на помощта може да бъде оценена въз основа на посочената разпоредба. В Съобщението относно киното се постановява, че помощите за модернизация на кината, включително тяхното цифровизиране, могат да бъдат оправдани на тази основа, когато са необходими, пропорционални и адекватни.
а) Необходимост от мярката
(66)
Съгласно твърденията на италианските органи, потвърдени от мненията на заинтересованите страни, преминаването към цифрово кино е предизвикателство за киноиндустрията, което засяга европейските кина като цяло, и по-специално най-малките кина. Затварянето на кина, и по-специално на независими кина с малки и средно големи размери в селища с малък брой жители би довело до намаляване на разнообразието и разпространението на филми на регионално ниво. С други думи, един дълъг и нееднороден преход би имал отрицателни последици за прожектирането и разпространението на филмите и, в крайна сметка, за европейската публика.
(67)
Въпреки привеждането в действие на данъчната мярка съгласно Регламента за помощ de minimis, преходът към цифровото кино в Италия все още се бави.
(68)
Същевременно, като се има предвид, че пазарът е достигнал повратна точка по отношение на преоборудването - през 2013 г. над 60 % от италианските екрани вече са били цифровизирани, положението се е влошило за кинозалите, които зависят от държавните помощи за осъществяване на прехода, тъй като наличността на филми на 35-милиметрова лента не е гарантирана в краткосрочен план.
(69)
Мярката не е предназначена единствено за най-малките кина, но и за относително по-големите кина и търговски киновериги. При все това най-големите киновериги (с повече от 60 екрана) са изключени от обхвата на мярката. Италианските органи твърдят, че предоставянето на данъчни облекчения на всички кина с по-малки размери възстановява равнопоставеността на условията в сектора, доминиран от две много големи киновериги.
(70)
Данъчният кредит има за цел да подпомогне кината, които особено в настоящия икономически контекст не могат да наберат достатъчно частни средства за скъпото цифрово преоборудване.
(71)
Като се има предвид казаното по-горе, Комисията счита, че мярката за помощ може да се приеме за необходима за запазването и възстановяването в Италия на разнообразна киносреда в контекста на цифровизaцията. Повсеместното наличие на различни видове кина - от кината за авторски филми с една зала до мултиплексите с търговска програма - е от жизненоважно значение за насърчаването и запазването на разнообразното предлагане на филми за италианското население. Според мненията, получени от заинтересованите страни, преходът към цифрово кино представлява критичен момент за киноиндустрията като цяло, като се има предвид че само най-големите вериги киносалони са в състояние да си осигурят лесен достъп до търговски схеми за този преход. Предоставените от италианските органи данни за пазара показват, че прилагането на мярката de minimis не е достатъчно, за да се завърши преходът, особено за кината с повече от един екран. Вярно е, че някои кина са могли да се ползват от схеми за VPF, но е вярно също и че търговските модели за преход не покриват всички разходи за цифровото преоборудване на кината (вж. точка 32). В тези случаи държавната помощ също може да се счита за необходима, дотолкова доколкото е предвидена като допълнение и се гарантира, че мярката остава пропорционална независимо от вида кино.
б) Пропорционалност на мярката
(72)
Италианските органи изключиха експлоатиращите киносалони дружества с над 60 екрана от обхвата на данъчния кредит. Структурата на италианския кинопазар показва ясно, че са налице разлики между дружествата, имащи до 60 екрана, и тези с по-вече екрани (вж. точки 36 и 37). Въведеният праг изглежда пропорционален на целите на схемата.
(73)
Освен това данъчният кредит се отнася само до част (30 %) от разходите за преоборудване и е ограничен до 50 000 EUR годишно. Като изчисляват размера на помощта въз основа на процент от действителните разходи за цифровизaция, италианските органи гарантират, че помощта остава пропорционална, въпреки че разходите могат да се различават в отделните случаи. В действителност, както много от представилите мнения подчертаха (точка 29), разходите за цифровизaция могат да са значително по-високи от средните в някои случаи, например когато се налага значително преструктуриране на прожекционната кабина. В такива нетипични случаи таванът от 50 000 EUR гарантира, че абсолютният размер на помощта ще остане пропорционален.
(74)
Докато с решението за откриване на процедура се повдигнаха въпроси относно възможността някои търговски схеми за прехода към цифрово кино да изчезнат, в точка 50 е показано, че в Италия са се развили две различни търговски схеми, които могат да се комбинират с данъчния кредит в полза на цифровото кино. В изменените разпоредби за изпълнение италианските органи са въвели специални разпоредби, така че да се гарантира. че комбинацията от публично и частно финансиране за цифрово преоборудване на кината не води до свръхкомпенсиране или преориентиране на помощта (например към филморазпространителите или към посредниците („внедрители“) при модела „virtual print fee“). По този начин италианските органи насърчават максимално синергията между наличните търговски схеми и държавните помощи в полза на пълното цифровизиране.
(75)
Данъчният кредит може да се комбинира и с други мерки за помощ. С цел да се гарантира пропорционалността на помощта италианските органи въведоха различни размери на максималния интензитет при натрупването на помощ, равняващи се на 90 % за малките кина (с един или два екрана) и 75 % за другите видове кина.
(76)
По-общо, искането за помощ трябва да бъде придружено от заверен документ, в който се посочват действителните разходи, направени за всеки екран, като са предвидени проверки на Министерството на културните паметници и дейности и туризма за всеки отделен случай. В разпоредбите за изпълнение се предвижда още, че данъчният кредит може да бъде събран (заедно с лихвите и глобите) в случай на неспазване на задълженията.
в) Адекватност на мярката
(77)
С предоставените от италианските органи обяснения, както и с въвеждането на възможността данъчният кредит да се прехвърля, се гарантира, че мярката ще се отрази на ползвателите на схемата. До схемата би трябвало да могат да имат достъп и по-малко рентабилните кина.
(78)
Мярката не се предлага повече като пилотна, а ще бъде в сила до края на 2022 г.
(79)
Предоставените от италианските органи данни (точки 57 и 58) доказват, че мярката е достъпна за всички видове кина, и по-специално за тези с по-малки размери. Макар че не може да се изключи влиянието и на други фактори, трябва да се отбележи, че увеличаването на броя на кината с 1, 2, 4 или 4 екрана, които са се възползвали от данъчния кредит (по силата на Регламента за помощ de minimis) през 2012 г. и 2013 г., съвпада с въвеждането през 2012 г. на възможността данъчният кредит да бъде прехвърлян (точка 25).
(80)
По-общо, мярката изглежда целесъобразна за запазването на съществуващото многообразие от кина на италианския пазар, който е съставен от киносалони с един екран, малки търговски кина и различни видове мултиплекси. Подобно многообразие е предпоставка за разнообразно предлагане на филми.
г) Нарушаване на конкуренцията и засягане на търговията
(81)
Няма сериозно нарушаване на конкуренцията, нито се засяга по особен начин търговията. Трансграничното измерение на киното е ограничено до международните оператори в киноиндустрията и до международния характер на търговията с филми. Отделните кина имат ограничен териториален обхват, тъй като зрителите не се придвижват на дълги разстояния, за да отидат на кино.
(82)
Мярката се отнася за помощи за инвестиции и предоставя еднократна подкрепа за кината, които трябва еднократно да се преоборудват. Данъчният кредит гарантира, че всички кина могат да завършат прехода към цифровото кино, но не нарушава излишно конкуренцията по отношение на ежедневното функциониране.
(83)
Предвижда се освен това, че завършването на прехода към цифрово кино в Европа ще бъде от полза за европейската киноиндустрия като цяло. В тази връзка се оттеглят изложените в решението за откриване на процедура съмнения относно стандартите за цифрово кино. Мненията на третите заинтересовани страни показаха, че има консенсус в сектора по отношение на господстващите стандарти за цифрово кино.
VI. ЗАКЛЮЧЕНИЕ
(84)
С оглед на гореизложеното Комисията е на мнение, че с мярката за помощ се преследва ясно определена културна цел. Бяха разсеяни изразените в решението за откриване на процедура съмнения относно необходимостта, пропорционалността, адекватността и въздействието. Степента на нарушаване на конкуренцията и отражението на мярката върху търговията са ограничени и не са в ущърб на общия интерес. Следователно данъчният кредит за оборудване за цифрово прожектиране се счита за съвместим с вътрешния пазар въз основа на член 107, параграф 3, буква г) от Договора за функционирането на Европейския съюз,
ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:
Член 1
Държавната помощ, която Италия възнамерява да приведе в действие в полза на оборудването за цифрово прожектиране на основание Закон № 244 от 24 декември 2007 г., Декрет № 91 от 8 август 2013 г., преобразуван в Закон № 112 от 7 октомври 2013 г. и въз основа на новите разпоредби за изпълнение относно данъчните кредити, отпускани за експлоатиращите киносалони дружества за внедряването и закупуването на оборудване и апаратура за цифрово прожектиране, е съвместима с вътрешния пазар по смисъла на член 107, параграф 3, буква г) от Договора за функционирането на Европейския съюз.
Следователно привеждането в действие на мярката се разрешава.
Член 2
Адресат на настоящото решение е Италианската република.
Съставено в Брюксел на 29 октомври 2014 година.
KOMISIJAS LĒMUMS (ES) 2015/120
(2014. gada 29. oktobris)
par valsts atbalsta shēmu SA.27317 (C 25/09) (ex N 673/08), ko Itālija plāno īstenot attiecībā uz digitālās projicēšanas iekārtām
(izziņots ar dokumenta numuru C(2014) 7888)
(Autentisks ir tikai teksts itāļu valodā)
(Dokuments attiecas uz EEZ)
EIROPAS KOMISIJA,
ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 108. panta 2. punkta pirmo daļu,
ņemot vērā Līgumu par Eiropas Ekonomikas zonu un jo īpaši tā 62. panta 1. punkta a) apakšpunktu,
pēc tam, kad ieinteresētās personas bija aicinātas iesniegt savas piezīmes (1) atbilstīgi minētajiem pantiem, un ņemot vērā šīs piezīmes,
tā kā:
I. PROCEDŪRA
(1)
Itālija 2008. gada 30. decembrī paziņoja Komisijai par nodomu ieviest nodokļu stimulus ieguldījumiem kinematogrāfijas nozarē, filmu izplatīšanai un digitālajam kino. Itālijas iestādes 2009. gada 2. aprīlī un 2009. gada 23. jūnijā iesniedza papildu informāciju.
(2)
Ar 2009. gada 22. jūlija vēstuli Komisija informēja Itāliju par lēmumu apstiprināt Itālijas nodokļu stimulus ieguldījumiem kinematogrāfijas nozarē un filmu izplatīšanai. Tajā pašā laikā Komisija paziņoja Itālijai par lēmumu sākt Līguma par Eiropas Savienības darbību 108. panta 2. punktā noteikto procedūru attiecībā uz ierosināto nodokļu kredītu ieguldījumiem digitālās projicēšanas iekārtās.
(3)
Komisijas lēmums sākt procedūru tika publicēts Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī (2). Komisija aicināja ieinteresētās personas iesniegt piezīmes.
(4)
Kultūras mantojuma un tūrisma ministrija un Eiropas Komisija organizēja semināru par šo tematu, kas notika Romā 2009. gada 21. oktobrī.
(5)
Komisija saņēma piezīmes no ieinteresētajām personām un nosūtīja tās Itālijai, lai Itālija varētu tās komentēt. Itālijas iestādes savas piezīmes iesniedza 2010. gada 19. janvāra reģistrētā vēstulē. Tam sekoja informācijas apmaiņa, tostarp Itālijas iestāžu papildu vēstules, kas tika saņemtas 2010. gada 7. septembrī, 2011. gada 12. aprīlī, 2011. gada 1. jūnijā, 2011. gada 1. decembrī, 2012. gada 10. maijā, 2012. gada 14. septembrī, 2013. gada 23. aprīlī, 2013. gada 6. decembrī, 2014. gada 18. aprīlī, 2014. gada 11. jūnijā un 2014. gada 1. augustā.
II. SHĒMAS APRAKSTS
1. Paziņotā atbalsta shēma
(6)
Nodokļu kredīts kinematogrāfijas uzņēmumiem, kuri uzstāda digitālās projicēšanas iekārtas, bija daļa no nodokļu pasākumu kopuma filmu nozarē, kurus ieviesa Itālijas iestādes. Kopumā šo nodokļu pasākumu mērķis bija stimulēt tirgus dinamiku, lai atbalstītu Itālijas kultūras filmas konkurencei labvēlīgā vidē un veicināt šādas filmas Itālijā un Eiropā.
(7)
Nodokļu kredītu shēma digitālajam kino ietver nodokļu kredītu 30 % apmērā no izdevumiem, ko radījusi digitālajai projicēšanai paredzēto iekārtu ieviešana. Maksimālais gada nodokļu kredīts ir EUR 50 000 uz vienu ekrānu.
(8)
Attiecināmās izmaksas var ietvert:
a)
projicēšanas iekārtu iegādi un digitālo projicēšanu;
b)
iekārtu un aprīkojuma iegādi digitālā signāla uztveršanai pa sauszemi un/vai satelītu;
c)
iepriekšminētajos punktos norādīto iekārtu, sistēmu un aprīkojuma iegādi, izmantojot finanšu līzingu vai nomu. Attiecīgajos līgumos ir jāietver pienākums iegādāties aktīvu tad, kad ir beidzies nomas līgums, vai noteikums, kas paredz lietotājam uzņēmumam šādas iegādes iespējas izmantot agrāk;
d)
izdevumus, kas saistīti ar personāla apmācību;
e)
saistītos izdevumus un pamatizdevumus projicēšanas kabīņu, iekārtu un pakalpojumu atjaunošanai un pielāgošanai un papildtelpas, kas iepriekš izmantotas 35 mm filmu projicēšanai.
Iepriekšējos divos punktos paredzētās izmaksas nedrīkst pārsniegt vairāk kā 20 % no a), b) un c) punktā noteiktajiem kopējiem izdevumiem.
(9)
Saskaņā ar Itālijas iestāžu sākotnējo paziņojumu atbalsts tiktu piešķirts bez nosacījumiem tādiem kinoteātriem, kuros ir viens līdz četri ekrāni, un multipleksiem ar 5 līdz 10 kinozālēm pilsētās, kurās ir mazāk par 50 000 iedzīvotājiem. Attiecībā uz citiem multipleksiem, kuros ir līdz 24 ekrāni, atbalstu piešķirtu ar nosacījumu, ka programmā 50 % apmērā iekļauj kulturāla rakstura filmas un ka vismaz 50 % ekrānu tiek konvertēti digitālajai projekcijai.
(10)
Nodokļu kredītu piemēro kinematogrāfijas uzņēmumiem, kas ir nodokļu maksātāji Itālijā.
(11)
Shēmas juridiskais pamats ir šāds:
a)
2007. gada 24. decembra Likums Nr. 244, kas ietver noteikumus par valsts gada un daudzgadējā budžeta izveidi;
b)
2013. gada 8. augusta Dekrētlikums Nr. 91, kas, izdarot grozījumus, pārveidot par 2013. gada 7. oktobra Likumu Nr. 112;
c)
jauni nodokļu kredītu īstenošanas noteikumi, kuri piešķirti kinematogrāfijas uzņēmumiem nolūkā ieviest un iegādāties digitālajai projekcijai paredzētas iekārtas un aprīkojumu.
2. Komisijas paustās šaubas
(12)
Lēmumā par procedūras sākšanu Komisija secināja, ka paziņotā atbalsta shēma ir uzskatāma par valsts atbalstu LESD 107. panta 1. punkta izpratnē. Piedāvājot nodokļu atvieglojumus, Itālijas valdība atsakās no ieņēmumiem un tādēļ shēmā tiek izmantoti valsts līdzekļi. Shēma paredz ekonomiskas priekšrocības minētajiem uzņēmumiem, šajā gadījumā - kinematogrāfijas uzņēmumiem. Ņemot vērā filmu starptautisko tirdzniecību, šī selektīvā priekšrocība var ietekmēt Savienības iekšējo tirgu. Komisijai bija šaubas par atbalsta saderību.
(13)
Pirmkārt, Komisija pauda šaubas par nodokļu kredīta nepieciešamību digitālajam kino attiecībā uz nodokļu kredīta maksimālo apjomu (EUR 50 000 uz vienu ekrānu), jo tas atbilst (30 % nodokļu likme) uzstādīšanas maksimālajām attiecināmajām izmaksām [EUR 50 000 × 100/30 =] EUR 166 667 uz vienu ekrānu. Minētā maksimālā vērtība pārsniedz Itālijas iestāžu iesniegtās digitālās projekcijas iekārtu izmaksu aplēses (EUR 100 000). Komisija pauda šaubas par nodokļu kredīta maksimālo apjomu un par to, vai iesniegtās pārstrukturizācijas izmaksas bija taisnīgs novērtējums. Turklāt Komisijai bija šaubas par nepieciešamību standartiem itāļu vai eiropiešu kultūras rakstura filmu projicēšanai uzstādīt 2K (3) projekcijas iekārtas, kas atbilst DCI (4).
(14)
Otrkārt, Komisija pauda šaubas par ierosinātā atbalsta proporcionalitāti, norādot, ka, iespējams, lielākiem kinoteātriem ir lielākas iespējas uzstādīt digitālās projekcijas iekārtas, neizmantojot valsts atbalstu. Komisija arī norādīja, ka kinematogrāfijas uzņēmumiem ir pieejamas tirdznieciskās pārejas formulas, piemēram, virtual print fee (virtuālās kopijas maksas, VPF) (5), un tā arī šaubījās, vai ierosinātais valsts atbalsts katram ekrānam neradīs komerciālu alternatīvu izzušanu.
(15)
Treškārt, Komisijai bija šaubas par nodokļu kredīta, kas ierosināts kā atbalsta shēma, piemērotību, novērojot, ka shēmai paredzētā dotācija (EUR 16,8 miljoni) atbilst uzstādīšanas izmaksām EUR 56 miljonu apmērā, kas ir jo īpaši zemāka par aplēstajām konvertēšanas izmaksām (EUR 395,7 miljoni, pamatojoties uz EUR 100 000 uz vienu ekrānu). Papildus pieejamo līdzekļu atbilstībai Komisijai arī bija šaubas par to, vai ierosinātā shēma ir pietiekami vērsta uz mērķi palielināt itāļu un eiropiešu kultūras rakstura filmu izplatīšanu. Šaubas bija par to, vai Itālijas iestādes varēs noteikt kinematogrāfijas uzņēmumus, kuriem ir digitālas iekārtas, lai ieviestu alternatīvas komerciālās formulas, kas piedāvātu Itālijas skatītājiem plašāku kultūras filmu izvēli. Tā kā nodokļu kredīta izmantošana nozīmē to, ka saņēmējam vajadzētu būt pietiekamai ieguldījumu spējai, un tā kā shēma norāda uz to, ka kinematogrāfijas uzņēmumiem būtu jāfinansē 70 % no ieguldījuma, Komisijai bija šaubas par to, vai kinoteātri, kam nepieciešama lielākā daļa atbalsta, varētu gūt labumu no nodokļu kredīta. Komisija turklāt pauda šaubas par to, vai plānotais vienreizējais atbalsts (paziņojums attiecās uz divus gadus ilgu pilotprojektu) veidotu ilgtspējīgu risinājumu problēmai, kas raksturīga īsākam darbības ciklam un lielām izmaksām, kas saistītas ar digitālo iekārtu uzstādīšanu.
(16)
Ceturtkārt, Komisija apšaubīja atbalsta sekas uz ekonomikas, sociālo un kultūras jomu. Arī atzīstot, ka sabiedrības interesēs varētu būt tas, ka kāda dalībvalsts izmanto valsts atbalstu, lai ieguldītu kinoteātru pārējā uz digitālo tehnoloģiju, Komisija vēlējās pārliecināties, ka atbalsta shēma ir tehnoloģiski neitrāla; jo īpaši, tā pieprasīja apstiprināt faktu, ka kinematogrāfijas uzņēmumiem nebūtu jāizvēlas kāds konkrēts digitālais standarts. Turklāt Komisija lūdza Itālijas iestādēm pārliecināties, ka var projicēt arī filmas, kas tiek izplatītas digitālā formātā, kura pamatā ir publiskie standarti, kas ir zemāki par atbalstu saņemošo iekārtas digitālo standartu. Komisija turklāt novēroja, ka atbalsts digitālās projicēšanas iekārtu uzstādīšanai varētu netieši sniegt labumu lieliem amerikāņu kinematogrāfijas uzņēmumiem (attiecībā uz iekārtām, kas atbilst DCI standartiem). Pieprasījuma palielinājums, kas rodas no ierosinātā atbalsta, varētu paaugstināt cenu projicēšanas iekārtu ierobežotajam piedāvājumam. Atbalsta rezultātā Itālija varētu ātrāk sasniegt digitālo kinozāļu kritisko masu, kas savukārt varētu paātrināt pāreju uz digitālo izplatīšanu un līdz ar to kinoteātru slēgšanu, kuri noteiktajā termiņā nebūs spējīgi uzstādīt digitālās projicēšanas iekārtu. Kopumā Komisijai bija šaubas, vai iespējamās konkurences kropļošanas sekas kompensētu atbalsta priekšrocības sociālajā un kultūras jomā.
3. Izmaiņas, kas veiktas ierosinātajā shēmā no procedūras sākšanas brīža
(17)
Pēc tam, kad Komisija bija sākusi oficiālo izmeklēšanas procedūru, Itālijas nodokļu kredīta shēma digitālajam kino tika īstenota saskaņā ar shēmu, kas pieņemta, pamatojoties uz Kopienas pagaidu shēmu un de minimis ietvaros (6). Kad tiks saņemta Komisijas atļauja, Itālijas iestādes plāno pilnībā īstenot shēmu ārpus de minimis ietvara.
(18)
Itālijas iestādes lēš, ka atbalsta apjoms būs aptuveni EUR 7,5 miljoni laikposmam no 2014. līdz 2015. gadam.
(19)
Šajā lēmumā noteiktais laikposms ir līdz 2022. gada 31. decembrim. Itālijas iestādes paredz, ka nodokļu kredīts visvairāk tiks pieprasīts 2014. un 2015. gadā.
(20)
Īstenošanas noteikumu projekti, ar kuriem Itālijas iestādes plāno pilnībā īstenot atbalstu (pārsniedzot de minimis robežas) atšķiras no sākotnējā paziņojuma attiecībā uz dažiem svarīgiem punktiem.
(21)
Pirmkārt, grozītajos īstenošanas noteikumos tika atcelts nosacījums vidējiem un lieliem kinoteātriem atbalsta iegūšanai programmā ietvert konkrētu daudzumu itāļu un eiropiešu kultūras rakstura filmu. Pēdējos gados Itālijas iestādēm bija grūtības pārbaudīt šāda noteikuma ievērošanu attiecībā uz vidējiem un lieliem kinoteātriem. Turklāt tās uzskata, ka šāda pienākuma atcelšana ir nepieciešama, lai izlīdzinātu konkurences apstākļus starp lielākiem kinoteātriem, kam nepieciešams atbalsts, un vislielākajiem kinoteātriem, kas dominē Itālijas kino tirgū (sk. 37. apsvērumu).
(22)
Otrkārt, attiecībā uz iepriekšminēto grozītie īstenošanas noteikumi paredz robežvērtību - 60 ekrāni. Nodokļu kredīts nav pieejams kino jomas uzņēmumiem, kam pieder lielāks ekrānu skaits vai kas tos pārvalda. Itālijas iestādes uzskata, ka tā ir laba alternatīva pienākumam veidot programmu, kas tika noteikts sākumposmā, lai garantētu, ka atbalsta shēma sasniedz savus mērķus, un lai no tirgus izslēgtu tos operatorus, kas, pateicoties savai tirgus pozīcijai, varētu pāriet uz jauno tehnoloģiju bez atbalstiem.
(23)
Treškārt, jaunie īstenošanas noteikumi nosaka, ka saņēmējam ir jāsagatavo paziņojums, lai novērstu pārmērīgu kompensāciju vai atbalsta pārorientēšanu, ja nodokļu kredītu apvieno ar tirdzniecības formulām (virtuālās kopijas maksas).
(24)
Ceturtkārt, grozītie noteikumi ļauj kumulēt atbalsta maksimālo intensitāti līdz 75 % no kopējām izmaksām. Attiecībā uz kinoteātriem, kam ir viens vai divi ekrāni, atbalsta maksimālā kumulatīvā intensitāte ir 90 %.
(25)
Papildus šīm izmaiņām no 2012. gada saņēmēji digitālo nodokļu kredītu var nodot digitālo iekārtu piegādātājiem, bankām, finanšu starpniekiem un apdrošināšanas uzņēmumiem (sk. 56. apsvērumu).
III. IEINTERESĒTO PERSONU PIEZĪMES
(26)
Saistībā ar sabiedrisko apspriešanu par atbalsta shēmu, kas notika 2009. gadā, Komisija saņēma piezīmes no aptuveni 20 ieinteresētajām personām. Piezīmes iesniedza:
-
Eiropas un Itālijas nozares organizācijas, kas pārstāv izplatītājus un kinoteātrus, kā arī Francijas Commission supérieure technique de l'image et du son (CST) un Eiropas digitālā kino forums,
-
Francijas iestādes, kā arī Vācijas un Apvienotās Karalistes kinematogrāfijas veicināšanas fondi un Eiropas reģionālo filmu fondu tīkls audovizuālajā nozarē (Cineregio). Dažādās iesniegtajās piezīmēs bija atsauces arī uz publikācijām Eiropas kino aģentūru vadīšanas jomā (EFAD) (7),
-
noteikts uzņēmumu skaits, kinematogrāfijas nozares profesionāļi un Francijas, Itālijas, Apvienotās Karalistes un Šveices pilsoņi.
Turklāt 2009. gada oktobrī par šo tematu tika organizēts seminārs Romā.
(27)
Attiecībā uz atbalsta nepieciešamību visas saņemtās atsauksmes norādīja, ka ir nepieciešams valsts atbalsts pārejai uz digitālo kino, ko uzskatīja par neizbēgamu attīstību. Kā paskaidroja Francijas iestādes un Apvienotās Karalistes valsts iestāde kinematogrāfijas nozarē (UK Film Council), digitālā kino priekšrocības papildina asimetrisks izmaksu sadalījums (kuras sedz kino jomas uzņēmums) un tieši finanšu ieguvumi (izplatītājam), kas saistīti ar pāreju. Šī asimetriskā situācija apgrūtina savlaicīgas pārejas īstenošanu bez ārēja atbalsta. Šajā kontekstā trešās puses, kas iesniegušas piezīmes, uzsvēra, ka pastāv acīmredzams risks, ka gadījumā, ja digitālās projekcijas sistēmas netiek padarītas cenas ziņā pieejamākas, daudzi mazie, neatkarīgie kinoteātri Eiropā un/vai attālos reģionos pamestu tirgu. EFAD 2009. gada paziņojumā apstiprināts, ka slēgšanas risks apdraudēja 30 % Eiropas kinoteātru. Francijas iestādes un Vācijas Federālais ministru kabinets, kas atbild par kino jomu, uzsvēra ka atbalsta trūkumu izjustu ne tikai filmu projicēšana, bet arī izplatīšana. Ilgs pārejas periods, veicot filmu analoģisku un digitālu paralēlu izplatīšanu, varētu izrādīties pārāk dārgs, jo īpaši mazākiem filmu izplatītājiem. Galu galā atbalsta trūkums diezgan negatīvi ietekmētu Eiropas filmu izplatīšanu, kultūras dažādību un Eiropas pilsoņu piekļuvi kultūrai.
(28)
Turklāt visas iesaistītās personas norādīja uz to, ka tā sauktās standarta iniciatīvas digitālajam kino ir plaši atzītas kā digitālā kino kopējie standarti. Standarta veicināšana globālā līmenī tiek uztverta kā pozitīvs elements, nevis kā kinoteātru trūkums, jo tas ļauj radīt vienlīdzību to starpā.
(29)
Attiecībā uz digitālās projicēšanas iekārtu uzstādīšanas izmaksām EUR 100 000 uz vienu ekrānu kopumā netika uzskatīts par pārmērīgu aprēķinu. Tieši pretēji, daudzas ieinteresētās personas uzsvēra, ka izmaksas varētu būt daudz augstākas, piemēram, ja projicēšanas telpā ir nepieciešams veikt ievērojamas izmaiņas, kā tas var notikt sevišķi mazos kinoteātros. Dažās atbildēs norādīts, ka digitālo kinematogrāfijas iekārtu cenām ir tendence pazemināties.
(30)
Daudzās iesniegtajās piezīmēs ir norādīts uz to, ka, ja pārejas izmaksas būtu daudz augstākas par pieejamo valsts atbalstu (kā tas ir Itālijas nodokļu kredīta gadījumā), būtu jāņem vērā tas, ka valsts atbalsts papildina citus ieņēmumu avotus, piemēram, samaksu par virtuālajām kopijām un kinematogrāfijas uzņēmumu pašu kapitālu.
(31)
Attiecībā uz atbalsta proporcionalitāti dažas ieinteresētās personas kritizēja nodokļu kredītu, jo uzskatīja, ka to galvenokārt izmantos lielie kinoteātri. Pārējie atbalstīja iespēju piešķirt atbalstu lieliem kinoteātriem, iespējams, pamatojoties uz programmas veidošanas (filmu izrādīšanas) pienākumiem. Dažas ieinteresētās personas atkārtoja EFAD paziņojumā pausto, uzsverot, cik svarīgi ir neradīt nevienlīdzīgu attieksmi, ko rada, piemēram (konkrēti, Itālijas nodokļu kredīta gadījumā) katra kinoteātra ieguldījumu kapacitātes atšķirīgais līmenis, bet arī, kopumā, piekļuves ierobežojums, pamatojoties uz kinoteātru programmu, izmēru un ģeogrāfisko situāciju. Filmu izplatīšanas asociāciju starptautiskā federācija (FIAD) uzsvēra, ka pašreizējā kino tirgū un vispārējā ekonomikas kontekstā par ienākumus nenesošiem varētu tikt uzskatīti pat vislielākie kinematogrāfijas uzņēmumi.
(32)
Viedokļi nedaudz atšķīrās attiecībā uz tirdzniecības operatīvo formulu pieejamību pārejai un to piemērojamību mazākiem kinoteātriem. Dažas ieinteresētās personas uzskatīja, ka pārejai uz digitālo kino nepastāv operatīvas standarta formulas. Citas apstiprināja, ka daudziem kinoteātriem nevarēja būt piekļuves virtuālās kopijas maksas līgumiem, kurus piedāvāja starpnieki (“integrētāji”) (sk. arī 5. zemsvītras piezīmi) to plānošanas rakstura un apjoma dēļ (virtuālo kopiju maksu apjoms ir atšķirīgs atkarībā no plānotajām filmām pirmajā izrādīšanas nedēļā un/vai kinoteātrim piederošo kinozāļu skaita). Europa Distribution uzskatīja, ka operatīvās tirdzniecības formulas ir derīgas tikai visienesīgākajiem kinoteātriem un lieliem komerciāliem izplatītājiem. EFAD darba dokumentā norādīts, ka tikai 10 000 Eiropas kinoteātri no aptuveni 30 000 varēja atjaunot iekārtas, izmantojot virtuālās kopijas maksu modeli. Kāda ieinteresētā persona norādīja, ka komerciālā formula “virtuālās kopijas maksa” bija piemērota arī vismazākajiem kinoteātriem. Jebkurā gadījumā Francijas iestādes uzsvēra, ka komerciālās formulas, kas ir pieejamas pārejai, nesedz visas kinoteātru digitālās konvertēšanas izmaksas (piemēram, projicēšanas telpu modernizācija) un turklāt tās vienmēr ietver kinematogrāfijas uzņēmumu ieguldījumu. Arī šajos gadījumos valsts atbalstam būtu svarīgs papildu uzdevums.
(33)
Attiecībā uz atbalsta piemērotību ieinteresētās personas atklāja, ka kopumā valsts atbalsts palīdzētu mazajiem kinoteātriem uzlabot konkurētspēju cīņā ar lielajiem multipleksiem un radītu vienlīdzīgus konkurences apstākļus. Saskaņā ar aplēsēm digitālo kinematogrāfijas iekārtu uzstādīšana nozīmētu lielākas izvēles iespējas sabiedrībai. Ieguldījumi turklāt ir norādījuši uz priekšrocībām, kas saistīti ar digitālo kino, piemēram, projicēšanas kvalitāte, programmas fleksibilitāte un mazākas izplatīšanas izmaksas. Francijas iestādes uzskatīja, ka atbalsta piemērotību digitālā kino labā nevajadzētu vērtēt saistībā ar programmas dažādību, bet gan saistībā ar spēju novērst kinoteātra slēgšanu. Tās uzskata, ka, veicot dažāda veida kinoteātru digitalizāciju, tiks nodrošināts dažādu filmu piedāvājums. Eiropas digitālā kino forums uzskatīja, ka, ja nodokļu kredītu varētu kompensēt ar PVN, arī mazāk ienesīgie kinoteātri varētu gūt labumu no Itālijas izveidotās shēmas.
(34)
Dažas iesaistītās personas minēja nodokļu kredīta īstermiņa raksturu salīdzinājumā ar ilgtermiņa problēmām, ko rada pāreja uz digitālo kino. Savukārt citas uzsvēra, ka standarti bija pietiekami nostiprināti, lai garantētu spēkā esamību vismaz desmit gadus, vai ka digitālo kinematogrāfisko iekārtu dzīves ciklu vēl nevarēja noteikt. Vācijas Federālais ministru kabinets, kas atbild par kino jomu, uzsvēra, ka atbalsts pārejai uz digitālo kino būtu mazāk apgrūtinošs salīdzinājumā ar izmaksām, kas saistītas ar kino rekonstrukciju un kultūras dažādību pēc operatoru izzušanas, kas nav spējīgi paši finansēt šādu pāreju. Vācija turklāt uzsvēra, ka katras dalībvalsts īpašajam valsts un reģionālajam kontekstam ir nepieciešams attiecīgi izveidota atbalsta shēma un piemērots atbalsta veids. EFAD apgalvojumā ir atkārtoti uzsvērts šāds ieteikums un tas, ka nepastāv viens globāli derīgs risinājums. Itālijas kino operatoru asociācija (ANEC) lēš, ka digitālo iekārtu dzīves cikla beigās situācija būs pietiekami mainījusies, tā būs mazāk problemātiska. Eiropas digitālā kino forums turklāt apstiprināja, ka attiecīgo kinoteātru iespējamās izmantošanas papildu izmaksas var kompensēt no jauniem ienākumu avotiem.
(35)
Attiecībā uz atbalsta sekām ekonomikas, sociālajā un kultūras jomā iesaistītās personas kopumā uzsvēra, ka ir nepieciešams vienots digitālā kino standarts un DCI standartu pieņemšana plašākā mērogā. EFAD apgalvojums apstiprina, ka atbalstam digitālajam kino nevajadzētu ietvert obligātu tehnoloģisku risinājumu, bet gan tas jāizstrādā, uzmanīgi izvērtējot nozares tehnoloģisko situāciju. Savos novērojumos Europa Distribution uzsvēra, ka nozares standartu neievērošana varētu radīt daudzu kinoteātru slēgšanu. Jebkurā gadījumā ANEC precizēja, ka atbalsta shēma ļauj kinoteātriem ieguldīt tādā standartā, ko tie izvēlas paši. Vairākas ieinteresētās personas arī uzsvēra, ka iekārtas, kas atbilst DCI standartiem, varētu izmantot arī atšķirīgu digitālo standartu (zemākas kvalitātes) filmu izrādīšanai, savukārt pretējais variants (filmu projicēšana, kas atbilst DCI standartam ar 1,3k projektoriem) nav iespējams. Iesniegtajos novērojumos nebija noteikti cenu pieauguma riski, kam, tieši otrādi, laika gaitā vajadzētu pazemināties. Šajā sakarā Francijas iestāžu piezīmēs un EFAD pārskatīšanas dokumentā uzsvērts, ka atbalsta pasākumi būtu jāizstrādā tā, lai novērstu konkurences traucējumus digitālo iekārtu tirgū. Atbalsta shēma turklāt būtu jābalsta uz digitālo iekārtu izmaksu novērtējumu un atbalsts būtu jāierobežo saskaņā ar šādām aplēsēm. Ieinteresētās personas nepiekrita Komisijas šaubām par to, ka valsts atbalsts varētu paātrināt pāreju uz digitālo kino un līdz ar to arī kinoteātru slēgšanu (sk. 16. apsvērumu), tās, tieši otrādi, uzskatīja valsts atbalstu par ilgtspējīgu risinājumu pārejai uz digitālo kino. Itālijas nekomerciālo kinoteātru federācija norādīja uz kinoteātru ierobežoto ģeogrāfisko tvērumu un līdz ar to nelielo ietekmi uz konkurenci, ko radītu šāds atbalsts.
IV. ITĀLIJAS ARGUMENTI
1. Atbalsta nepieciešamība
(36)
Itālijas iestādes iesniedza Komisijai informāciju par Itālijas kinematogrāfijas tirgu (jaunākais papildinājums veikts 2013. gada oktobrī). Lēš, ka Itālijā kopumā ir 3 936 kinozāles, kas atrodas 1 872 kinoteātros, kurus var iedalīt četrās kategorijās:
a)
lieli kinoteātru tīkli (8), kuriem ir vairāk nekā 60 kinozāles: ir tikai divi šādi tīkli, tas ir, UCI un The Space, kuriem ir 787 kinozāles 76 vietās;
b)
mazi kinoteātru tīkli: šādi ir 15, kuros kopā ir ne vairāk kā 60 kinozāles. Kopumā šādas kategorijas kinoteātriem ir 513 kinozāles 104 vietās;
c)
mazi komerciālie kinoteātri: tiem ir 1 287 kinozāles, kas atrodas 351 kinoteātrī;
d)
mazi kinoteātri: kategorija, kas ietver gandrīz tikai un vienīgi vienu kinozāli (90 % gadījumu) kopā ar sezonas kinoteātriem un/vai reliģiskajiem kinoteātriem. Tās ir 1 340 vietas, kurās ir aptuveni 1 500 kinozāles.
(37)
Lai arī lielākie kinozāļu tīkli (kas minēti a) apakšpunktā) veido 40 % no valsts tirgus daļas, d) apakšpunktā minētie kinoteātri veido tikai 5-10 % no tirgus daļas.
(38)
Nodokļu kredīta shēma ir paredzēta b), c) un d) apakšpunktos minētajiem kinoteātriem. Jo īpaši, ņemot vērā divu lielu kinoteātru tīklu dominējošo pozīciju tirgū, Itālijas iestādes uzskata, ka ir nepieciešams valsts atbalsts, lai pabeigtu minēto kinematogrāfijas uzņēmumu - mazo vai vidējo uzņēmumu - pāreju uz digitālo kino.
(39)
Saskaņā ar Kultūras mantojuma un tūrisma ministrijas sniegtajiem datiem laikposmā no 2010. līdz 2013. gadam nodokļu kredītam digitālajam kino pieteikumu iesniedza 1 603 kinoteātri (2014. gada aprīļa dati). Atbalsta shēma, kas īstenota saskaņā ar de minimis regulu, nekavējoties guva panākumus pēc tās sākšanas 2010. gadā (kad to izmantoja 671 kinozāle).
(40)
Atbalsta shēmas īstenošana saskaņā ar de minimis regulu izrādījās nepietiekama, lai vērstu situāciju vēlamajā virzienā. Jo īpaši vidēja izmēra kinoteātri ar vairākām kinozālēm bija spējīgi digitalizēt tikai daļu no to kinozālēm.
(41)
Itālijas iestādes norādīja, ka kino digitalizācija Itālijā vēl tiek īstenota ar novēlošanos. 2013. gada oktobrī digitalizācijas daļa bija aptuveni 62 % (9) un saskaņā ar Itālijas sniegtajām aplēsēm 2014. gada jūnijā vēl ir jādigitalizē vismaz 700 kinozāles.
(42)
Tā rezultātā ir apdraudēts ievērojams skaits kinoteātru, jo īpaši maza un vidēja izmēra kinoteātri. To izzušana ne tikai radītu darbavietu zaudējumu kinematogrāfijas operatoriem, bet arī ietekmētu filmu izplatīšanu un ierobežotu sabiedrībai pieejamo izvēli.
(43)
Jo sevišķi Itālijas iestādes ir norādījušas uz to, cik svarīgs ir kinoteātris ar vienu kinozāli, un vidēja izmēra kinoteātri Itālijā. Ir svarīgi, lai kinoteātri ar vienu kinozāli nepārtrauktu savu darbību, lai nodrošinātu vienlīdzīgu piekļuvi kino visiem iedzīvotājiem, tostarp tiem, kas dzīvo mazos ciematos, lauku ciematos un kalnu ciematos. Otrā grupa, vidēja izmēra kinoteātri, ir kvalitatīvu filmu izplatīšanas un projicēšanas pamats Itālijā. To nepārtraukta darbība ir svarīga, jo piedāvā alternatīvu diviem lielajiem kinoteātru tīkliem, kas dominē tirgū.
(44)
Itālijas iestādes lēš, ka tradicionālās filmas galīgi izzudīs no tirgus dažu nedēļu vai mēnešu laikā. Tā kā šis brīdis tuvojas, Itālijas iestādes uzsvēra, ka ir nepieciešams īstenot shēmu ārpus de minimis robežām.
(45)
Attiecībā uz ierosināto maksimālo nodokļu kredīta robežvērtību (EUR 50 000 uz vienu ekrānu) un aplēstajām digitālās projicēšanas iekārtu izmaksām Itālijas iestādes samazināja savas aplēses vidējām izmaksām, ko rada kinoteātru digitalizācija uz vienu ekrānu, līdz EUR 50 000-60 000 (2014. gada aprīlī un jūnijā sniegtie dati). Citiem vārdiem sakot, maksimālā nodokļu kredīta robežvērtība atbilst pārejas izmaksām, kas ir ievērojami lielākas nekā vidējās lēstās pārejas izmaksas. Itālijas iestādes uzsvēra, ka fiskālie stimuli ir aprēķināti, balstoties uz faktiski reģistrēto izmaksu procentuālo apjomu. Pamatojoties uz vidējo ieguldījumu EUR 50 000 apmērā, piešķirtais fiskālais stimuls (30 %) būs EUR 15 000. Praksē maksimālais nodokļu kredīta apjoms parasti nekad netiek piemērots. Turklāt maksimālā robežvērtība garantē, ka gadījumā, ja pārejas izmaksas ir netipiski augstas, atbalsta summas ir ierobežotas arī absolūtajā izteiksmē.
(46)
Attiecībā uz atbalsta nepieciešamību ir svarīgi norādīt, ka Itālijas iestāžu sniegtajā jaunākajā informācijā norādītas pārejas uz digitālo kino izmaksas, kas ir vairāki desmitiem tūkstošu vienai kinozālei. Daudziem kinoteātriem, jo īpaši tiem, kas ir mazāka izmēra, nav iespējams iegūt šādus līdzekļus no privātiem avotiem, jo īpaši pašreizējā Itālijas un Eiropas ekonomiskajā situācijā.
2. Atbalsta samērīgums
(47)
Kopumā Itālijas iestādes uzsvēra, ka nodokļu kredīts papildina konvertēšanas komerciālās formulas un neizslēdz tā saukto virtuālo kopiju maksu moduļu izmantošanu.
(48)
Grozītie īstenošanas noteikumi ietver noteikumu kopumu, kas nodrošina atbalsta shēmas samērīgumu, piemēram, ņemot vērā pieejamos tirgus mehānismus pārejai uz digitālo kino (tas ir, virtuālās kopijas maksas moduļi).
(49)
Pirmkārt, tikai kinematogrāfijas uzņēmumi, kam ir maksimums 60 ekrāni, var pieprasīt nodokļu atvieglojumus. Tas nozīmē atbalsta izslēgšanu divām Itālijas lielākajām ķēdēm (UCI un The Space), par kuru konvertēšanu Itālijas iestādes precizēja, ka ir veiksmīgi īstenots klasiskais virtuālās kopijas maksas modelis. Turklāt, ņemot vērā to dominējošo stāvokli tirgū (sk. 37. apsvērumu), šādiem kinematogrāfijas uzņēmumiem nevajadzētu būt atkarīgiem no valsts atbalsta attiecībā uz pāreju uz digitālo kino.
(50)
Ņemot vērā Itālijas iestāžu sniegto informāciju, divi lielie kinoteātru tīkli ir vienīgie, kas ir izmantojuši klasisko virtuālās kopijas maksas modeli. Tomēr arī mazāka izmēra kinematogrāfijas operatoriem ir bijusi piekļuve tirdzniecības mehānismiem, lai veicinātu pāreju uz digitālo kino. Itālijā ir attīstīts alternatīvs virtuālās kopijas maksas modelis, kas ir piemērots maza izmēra kinoteātriem, pamatojoties uz vienošanos starp izplatītāju asociācijām un kino operatoriem. Tabulā ir attēlotas galvenās atšķirības un līdzības starp klasisko virtuālo kopiju maksu modeli un alternatīvo modeli, kā tie ir īstenoti Itālijā.
Salīdzinājums starp klasisko VPF modeli un alternatīvo modeli Itālijā
VPF klasiskais modelis Itālijā
VPF alternatīvais modelis Itālijā
Starpnieks (integrētājs), kas ir noslēdzis virtuālo kopiju maksu līgumus ar izplatītājiem, paraksta līgumu ar kinematogrāfijas uzņēmumu.
Pamatojoties uz līgumu starp izplatītāju asociāciju un kino operatoru asociāciju. Trešās personas nav iesaistītas.
Operators nav digitālo iekārtu īpašnieks un par tām iepriekš nemaksā.
Operators ir digitālo iekārtu īpašnieks no paša sākuma un nesedz pilnu sākotnējo iegādes cenu.
Gan izplatītāji, gan operators sniedz ieguldījumu progresīvai izmaksu amortizācijai, attiecīgi, izmantojot maksas virtuālajām kopijām un mēneša maksājumus. Izmaksu sadalījums kopumā ir šāds: 75 % apmaksā izplatītāji un 25 % operators.
Filmu izplatītāji nodrošina maksas par virtuālajām kopijām, lai digitāli projicētu filmas. Šādas maksas var segt līdz par 75 % no digitālās pārejas izmaksām. Operatoram ir jebkurā gadījumā jāsedz izmaksas EUR 5 500 apmērā.
(51)
Otrkārt, ņemot vērā iepriekšminēto, Itālijas iestādes ir izdarījušas grozījumus īstenošanas noteikumos, lai novērstu pārmērīgu kompensāciju vai atbalsta pārorientēšanu, ja nodokļu kredītu apvieno ar komerciālām formulām (samaksas par virtuālajām kopijām). Saņēmējam ir jāiesniedz deklarācija, kas apliecina, ka nodokļu atbalsts ir pieprasīts vienīgi faktisko izmaksu segšanai (sk. 23. apsvērumu). Itālijas iestādes apgalvo, ka Kultūras mantojuma un tūrisma ministrijas veiktā pārbaude, ko veic katrā atsevišķā gadījumā, garantēs to, ka atbalsts sedz tikai daļu no ieguldījuma, kas ir faktiski jāsedz kinematogrāfijas uzņēmumam.
(52)
Treškārt, lai garantētu atbalsta shēmas samērīgumu, ir noteiktas maksimālās robežvērtības atbalsta kumulācijai, kas nošķir mazākus kinoteātrus (ar vienu vai divām kinozālēm) un pārējos kinoteātrus (sk. 24. apsvērumu).
3. Atbalsta piemērotība
(53)
Lēmumā sākt formālu izmeklēšanas procedūru Komisija pauda šaubas par atbalsta plānotā finansējuma piemērotību, kas paredzēts pārejas izraisīto izmaksu segšanai. Itālijas iestāžu sniegtās jaunākās aplēses par finansējumu un izmaksām (sk. 18. un 45. apsvērumu) ļauj veikt atjauninātu novērtējumu situācijai, ko paredzēts risināt ar atbalstu. Pamatojoties uz vidējo nodokļu kredītu EUR 15 000 apmērā un ņemot vērā shēmā paredzēto atbalstu (sk. 18. apsvērumu), laikposmā no 2014. līdz 2015. gadam, kurā tiek paredzēta vislielākā aktivitāte no pieteikumu iesniedzēju puses, no atbalsta ieguvumu varētu gūt 500 kinozāles. Minētais skaits ir būtiska daļa no kinozālēm, kuras ir jādigitalizē (sk. 40. apsvērumu).
(54)
Neatkarīgi no tā, ka ir atcelts pienākums atbalsta shēmas ietvaros veidot kultūras filmu programmu, Itālijas iestādes apstiprināja, ka shēmas mērķis aizvien ir lielā mērā saistīts ar kultūru. Itālijas kinematogrāfijas tirgus pilnīga digitalizācija radīs labāku dažāda veida filmu izplatīšanu un lielāku potenciālu “nišas” darbu izplatīšanai. Ja netiktu veikta pāreja uz digitālo kino visos dažāda veida kinoteātros Itālijā, no tā ciestu kultūra.
(55)
Itālijas iestādes uzsvēra, ka nodokļu kredīta shēma ietver kompensāciju, kas attiecas ne tikai uz tiešajiem nodokļiem, ko iekasē Nodokļu ieņēmumu aģentūra (uzņēmuma ienākumu nodokļi), bet arī uz netiešajiem nodokļiem (piemēram, PVN), ka arī ieturējuma nodokli un nodrošinājuma iemaksām (kurus pārskaita darba devēji savu darba ņēmēju vārdā). Kompensāciju, izmantojot visus minētos nodokļus, ņem vērā, lai aprēķinātu nodokļu kredīta ieguvumu un palielinātu atbalsta shēmas pieejamību, jo iespēja to izmantot ir atkarīga no ieinteresētā uzņēmuma gūtajiem ienākumiem.
(56)
Turklāt ar 2012. gada Dekrētlikuma Nr. 83 51. pantu tika noteikta iespēja piešķirt nodokļu kredītu digitālo iekārtu piegādātājiem, bankām, finanšu starpniekiem un apdrošināšanas sabiedrībām (sk. 25. apsvērumu). Tas palielina atbalsta shēmas pieejamību vismazākajiem kinoteātriem, jo īpaši, ja tie ir ģimenes uzņēmumi un bez darbiniekiem.
(57)
Jau shēmas īstenošanas gaitā saskaņā ar de minimis regulu no nodokļu kredītu guva labumu visa veida kinoteātri, tostarp vismazākie kinoteātri tirgū, kā norādīts turpmākajā diagrammā, kas sniedz pārskatu par shēmas saņēmējiem (2010-2013).
Saņēmēji pēc kinoteātra veida (2010-2013, pamatojoties uz kinozāļu skaitu; Kultūras mantojuma un tūrisma ministrijas iesniegtie jaunākie dati 2014. gada aprīlī)
(58)
No iesniegtajiem datiem izriet, ka mazo kinoteātru skaits un procentuālais apjoms, kas ir guvuši labumu no nodokļu kredīta 2012. gadā un galvenokārt 2013. gadā, ir nedaudz lielāks. Kopumā saskaņā ar Itālijas iesniegtajiem datiem laikposmā no 2010. gada līdz 2013. gadam nodokļu kredītu pārejai uz digitālo kino varēja izmantot 325 kinoteātri jeb 24,3 % no 1 340 vismazākajiem Itālijas kinoteātriem.
4. Ietekme uz ekonomiku, sociālo un kultūras jomu
(59)
Itālijas iestādes uzsvēra, cik svarīgi no kultūras aizsardzības viedokļa ir garantēt pilnīgu pāreju uz digitālo kino. Digitālo iekārtu uzstādīšana rada daudzas svarīgas priekšrocības (piemēram, lielāku elastību) visai kinematogrāfijas nozarei (un, noteikti - publikai). Pārejas izmaksas tomēr ir augstas un nav vienmērīgi sadalītas, kas lielā mērā rada slogu kinoteātriem. Jo īpaši, mazie tirgus operatori nav spējīgi veikt šo darbību bez valsts atbalsta. Komerciālās formulas, kas izstrādātas pārejai (maksas par virtuālajām kopijām), nav pietiekamas, lai kompensētu šādu nelīdzsvarotību, un ne visiem kinoteātriem ir pieeja shēmai vienlīdzīgā mērā.
(60)
Itālijas iestādes apstiprināja, ka atbalsta shēmas noteikumi nav pretrunā tehnoloģiskās neitralitātes principam.
V. ATBALSTA SHĒMAS NOVĒRTĒJUMS
1. Atbalsta esamība
(61)
Saskaņā ar LESD 107. panta 1. punktu: “Ja vien Līgumi neparedz ko citu, ar iekšējo tirgu nav saderīgs nekāds atbalsts, ko piešķir dalībvalstis vai ko jebkādā citā veidā piešķir no valsts līdzekļiem un kas rada vai draud radīt konkurences izkropļojumus, dodot priekšroku konkrētiem uzņēmumiem vai konkrētu preču ražošanai, ciktāl tāds atbalsts iespaido tirdzniecību starp dalībvalstīm.”
(62)
Kā norādīts lēmumā par procedūras sākšanu un aprakstīts 12. apsvērumā, paziņotā shēma ir uzskatāma par valsts atbalstu LESD 107. panta 1. punkta izpratnē. Finansējuma avots ir fiskālie stimuli, tāpēc Itālijas valsts atsakās no konkrētiem nodokļu ieņēmumiem. Atbilstoši shēmai daži kinematogrāfijas uzņēmumi gūs labumu no šādas finansiālās priekšrocības, un tādēļ pasākums rada selektīvu priekšrocību šādiem uzņēmumiem. Saņēmēji sacenšas ar citiem uzņēmumiem, kas ne vienmēr saņem shēmas atbalstu. Tā rezultātā shēma traucē vai draud radīt konkurences izkropļojumus. Apsverot starptautisko filmu tirdzniecību, atbalsts var ietekmēt filmu tirdzniecību ES.
2. Atbalsta saderība
(63)
Itālijas iestādes pamato shēmu kā atbalstu kultūras veicināšanai un pastāvīgi uzsver, cik svarīgs ir kulturālais aspekts saistībā ar pēc iespējas drīzāku pāreju valstī uz digitālo kino. Atbalsta shēmas mērķis ir garantēt, lai visi kinoteātru veidi varētu pāriet uz digitālo formātu, neatkarīgi no šādas pārejas lielajām izmaksām.
(64)
Kad tika pieņemts lēmums sākt formālu izmeklēšanas procedūru attiecībā uz atbalsta shēmu, Komisija nebija precizējusi savu politiku digitālās projicēšanas atbalsta jomā. Kopš tā laika Komisija ir pieņēmusi jaunu paziņojumu attiecībā uz valsts atbalstu filmām un citiem audiovizuālajiem darbiem (10), līdz ar to atjauninot kritērijus, kurus izmanto, lai novērtētu valsts atbalsta atbilstību filmām un citiem audiovizuālajiem darbiem saskaņā ar LESD 107. panta 3. punkta d) apakšpunktu.
(65)
Jaunajā paziņojumā par kino atzīts, ka atbalstu filmu veidošanai var novērtēt kā atbalstu kultūras veicināšanai saskaņā ar LESD 107. panta 3. punkta d) apakšpunktu. Tādēļ atbalsta saderību var vērtēt saskaņā ar šādu noteikumu. Paziņojumā par kino noteikts, ka atbalstu kinoteātru modernizēšanai, tostarp to digitalizācijai, var pamatot, ja tas ir nepieciešams, samērīgs un piemērots.
a) Atbalsta shēmas nepieciešamība
(66)
Kā norādījušas Itālijas iestādes un kā apstiprināts ieinteresēto personu piezīmēs, pāreja uz digitālo kino ir kinematogrāfijas nozares uzdevums, kas attiecas uz Eiropas kinoteātriem kopumā un jo īpaši uz mazajiem kinoteātriem. Kinoteātru izzušana, jo īpaši maza un vidēja izmēra neatkarīgo kinoteātru izzušana pilsētās, kurās ir mazāk iedzīvotāju, samazinātu filmu piedāvājuma dažādību un izplatību reģionālā līmenī. Citiem vārdiem sakot, ilgai un nevienmērīgai pārejai būtu negatīva ietekme uz filmu projicēšanu un izplatīšanu un, visbeidzot, uz Eiropas publiku.
(67)
Neatkarīgi no fiskālās shēmas īstenošanas saskaņā ar de minimis regulu, Itālija vēl joprojām atpaliek pārejā uz digitālo kino.
(68)
Tajā pašā laikā, ņemot vērā to, ka tirgus ir sasniedzis pārejas līmeni, vairāk nekā 60 % Itālijas kinoteātri jau bija digitalizēti 2013. gada beigās, situācija ir pasliktinājusies kinoteātriem, kas ir atkarīgi no valsts atbalsta attiecībā uz pāreju, jo 35 mm filmu pieejamība īstermiņā nav garantēta.
(69)
Atbalsts nav paredzēts vienīgi vismazākajiem kinoteātriem, bet arī salīdzinoši lieliem kinoteātriem un tirdzniecības tīkliem. Tomēr no atbalsta ir izslēgtas vislielākās kinoteātru ķēdes (kurām ir vairāk nekā 60 kinozāles). Itālijas iestādes uzskatīja, ka nodokļu atvieglojumu piešķiršana visiem mazāka izmēra kinoteātriem atjauno vienādu noteikumu piemērošanu nozarē, kurā dominē divi apjomīgi kinoteātru tīkli.
(70)
Nodokļu kredīta mērķis ir palīdzēt kinoteātriem, kas jo īpaši pašreizējā ekonomikas situācijā nespēj iegūt pietiekamus privātos līdzekļus dārgajai pārejai uz digitālo kino.
(71)
Ņemot vērā iepriekš minēto, Komisija uzskata, ka atbalsta shēmu var uzskatīt par nepieciešamu, lai Itālijā uzturētu un atjaunotu dažādotu kinematogrāfijas vidi digitālā kontekstā. Nepārtraukta dažāda veida kinoteātru esamība, sākot no kinoteātriem ar vienu kinozāli līdz kinoteātriem ar daudzām kinozālēm ar tirdzniecisku programmu, ir svarīga, lai veicinātu dažādu filmu piedāvājuma aizsardzību Itālijas iedzīvotājiem. Kā norādīts no interesētajām personām saņemtajās piezīmēs, pāreja uz digitālo kino ir svarīga kinematogrāfijas nozarei kopumā, ņemot vērā to, ka tikai vislielākie kinoteātru tīkli var viegli piekļūt pārejas tirdzniecības modeļiem. Itālijas iestāžu iesniegtie tirgus dati liecina par to, ka de minimis atbalsta īstenošana nav pietiekama, lai pabeigtu pāreju, jo īpaši tiem kinoteātriem, kuriem ir vairāk nekā viena kinozāle. Daži kinoteātri spēja piekļūt VPF piedāvājumiem, bet tirdznieciskās pārejas modeļi nesedz visas pārejas uz digitālo kino izmaksas (sk. 32. apsvērumu). Arī šajos gadījumos sabiedrības atbalsts var izrādīties nepieciešams, nodrošinot, ka atbalsts būtu proporcionāli neatkarīgs no ieinteresētā kinoteātra veida.
b) Atbalsta shēmas samērīgums
(72)
Itālijas iestādes no nodokļu kredīta atbalsta shēmām ir izslēgušas kinematogrāfijas uzņēmumus, kam ir vairāk nekā 60 kinozāles. Itālijas kinematogrāfijas tirgus struktūra skaidri parāda atšķirību starp operatoriem, kam ir līdz pat 60 kinozālēm, un lielāka izmēra kinoteātriem (sk. 36. un 37. apsvērumu). Līdz ar to ieviestā robežvērtība šķiet proporcionāla, ņemot vērā atbalsta shēmas mērķi.
(73)
Turklāt nodokļu kredīts attiecas tikai uz daļu (30 %) no pārejas izmaksām un ir noteikts līdz EUR 50 000 gadā. Aprēķinot atbalsta summu, kas balstās uz digitalizācijas faktisko izmaksu procentuālo apjomu, Itālijas iestādes garantē, ka atbalsts ir samērīgs, arī, ja izmaksas var katrā gadījumā atšķirties. Kā norādījuši daudzi, kas iesniedza piezīmes (29. apsvērums), digitalizācijas izmaksas var būtiski palielināties, dažos gadījumos pārsniedzot vidējo rādītāju, piemēram, ja ir nepieciešams veikt apjomīgus darbus projicēšanas telpā. Šādos netipiskos gadījumos EUR 50 000 robežvērtība nodrošina, ka atbalsta absolūtie apjomi aizvien ir samērīgi.
(74)
Lai arī lēmums sākt formālu izmeklēšanas procedūru radīja šaubas attiecībā uz tirdzniecības formulu pārejai uz digitālo kino iespējamo izzušanu, 50. apsvērumā norādīts, ka Itālijā ir izstrādātas divas atšķirīgas tirdzniecības formulas, kuras var apvienot ar nodokļu kredītu digitālajam kino. Grozītajos īstenošanas noteikumos Itālijas iestādes ir ietvērušas konkrētus noteikumus, lai nodrošinātu, ka publiskā un privātā finansējuma apvienojums digitālā kino pārejai neradītu pārmērīgu kompensāciju vai atbalsta pārorientāciju, piemēram, izplatītājiem vai starpniekiem (“integrētājiem”) virtuālo kopiju maksu modelī. Tādā veidā Itālijas iestādes veicina optimālu sinerģiju starp pieejamajiem tirdzniecības modeļiem un valsts atbalstu, lai veicinātu pilnvērtīgu pāreju uz digitālo kino.
(75)
Nodokļu kredītu var arī apvienot ar citiem atbalsta veidiem. Lai garantētu atbalsta proporcionalitāti, Itālijas iestādes ieviesa maksimālo robežvērtību atbalstu kumulācijai, kas ir 90 % mazajiem kinoteātriem (kam ir viena vai divas kinozāles) un 75 % cita veida kinoteātriem.
(76)
Kopumā pieteikumam jāpievieno apstiprināts dokuments, kas norāda uz faktiskajām izmaksām par katru kinozāli, un ir paredzēts, ka katru atsevišķu gadījumu pārbauda Kultūras mantojuma un tūrisma ministrija. Īstenošanas noteikumi arī paredz, ka nodokļu kredīts tiks atmaksāts (tam nosakot procentus un soda naudu), ja netiks ievēroti pienākumi.
c) Atbalsta shēmas piemērotība
(77)
Itālijas iestāžu sniegtie paskaidrojumi, kā arī iespēja nodot nodokļu kredītu, garantē, ka atbalsts ietekmēs shēmas saņēmējus. Arī mazāk ienesīgajiem kinoteātriem vajadzētu spēt piekļūt shēmai.
(78)
Atbalsts vairs nav ierosināts kā pilotprojekts, bet būs spēkā līdz 2022. gada beigām.
(79)
Itālijas iestāžu sniegtie dati (57. un 58. apsvērums) norāda, ka atbalsts ir pieejams visiem kinoteātru veidiem, jo īpaši vismazākajiem kinoteātriem. Lai arī ir citi iemesli, kas, iespējams, ir ietekmējuši situāciju, ir novērots, ka ievērojams skaits kinoteātru, kuriem ir viena, divas, trīs vai četras kinozāles, kas ir izmantojušas nodokļu kredītu (saskaņā ar de minimis regulu) 2012. un 2013. gadā, atbilst nodokļu kredītu pārnesamības ieviešanai 2012. gadā (25. apsvērums).
(80)
Kopumā atbalsts šķiet piemērots, lai aizsargātu esošo kinoteātru dažādību Itālijas tirgū, kas ietver vienu kinozāli, mazos komerciālos kinoteātrus un dažāda veida multipleksus. Šāda dažādība ir dažādota kinematogrāfijas piedāvājuma priekšrocība.
d) Konkurences traucējumi un ietekme uz tirdzniecību
(81)
Konkurences traucējumi un ietekme uz tirdzniecību ir neliela. Kino pārrobežu dimensiju nosaka starptautiskie kinematogrāfijas operatori un tai ir starptautisks kino tirdzniecības raksturs. Atsevišķiem kinoteātriem ir ierobežots ģeogrāfiskais tvērums, jo publika nedodas uz attālām vietām, lai noskatītos filmu.
(82)
Atbalsts attiecas uz ieguldījumiem un nodrošina saņēmējam vienreizēju atbalstu kinoteātriem, kam ir jāveic vienreizēja pāreja. Nodokļu kredīts garantē, ka visi kinoteātri var pabeigt pāreju uz digitālo kino, bet tas nepamatoti netraucē konkurencei ikdienas darbībā.
(83)
Turklāt paredz, ka pārejas uz digitālo kino pabeigšana Eiropā sniegs priekšrocību Eiropas kinematogrāfijas nozarei kopumā. Šajā sakarībā šaubas, kas attiecas uz digitālā kino standartiem, kuri formulēti lēmuma uzsākšanas procedūrā, vairs nav pamatotas. Trešo pušu novērojumos ir norādīts uz attiecīgās nozares piekrišanu digitālajā kino dominējošajiem standartiem.
VI. SECINĀJUMS
(84)
Ņemot vērā iepriekšminēto, Komisija uzskata, ka atbalsta shēma veicina labi definētu kultūras mērķi. Šaubas attiecībā uz lēmumā par formālas izmeklēšanas procedūru pausto nepieciešamību, samērību, piemērotību un ietekmi ir kliedētas. Konkurences traucējumi un atbalsta shēmas ietekme uz iekšējo tirdzniecību ir ierobežota, jo nav pretrunā kopīgām interesēm. Tā rezultātā nodokļu kredītu digitālās projicēšanas iekārtām uzskata par samērīgu ar iekšējo tirgu, pamatojoties uz Līguma par Eiropas Savienības darbību 107. panta 3. punkta d) apakšpunktu,
IR PIEŅĒMUSI ŠO LĒMUMU.
1. pants
Valsts atbalsts, ko Itālija plāno īstenot attiecībā uz digitālās projicēšanas iekārtām, pamatojoties uz 2007. gada 24. decembra Dekrētlikumu Nr. 244, 2013. gada 8. augusta Dekrētlikumu Nr. 91, kas pārveidots par 2013. gada 7. oktobra Likumu Nr. 112, un jaunajiem īstenošanas noteikumiem par nodokļu kredītu, kas piešķirts kinematogrāfijas uzņēmumiem nolūkā ieviest un iegādāties iekārtas un aprīkojumu digitālās projicēšanas mērķiem, ir saderīgs ar iekšējo tirgu saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienības darbības 107. panta 3. punkta d) apakšpunktu.
Tādēļ ir atļauts īstenot šo atbalsta shēmu.
2. pants
Šis lēmums ir adresēts Itālijas Republikai.
Briselē, 2014. gada 29. oktobrī