РЕШЕНИЕ НА КОМИСИЯТА
от 4 февруари 2014 година
относно мярката за тарифите за електроенергия в Испания: потребители
SA.21817 (C 3/07) (ex. NN 66/06) прилагана от Испания
(нотифицирано под номер С(2014) 7741)
(само текстът на испански език е автентичен)
(текст от значение за ЕИП)
(2014/456/ЕС)
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 108, параграф 2, първа алинея от него,
като взе предвид Споразумението за Европейското икономическо пространство, и по-специално член 62, параграф 1, буква а) от него,
след като прикани заинтересованите страни да представят мненията си в съответствие с посочените по-горе разпоредби (1) и като взе предвид тези мнения,
като има предвид, че:
1. ПРОЦЕДУРА
(1)
С писмо от 27 април 2006 г. дружествата Centrica plc и Centrica Energía S.L.U. (заедно наричани по-нататък „Centrica“) подадоха жалба до Комисията относно системата на регулираните тарифи за електроенергия, прилагана в Испания през 2005 г.
(2)
С писмо от 27 юли 2006 г. Комисията поиска от испанските власти да предоставят информация относно горепосочената мярка. Комисията получи въпросната информация с писмо от 22 август 2006 г.
(3)
На 12 октомври 2006 г. делото беше заведено като помощ, за която не е постъпило уведомление (Дело NN 66/06).
(4)
С писмо от 9 ноември 2006 г. Комисията поиска от испанските власти да предоставят допълнителни разяснения относно горепосочената мярка. Испанските власти отговориха с писмо от 12 декември 2006 г.
(5)
С писмо от 24 януари 2007 г. Комисията уведоми испанските власти, че е взела решение да започне процедурата, предвидена в член 108, параграф 2 от Договора за функционирането на Европейския съюз, по отношение на мярката.
(6)
Решението на Комисията беше публикувано в Официален вестник на Европейския съюз (2). Комисията прикани заинтересованите страни да представят мненията си по отношение на мярката.
(7)
Испанските власти представиха мненията си с писмо от 26 февруари 2007 г.
(8)
Комисията получи мнения от следните заинтересовани страни: правителството на автономна област Галисия (писмо от 23 март 2007 г.), Centrica (писма от 26 март 2007 г. и 3 юли 2007 г.), ACIE - Asociación de Comercializadores Independientes de Energía (писмо от 26 март 2007 г.), правителството на автономна област Астурия (писмо от 27 март 2007 г.), AEGE - Asociación de empresas con gran consumo de energía (писмо от 2 април 2007 г., допълнено на 21 ноември 2011 г.), Asturiana de Zinc - AZSA (писмо от 3 април 2007 г.), Ferroatlántica - производител на метали (писмо от 3 април 2007 г.), Alcoa (писмо от 3 април 2007 г.), UNESA - Asociación Española de la Industria Eléctrica (писмо от 25 април 2007 г.), ENEL Viesgo (писмо от 26 април 2007 г.), Iberdrola (писмо от 26 април 2007 г.), Unión Fenosa Distribución (писмо от 27 април 2007 г.), Hidrocantábrico Distribución Eléctrica (писмо от 27 април 2007 г.), Endesa Distribución Eléctrica (писмо от 27 април 2007 г.).
(9)
С писма от 15 май и 6 юли 2007 г. Комисията изпрати мненията на заинтересованите страни на испанските власти, за да могат те на свой ред да представят коментарите си, които бяха получени с писмо от 2 август 2007 г.
(10)
Centrica предостави допълнителна информация с писма от 1 юни 2007 г., 28 август 2007 г., 4 февруари 2008 г. и 1 март 2008 г.; AEGE направи същото с писмо от 21 ноември 2011 г., а Ferroatlantica с писмо от 5 декември 2011 г.
(11)
С писма от 30 юли 2009 г., 19 март 2010 г., 6 октомври 2011 г., 12 април 2012 г., 31 август 2012 г., 4 февруари 2013 г. и 17 юли 2013 г. Комисията поиска допълнителни разяснения относно въпросната мярка от испанските власти. Те отговориха с писма съответно от 5 октомври 2009 г., 26 април 2010 г., 7 декември 2011 г., 12 юни 2012 г., 18 октомври 2012 г., 11 февруари 2013 г. и 4 октомври 2013 г.
(12)
На 19 април 2013 г. досието се раздели на две части: настоящото дело SA.21817 (C3/07 ех NN 66/06) относно помощите за крайните потребители на електроенергия и дело SA. 36559 (C3a/07 ех NN 66/06) относно помощите за електроразпределителните дружества. Настоящото решение се отнася само до евентуалните помощи за крайните потребители на електроенергия, включени в обхвата на процедурата, т.е. без битовите потребители и малките предприятия.
2. ПОДРОБНО ОПИСАНИЕ НА МЯРКАТА
ИСПАНСКАТА ЕЛЕКТРОЕНЕРГИЙНА СИСТЕМА ПРЕЗ 2005 Г.
(13)
В контекста на законодателната рамка, установена със Закон 54/1997 от 27 ноември 1997 г. за електроенергийния сектор (наричан по-нататък „ЗЕС“), приложим през 2005 г., доставката на електроенергия на крайни потребители по регулирани тарифи беше считана за регулирана дейност. Съгласно закона тази задача е била възложена на електроразпределителните дружества.
(14)
През 2005 г. всички крайни потребители на електроенергия на испанския пазар можеха да изберат да сключат договори за доставка с независими доставчици или да получават електроенергия по регулираните тарифи, определени от държавата. На регулирания пазар всички изявили желание крайни потребители имаха право да получават електроенергия от местното електроразпределително дружество по пакетна регулирана тарифа (всеобхватна цена), съобразена с техния профил и обем на потребление. На свободния пазар потребителите заплащаха такса за достъп до мрежата, която също беше регулирана, след което трябваше да поемат и разходите за доставката на електроенергия. След като реформата в електроенергийния сектор приключи през 2009 г., разпределителните дружества вече не доставят електроенергия по пакетни регулирани тарифи.
(15)
Пакетните регулирани тарифи и регулираните такси за достъп до мрежата се определяха предварително за цялата година, обикновено преди края на година N - 1, но можеха да бъдат коригирани през годината (3). Въпреки това годишното увеличение на тарифите беше ограничено от максимална горна граница (4). По принцип тарифите и таксите се определяха на базата на прогнози така, че да се гарантира, че регулираните приходи, произтичащи от прилагането им, са достатъчни, за да покрият всички регулирани разходи на електроенергийната система. Тези регулирани разходи на системата през 2005 г. включваха разходите за доставка на електроенергия по пакетни тарифи, разходите за закупуване на енергия, произведена при специални условия (възобновяеми източници, когенерация и т.н.), разходите за пренос и разпределение, мерките за управление на търсенето, допълнителните разходи за производство на електроенергия на испанските острови, помощите за въгледобивния сектор, дефицитите през предходните години и пр. Не съществуваха правила за отнасяне на всички или част от определена категория приходи към всички или част от определена категория разходи. В резултат на това приходите, например от таксата за достъп до мрежата, не бяха предназначени изцяло или частично за финансирането например на субсидии в подкрепа на електроенергията от възобновяеми източници или на производството на електроенергия на територията на испанските острови.
(16)
През 2005 г. имаше не по-малко от 25 регулирани тарифи за крайните потребители в зависимост от равнището, профила или предназначението на потреблението и захранващото напрежение. Същевременно за крайните потребители на свободния пазар се прилагаха девет други регулирани такси за достъп до мрежата, също основани на захранващото напрежение и на други характеристики.
(17)
На 30 декември 2004 г. испанските власти установиха тарифите за електроенергия, приложими през 2005 г. (5), за следните категории потребители:
ПАКЕТНИ ТАРИФИ
Ниско напрежение
1.0.
Мощност до 770 kW
2.0.
Обща за мощност, непревишаваща 15 кW
3.0.
Обща
4.0.
Обща за дългосрочно потребление
B.0
Улично осветление
R.0
Селскостопанско напояване
Високо напрежение
Общи тарифи
Краткосрочно потребление
1.1.
Обща за напрежение, не по-голямо от 36 kV
1.2.
Обща за напрежение, по-голямо от 36 kV, но непревишаващо 72,5 kV
1.3.
Обща за напрежение, по-голямо от 72,5 kV, но непревишаващо 145 kV
1.4.
Обща за напрежение, по-голямо от 145 kV
Средносрочно потребление
2.1.
Непревишаващо 36 kV
2.2.
По-голямо от 36 kV, но непревишаващо 72,5 kV
2.3.
По-голямо от 72,5 kV, но непревишаващо 145 kV
2.4.
По-голямо от 145 kV
Дългосрочно потребление
3.1.
Непревишаващо 36 kV
3.2.
По-голямо от 36 kV, но непревишаващо 72,5 kV
3.3.
По-голямо от 72,5 kV, но непревишаващо 145 kV
3.4.
По-голямо от 145 kV
Тарифи за тягова електроенергия
T.1
Непревишаващо 36 kV
T.2
По-голямо от 36 kV, но непревишаващо 72,5 kV
T.3
По-голямо от 72,5 kV и 145 kV
Тарифи за селскостопанско напояване
R.1
Непревишаващо 36 kV
R.2
По-голямо от 36 kV, но непревишаващо 72,5 kV
R.3
По-голямо от 72,5 kV, но непревишаващо 145 kV
Ж. Тарифа за големи потребители (G4)
Тарифи за продажби на електроразпределителните дружества
D.1
Непревишаващо 36 kV
D.2
По-голямо от 36 kV, но непревишаващо 72,5 kV
D.3
По-голямо от 72,5 kV, но непревишаващо 145 kV
D.4
По-голямо от 145 kV
ТАРИФИ ЗА ДОСТЪП
Ниско напрежение
2,0 A
Обикновена тарифа за достъп за ниско напрежение
2,0 NA
Обикновени тарифи за достъп за ниско напрежение с дневен и нощен режим
3,0 A
Обща тарифа за достъп за ниско напрежение
Високо напрежение
3.1.A
Тарифа за достъп за напрежение, непревишаващо 36 kV (мощност, не по-голяма от 450 kW)
6.1
Тарифа за достъп за напрежение, непревишаващо 36 kV (мощност над 450 kW)
6.2
Тарифа за достъп за напрежение, по-голямо от 36 kV, но непревишаващо 72,5 kV (мощност над 450 kW)
6.3
Тарифа за достъп за напрежение, по-голямо от 72,5, но непревишаващо 145 kV (мощност над 450 kW)
6.4
Тарифа за достъп за напрежение, по-голямо от 145 kV (мощност над 450 kW)
6.5
Тарифа за достъп при международен обмен
(18)
Пакетните регулирани тарифи можеха да бъдат разделени на компонент, предназначен за покриване на разходите за пренос, разпределение и разходите на системата от общ характер (такса за достъп до мрежата) и на компонент, който отразява разходите за закупуване на електроенергия на пазара на едро (енергиен компонент). Освен това за пакетните тарифи за услугите по управление на търсенето се прилагаше система на отстъпки (например приемливи прекъсвания в захранването, извършени с предварително предизвестие, или потребление, концентрирано в ненатоварените часове). От 2005 г. насам Испания е направила промени в системата на регулираните тарифи. Последната промяна е от 2013 г., когато Испания прие нова законодателна рамка за електроенергийния сектор (Закон 24/13), която включва, наред с други мерки, регулаторна реформа на цените на пазара на дребно. Испания обяви, че този нов закон и правилата за прилагането му ще бъдат разработени през 2014 г. Следват някои базови пакетни тарифи за най-ниското ниво на горепосочените категории (т.е. за напрежение, непревишаващо 145 kV), приложими от 1 януари 2005 г.:
Таблица 1
Основна сума на пакетните регулирани тарифи за 2005 г.
A/Компонент мощност
Б/Енергиен компонент
Пакетна тарифа за компонента мощност-енергия
EUR/kW на месец
EUR/kWh
EUR/MWh
Ниско напрежение
1.0
Мощност 770 W
0,277110
0,062287
62,67
3.0
Обща
1,430269
0,083728
85,71
4.0
Обща за дългосрочно потребление
2,284634
0,076513
79,69
Високо напрежение
1.4
Краткосрочно потребление, обща за напрежение 145 kV
1,759358
0,058412
60,86
2.4
Средносрочно потребление, обща за напрежение 145 kV
3,632629
0,053224
58,27
3.4
Дългосрочно потребление, обща за напрежение 145 kV
9,511921
0,042908
56,12
Ж.
Големи потребители G4
10,208070
0,011265
25,44
Източник: приложение I към Кралски указ 2392/2004, изчисления на Комисията.
(19)
Националната комисия по енергетиката (Comisión Nacional de la Energía, CNE) - испанският регулаторен орган - посочва, че средно за 2005 г. пакетните тарифи не отразяваха всички разходи за доставка, и по-специално разходите за закупуване на електроенергия на пазара на едро. По-специално, както е показано в графиката по-долу, само през пет месеца от 2005 г., а именно януари-февруари и април-юни, цените, заложени в средните пакетни регулирани тарифи, са били по-ниски от средните цени на пазара на едро на електроенергия. За разлика от това, между октомври 2006 г. и декември 2007 г. се случи обратното - по време на тези 14 месеца средните цени на едро спаднаха значително под цените на енергията, заложени в средните пакетни регулирани тарифи, с доста по-голяма разлика от наблюдаваната през седемте месеца на 2005 г., през които цените на едро са били по-високи от заложените в пакетните тарифи цени.
Графика 1
Среднопретеглена цена на едро и цена на електроенергията, заложена в пакетната тарифа
Източник: CNE - Доклад относно развитието на конкуренцията на пазарите на газ и електроенергия. Период 2005-2007 г., стр. 84.
ТАРИФНИЯТ ДЕФИЦИТ ПРЕЗ 2005 Г.
(20)
Сметките на електроенергийната система, основани на приходите и на действителните регулирани разходи, се уравняват веднъж годишно. През 2005 г. нивото, на което бяха установени регулираните тарифи и таксите за достъп до мрежата, не доведе до генериране на достатъчно приходи, за да бъдат възстановени всички вписани впоследствие регулирани разходи на системата за цялата година. Окончателната процедурата по уравняване за 2005 г., извършена от CNE в края на годината, даде дефицит от 3 811 милиона евро. Това не е първият път, в който процедурата по уравняване регистрира дефицит, но този от 2005 г. достигна безпрецедентна стойност. През 2000, 2001 и 2002 г. е бил регистриран по-малък дефицит.
(21)
Правителството подцени най-вече реалните разходи за закупуване на електроенергия. Всъщност, макар че консумацията на електроенергия от крайните потребители на регулирания пазар и свободния пазар през 2005 г. протече приблизително според предвижданията от декември 2004 г., редица непредвидени повишения на цените през годината доведоха до цени на едро от 62,4 EUR/MWh през 2005 г., които през 2004 г. бяха 35,61 EUR/MWh, така че средната цена на едро през 2005 г. достигна до 59,47 EUR/MWh. Сред причините за това увеличение бяха изключително сухата година (което доведе до намаляване на производството на електроенергия от водноелектрически централи с 55 %), повишаването на цените на нефта, въздействието върху пазарната цена на квотите за емисии на CO2, получени безплатно по схемата на ЕС за търговия с емисии на парникови газове, и нарастване на търсенето на енергия, надвишаващо ръста на БВП.
(22)
Друг важен фактор, който допринесе за увеличаването на общите разходи на системата, беше високото ниво на помощите за производство на енергия от възобновяеми източници. По-специално производителите на енергия от възобновяеми източници можеха да изберат да участват пряко в енергийния пазар на едро или в „общ резерв“. През 2005 г. тази възможност беше особено привлекателна, така че в „общия резерв“ участва по-голям от очаквания брой производители на енергия от възобновяеми източници, което доведе до по-високи разходи за системата. Освен това преките помощи за енергийните разходи за електроенергията, произведена при специални условия (от възобновяеми източници, когенерация), които бяха вписани като регулиран разход в сметките, за 2005 г. възлизаха на 2 701 милиона евро. За сравнение разходите за пренос и разпределение на системата през 2005 г. възлизаха на 4 410 милиона евро.
Механизъм, приет за предварително финансиране на дефицита
(23)
Образуването на дефицита не мина незабелязано. Още през март 2005 г., когато стана ясно, че се трупа тарифен дефицит, испанските власти разпоредиха по силата на член 24 от Кралски указ-закон 5/2005 (6) необходимите за покриване на разликата между разходите и приходите за електроенергийната система средства да бъдат предоставени от петте големи „електрически компании с право на вземания“, които имаха право да получат компенсация за невъзвръщаемите разходи (7) при следните проценти:
-
Iberdrola, S.A.: 35,01 %;
-
Unión Eléctrica Fenosa, S.A.: 12,84 %;
-
Hidroeléctrica del Cantábrico; S.A: 6,08 %;
-
Endesa, S.A.: 44,16 %;
-
Elcogas, S.A.: 1,91 %
(24)
В Указ-закон № 5/2005 предвижда, че бъдещият дефицит може да бъде записан на петте посочени по-горе дружества като отрицателно салдо по съществуваща депозитна сметка, която CNE използва за покриване на невъзвръщаемите разходи на тези дружества. Това означаваше, че на практика доставчиците трябва да осигурят средства в аванс. Отрицателното салдо по сметката за невъзвръщаемите разходи би породило права на вземания, които оправомощават доставчиците да събират приходи от потребителите на електроенергия в бъдеще. Доставчиците можеха да секюритизират тези права и да ги предлагат на пазара. Вземанията, приписани на тези доставчици, носеха минимален лихвен процент (тримесечен EURIBOR, изчислен въз основа на средната стойност на ставките на EURIBOR за месец ноември на предходната година, без спред).
Механизъм, приет за възстановяване на дефицита чрез крайните потребители
(25)
През юни 2006 г. испанските власти взеха решение относно условията за възстановяване на дефицита от 2005 г. чрез потребителите на електроенергия посредством регулираните тарифи. С Кралски указ 809/2006 (8) испанските власти постановиха, че потребителите ще започнат да плащат дефицита през 2007 г. (или по-точно вземанията, предоставени на доставчиците) и ще го изплащат 14 1/2 години посредством специална надбавка, прилагана както към пакетните тарифи, така и към тарифите за достъп. Надбавката, изчислена като годишна сума, необходима за линейното възстановяване на текущата нетна стойност на дефицита за 2005 г. за период от 14 1/2 години, беше фиксирана на 1,378 % от пакетната тарифа и на 3,975 % от тарифата за достъп за 2006 г. Приложимият лихвен процент беше тримесеченият EURIBOR.
(26)
Тази надбавка беше представена като „такса със специална цел“. Испанските власти разпоредиха приходите от вноската за финансиране на дефицита за 2005 г. да се събират в депозитна сметка, управлявана от CNE. След това CNE е щяла да прехвърли средствата към титулярите на вземанията, т.е. произвеждащите електроенергия дружества, които са финансирали дефицита, или към субектите, които впоследствие са закупили вземанията, според дела на дефицита, финансиран от всеки от тях.
Въздействие на тарифния дефицит върху испанския пазар
(27)
През 2005 г. свободният пазар задоволи 37,49 % от търсенето на електроенергия в Испания. Това количество съответства на сравнително малък брой потребители, тъй като само 8,5 % от потребителите закупиха енергия на свободния пазар, докато 91,5 % все още се придържаха към регулираните тарифи (по-малко в сравнение с 97 % през 2004 г.). Потребителите на високо напрежение (предимно промишлени предприятия) бяха основната група, присъстваща на свободния пазар, като 38,9 % от тях избраха този пазар и закупените от тях количества представляваха 29 % от общото потребление на електроенергия в континентална Испания през 2005 г. По-голямата част от битовите потребители и потребителите на ниско напрежение, които от 2003 г. насам можеха да изберат свободния пазар (9), се придържаха към регулираните тарифи; въпреки това през 2005 г. голяма част от тях се насочи и към свободния пазар. Към 31 декември 2005 г. на свободния пазар имаше над два милиона потребители (1,3 милиона през 2004 г.).
(28)
Въпреки това относителното предимство на цените, предлагано от регулираните тарифи през 2005 г., трябва да се разглежда паралелно с връщането на потребителите на регулирания пазар, макар и с известно закъснение. Както е показано в таблица 2 по-долу, броят на потребителите, обслужвани на свободния пазар, нарастваше през цялата 2005 г., но през 2006 г. намаля, достигайки процент (8,15 %), регистриран още през първата половина на 2005 г. Също така, наблюдаваната през декември 2004 г. тенденция на намаляване на количеството доставена на крайните потребители енергия в рамките на свободния пазар се запази през първото тримесечие на 2005 г. и въпреки че претърпя значително забавяне между юни и септември 2005 г., продължи през декември 2004 г. и през цялата 2006 г.
Таблица 2
Дял на центровете за доставка на електроенергия на свободния пазар (като процент от целия пазар) за периода 2004-2006 г.
Електроенергия
2004 г.
2005 г.
2006 г.
март
юни
септември
декември
март
юни
септември
декември
март
юни
септември
декември
Като % от центровете за доставка
1,53
2,82
4,21
5,73
7,42
9,42
10,37
10,66
10,20
9,28
8,86
8,15
Като % от енергията
29,30
33,60
36,19
33,57
33,15
35,34
41,39
37,41
29,38
27,10
25,74
24,87
Източник: Доклад на CNE „Информационна бележка относно доставките на електроенергия и природен газ на либерализираните пазари, актуализирана към 31 декември 2006 г.“
(29)
Въпреки че въздействието на загубите, понесени от доставчиците, започнаха да се усещат към средата на 2005 г., когато цените на едро започнаха да нарастват драстично, договорите за доставка не можеха да бъдат прекратени незабавно. Поради това доставчиците на свободния пазар, особено онези, които нямаха капацитет за производство и трябваше да купуват електроенергия на пазара на едро, бяха принудени да предлагат оферти в условията на свободен пазар, които са равностойни на регулираната тарифа, независимо от възможността да претърпят загуби, или да налагат по-високи цени, които да отразяват действителните разходи за получаване на електроенергията, като по този начин губят пазарен дял.
3. РЕШЕНИЕ ЗА ЗАПОЧВАНЕ НА ПРОЦЕДУРА ПО ЧЛЕН 108, ПАРАГРАФ 2 ОТ ДФЕС
(30)
Решението на Комисията за започване на официално разследване съдържаше сравнение на регулираните тарифи, заплащани от различни категории крайни потребители, и предполагаемите цени, които те биха платили на свободния пазар при липса на въпросните тарифи. Прогнозните пазарни цени бяха изчислени въз основа на цената на електроенергията на пазара на едро, разходите за достъп до мрежата и среден марж на пазарна реализация в размер на 10 EUR/MWh, представен от Centrica.
Таблица 3
Сравнение на цените по категории потребители
Категория потребители
Регулирана тарифа
(EUR/MWh)
Прогнозна пазарна цена (само цена на едро плюс такса за достъп)
(EUR/MWh)
Прогнозна пазарна цена (плюс марж на пазарна реализация в размер на 10 EUR)
1.
Големи промишлени потребители, свързани към мрежата за високо напрежение (тарифа G4)
23,9
61,17
71,17
2.
Големи промишлени потребители, на които може да се прекрати доставката
27,0
73,87-76,47
83,87-76,47
3.
Потребители, свързани към мрежата за високо напрежение
76,2
81,57
91,57
4.
Битови потребители
101,2
107,75
117,75
5.
Малки промишлени потребители или дружества за предоставяне на услуги, свързани към мрежата за ниско напрежение
103,9
101,07
111,07
Източник: Centrica.
(31)
Тази таблица показва значително предимство за първите две категории, които включват големи промишлени потребители. За другите категории крайни потребители сравнението не е толкова убедително, но все пак се наблюдава малко предимство.
(32)
В решението се посочва, че това предимство е било предоставено избирателно, тъй като изкуствено занижените цени на регулираната тарифа благоприятстват дружествата, използващи електричество, а не например газ, като източник на енергия. Налице е също избирателност de facto и de jure поради факта, че този ущърб е бил несъразмерно по-голям за големите промишлени крайни потребители, които в някои случаи са се ползвали от общи цени за компонента енергия, на стойност по-малко от половината от предполагаемите цени на свободния пазар.
(33)
В решението за започване на процедурата се посочва, че чрез насърчаване на крайните потребители да се върнат на регулирания пазар системата би могла също да облагодетелства електроразпределителните дружества, които явно са се ползвали с гарантирана печалба за своите регулирани дейности.
(34)
Наред с това в решението беше отбелязано, че системата предвижда прехвърляне на държавни ресурси, тъй като включеният в цената налог, използван за изплащане на дефицита, съставлява парафискална такса, постъпленията от която преминават през CNE - испанския регулаторен орган (публичен орган) - преди да бъдат насочени към крайните бенефициери. В решението се стига до заключението, че в светлината на съдебната практика на Съда по този въпрос тези средства следва да се разглеждат като държавни ресурси.
(35)
Като се има предвид, че крайните потребители извършват дейност на пазари, които по принцип са отворени за конкуренция и търговия в рамките на Съюза, в решението за започване на процедурата Комисията заключи, че са изпълнени всички критерии по член 107, параграф 1, и че мярката представлява държавна помощ в полза на крайните потребители.
(36)
В решението за започване на процедурата беше отбелязано, че нито една от дерогациите по член 107 от ДФЕС не изглежда приложима, и съответно беше разгледан въпросът дали доставката на електроенергия по регулирани тарифи може да се счита за услуга от общ икономически интерес (УОИИ) и като такава да се ползва от дерогацията, предвидена в член 106, параграф 2 от ДФЕС. В решението се посочва, че свободата на преценка на държавите членки при определянето на задължения за обществено обслужване в сектора на електроенергията е ограничена от Директива 2003/54/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 26 юни 2003 г. относно общите правила за вътрешния пазар на електроенергия и отменяща Директива 96/92/ЕО (10) (наричана по-долу „Директива за електроенергията“). Тази директива изисква държавите членки да установят задължение за всеобщо обслужване (включваща по-специално правото на получаване на електроенергия на разумни цени) само за битовите потребители и малките предприятия (11). В решението се стига до заключението, че в светлината на директивата за електроенергията доставката на електроенергия по регулирани тарифи за средни и големи предприятия не би могла да се счита по естество за УОИИ.
(37)
Ето защо Комисията изрази сериозни съмнения, че елементите на помощта, включени в регулираните тарифи, приложими за предприятията, различни от малките предприятия, могат да се считат за съвместими с вътрешния пазар.
(38)
В решението за започване на процедурата също беше отбелязано, че е възможно електроразпределителните дружества да са получили държавна помощ. Тази част от случая е предмет на друго решение (дело C 3a/07).
4. МНЕНИЯ НА ЗАИНТЕРЕСОВАНИТЕ СТРАНИ
(39)
На поканата на Комисията за представяне на мнения по решението за започване на задълбочено разследване отговориха множество големи промишлени потребители, електроразпределителни дружества, независими доставчици и правителства на автономни области в Испания. Тук са обобщени само мненията, свързани с твърдения за наличието на държавна помощ в полза на крайните потребители на електроенергия.
МНЕНИЯ НА НЕЗАВИСИМИ ДОСТАВЧИЦИ
(40)
Бяха получени мненията на Centrica и ACIE - Асоциацията на независимите търговци на енергия. Техните аргументи и заключения са сходни в голяма степен.
Мнения на Centrica и ACIE
(41)
Основният аспект в мнението на Centrica е предполагаемото предимство, предоставено на електроразпределителните дружества. Въпреки това представените от това дружество данни и аргументи сочат също и наличието на държавна помощ за крайните потребители на електроенергия.
(42)
Според Centrica съвместното съществуване на свободния пазар и регулирания пазар, и по-специално възможността крайните потребители да преминават свободно от единия на другия, означава, че регулираните тарифи са действали като референтната цена или de factoкато ограничение на цените на свободния пазар. Доставчиците не са могли да определят цени, по-високи от включените в регулираната тарифа - в противен случай не биха привличали нови клиенти и биха загубили съществуващите.
(43)
По принцип на свободния пазар цената, която крайните потребители заплащат, се образува от два компонента: такса за достъп до мрежата и „компонент доставка“, който е формиран от пазарните механизми и засяга доставчика на дребно. При снабдяването на дребно рентабилността зависи от това дали „компонентът доставка“, който заплащат клиентите, покрива разходите на доставчика (т.е. разходите за закупуване на енергия на пазара на едро или разходите за собствено производство на електроенергия в случай на вертикално интегрирани предприятия) и един „марж на пазарна реализация“, който включва други разходи по снабдяването (разходи за пускане на пазара, информационни системи, изготвяне на сметки и пр.), както и възнаграждение върху инвестирания капитал. Поради тази причина един доставчик на свободния пазар би могъл да функционира рентабилно в определен пазарен сегмент само ако има „положителен марж на пазарна реализация“, т.е. разлика между общите разходи на доставчика за предоставянето на услугата и регулираната тарифа.
(44)
Centrica доказа наличието на неблагоприятно конкурентно положение на доставчиците на свободния пазар чрез изчисления, от които стана ясно, че през 2005 г. не е имало маржове на пазарна реализация за никоя категория потребители (12) (или че маржовете от началото на годината по-късно не са били налични). Това означава, че регулираните тарифи са били твърде ниски, за да може независимите доставчици да се конкурират рентабилно. Според Centrica не е било възможно да има конкуренция за определени категории крайни потребители (по-специално потребителите на големи количества енергия по тарифа G4 и други големи промишлени потребители), дори преди появата на тарифен дефицит, тъй като пакетните тарифи никога не биха дали възможност за това. Неблагоприятното конкурентно положение, посочено от Centrica, е възникнало най-вече за категорията потребители, състояща се от дружества за предоставяне на услуги и малки предприятия, свързани към мрежата за ниско напрежение, и за сегмента на битовите потребители.
(45)
В решението на Комисията за започване на процедурата се използват данните, предоставени от Centrica, и по-специално сравнението между регулираните тарифи и прогнозите за пазарните цени (вж. съображение 30 и таблица 3).
(46)
Според Centrica системата е нарушила Директивата за електроенергията не само поради дискриминационния характер на дефицитния режим (който компенсира загубите на електроразпределителните дружества, но не и тези на доставчиците), но и защото потребителите са били лишени от правото на прозрачни цени и тарифи (13). Тъй като част от цената, която трябваше да се плати за електроенергията през 2005 г., беше отложена за бъдещи години, окончателните цени бяха непрозрачни за потребителите.
(47)
Освен това Centrica твърдеше, че механизмът за изплащане на дефицита не е балансиран по две основни причини: на първо място дефицитът ще бъде възстановен преди всичко от крайните потребители на ниско напрежение, при все че потребителите, които са допринесли в най-голяма степен за създаването му, са именно големите крайни потребители на високо напрежение. На второ място, от крайните потребители на свободния пазар се изисква да изплащат дефицит, за чието образуване нямат никакъв принос.
(48)
Centrica подкрепи предварителното становище на Комисията, според което при испанския дефицитен режим е налично прехвърляне на държавни ресурси. Centrica добави също, че решението на испанското правителство да позволи на произвеждащите електроенергия дружества да секюритизират вземанията си предполага използването на такива ресурси.
(49)
Асоциацията на независимите търговци на енергия (ACIE) е изчислила, че прогнозната цена за закупуване на енергия, взета за основа на регулирани тарифи през 2005 г., е била с 68 % по-ниска от реалната цена, платена от доставчиците за закупуване на енергия на пазара на едро. ACIE изтъкна сериозните последствия за независимите доставчици в резултат на тарифния дефицит от 2005 г. Според асоциацията, доставчиците на свободния пазар са поддържали покупни цени, подобни на тези на електроразпределителните дружества. Нещо повече, те са били принудени да се съобразят с нивото на установената от правителството пакетна тарифа за всяка категория клиенти, в противен случай не биха били в състояние да привличат нови клиенти, нито да запазят съществуващите. По-специално ACIE посочва, че в началото на 2005 г. неговите членове са сключили договори, основани на прогнозите на правителството за цените на едро, и по-късно е трябвало да се съобразяват с тях, макар да не е било рентабилно. В резултат на това независимите доставчици са претърпели загуби. Centrica оценява понесените през 2005 г. загуби на 10 милиона евро. Според ACIE редица доставчици, включително Saltea Comercial, Electranorte, CYD Energía и RWE, са били принудени да напуснат пазара.
МНЕНИЯ НА ПОТРЕБИТЕЛИТЕ С ГОЛЯМО ЕНЕРГОПОТРЕБЛЕНИЕ
(50)
Потребителите на големи количества енергия се включиха в процедурата чрез своята асоциация AEGE (асоциация на предприятия с високо енергопотребление). Някои от тях (Asturiana de Zinc, Ferroatlántica и Alcoa) се включиха и индивидуално. Дружество Alcoa е производител на алуминий, разполагащ с три производствени обекта в Испания - в San Ciprián, La Coruña и Avilés, и през 2005 г. се е ползвало от пакетната тарифа G4 (предназначена за потребители с голямо енергопотребление с възможност за прекъсваемо снабдяване). Дружество Ferroаtlántica е производител на алуминиеви сплави и желязо, което се е ползвало от тарифа по безсрочен договор 3.4. Дружество Asturiana de Zinc е производител на цинк, което се е ползвало от тарифа G4 в завода си в San Juan de Nieva.
(51)
В бележките си потребителите с голямо енергопотребление поставиха под въпрос заключението на Комисията, че промишлените тарифи (G4 и други тарифи по безсрочни договори) представляват държавна помощ, тъй като считат, че тези тарифи не предоставят икономическо предимство, не включват държавни ресурси и не влияят върху конкуренцията и търговията между държавите членки.
Липса на икономически предимства
(52)
Според потребителите с голямо енергопотребление референтната стойност, използвана в решението за започване на процедурата с цел да се прецени дали е налично предимство, не е правилна. Комисията сравни промишлените тарифи със средната цена на пазара на едро (цената на „общия резерв“), която счете за представителна за сумата, която тези предприятия биха платили на пазара при обичайни условия. Тъй като промишлените тарифи се оказаха по-ниски от цената на „общия резерв“, в решението за започване на процедурата се стигна до заключението, че тарифите са предоставили икономическо предимство на техните бенефициери.
(53)
Потребителите с голямо енергопотребление твърдят, че „общият резерв“ е спот пазар, където електроенергията се определя на всеки час за следващия ден. Според потребителите с голямо енергопотребление, „общият резерв“ има някои недостатъци, които се отразяват неблагоприятно на неговата ефективност и конкурентоспособност, поради това, че цените му не дават достоверна представа за маргиналните разходи за производството и съответно не отразяват положението на съвършена конкуренция. Големите крайни потребители, които консумират мащабни количества електроенергия и отчитат постоянно потребление, не придобиват електроенергията в „общ резерв“, а сключват по-скоро двустранни договори с доставчиците на електроенергия. Това бе потвърдено и в доклада от 2005 г. на OMEL, според който само седем от потребителите, отговарящи на изискванията и представляващи 5 % от търгуваната електроенергия, са придобили електроенергия пряко в „общия резерв“.
(54)
При всички случаи, дори ако се предположи, че регистрираните в „общия резерв“ цени могат да бъдат считани за валидна референтна стойност, не би било правилно да се използва (както направи Комисията) средната цена на едро през 2005 г., тъй като тя отразява търсенето на електроенергия от страна на доставчици, които предоставят услуга на широка гама от крайни потребители, сред които битови потребители и малки предприятия. Според AEGE, Ferroatlántica и Asturiana de Zinc подходяща референтна стойност би била минималната цена, регистрирана в „общия резерв“ през 2005, т.е. 18,36 EUR/MWh, тъй като тази цена би отразила най-конкурентните пазарни условия за „общия резерв“ (поради това, че производителите предлагат електроенергията на цена, съответстваща на маргиналните им разходи). Положението на големите промишлени потребители не може да се сравнява с това на другите крайни потребители, и по-специално на битовите потребители. Поради това средната цена на „общия резерв“ не би представлявала подходяща референтна стойност. Според Alcoa Комисията следва по-скоро да сравни оспорваните тарифи с цените по двустранните договори, сключени от големите крайни потребители.
(55)
Alcoa представи пример за двустранно договорена пазарна цена и посочи, че трите му завода за алуминий винаги са се ползвали от тарифата G4. Alcoa обаче притежава друг завод за диалуминиев триоксид (Alúmina Española), за който сключи двустранен договор с доставчик в края на 2004 г. Договорът е сключен за срок от две години, с възможност за подновяване за още една година. Трите завода за алуминий имат същия профил на постоянно потребление като заводите за диалуминиев триоксид. При все това, последните консумират много по-малки количества електроенергия (0,35 TWh в сравнение с 1,3 TWh в заводите в Aviles и La Coruña, и 3,4 TWh в завода в San Ciprián). Средната цена, договорена съгласно този договор, е 34,45 EUR/MWh (включително разходите за ядрения мораториум, разходите за достъп до мрежата и други допълнителни разходи). Тази цена беше получена чрез търг, като разликите между офертите на доставчиците са били под пет евро.
(56)
Според Alcoa разликата между тази двустранно договорена цена (34,45 EUR/MWh) и тарифата G4 (23,90 EUR/MWh) може да се обясни с обективни фактори. По-специално, потребителите на тарифата G4 са били подложени на регулаторни ограничения, които не се прилагат за двустранните договори, като например задължението да се използва цялото количество електроенергия, договорено по тарифа G4 (с налагане на санкции при неспазване), задължението за наличие на оборудване за контрол на напрежението и плащане в рамките на двадесет дни (като се има предвид, че двустранните договори съдържат по-благоприятни условия за плащане).
(57)
Поради това Alcoa стига до заключение, че хипотетичната пазарна цена, приложима за трите му завода за алуминий, би била много по-ниска от 34,45 EUR/MWh поради по-голямото потребление на тези заводи. От друга страна, ако се отчете и средният марж на пазарна реализация в размер на 10 EUR/MWh, нетната цена за доставка на завода за диалуминиев триоксид ще бъде 24,25 EUR/MWh - стойност много близка до пакетната тарифа G4.
(58)
Ferroatlántica отбеляза, че в решението за започване на процедурата използваната от дружеството през 2005 г. регулирана тарифа 3.4 се тълкува неправилно, като погрешно включва отстъпки по основната тарифа и я сравнява с такса за достъп, десет пъти по-висока от приложимата в неговия случай (както и в случая на по-големите потребители). Ferroatlántica представи също доказателства, че макар и през 2004 г. средната месечна пазарна цена за бъдещи споразумения за доставка на електроенергия през 2005 г. да е била 31,68 EUR/MWh, през декември 2004 г. тази цена е била 31,05 EUR/MWh. Оттук следва, че едно предприятие би получило доставка на електроенергия през 2005 г. на тази цена в момента на установяването на регулирани тарифи. След добавянето на „допълнителни услуги“ (3,92 EUR/MWh) и на съответната такса за достъп (1,70 EUR/MWh), един промишлен потребител би получил пазарна цена от 36,67 EUR/MWh, което е по-малко от сумата от 56,11 EUR/MWh по тарифа 3.4, приложима за потребителите с голямо енергопотребление.
(59)
В действителност други отстъпки от тази тарифа обезпечават капацитета за предоставяне на услуги по управление на търсенето и приемането ѝ в полза на системата. Във връзка с това Ferroаtlántica добавя, че отстъпката от тарифата отразява различни предоставени услуги, а именно времевото разграничение (с нощно потребление и потребление в почивните дни), непрекъсваемостта (приемането на доставка по искане на оператора на мрежата), сезонността (с концентрация на доставките през месеците на слабо търсене) и управлението на реактивната енергия. Именно тези отстъпки, които са били променливи и са се определяли с наредба от 1995 г. насам, а не нивото на регулираната тарифа, обясняват и според Ferroatlántica оправдават по-ниската средна цена за електроенергията, заплащана през 2005 г.
(60)
Потребителите с голямо енергопотребление поставят под съмнение твърдението в решението за започване на процедурата, че предимството не е било съразмерно на употребените количества и като цяло е било по-голямо за големите потребители. Във връзка с това въпросните потребители заявяват например, че самата CNE е потвърдила, че нивото на тарифата G4 би следвало да е било дори още по-ниско. Потребителите с голямо енергопотребление отбелязват, че големите потребители по тарифи G4 или 3.4 са консумирали хиляди пъти повече електроенергия от средните потребители на високо напрежение, а са плащали само три пъти по-малко от тях.
(61)
Също така би било уместно големите потребители да получат по-голяма единична отстъпка от цената. С оглед на това, според потребителите с голямо енергопотребление, изводът, че промишлените тарифи водят до предимство, е доста спорен. Те припомнят, че във всички случаи Комисията е тази, която следва да представи убедителни доказателства за наличието на въпросното предимство.
(62)
Също така, Alcoa посочи, че цената, която е плащало в Испания, е била почти същата като среднопретеглената цена, заплащана от заводите за алуминий в Съюза, и е била дори по-висока от среднопретеглената цена, плащана в ЕИП.
Липса на участие на държавни ресурси
(63)
Потребителите с голямо енергопотребление твърдят, че именно те са изплащали пряко по промишлените тарифи на електроразпределителните дружества, без средствата да остават под контрола на държавата и следователно, в съответствие със съдебната практика по делото PreussenElektra, въпросният режим не е включвал държавни ресурси.
(64)
Потребителите с голямо енергопотребление посочват, че между установяването на тарифите в края на 2004 г. и приемането на механизма за възстановяване на дефицита чрез потребителите, което се случи едва през юни 2006 г., е изтекъл определен период от време. В решението за започване на процедурата Комисията твърди, че са използвани държавни ресурси поради въвеждането на налог върху сметките на потребителите на енергия, окачествена като парафискална такса. Потребителите с голямо енергопотребление твърдят, че ако това предположение бъде прието, мярка, която не е представлявала помощ през 2005 г., би се трансформирала в помощ (последваща) през 2006 г., което би било в противоречие с основните принципи на правото на Съюза, като правната сигурност и оправданите правни очаквания. Тези потребители посочват, че дали дадена мярка има естество на помощ зависи единствено от обстоятелства, които са съществували към датата на приемането ѝ, и не може да зависи от бъдещите развития, особено когато те не могат да бъдат логично предвидени. Цитат от генералния адвокат Jacobs по дело Van Calster (14): „положението трябва да се преценява към датата на първоначалното установяване на таксите и да не може да се променя със задна дата“.
(65)
Потребителите с голямо енергопотребление твърдят, че регулираните тарифи от 2005 г. не представляват държавна помощ за тази година. Тези предприятия посочват, че при тези обстоятелства анализът на механизма за финансиране е без значение, тъй като въпросният механизъм не е бил въведен до 2006 г. Проучването на метода на финансиране би било от значение само ако мярката е била държавна помощ от самото начало. Тъй като тарифите не са включвали помощи, според мнението на потребителите с голямо енергопотребление Комисията не може да се позове на налога, за да достигне до противоположния извод.
(66)
Потребителите с голямо енергопотребление твърдят, че в случая с парафискалните такси начинът на финансиране на дадена мярка при всички случаи е от значение за оценяване на държавната помощ, само когато таксата е „задължително свързана по предназначение с помощта“, т.е. когато е налице пряка и непосредствена връзка между мярката и нейното финансиране (15). Потребителите с голямо енергопотребление отричат съществуването на такава връзка, тъй като налогът е предназначен да покрие дефицит, произтичащ от преустановяването на регулираните дейности, засягащи не само доставката на електроенергия по регулирани тарифи, но също и други разходи на системата. Поради това налогът не е била наложен специално за покриване на загубите, произтичащи от доставката по регулирани тарифи. На второ място, не е имало пряка или непряка връзка между нивото на тарифите и наложения налог, тъй като тарифата, определена през 2004 г., е била безусловна (не е била предмет на допълнителни корекции през следващите години).
(67)
Потребителите с голямо енергопотребление също твърдят, че налогът не е представлявал парафискална такса или данък, тъй като не е бил фискална мярка съгласно испанското право. Фискалните мерки се използват за финансиране на публични разходи, докато в този случай налогът е имал за цел да се възстанови дефицитът, генериран от частните оператори (електроразпределителни дружества), извършващи регулирани дейности в рамките на електроенергийната система. В съответствие с испанската конституция нова данъчна мярка може да бъде въведена само със закон (а не чрез кралски указ). От друга страна държавата никога не е собственик, нито може да разполага с приходите от налога, тъй като тези средства се прехвърлят към депозитна сметка, управлявана от CNE, и държавата не може да ги присвои. Процесът на ликвидация е напълно автоматичен и CNE няма право на преценка, автономия и контрол върху предназначението или размера на средствата, които трябва да се изплатят на различните участници.
(68)
Според потребителите с голямо енергопотребление Комисията отчита този факт в своето решение за невъзвръщаемите разходи на Испания (16), в което посочва, че „транзитното преминаване на средства през CNE има преди всичко счетоводен характер“, и не стига до извод, че мярката включва държавни ресурси.
(69)
Тези потребители твърдят, че положението е същото като при „невъзвръщаемите разходи“, тъй като и в двата случая правителството въведе налог за компенсиране на постоянните разходи на системата. Изглежда същият начин на разсъждение е бил приложен и в случая, засягащ Обединеното кралство (17).
Липса на въздействие върху конкуренцията и търговията
(70)
Asturiana de Zinc и Alcoa твърдят, че поради особеностите на пазарите на алуминий и цинк, никоя мярка по отношение на цената на електроенергията, използвана за производството на тези метали, не засяга търговията в Съюза, тъй като металите са базови продукти и цените им се определят в световен мащаб на Лондонската борса за метали. При тези обстоятелства разликите в местните разходи за производство не водят до разлики в световните цени.
(71)
Двете дружества твърдят, че при нарастващия недостиг на производство на алуминий и цинк в Съюза търсенето се задоволява във все по-голяма степен чрез износ от трети държави.
(72)
Ако производството на алуминий и цинк в Испания се преустанови, нито един нов участник на пазара от Съюза няма да запълни тази ниша, тъй като заводите (за алуминий) в Съюза работят на пълен капацитет и нито един нов или вече установен производител не би имал стимул да увеличи капацитета си, тъй като перспективите за използването на енергия на достъпни цени в дългосрочен план са несигурни. Следователно недостигът ще бъде преодолян изключително чрез внос.
(73)
Alcoa също е на мнение, че тарифите не застрашават интересите на останалите европейски производители, тъй като те предлагат електроенергия на цена, идентична на средната цена, плащана от други производители на алуминий в ЕС-25.
Дори ако промишлените тарифи по безсрочни договори представляваха помощ, то тя щеше да е „вече съществуваща помощ“
(74)
Потребителите с голямо енергопотребление твърдят, че оспорваните тарифи са съществували преди присъединяването на Испания към ЕС.
(75)
Въпреки че наименованието „тарифа G4“ беше въведено официално с министерското постановление от 6 март 1986 г., на практика тя съществува от преди 1 януари 1986 г. - датата на присъединяване на Испания към Съюза - тъй като съответства на предишната „тарифа I, промишлена, дългосрочно потребление“, установена с министерското постановление от 14 октомври 1983 г., т.е. преди присъединяването на Испания. Всички крайни потребители на електроенергия, ползващи се от промишлена тарифа I, преминаха автоматично към тарифа G4, която представлява същата тарифа, но с друго наименование.
(76)
Другите тарифи по безсрочни договори също бяха изрично предвидени в министерското постановление от 1983 г.
(77)
От друга страна, според потребителите с голямо енергопотребление мярката би представлявала съществуваща помощ съгласно член 15 от Регламент (ЕО) № 659/1999 на Съвета от 22 март 1999 г. за установяване на подробни правила за прилагането на член 108 от Договора за функционирането на Европейския съюз (18) поради изтичането на давностен срок от десет години.
Оправданите правни очаквания биха попречили на възстановяването на помощите
(78)
Потребителите с голямо енергопотребление твърдят, че дори и да се предположи, че тарифите не могат да се считат за съществуваща помощ, принципът на оправданите правни очаквания би попречил на нейното възстановяване. През цялата 2005 г. тарифите представляваха преки плащания между частни оператори. Потребителите не биха могли да предвидят, че тарифите, определени през декември 2004 г., ще бъдат преобразувани в помощ по силата на правителствена мярка, приета през юни 2006 г.. Никой икономически оператор, колкото и разумен да е той, не е в състояние да предвиди тази промяна в правното си положение. Поради тази причина потребителите са имали оправдани правни очаквания, че тарифите им не включват държавна помощ.
КОМЕНТАРИ НА ПРАВИТЕЛСТВОТО НА АВТОНОМНА ОБЛАСТ ГАЛИСИЯ И АВТОНОМНА ОБЛАСТ АСТУРИЯ
(79)
По отношение на евентуалните помощи за потребителите с голямо енергопотребление правителството на автономна област Галисия твърди, че Комисията погрешно е използвала цената на „общия резерв“ като заместител на пазарната цена, тъй като тези потребители често сключват дългосрочни договори при много по-благоприятни условия.
(80)
Като се има предвид, че либерализацията на испанския пазар все още не е приключила, и по-специално липсата на двустранни договори между производителите и големите потребители, правителството на автономна област Галисия счита за целесъобразно като референтна стойност да се използват действителните разходи на производителите за доставката на електроенергия на тези клиенти. Друг начин за получаването на референта цена би бил тя да се образува въз основа на техническата библиография (Wilson, 1993 (19) и Castro-Rodríguez (20), 1999), като са вземат надлежно предвид цената на най-ефикасната за задоволяване на специфичните нужди на потребителите с високо енергопотребление технология, както и средната цена на електроенергията през различните часове на деня. Разликата между получената по този начин референтна цена и регулираната тарифа в сила през 2005 г. ще бъде много по-малка. Правителството на автономна област Галисия счита също, че при всички случаи всички испански потребители, включително тези с голямо енергопотребление, в даден момент ще дадат своя дял за възстановяването на дефицита, натрупан в резултат на прилаганите през 2005 г. ниски тарифи.
(81)
Освен това, според правителството на автономна област Галисия селективността на тарифната система през 2005 г. не е била законово обезпечена, тъй като държавата не е имала намерение да предостави предимство на крайните потребители, а просто е допуснала грешки при прогнозите си за пазарните тенденции и цени, въз основа на които е определила тарифите си през 2004 г. Правителството на автономна област Галисия също така оспорва заключението, че системата е оказала въздействие върху търговията в рамките на Съюза.
(82)
Забележките на автономна област Астурия са подобни на представените от правителството на Испания, към които правят препратка.
МНЕНИЕ И КОМЕНТАРИ НА ИСПАНИЯ
(83)
Испания твърди, че системата на регулираните тарифи през 2005 г. не е включвала помощи нито за крайните потребители, нито за електроразпределителните дружества.
Не съществува никаква причинно-следствена връзка между държавните мерки и дефицита и той не може да се припише на държавата
(84)
Испания счита, че дефицитът не може да бъде приписан на държавата, тъй като е бил причинен от непредвидими външни обстоятелства, а не от съзнателното намерение на държавата за субсидиране на определени дейности.
(85)
Испания твърди, че законодателството на Съюза в сила през 2005 г. не е възпрепятствало доставката на електроенергия по определени от държавата регулирани тарифи. Следователно регулаторната намеса на държавата е била юридически обоснована като израз на националния суверенитет. Един такъв суверенен прерогатив е определянето на тарифи така, че предполагаемите разходи да отговарят на предполагаемото търсене.
(86)
Испания заявява, че дефицитът за 2005 г. е бил причинен от несъответствие между прогнозите на правителството за цените на едро на електроенергията и реалните цени, регистрирани в „общия резерв“. Цените през 2005 г. са били твърде високи, за да бъдат предизвикани от непредвидими причини, представляващи непреодолима сила.
(87)
Тъй като събитието, довело до предполагаемата помощ, е било нарастване на цените на едро над прогнозите, предполагаемото предимство не би могло да се припише на правен инструмент. Дори да се допусне, че такова предимство е съществувало (quod non), то би било породено от обстоятелства, които не са свързани с намеренията на държавата. Съществуването на непреодолима сила, според Испания, прекъсва причинно-следствената връзка между административното решение за определяне на тарифите и конкурентното предимство, което би довело до държавна помощ. Дори да се предположи (quod non), че е изпълнено обективното условие за наличие на причинно-следствена връзка, не би било налично субективното условие за преднамереност (отговорност) от страна на държавата.
Липса на участие на държавни ресурси
(88)
Испания посочва, че тарифите не включват публични средства. На първо място в това отношение Испания твърди, че налогът не е „такса“ по смисъла на съдебната практика на Съда на Европейския съюз в сферата на парафискалните такси, тъй като не е събиран от държавата и няма характер на такса. Според Испания налогът е неразделна част от тарифата и има същото естество. Следователно тарифата представлява частна цена.
(89)
На второ място, средствата не се събират от държавата, нито са насочени към фонд, посочен от последната. Тарифите се налагат от електроразпределителните дружества, а не от държавата, и следователно са частни цени, които гарантират справедливо възнаграждение на участниците (предвидено в ЗЕС). Не са нито данъци, нито публични цени. Държавата не предоставя никакво плащане, по-скоро е системата, която би осигурила заплащане по силата на пазарните механизми за нерегулираните дейности и на установени от държавата тарифи за достъп за регулираните дейности. Тъй като в подобна система не съществува тежест за държавата, в нея не участват държавни ресурси (съгласно делото Sloman Neptune (21). Освен това тези средства не се вливат в държавната хазна, не са споменати в бюджетните закони, Сметната палата не им прави проверка и не могат да бъдат възстановени от длъжниците с административни средства. За дълговете към електроенергийната система не се прилага лихвеният процент, приложим за дълговете към държавата.
(90)
Испания отново заявява, че тези средства се управляват от испанския регулаторен орган CNE в качеството му на обикновен счетоводен посредник. Според Испания, в решението си за невъзвръщаемите разходи от 2011 г. (S.A. NN 49/99) Комисията вече е определила, че „транзитното преминаване на средства през CNE има преди всичко счетоводен характер. Финансовите средства, прехвърлени по сметката на името на CNE, никога не са били собственост на този орган и незабавно се изплащат на бенефициерите в съответствие с предварително определен размер, който CNE не може да променя по никакъв начин“. Въз основа на тази констатация Комисията стигна до заключението, че „не е в състояние да определи дали приходите от таксата, установена в рамките на режима на невъзвръщаеми разходи, представляват държавни ресурси“.
Липса на предимства
(91)
Испания не споделя мнението на Комисията, че тарифите са предоставили икономическо предимство на крайните потребители (или на електроразпределителните дружества).
(92)
Що се отнася до крайните потребители, като припомня, че дефицитът е произтекъл от непреодолима сила, Испания твърди, че това не е облагодетелствало големите потребители, тъй като е дало отражение плюс лихви върху тарифите през следващите години. Следователно предполагаемото икономическо предимство, произтичащо от по-ниска цена на електроенергията, е само привидно, тъй като потребителите са върнали заедно с лихвите разликата спрямо цените на свободния пазар.
Доставката по регулирани тарифи представлява услуга от общ икономически интерес
(93)
Испания твърди, че през 2005 г. наличието на регулирани тарифи не е било в противоречие със законодателството на Съюза, тъй като крайният срок за либерализация на пазара за всички потребители, включително битовите потребители, е бил 1 юли 2007 г.
(94)
По-специално, според испанските власти доставката на електрическа енергия е услуга от общ интерес и държавата трябва да се намеси, за да се избегнат злоупотреби с господстващо положение, произтичащо от наличието на една-единствена мрежа (естествен монопол).
(95)
Параметрите за определяне на тарифите са били установени по обективен и прозрачен начин. Сложната регулаторна рамка, при която се определят тарифите, и процедурата по ликвидация показват, според испанските органи, че тарифната система се основава на задълбочен анализ на разходите и приходите на системата, както и на анализ на търсенето на електроенергия.
Ангажимент на Испания
(96)
Както е посочено в съображения 25 и 26, генерираният през 2005 г. дефицит е изплатен чрез годишни вноски с лихвен процент, равен на EURIBOR без спред. Без това да засяга коментарите ѝ, Испания пое ангажимент да увеличи със задна дата лихвения процент за потребителски дружества, свързани към мрежа с напрежение над 1 kV. Това увеличение ще бъде пропорционално на вноската за дефицита от 2005 г. на потребителските дружествата, които са предмет на процедурата в ход и които са получавали доставка по пакетни тарифи. То ще се равнява на спред от 65 б.т. над референтния EURIBOR, като по този начин се привежда в съответствие с процента, прилаган за дефицита през следващите години.
(97)
Съответната сума ще бъде изплатена от потребителските дружества по следния начин: по отношение на годишните плащания по тази част от дефицита от 2005 г., която вече е изплатена, ще се приложи увеличение единствено на таксата за достъп; по отношение на сумите, които все още не са изплатени, за всяка следваща годишна вноска ще се прилага директно по-висок лихвен процент, отново под формата на увеличение на тарифите за достъп.
5. ОЦЕНКА НА МЯРКАТА
НАЛИЧИЕ НА ДЪРЖАВНА ПОМОЩ ПО СМИСЪЛА НА ЧЛЕН 107, ПАРАГРАФ 1 ОТ ДФЕС
(98)
Една мярка представлява държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС, ако са изпълнени следните условия: а) мярката предоставя икономическо предимство на бенефициера, б) предоставя се от държавата или чрез публични ресурси, в) е селективна, г) засяга търговията в рамките на Съюза и може да наруши конкуренцията в рамките на Съюза. Тъй като всички тези условия трябва да бъдат изпълнени, Комисията ще ограничи оценката си до наличието на икономическо предимство за бенефициерите.
Наличие на икономическо предимство
(99)
Дружествата се считат за облагодетелствани по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС, ако им бъде предоставено икономическо предимство, което не биха могли да получат под друга форма в пазарни условия. В настоящия случай разследването трябва да оцени, като се вземе предвид и изплащането на дефицита на електроенергийната система през 2005 г., дали е имало положителна разлика между установените през 2005 г. регулирани тарифи и пазарните цени, на които потенциалните бенефициери би трябвало да са закупили електроенергията и предоставените им услуги в рамките на тарифния режим. Всяко предимство по отношение на пазарните условия следва да се разглежда във връзка с действителните пазарни цени. Тези аспекти, а именно съществуването на положителни разлики или липсата на такива, между цените на електроенергията от „общия резерв“, пазарните цени и регулираните тарифи, и изплащането на дефицита, са последователно разгледани по-долу.
Сравнение със средните цени на електроенергията от „общия резерв“
(100)
Средните цени на електроенергията от „общия резерв“ са индикатор за общото ниво на пазарните цени на едро. Тази референтна средна цена е била 59,47 EUR/MWh през цялата 2005 г. Както е описано и онагледено в съображение 19 (графика 1), за седем непоследователни месеца през 2005 г. средните цени на едро са били по-високи от цените на електроенергията по регулираните пакетни тарифи, прилагани към всички крайни потребители. Следователно средната тарифа, определена с Наредба № 2392/2004, изглежда е дала положителна разлика в полза на всички крайни потребители, които са избрали регулираните тарифи, поне за повечето месеци на 2005 г.
(101)
Въпреки това за месечни периоди, по-кратки от една година, такава разлика не е била налична - например за петте месеца между януари и май 2005 г., поради което и не е било налице предимство за цялата система на регулираните тарифи. Освен това, ако се направи съпоставка на периоди, надвишаващи една година, например до 30 декември 2007 г., евентуалното предимство, акумулирано от юни 2005 г., изобщо не е било налице поради спада в средните цени на „общия резерв“, които намаляха драстично, достигайки до 37 EUR/MWh през март 2007 г., докато заложените в регулираните тарифи цени през същия период бяха около 68 EUR/MWh. Всъщност от октомври 2006 г. цените на електроенергията по регулираните тарифи са били много по-високи от цените на едро за доставка (вж. графика 1). Съответно, икономическите ползи и предимства за потребителите, получаващи доставка по регулирани тарифи, налични, когато цените на „общия резерв“ са по-високи от цените на електроенергията по регулираните тарифи, може и да се неутрализират, когато цените на „общия резерв“ са по-ниски от цените на електроенергията, заложени в регулираните тарифи.
(102)
От това следва, че както за по-кратки от една година месечни периоди през 2005 г., така и за двугодишни периоди, обхващащи част от 2005 г., цените на електроенергията по приложимите през 2005 г. регулирани тарифи не изглежда да са предоставили предимство на групата от потребители, получавали доставка по регулирани тарифи, в сравнение с цените на електроенергия на едро от „общия резерв“ При все това е факт, че приходите от таксите за достъп и регулираните тарифи, заплащани от цялата електроенергийна система, не са били достатъчни, за да се покрият разходите на регулираната система през 2005 г. Следователно е необходимо да се разгледа дали се въвежда подходящ механизъм, гарантиращ изплащането на дефицита.
Изплащане на дефицита на електроенергийната система през 2005 г.
(103)
Както е обяснено в съображения 15, 20 и 22, отчетите на електроенергийната система през 2005 г. включват всички регулирани разходи и приходи на системата, без определени приходи да се разпределят за специфични разходи. Например, разходите за пренос и разпределение (4 410 млн. евро) или разходите за помощи за когенерация и за възобновяеми източници на електроенергия (2 701 млн. евро) нито бяха разделени съответно между регулираните приходи от пакетните тарифи на регулирания пазар и/или приходите от регулираните такси за достъп на свободния пазар, нито бяха финансирани при разграничение между тези два вида приходи. Всъщност всички потребители на системата извличат полза и би могло да се очаква да допринесат за покриването на разходите за помощи за ефективни начини на когенерация и за възобновяеми източници на електроенергия, или за услугите по преноса и разпределението. В тази система на некумулативни разходи за всяка тарифа, е невъзможно разходите да се разпределят обективно със задна дата на потребителите на свободния пазар и на потребителите на регулираните тарифи, а в рамките на втората категория - и на 25-те тарифни нива, приложими през 2005 г. От това следва, че е уместно да се анализират потенциалните предимства или липсата на такива в резултат на дефицита за 2005 г. за електроенергийната система като цяло.
(104)
Във връзка с това в Испания е създаден механизъм за възстановяване в пълен размер на дефицита от 2005 г., който е съвместим с универсалността на отчетите на приложимата по това време система. Проблемът с дефицита на регулирани приходи на електроенергийната система за покриване на разходите на системата беше решен чрез вливане на средства, събрани чрез „такса със специална цел“, предвидена в Кралски указ 809/2006. Възстановяването започна от средата на 2006 г. чрез прилагане на налог от 1,378 % върху пакетните регулирани тарифи и 3,975 % върху таксите за достъп и след това на налози, необходими за възстановяването на сумата от 3,8 милиарда евро, плюс лихвите, за период от 14,5 години, който приключва през 2020 г. (вж. съображения 25 и 26).
(105)
От това следва, че с увеличението, необходимо за последващото изравняване на отчетите на системата от 2005 г., приходите от специалната вноска, предназначени за финансирането на дефицита от 2005 г., позволяват да бъдат изплатени сметките за електроенергия на потребителите на системата, макар и със значително закъснение.
(106)
При тези обстоятелства, единствената спорна характеристика на избрания през 2006 г. метод за изплащане на дефицита на електроенергийната система през 2005 г. и за изравняване на отчетите би била ниският лихвен процент, приложим първоначално за годишните плащания за възстановяване на дефицита, а именно референтният EURIBOR без спред. Както е посочено по-подробно в съображения 96 и 97, Испания се е ангажирала да увеличи лихвените проценти, приложими за потребителските дружества - предмет на настоящата процедура. Испания поема ангажимент да приложи спред от 65 б.т. над референтния лихвен процент.
(107)
Въвеждането на това изменение на първоначално прилаганата за възстановяване на дефицита от 2005 г. мярка, което изключва битовите потребители и малките предприятия, абонирани на по-високи регулирани тарифи в сравнение с механизма за корекции, изключва всякакво хипотетично предимство за предприятията в резултат на разсрочването на плащанията от 2006 г. насам. Освен това прилагането на налог към стойността на тарифата води до пряко пропорционална зависимост за всяко дружество между абсолютната стойност на възстановената сума и потреблението му на електроенергия. Колкото повече електроенергия се консумира, толкова по-голям е налогът.
Сравнение с цените на пазара на електроенергия
(108)
На второ място, както изтъкват някои заинтересовани страни, цените на електроенергията, регистрирани в „общия резерв“, не представляват адекватна база за сравнение на цените на електроенергията, плащани от големите потребители в контекста на регулирани тарифи, и пазарните цени. Всъщност с оглед на данните от доклада от 2005 г. на оператора на електроенергийния пазар OMEL, само седем крайни потребители са представлявали 5 % от идващата директно от „общия резерв“ електроенергия, в сравнение със стотици промишлени потребители и големи дружества. Промишлените потребители и други големи потребители, по-специално тези с голямо енергопотребление, за които енергията представлява значителна част от производствените разходи (обикновено 30-40 % за производството на алуминий), искат и получават предвидими условия за цените и доставките. Тези условия фигурират в договори със срокове над един ден. Цените, котирани на час при овърнайт пазар, като при „общия резерв“ на електроенергия, илюстрират средните пазарни цени за доставчиците, обслужващи разнороден набор от клиенти, включително битовите потребители. При все това те не са подходяща база за определяне на цените, които трябва да плащат потребителите с голямо енергопотребление на свободния пазар по договори със срокове над един ден. Противно на становището, изразено в решението за започване на процедурата, разследването показа, че по-ниските от средните цени за „общия резерв“ регулирани тарифи не водят непременно до предимство при пазарните условията за промишлените потребители, тъй като цените на „общия резерв“ не са пазарните цени за по-голямата част от тези потребители, с което се разсейват съмненията в това отношение.
(109)
Освен това изборът в полза на свободния пазар не е бил необратим в Испания през 2005 г. Потребителите са могли непрекъснато да избират сред най-изгодните оферти на регулирания пазар и свободния пазар, което е довело до определено сближаване на цените. Възможността за смяна на опциите за доставка непременно създава предпоставка за намаляване на цените на пазара на дребно по време на най-големите увеличения на цените на едро, като регистрираните в Испания от април 2005 г., докато - когато тази ситуация се обърне, се наблюдава обратният стимул - увеличаване на цените на свободния пазар с цел привеждането им в съответствие с най-високите нива на регулираната тарифа.
(110)
Както бе потвърдено от Асоциацията на независимите доставчици (съображения 42-49), през 2005 г. доставчиците на свободния пазар е трябвало да изпълнят договорите си или да ги прекратят едностранно, ако е възможно, или да предоговарят и да коригират в посока увеличаване цените си, като по този начин поемат риска клиентите да изберат регулирания пазар. Загубите, които доставчиците на свободния пазар твърдят, че са понесли, показват, че цените на свободния пазар през 2005 г., по-специално тези по договорите за една година, които са били изпълнени, са се задържали близко до нивата на съответните регулираните тарифи и поради това тарифите на практика не са осигурили икономическо предимство спрямо реалните цени на свободния пазар.
(111)
Това предполага, че двама хипотетични промишлени потребители, които се конкурират помежду си, би трябвало да имат, при сходни останали фактори, почти едни и същи разходи за електроенергия, ако единият е работил по договор за доставка на електроенергия със срок от една година (от януари до декември 2005 г.) по цените на свободния пазар, а другият е извършвал доставка по регулираните тарифи в рамките на същия период. Всъщност единственото въздействие, оказано от нивото на регулираните тарифи върху цените на свободния пазар през 2005 г., се е изразявало в предоставянето на потребителите на свободния пазар на косвена полза, състояща се в ограничаване на увеличението на цените, дори да се приеме, че такова увеличение е било договорно възможно в хода на годината или за по-дълъг срок (обхващащ цялата 2005 г.). На практика реалната или потенциалната конкуренция между промишлените потребители, които са се снабдявали с електроенергия съответно на свободния или на регулирания пазар, не би могла да бъде нарушена от регулираните тарифи.
(112)
Трето, в своето решение за започване на процедурата Комисията изтъкна по-специално ниските нива на регулираната тарифа (23,9 EUR/MWh и 27,0 EUR/MWh), които бяха прилагани през 2005 г. съответно за големите промишлени потребители (тарифа G4) и големите промишлени потребители на безсрочни договори (напр. тарифа 3.4), както е показано в таблица 3 от съображение 30. Както посочват някои трети страни, нивата на регулираните тарифи, които са предмет на оспорване в решението за започване на процедурата, не представляват тарифи, а средни цени след отстъпките. Без отстъпките нивата на базовата тарифа, определени в Указ 2392/2004, които са показани в таблица 1, са били съответно 56,12 EUR/MWh (тарифа 3.4) и 25,44 EUR/MWh (тарифа G4).
(113)
Във връзка с това в рамките на официалното разследване са представени доказателства, че регулираните тарифи, приложими към промишлените потребители, посочени в решението за започване на процедурата, са били на нивото на пазарните цени, приложими за целия период между януари и декември 2005 г., както следва:
(114)
На първо място, бяха предоставени доказателства, че са били налице двустранно договорени пазарни цени на стойност 34,45 EUR/MWh, приложими към потребители с голямо енергопотребление на свободния пазар през 2005 г. (съображения 55-57). Предвид включения в нея марж на пазарна реализация, по-малък от средния марж от десет евро, посочен в решението за започване на официална процедура по разследване, тази пазарна цена сочи цена за доставка около 25,44 EUR/MWh по най-ниската регулирана тарифа (G4) (23,9 EUR/MWh последваща средна цена). Като се вземат предвид обективните разлики, свързани с доставките по регулираната тарифа, напр. 9,7 пъти по-високите обеми на доставките, инвестициите в оборудване за контрол и сроковете за плащане, фактът, че регулираната тарифа е била по-ниска, не изглежда да е предоставил неправомерно икономическо предимство на бенефициерите.
(115)
На второ място, наличните доказателства показват, че през декември 2004 г. са могли да бъдат сключени едногодишни договори за доставка на основно натоварване, основани на пазарни цени от 31,05 EUR/MWh, за периода януари-декември 2005 г. Регистрирана е крайна пазарна цена (с допълнителни услуги и такса за достъп) от 36,67 EUR/MWh, което е по-малко от съответната основна тарифа (тарифа 3.4) за промишлени потребители на безсрочни договори със силна модулация на натоварването (вж. съображения 16, 18 и 58).
(116)
Допълнителните отстъпки при регулираните тарифи за управление на търсенето (например модулация на натоварването, непрекъсваемост) позволяват да се постигнат най-ниски средни цени на регулирания пазар за потребителите, които предоставят такива услуги (22). Тези отстъпки, които не са специално разгледани в решението за започване на процедурата, са били предназначени за заплащането на ориентирани към търсенето полезни услуги за мрежата, изискващи корекции, инвестиции или ограничения в рамките на търговски или промишлени процеси. Модулацията на натоварването изисква промишлените или търговските процеси с голямо енергопотребление да се извършват в ненатоварените периоди, а не в пиковите часове, като по този начин се намалява потреблението и напрежението в електрическа мрежа. Аналогично, услугите по непрекъсваемост, предоставяни на мрежата, са икономически полезни, тъй като изискват съгласието на даден промишлен потребител операторът на системата да може прекъсва доставката на електроенергия с кратко предизвестие (от няколко секунди до два часа) и за дълъг период (от един до дванадесет часа), какъвто беше случаят със съответните регулирани тарифи в Испания.
(117)
Ползите от тези услуги, а именно гарантиране на непрекъснатост на доставката на електроенергия, са признати в законодателството на Общността. Директива 2005/89/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 18 януари 2006 г. относно мерки за гарантиране сигурност на доставките на електрическа енергия и инфраструктурните инвестиции (23) изисква от държавите членки да вземат предвид техниките за управление на търсенето и да предприемат мерки за намаляване на пречките, които препятстват сключването на безсрочни договори, с цел да се поддържа баланса между търсенето и предлагането. Тези услуги допълват и може дори да заменят други регулаторни средства, използвани от оператора на мрежата за осигуряване на съответствие между предлагането и търсенето на електроенергия в мрежата, като по този начин се избягват смущения и прекъсвания на електроенергията, които от социална и икономическа гледна точка са скъпоструващи и могат да доведат до налагане на санкции или задължения.
(118)
Конкретно в случая с Испания липсата на голям капацитет за междусистемно свързване с други държави членки и значителното навлизане на периодични доставки от възобновяеми енергийни източници през 2005 г. правят тези услуги особено ценни. Мащабът на тяхната икономическа стойност и евентуалните разходи, които е възможно да се избегнат в рамките на електроенергийната система, могат да бъдат илюстрирани чрез направените от испанския оператор на мрежата Red Eléctrica de España разходи за покупката на услуги по балансиране. През 2005 г. Red Eléctrica de España плащаше средно по 65 EUR/MWh за услуги по вторично регулиране за увеличаване на енергията (добавяне на допълнителна енергия в рамките на срок между 15 секунди и 15 минути за балансиране на мрежата); за третично регулиране на увеличаването (добавяне на допълнителна енергия в рамките на срок между 15 минути и 2 часа за попълване на енергийните резерви след вторичното регулиране), като средната цена през 2005 г. е била 78 EUR/MWh, с увеличения до 600 EUR/MWh (24). За улесняване на търсенето и пренасочването му от пиковите часове (модулация на натоварването) или с цел предлагане на капацитет за намаляване на търсенето в критични ситуации (услуги по непрекъсваемост), отстъпките за съответните регулирани тарифи (напр. около 32 EUR/MWh за тарифа 3.4) изглеждат икономически обосновани.
(119)
При липса на такива отстъпки за мерки за управление на търсенето, регулираните тарифи за потребителите, свързани към мрежата за високо напрежение (тарифи 1.4 и 2.4), биха били на много по-високо ниво (между 58 и 61 EUR/MWh) за базовата тарифа и 76,2 EUR/MWh за действителната средна цена. При сравнение с пазарните цени от 31,05 EUR/MWh за периода от януари до декември 2005 г., не може да се счита, че пазарните цени са били по-високи от регулираните тарифи, приложими за по-голямата част от промишлените и търговските потребители с голямо потребление.
(120)
Това означава, че макар цените на електроенергията, регистрирани в „общия резерв“, да не са подходяща база за сравнение на цените за електроенергия, заплащани от големите промишлени и търговски потребители, реалните пазарни цени за доставката на електроенергия на крайни потребители по регулираните тарифи през 2005 г. са били съобразени със съответните нива на регулираните тарифи.
6. ЗАКЛЮЧЕНИЯ ОТНОСНО МЯРКАТА
(121)
С оглед на горните съображения, Комисията смята за установено, на първо място, че предприятията, на които е била доставяна електроенергия по пакетни регулирани тарифи, не са извлекли ползи от нивото на тези тарифи и на второ място, предвид поетия от Испания ангажимент за изменение на мярката, закъснението на тези дружества в плащането на част от сметките им за електроенергия за 2005 г. ще доведе до натрупване на съответен лихвен процент.
(122)
Следователно тази мярка не води до икономическо предимство в полза на потребителските дружествата. Тъй като критериите по член 107, параграф 1 от ДФЕС са кумулативни, не е необходимо да се разглежда дали са изпълнени другите критерии.
(123)
Следователно Комисията стига до заключението, че с оглед на схемата, приета от Испания за събиране на дълга от крайните потребители към електроенергийната система, системата на регулирани тарифи, прилагана през 2005 г., не е довела до държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС. Това заключение се отнася за ситуацията и периода от време, обхванати от жалбата, без да се засяга евентуалната оценка от страна на Комисията на мерките, предприети от Испания след 2005 г.,
ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:
Член 1
Системата на регулирани тарифи, приложена от Кралство Испания през 2005 г., не представлява държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от Договора за функционирането на Европейския съюз.
Член 2
Адресат на настоящото решение е Кралство Испания.
Съставено в Брюксел на 4 февруари 2014 година.
KOMISIJAS LĒMUMS
(2014. gada 4. februāris)
par valsts atbalstu Nr. SA.21817 (C 3/07) (ex NN 66/06), ko īstenojusi Spānija
Spānijas elektroenerģijas tarifi - patērētāji
(izziņots ar dokumenta numuru C(2013) 7741)
(Autentisks ir tikai teksts spāņu valodā)
(Dokuments attiecas uz EEZ)
(2014/456/ES)
EIROPAS KOMISIJA,
ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 108. panta 2. punkta pirmo daļu,
ņemot vērā Līgumu par Eiropas Ekonomikas zonu un jo īpaši tā 62. panta 1. punkta a) apakšpunktu,
uzaicinājusi ieinteresētās personas iesniegt piezīmes saskaņā ar minētajiem noteikumiem (1) un ņemot vērā šīs piezīmes,
tā kā:
1. PROCEDŪRA
(1)
Uzņēmums Céntrica plc un uzņēmums Céntrica Energía S.L.U. (turpmāk kopā “Céntrica”) 2006. gada 27. aprīļa vēstulē iesniedza Komisijai sūdzību par regulēto elektroenerģijas tarifu sistēmu, kas Spānijā tika īstenota 2005. gadā.
(2)
Komisija 2006. gada 27. jūlija vēstulē pieprasīja Spānijas iestādēm sniegt informāciju par iepriekš minēto pasākumu. Komisija šo informāciju saņēma 2006. gada 22. augusta vēstulē.
(3)
Lieta 2006. gada 12. oktobrī tika reģistrēta kā nepaziņots atbalsts (lieta NN 66/06).
(4)
Komisija 2006. gada 9. novembra vēstulē pieprasīja Spānijas iestādēm sniegt papildu skaidrojumus par pasākumu. Spānijas iestādes atbildi sniedza 2006. gada 12. decembra vēstulē.
(5)
Komisija 2007. gada 24. janvāra vēstulē informēja Spānijas iestādes, ka tā attiecībā uz minēto pasākumu ir nolēmusi uzsākt Līguma par Eiropas Savienības darbību 108. panta 2. punktā paredzēto procedūru.
(6)
Komisijas lēmums tika publicēts Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī (2). Komisija aicināja ieinteresētās personas iesniegt savas piezīmes par šo pasākumu.
(7)
Spānijas iestādes iesniedza savus apsvērumus 2007. gada 26. februāra vēstulē.
(8)
Komisija saņēma piezīmes no šādām ieinteresētajām personām: Galisijas reģionālās valdības (Xunta de Galicia; 2007. gada 23. marta vēstule), Céntrica (2007. gada 26. marta un 3. jūlija vēstule), ACIE - Neatkarīgo enerģijas piegādātāju asociācijas (2007. gada 26. marta vēstule), Astūrijas valdības (2007. gada 27. marta vēstule), AEGE - Energoietilpīgo lietotāju asociācijas (2007. gada 2. aprīļa vēstule), Asturiana de Zinc - AZSA (2007. gada 3. aprīļa vēstule), Ferroatlántica - metāla ražotāja (2007. gada 3. aprīļa vēstule), Alcoa (2007. gada 3. aprīļa vēstule), UNESA - Spānijas Elektroenerģijas nozares asociācijas (2007. gada 25. aprīļa vēstule), ENEL Viesgo (2007. gada 26. aprīļa vēstule), Iberdrola (2007. gada 26. aprīļa vēstule), Union Fenosa Distribución (2007. gada 27. aprīļa vēstule), Hidrocantábrico Distribución Electrica (2007. gada 27. aprīļa vēstule), Endesa Distribución Electrica (2007. gada 27. aprīļa vēstule).
(9)
Komisija 2007. gada 15. maija un 2007. gada 6. jūlija vēstulēs nosūtīja ieinteresēto personu piezīmes Spānijas iestādēm, kurām tika dota iespēja izteikt piezīmes; iestāžu piezīmes tika saņemtas 2007. gada 2. augusta vēstulē.
(10)
Céntrica iesniedza sīkāku informāciju 2007. gada 1. jūnija un 28. augusta, 2008. gada 4. februāra un 1. marta vēstulēs, AEGE - 2011. gada 21. novembra vēstulē un Ferroatlántica - 2011. gada 5. decembra vēstulē.
(11)
Komisija 2009. gada 30. jūlija, 2010. gada 19. marta, 2011. gada 6. oktobra, 2012. gada 12. aprīļa, 2012. gada 31. augusta, 2013. gada 4. februāra un 2013. gada 17. jūlija vēstulēs pieprasīja Spānijas iestādēm sniegt sīkākus skaidrojumus par pasākumu. Iestādes sniedza atbildi 2009. gada 5. oktobra, 2010. gada 26. aprīļa, 2011. gada 7. decembra, 2012. gada 12. jūnija un 18. oktobra un 2013. gada 11. februāra un 4. oktobra vēstulēs.
(12)
Lieta 2013. gada 19. aprīlī tika sadalīta divās daļās, tādējādi nodalot šo lietu, t. i., lietu SA.21817 (C3/07, ex NN 66/06), kura attiecas uz atbalstu elektroenerģijas tiešajiem lietotājiem, un lietu SA.36559 (C3a/07, ex NN 66/06), kura attiecas uz atbalstu elektroenerģijas sadales uzņēmumiem. Šis lēmums attiecas tikai uz iespējamo atbalstu elektroenerģijas tiešajiem lietotājiem, kas iekļauti procedūras darbības jomā, t. i., izņemot mājsaimniecības un mazos uzņēmumus.
2. PASĀKUMA SĪKS APRAKSTS
SPĀNIJAS ELEKTROENERĢIJAS SISTĒMA 2005. GADĀ
(13)
Tiesiskajā regulējumā, ko izveidoja ar 1997. gada 27. novembra Likumu 54/1997 (Ley del Sector Eléctrico, turpmāk “LSE”), kurš bija spēkā 2005. gadā, elektropiegāde tiešajiem lietotājiem par regulētajiem tarifiem tika atzīta par regulētu darbību. Likumā šā pienākuma izpilde uzdota sadales uzņēmumiem.
(14)
2005. gadā visi elektroenerģijas tiešie lietotāji Spānijas tirgū varēja izvēlēties, vai vienoties par piegādes līgumiem ar neatkarīgiem piegādātājiem vai saņemt piegādi par valsts noteiktiem regulētiem tarifiem. Regulētajā tirgū katram tiešajam lietotājam pēc attiecīga pieprasījuma bija tiesības saņemt piegādes no sava vietējā sadales uzņēmuma, maksājot apvienoto regulēto tarifu (visu ietverošu cenu) atkarībā no patēriņa profila un patēriņa apjoma. Brīvajā tirgū klienti maksāja tīkla piekļuves maksu, kas arī bija regulēta, un papildus tam klientiem bija jāsedz energopiegādes izmaksas. Kopš reformas pabeigšanas elektroenerģijas nozarē 2009. gadā sadales uzņēmumi vairs neveic elektropiegādi par apvienotiem regulētajiem tarifiem.
(15)
Apvienotie regulētie tarifi un regulētās tīkla piekļuves maksas tika noteiktas ex ante visam gadam, parasti pirms N - 1 gada beigām, bet gada laikā bija iespējams veikt to korekciju (3). Tomēr gada tarifu palielinājumam tika piemērota maksimālā robežvērtība (4). Principā tarifi un maksas tika noteiktas, pamatojoties uz prognozēm, lai nodrošinātu, ka regulētie ienākumi, kas rodas to piemērošanas rezultātā, būtu pietiekami elektroenerģijas sistēmas kopējo regulēto izmaksu segšanai. Šīs sistēmas regulētās izmaksas 2005. gadā ietvēra izmaksas saistībā ar energopiegādi par apvienotajiem tarifiem, izmaksas, kas radušās, iepērkot enerģiju no īpašām shēmām (atjaunojamie resursi, koģenerācija u. c.), transporta un sadales izmaksas, pieprasījuma vadības pasākumus, papildu elektroenerģijas ražošanas izmaksas Spānijai piederošajās salās, ogļu atbalstu, iepriekšējo gadu deficītu u. c. Spēkā nebija nekādi noteikumi, kas paredzētu noteiktas ienākumu kategorijas vai tās daļas iezīmēšanu noteiktas izmaksu kategorijas vai tās daļas segšanai. Tā rezultātā ne visi ienākumi no tīkla piekļuves maksām, ne to daļa nebija iezīmēta, lai finansētu, piemēram, subsīdijas elektroenerģijai, kas iegūta no atjaunojamiem resursiem, vai elektroenerģijai, kas ražota Spānijai piederošajās salās.
(16)
2005. gadā tiešajiem lietotājiem bija noteikti vismaz 25 regulētie tarifi atkarībā no patēriņa līmeņa, patēriņa profila, paredzētā patērētāja un tīkla pieslēguma sprieguma. Vienlaikus brīvajā tirgū tiešajiem lietotājiem tika piemērotas deviņas citas regulētas tīkla piekļuves maksas, kuru pamatā arī bija pieslēguma spriegums un citi raksturlielumi.
(17)
2004. gada 30. decembrī Spānijas iestādes noteica 2005. gadā piemērojamos elektroenerģijas tarifus (5), kuri atbilda šādām lietotāju kategorijām:
APVIENOTIE TARIFI
Zemspriegums
1.0.
Jauda līdz 770 kW
2.0.
Vispārējie, jauda zemāka nekā 15 kW
3.0.
Vispārējie
4.0.
Vispārējie, ilgtermiņa izmantošana
B.0.
Ielu apgaismojums
R.0.
Lauksaimnieciskā apūdeņošana
Augstspriegums
Vispārējie tarifi
Īslaicīga izmantošana
1.1.
Vispārējie, nepārsniedz 36 kV
1.2.
Vispārējie, 36-72,5 kV
1.3.
Vispārējie, 72,5-145 kV
1.4.
Vispārējie, pārsniedz 145 kV
Vidēja termiņa izmantošana
2.1.
Nepārsniedz 36 kV
2.2.
36-72,5 kV
2.3.
72,5-145 kV
2.4.
Pārsniedz 145 kV
Ilgtermiņa izmantošana
3.1.
Nepārsniedz 36 kV
3.2.
36-72,5 kV
3.3.
72,5-145 kV
3.4.
Pārsniedz 145 kV
Pilsētas transporta tarifi (Tarifas de tracción)
T.1.
Nepārsniedz 36 kV
T.2.
36-72,5 kV
T.3.
72,5-145 kV
Lauksaimnieciskā apūdeņošana
R.1.
Nepārsniedz 36 kV
R.2.
36-72,5 kV
R.3.
72,5-145 kV
G. Tarifi lielajiem patērētājiem (G4)
Tarifi pārdošanai sadales uzņēmumiem
D.1.
Nepārsniedz 36 kV
D.2.
36-72,5 kV
D.3.
72,5-145 kV
D.4.
Pārsniedz 145 kV
PIEKĻUVES TARIFI
Zemspriegums
2,0 A
Parastais zemsprieguma piekļuves tarifs
2,0 NA
Vienkāršais zemsprieguma piekļuves tarifs, nodalot dienas un nakts tarifu
3,0 A
Vispārējais zemsprieguma piekļuves tarifs
Augstspriegums
3.1.A
Piekļuves tarifs spriegumam, kas nepārsniedz 36 kV (jauda nepārsniedz 450 kW)
6.1.
Piekļuves tarifs spriegumam, kas nepārsniedz 36 kV (jauda pārsniedz 450 kW)
6.2.
Piekļuves tarifs spriegumam, kas pārsniedz 36 kV, bet nepārsniedz 72,5 kV (jauda pārsniedz 450 kW)
6.3.
Piekļuves tarifs spriegumam, kas pārsniedz 72 kV, bet nepārsniedz 145 kV (jauda pārsniedz 450 kW)
6.4.
Piekļuves tarifs spriegumam, kas pārsniedz 145 kV (jauda pārsniedz 450 kW)
6.5.
Piekļuves tarifs starptautiskajai apmaiņai
(18)
Apvienotos regulētos tarifus var sadalīt komponentē, kas paredzēta transporta, sadales un vispārīgo sistēmas izmaksu segšanai (tīkla piekļuves maksa), un komponentē, kas parāda elektroenerģijas iegādes izmaksas vairumtirdzniecības tirgū (enerģijas komponente). Apvienotajiem tarifiem papildus tika piemērota atlaižu sistēma attiecībā uz pieprasījuma vadības pakalpojumiem (piemēram, pieņemtie pārtraukumi elektroapgādē pēc brīdinājuma vai patēriņš, kas koncentrēts mazākas noslodzes periodos). Sākot ar 2005. gadu, Spānijā tika ieviestas regulēto tarifu sistēmas pārmaiņas. Pēdējās no tām tika ieviestas 2013. gadā, kad Spānijā tika pieņemts jauns tiesiskais regulējums attiecībā uz elektroenerģijas nozari (Likums 24/13), kurš citu pasākumu starpā ietvēra mazumtirdzniecības tirgus cenu regulēšanas reformu. Spānija paziņoja, ka šis jaunais likums un tā īstenošanas noteikumi tiks izstrādāti 2014. gadā. Turpmāk sniegti daži no pamata apvienotajiem tarifiem iepriekšminētajām kategorijām zemākajā tarifu līmenī (t. i., nepārsniedz 145 kV), kas ir piemērojami, sākot ar 2005. gada 1. janvāra.
1. tabula
Pamata summas apvienotie regulētie tarifi, 2005. gads
A/Jaudas komponente
B/Elektroenerģijas komponente
Apvienotais tarifs (A+B)
EUR/kW mēnesī
EUR/kWh
EUR/MWh
Zemspriegums
1.0.
Jauda 770 W
0,277110
0,062287
62,67
3.0.
Vispārējais
1,430269
0,083728
85,71
4.0.
Vispārējais, ilgtermiņa izmantošana
2,284634
0,076513
79,69
Augstspriegums
1.4.
Īstermiņa izmantošana, vispārējais 145 kV
1,759358
0,058412
60,86
2.4.
Vidēja termiņa izmantošana, vispārējais 145 kV
3,632629
0,053224
58,27
3.4.
Ilgtermiņa izmantošana, vispārējais 145 kV
9,511921
0,042908
56,12
G.
Lielie patērētāji G4
10,208070
0,011265
25,44
Avots: Karaļa dekrēta 2392/2004 I pielikums, Komisijas aprēķini.
(19)
Spānijas Nacionālā enerģijas komisija (Comisión Nacional de Energía; turpmāk “CNE”), kas ir Spānijas regulators, ir paziņojusi, ka kopumā apvienotie tarifi 2005. gadā neatspoguļoja visas piegādes izmaksas, jo īpaši izmaksas saistībā ar enerģijas iegādi vairumtirdzniecības tirgū. Jo īpaši, kā parādīts turpmākajā attēlā, tikai piecos mēnešos - vispirms no 2005. gada janvāra līdz februārim un tad no 2005. gada aprīļa līdz jūnijam - cenas iekļāvās vidējos apvienotajos regulētajos tarifos, kas bija zemāki nekā vidējās cenas vairumtirdzniecības elektroenerģijas tirgū. Savukārt laikā no 2006. gada oktobra līdz 2007. gada decembrim notika pretējais - šajā 14 mēnešu periodā vidējās vairumtirdzniecības cenas strauji kritās, sasniedzot zemāku līmeni nekā enerģijas cenas, kas ietvertas vidējos apvienotajos regulētajos tarifos, būtiski pārsniedzot starpību, kas bija vērojama 2005. gada septiņos mēnešos, kad vairumtirdzniecības cenas bija augstākas nekā apvienotajos tarifos ietvertās cenas.
1. attēls
Vidējā svērtā vairumtirdzniecības cena un apvienotajā tarifā ietvertā enerģijas cena
Avots: CNE, Ziņojums par konkurences attīstību gāzes un elektroenerģijas tirgū. 2005./2007. gada periods, 84. lpp.
2005. GADA TARIFU DEFICĪTS
(20)
Elektroenerģijas sistēmā, pamatojoties uz faktiskajiem regulētajiem ienākumiem un izmaksām, norēķinu veica vienreiz gadā. 2005. gadā noteiktais regulēto tarifu un tīkla piekļuves maksu līmenis neradīja pietiekamus ienākumus, lai ļautu sistēmai atgūt visas regulētās izmaksas, kas bija dokumentētas ex post visam gadam. Gala norēķinu process par 2005. gadu, ko gada beigās veica CNE, radīja deficītu 3 811 miljonu EUR apmērā. Tā nebija pirmā reize, kad norēķinu procesa rezultātā radās deficīts, lai gan 2005. gadā deficīts sasniedza nebijušu apmēru. 2000., 2001. un 2002. gadā tika fiksēts mazāks deficīts.
(21)
Jo īpaši valdība nepietiekami novērtēja faktiskās elektroenerģijas iegādes cenas. Tiešo lietotāju elektroenerģijas patēriņš gan regulētajā, gan brīvajā tirgū 2005. gadā kopumā attīstījās, kā prognozēts 2004. gada decembrī, tomēr, ņemot vērā virkni neparedzētu cenu kāpumu gada laikā, vairumtirdzniecības cena 2005. gadā bija 62,4 EUR/MWh salīdzinājumā ar 35,61 EUR/MWh 2004. gadā, kā rezultātā vidējā vairumtirdzniecības cena 2005. gadā bija 59,47 EUR/MWh. Šā palielinājuma iemesli ir neparasti sauss gads, kas samazināja hidroelektroenerģijas ražošanu par 55 %, naftas cenu pieaugums, ietekme, ko radīja CO2 emisijas kvotu, kuras saņemtas bez maksas saskaņā ar emisijas kvotu tirdzniecības sistēmu, tirgus cena un enerģijas pieprasījuma kāpums, kas pārsniedz IKP pieaugumu.
(22)
Vēl viens nozīmīgs faktors, kas veicināja sistēmas vispārējo izmaksu pieaugumu, bija augstais atbalsta līmenis atjaunojamās enerģijas ražošanai. Konkrēti, atjaunojamās enerģijas ražotāji varēja izvēlēties tiešu dalību elektroenerģijas vairumtirdzniecības tirgū vai tirdzniecības sistēmā. 2005. gadā šī izvēle bija īpaši pievilcīga, un tā rezultātā tirdzniecības sistēmā piedalījās vairāk atjaunojamās enerģijas ražotāju nekā bija gaidāms, tādējādi radot sistēmā augstākas izmaksas. Turklāt tiešais atbalsts elektroenerģijas enerģijas izmaksām saskaņā ar īpašo shēmu (atjaunojamie energoresursi, koģenerācija), kuras pārskatos tika iekļautas kā regulētas izmaksas, sasniedza 2 701 miljonu EUR 2005. gadā. Piemēram, sistēmas transporta un sadales izmaksas 2005. gadā sasniedza 4 410 miljonus EUR.
Deficīta priekšfinansēšanai apstiprinātais mehānisms
(23)
Deficīta veidošanās tika pamanīta. Jau 2005. gada martā, kad kļuva skaidrs, ka veidojas tarifu deficīts, Spānijas iestādes Karaļa dekrētlikuma 5/2005 24. pantā (6) noteica, ka līdzekļus, kas nepieciešami, lai finansētu starpību starp elektroenerģijas sistēmas izmaksām un ienākumiem, nodrošinās pieci lielākie Spānijas “pilnvarotie elektroenerģijas uzņēmumi”, kas ir tie uzņēmumi, kuriem bija tiesības saņemt kompensāciju par balasta izmaksām (7), pamatojoties uz šādiem procentiem:
-
Iberdrola, S.A. - 35,01 %,
-
Unión Eléctrica Fenosa, S.A. - 12,84 %,
-
Hidroeléctrica del Cantábrico, S.A. - 6,08 %,
-
Endesa, S.A. - 44,16 %,
-
Elcogas, S.A. - 1,91 %.
(24)
Dekrētlikumā 5/2005 bija paredzēts, ka nākotnes deficītu attiecina uz iepriekšminētajiem pieciem uzņēmumiem kā negatīvu atlikumu esošajā noguldījumu kontā, ko izmanto CNE, lai maksātu balasta izmaksas šiem uzņēmumiem. Praksē tas nozīmēja, ka uzņēmumiem bija noteikta prasība līdzekļus maksāt avansā. Negatīvs balasta izmaksu konta atlikums varēja radīt tādas tiesības veikt iekasēšanu, kuras nozīmē uzņēmumu tiesības nākotnē iekasēt ienākumus no elektroenerģijas patērētājiem. Uzņēmumi varēja veikt šo tiesību vērtspapīrošanu un pārdošanu tirgū. Šiem uzņēmumiem piešķirtās iekasēšanas tiesības nodrošināja minimālo procentu likmi (trīs mēnešu Euribor, aprēķinot to kā iepriekšējā gada novembra likmju vidējo rādītāju bez maržas).
Mehānisms, kas apstiprināts deficīta atgūšanai no tiešajiem lietotājiem
(25)
Spānijas iestādes 2006. gada jūnijā pieņēma lēmumu par pasākumiem 2005. gada deficīta atgūšanai no elektroenerģijas patērētājiem, izmantojot regulētos tarifus. Ar Karaļa dekrētu 809/2006 (8) Spānijas iestādes noteica, ka 2005. gada deficītu (vai precīzāk -uzņēmumiem piešķirtās iekasēšanas tiesības) atmaksās lietotāji četrpadsmit ar pusi gadu laikā, izmantojot īpašu piemaksu, ko piemēros gan apvienotajiem, gan piekļuves tarifiem. Piemaksa, ko aprēķina kā gada summu, kas nepieciešama, lai 14,5 gadu laikā lineāri segtu 2005. gada deficīta neto pašreizējo vērtību, tika noteikta 1,378 % apmērā no apvienotā tarifa un 3,975 % apmērā no piekļuves tarifa 2006. gadam. Piemērojamā procentu likme bija 3 mēnešu Euribor.
(26)
Šo piemaksu uzskatīja par “īpašiem mērķiem paredzētu ieguldījumu” (cuota con destino específico). Spānijas iestādes noteica, ka ienākumus no ieguldījuma 2005. gada deficīta finansēšanai uzkrāj noguldījumu kontā, ko pārvalda CNE. CNE pēc tam pārved līdzekļus tiem, kam pieder iekasēšanas tiesības, t. i., deficīta finansējuma avotiem vai vienībām, kas no tiem pēc tam iegādājās iekasēšanas tiesības, ņemot vērā katra finansēto deficīta daļu.
Tarifu deficīta ietekme uz Spānijas tirgu
(27)
2005. gadā 37,49 % no elektroenerģijas pieprasījuma Spānijā tika iepirkts brīvajā tirgū. Šis apjoms atbilst relatīvi mazam skaitam patērētāju; tikai 8,5 % patērētāju elektroenerģiju iegādājās brīvajā tirgū, bet 91,5 % saglabāja regulētos tarifus (samazinājums salīdzinājumā ar 97 % 2004. gadā). Augstsprieguma elektroenerģijas patērētāji (galvenokārt rūpnieciskie patērētāji) bija galvenā klientu kategorija brīvajā tirgū; 38,9 % no tiem bija izmantojuši savu iespēju, un viņu iegādes veidoja 29 % no kopējā elektroenerģijas patēriņa Spānijas kontinentālajā daļā 2005. gadā. Lielākā daļa mājsaimniecību un mazo zemsprieguma elektroenerģijas patērētāju, kuri varēja izvēlēties brīvo tirgu no 2003. gada (9), joprojām izvēlējās regulētos tarifus; tomēr 2005. gadā liela to daļa izvēlējās arī brīvo tirgu. 2005. gada 31. decembrī vairāk nekā 2 miljoni patērētāju bija brīvajā tirgū (salīdzinājumā ar 1,3 miljoniem 2004. gadā).
(28)
Tomēr cenu priekšrocība, ko 2005. gadā vidēji sniedza regulētie tarifi, būtu jāvērtē vienlaikus ar patērētāju atgriešanos regulētajā tirgū, kaut gan ar noteiktu laika novirzi. Kā parādīts turpmāk 2. tabulā, to patērētāju skaits, kas saņēma piegādes brīvajā tirgū, palielinājās visa 2005. gada garumā, bet kritās 2006. gadā, samazinot īpatsvaru (8,15 %) līdz līmenim, kas bija sasniegts 2005. gada pirmajā pusē. Brīvajā tirgū tiešajiem lietotājiem piegādātās enerģijas apjoma kritums, kurš bija vērojams 2004. gada decembrī, turpinājās arī 2005. gada pirmajā ceturksnī. Lai gan kritums būtiski mazinājās no 2005. gada jūnija līdz septembrim, tas turpinājās 2005. gada decembrī un visu 2006. gadu.
2. tabula
Piegādes vietu un enerģijas daļa brīvajā tirgū (procentos no kopējā tirgus) 2004.-2006. gadā
Elektroenerģija
2004. gads
2005. gads
2006. gads
Marts
Jūn.
Sept.
Dec.
Marts
Jūn.
Sept.
Dec.
Marts
Jūn.
Sept.
Dec.
Daļa (%) no piegādes vietām
1,53
2,82
4,21
5,73
7,42
9,42
10,37
10,66
10,20
9,28
8,86
8,15
Daļa (%) no enerģijas
29,30
33,60
36,19
33,57
33,15
35,34
41,39
37,41
29,38
27,10
25,74
24,87
Avots: CNE ziņojums Nota Informativa sobre los suministros de electricidad y gas natural en los mercados liberalizados, actualización 31 de diciembre de 2006.
(29)
Lai gan to zaudējumu ietekme, kuri radās piegādātājiem, bija jūtama, sākot no 2005. gada vidus, kad vairumtirdzniecības cenas sāka būtiski pieaugt, piegādes līgumus tūlīt nevarēja pārtraukt. Tā rezultātā piegādātāji brīvajā tirgū, it īpaši tie, kuriem nebija ražošanas jaudas un kuriem elektroenerģija bija jāpērk vairumtirdzniecības tirgū, bija spiesti izteikt piedāvājumu saskaņā ar brīvā tirgus nosacījumiem, kas bija saskanīgi ar regulēto tarifu, neraugoties uz iespēju ciest zaudējumus, vai piemērot augstākas cenas, atspoguļojot faktiskās iepirkuma cenas, tādējādi zaudējot tirgus daļu.
3. LĒMUMS UZSĀKT LESD 108. PANTA 2. PUNKTĀ PAREDZĒTO PROCEDŪRU
(30)
Komisijas lēmumā uzsākt oficiālu izmeklēšanu salīdzināti regulētie tarifi, ko maksā dažādas tiešo lietotāju kategorijas, ar aplēstajām cenām, kuras tām būtu bijis jāmaksā brīvajā tirgū, ja nebūtu šo tarifu. Tirgus cenas aplēses tika aprēķinātas, pamatojoties uz elektroenerģijas cenu vairumtirdzniecības tirgū, tīkla piekļuves maksām un vidējo tirdzniecības uzcenojumu, kas bija aplēsts 10 EUR/MWh apmērā un ko iesniedza Céntrica.
3. tabula
Cenu salīdzinājums patērētāju kategoriju dalījumā
Patērētāju kategorija
Regulētais tarifs
(EUR/MWh)
Aplēstā tirgus cena (tikai vairumtirdzniecības cena, plus piekļuves tarifs)
(EUR/MWh)
Aplēstā tirgus cena (+ EUR 10 tirdzniecības uzcenojums)
1.
Lieli rūpnieciskie patērētāji, kam ir pieslēgums augstsprieguma tīklam (G4 tarifs)
23,9
61,17
71,17
2.
Lieli rūpnieciskie patērētāji, kam ir pārtraucama piegāde
27,0
73,87-76,47
83,87-86,47
3.
Patērētāji, kam ir pieslēgums augstsprieguma tīklam
76,2
81,57
91,57
4.
Mājsaimniecības
101,2
107,75
117,75
5.
Mazi rūpnieciskie patērētāji vai pakalpojumu uzņēmumi, kam ir pieslēgums zemsprieguma tīklam
103,9
101,07
111,07
Avots: Céntrica informācija.
(31)
Šajā tabulā redzama būtiska priekšrocība divām pirmajām kategorijām (lieli rūpnieciskie lietotāji). Attiecībā uz pārējām tiešo lietotāju kategorijām veiktais salīdzinājums sniedz mazāk pārliecinošus pierādījumus, bet tomēr ir redzama neliela priekšrocība.
(32)
Lēmumā konstatēts, ka šī priekšrocība tika nodrošināta selektīvi, jo ar mākslīgi zemām regulētajām cenām priekšrocības tika radītas uzņēmumiem, kas kā enerģijas avotu izmantoja elektroenerģiju, nevis, piemēram, gāzi. Turklāt tika konstatēts, ka pastāv de facto un de jure selektivitāte, jo priekšrocības bija neproporcionāli lielākas lieliem rūpnieciskajiem tiešajiem lietotājiem, kas konkrētos gadījumos guva labumu no visu ietverošām cenām, kuras veidoja mazāk nekā pusi no aplēsto brīvā tirgus cenu enerģijas komponentes.
(33)
Lēmumā par procedūras uzsākšanu norādīts, ka, veicinot tiešo lietotāju atgriešanos regulētajā tirgū, sistēma varētu būt sniegusi labumu sadales uzņēmumiem, kuri saņēma garantētu peļņas maržu no savas regulētās darbības.
(34)
Lēmumā arī pausts uzskats, ka sistēma ietvēra valsts līdzekļu pārvedumu, jo cenas piemaksa, kas tika izmantota deficīta atmaksai, ir parafiskālā nodeva, no kuras gūtie ienākumi tiek virzīti caur Spānijas regulatoru CNE (publiska iestāde), pirms tos saņem galīgie saņēmēji. Lēmumā ietverts secinājums, ka, ņemot vērā Tiesas judikatūru saistībā ar šo lietu, šie līdzekļi būtu jāuzskata par valsts līdzekļiem.
(35)
Ņemot vērā, ka tiešie lietotāji darbojas tirgos, kuri kopumā ir atvērti konkurencei un tirdzniecībai ES, lēmumā par procedūras uzsākšanu Komisija secināja, ka visi 107. panta 1. punktā noteiktie kritēriji ir izpildīti un ka pasākums veido valsts atbalstu tiešajiem lietotājiem.
(36)
Pēc konstatējuma, ka neviens no LESD 107. pantā paredzētajiem izņēmumiem, šķiet, nav piemērojams, lēmumā par procedūras uzsākšanu tika novērtēts, vai elektroenerģijas nodrošināšana par regulētajiem tarifiem varētu tikt uzskatīta par vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes pakalpojumu (turpmāk “SGEI”) un tāpēc gūt labumu no LESD 106. panta 2. punktā paredzētā izņēmuma. Lēmumā konstatēts, ka elektroenerģijas nozarē dalībvalstu rīcības brīvību sabiedrisko pakalpojumu saistību noteikšanā ierobežo Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 26. jūnija Direktīvā 2003/54/EK par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz elektroenerģijas iekšējo tirgu un par Direktīvas 96/92/EK atcelšanu (10) (turpmāk “Elektroenerģijas direktīva”) paredzētie noteikumi. Šajā direktīvā paredzēts dalībvalstu pienākums noteikt universāla pakalpojuma saistības (tostarp galvenokārt tiesības saņemt piegādi par saprātīgām cenām) tikai attiecībā uz mājsaimniecību patērētājiem un mazajiem uzņēmumiem (11). Lēmumā secināts, ka, ņemot vērā Elektroenerģijas direktīvu, elektroenerģijas nodrošināšana vidējiem vai lieliem uzņēmumiem par regulētajiem tarifiem nevarētu tikt uzskatīta par SGEI šā jēdziena šaurā izpratnē.
(37)
Komisija tādējādi izteica nopietnas šaubas par to, vai tā atbalsta elementus, kurš tika sniegts regulēto tarifu veidā uzņēmumiem, kas nav mazie uzņēmumi, var uzskatīt par saderīgiem ar iekšējo tirgu.
(38)
Lēmumā par procedūras uzsākšanu arī konstatēts, ka bija iespējams, ka elektroenerģijas sadales uzņēmumi saņēma valsts atbalstu. Uz šo lietas daļu attiecas atsevišķs lēmums (lieta C 3a/07).
4. IEINTERESĒTO PERSONU PIEZĪMES
(39)
Reaģējot uz Komisijas uzaicinājumu iesniegt piezīmes par lēmumu uzsākt padziļinātu izmeklēšanu, lielie rūpnieciskie patērētāji, sadales uzņēmumi, neatkarīgie piegādātāji un Spānijas autonomo kopienu valdības iesniedza daudz piezīmju. Šajā dokumentā apkopoti tikai tie apsvērumi, kuri attiecas uz iespējamo valsts atbalstu elektroenerģijas tiešajiem lietotājiem.
NEATKARĪGO PIEGĀDĀTĀJU PIEZĪMES
(40)
Piezīmes tika saņemtas no Céntrica un ACIE, Neatkarīgo enerģijas piegādātāju asociācijas. Argumenti un secinājumi kopumā ir līdzīgi.
C é ntrica un ACIE piezīmes
(41)
Céntrica iesniegto piezīmju galvenā tēma ir iespējamās elektroenerģijas sadales uzņēmumiem radītās priekšrocības. Tomēr uzņēmuma sniegtie skaitļi un argumenti arī liecina par valsts atbalstu elektroenerģijas tiešajiem lietotājiem.
(42)
Saskaņā ar Céntrica piezīmēm brīvā un regulētā tirgus līdzāspastāvēšana, jo īpaši iespēja tiešajiem lietotājiem brīvi pāriet no viena tirgus uz otru, nozīmēja, ka regulētie tarifi darbojās kā cenas atsauce vai de facto kā brīvā tirgus cenu augšējā robeža. Piegādātāji nevarēja piemērot cenas, kas bija augstākas nekā regulētais tarifs, jo pretējā gadījumā tie nevarētu piesaistīt jaunus klientus un pazaudētu esošos.
(43)
Parasti brīvajā tirgū cenu, ko maksā elektroenerģijas tiešie lietotāji, veido divas komponentes: tīkla piekļuves maksa un piegādes komponente, kuru veido tirgus mehānismi un kura nonāk pie mazumtirdzniecības piegādātāja. Piegādē mazumtirdzniecībā rentabilitāte ir atkarīga no tā, vai piegādes komponente, ko maksā klienti, sedz piegādātāja izmaksas (t. i., enerģijas iepirkuma izmaksas vairumtirdzniecības tirgū vai pašu ražošanas izmaksas gadījumā, ja uzņēmums ir vertikāli integrēts), un no tirdzniecības uzcenojuma, kas ietver citas piegādes izmaksas (tirdzniecības izmaksas, IT sistēmas, rēķinu sagatavošanu u. c.) un atlīdzību par ieguldīto kapitālu. Tāpēc brīvā tirgus piegādātājs varēja darboties rentabli konkrētajā tirgus segmentā tikai tad, ja bija pozitīvs tirdzniecības uzcenojums jeb starpība starp vispārējām izmaksām, kas piegādātājam rodas, apkalpojot klientus, un regulēto tarifu.
(44)
Izmantojot aprēķinus, kas parādīja, ka 2005. gadā nevienai klientu kategorijai (12) nebija tirdzniecības uzcenojuma (vai, ka jebkurš uzcenojums, kas pastāvēja gada sākumā, gada laikā izzuda), Céntrica pamatoja, ka attiecībā uz piegādātājiem brīvajā tirgū pastāv neizdevīgi konkurences apstākļi. Tas nozīmēja, ka regulētie tarifi bija noteikti pārāk zemi neatkarīgajiem piegādātājiem, lai tie varētu rentabli konkurēt. Saskaņā ar Céntrica piezīmēm konkurence nebija iespējama attiecībā uz konkrētām tiešo lietotāju kategorijām (galvenokārt energoietilpīgiem lietotājiem, kam piemērots G4 tarifs, un citiem lieliem rūpnieciskiem lietotājiem) pat pirms tarifu deficīta rašanās, jo apvienotie tarifi nekad neradīja maržu, lai varētu konkurēt. Nelabvēlīgie konkurences apstākļi, par kuriem ziņoja Céntrica, visvairāk skāra lietotāju kategoriju, kurā ietilpst pakalpojumu uzņēmumi un mazās nozares, kam ir pieslēgums zemsprieguma tīklam, un mājsaimniecību segmentu.
(45)
Céntrica sniegtie skaitļi - galvenokārt salīdzinājums starp regulētajiem tarifiem un aplēstajām tirgus cenām - ir izmantoti Komisijas lēmumā par procedūras uzsākšanu (sk. 30. apsvērumu un 3. tabulu).
(46)
Saskaņā ar Céntrica viedokli sistēma neatbilda Elektroenerģijas direktīvai ne tikai deficīta pasākumu diskriminējošās būtības dēļ (tika kompensēti sadales uzņēmumu zaudējumi, bet piegādātāju - ne), bet arī tāpēc, ka netika nodrošinātas patērētāju tiesības uz pārredzamām cenām un tarifiem (13). Tā kā daļa elektroenerģijas cenas, kas bija jāmaksā 2005. gadā, tika atlikta uz nākamajiem gadiem, galīgās cenas, kas tika piemērotas, nebija pārredzamas patērētājiem.
(47)
Turklāt Céntrica apgalvoja, ka deficīta atmaksas mehānisms nebija līdzsvarots divu iemeslu dēļ. Pirmkārt, deficīts bija jāatmaksā galvenokārt tiešajiem lietotājiem, kuri izmantoja zemspriegumu, kaut arī lietotāji, kuri visvairāk ietekmēja deficīta veidošanos, bija tiešie lietotāji, kuri izmantoja augstspriegumu. Otrkārt, tiešajiem lietotājiem brīvajā tirgū bija jāmaksā par deficītu, ko tie nebija veidojuši.
(48)
Céntrica atbalstīja Komisijas sākotnējo uzskatu, ka Spānijas deficīta pasākumi ietvēra valsts līdzekļu pārvedumu. Céntrica arī apgalvoja, ka valsts līdzekļi bija iesaistīti darbībās saistībā ar Spānijas valdības lēmumu atļaut ražotājiem vērtspapīrot savas iekasēšanas tiesības.
(49)
ACIE - Neatkarīgo enerģijas piegādātāju asociācija - lēš, ka enerģijas iepirkuma izmaksas, uz kā balstīti regulētie tarifi, 2005. gadā bija par 68 % zemākas nekā faktiskās izmaksas, ko uzturēja piegādātāji, pērkot enerģiju vairumtirdzniecības tirgū. ACIE uzsvēra smagās sekas, ko neatkarīgajiem piegādātājiem radīja 2005. gada tarifu deficīts. Saskaņā ar ACIE piezīmēm piegādātājiem brīvajā tirgū piemēroja līdzīgas iepirkuma izmaksas kā sadales uzņēmumiem. Turklāt tie de facto bija spiesti pielāgoties tā apvienotā tarifa līmenim, kuru valdība noteica katrai klientu kategorijai, jo pretējā gadījumā tie nebūtu varējuši piesaistīt jaunus klientus vai saglabāt esošos. Jo īpaši ACIE norāda, ka 2005. gada sākumā tās locekļi noslēdza līgumus, pamatojoties uz valdības prognozētajām vairumtirdzniecības cenām, un ka vēlāk tiem bija jāpilda šie līgumi, kaut arī tie izrādījās nerentabli. Tā rezultātā neatkarīgie piegādātāji cieta zaudējumus. Céntrica lēš, ka 2005. gadā tas cieta zaudējumus 10 miljonu EUR apmērā. Saskaņā ar ACIE piezīmēm vairāki piegādātāji, tostarp Saltea Comercial, Electranorte, CYD Energia un RWE, bija spiesti iziet no tirgus.
ENERGOIETILPĪGO LIETOTĀJU PIEZĪMES
(50)
Energoietilpīgie lietotāji piedalījās procedūrā, izmantojot savu asociāciju AEGE (Asociación de Empresas con Gran Consumo de Energia). Daži no tiem (Asturiana de Zinc, Ferroatlántica un Alcoa) piedalījās arī individuāli. Alcoa ir alumīnija ražotājs, kas nodrošina triju ražotņu darbību Spānijā - San Ciprián, La Coruña un Avilés - un kas 2005. gadā guva labumu no G4 apvienotā tarifa (pārtraucamais tarifs, kas paredzēts energoietilpīgiem lietotājiem). Ferroatlántica ir alumīnija un dzelzs sakausējumu ražotājs, kurš guva labumu no pārtraucamā 3.4. tarifa. Asturiana de Zinc ir cinka ražotājs, kurš guva labumu no G4 tarifa savai rūpnīcai, kas atrodas San Juan de Nieva.
(51)
Savos apsvērumos energoietilpīgi lietotāji apšauba Komisijas secinājumu, ka rūpnieciskie tarifi (G4 un citi pārtraucamie tarifi) veido valsts atbalstu, apgalvojot, ka minētie tarifi nesniedza ekonomisku priekšrocību, ka tajos nebija iesaistīti valsts līdzekļi un ka tie neietekmēja konkurenci un tirdzniecību starp dalībvalstīm.
Nav ekonomisko priekšrocību
(52)
Saskaņā ar energoietilpīgo lietotāju viedokli etalons, kas lēmumā par procedūras uzsākšanu izmantots, lai noteiktu priekšrocības esību, ir nepareizs. Komisija salīdzināja rūpnieciskos tarifus ar vidējo cenu vairumtirdzniecības tirgū (tirdzniecības sistēmas cena), kas tika uzskatīta par tādu cenu, kas pārstāv izmaksas, ko šie uzņēmumi būtu maksājuši tirgū normālos tirgus apstākļos. Tā kā tika konstatēts, ka rūpnieciskie tarifi ir zemāki nekā tirdzniecības sistēmas cena, lēmumā par procedūras uzsākšanu tika konstatēts, ka tarifi nodrošināja labuma guvējiem ekonomisko priekšrocību.
(53)
Energoietilpīgie lietotāji apgalvo, ka tirdzniecības sistēma ir tūlītējais tirgus, kurā elektroenerģija nākamajai dienai tiek tirgota katru stundu. Saskaņā ar energoietilpīgo lietotāju piezīmēm tirdzniecības sistēmai ir konkrēti trūkumi, kas ietekmē tās efektivitāti un konkurētspēju. Tādējādi tirdzniecības sistēmas cenas precīzi neparāda ražošanas robežizmaksas un tāpēc neatspoguļo ideālas konkurences situāciju. Lieli tiešie lietotāji, kas patērē lielus elektroenerģijas apjomus un kam ir skaidri patēriņa profili, neveic iegādi no tirdzniecības sistēmas, bet parasti slēdz divpusējus līgumus ar elektroenerģijas piegādātājiem. Tas apstiprināts OMEL 2005. gada ziņojumā, kurā parādīts, ka tikai septiņi no atbilstīgajiem lietotājiem, kas veido 5 % no tirgotās elektroenerģijas, veica tiešu elektroenerģijas iepirkumu tirdzniecības sistēmā.
(54)
Jebkurā gadījumā, pat pieņemot, ka tirdzniecības sistēmas cenas varēja uzskatīt par derīgu etalonu, nebūtu bijis pareizi izmantot vidējo vairumtirdzniecības cenu 2005. gadā, kā to darīja Komisija, jo šī vidējā cena parāda to piegādātāju elektroenerģijas pieprasījumu, kuri apkalpoja daudzveidīgu tiešo lietotāju portfeli, tostarp mājsaimniecības un mazos uzņēmumus. Saskaņā ar AEGE, Ferroatlántica un Asturiana de Zinc piezīmēm atbilstīgs etalons būtu bijis minimālā tirdzniecības sistēmas cena 2005. gadā, t. i., 18,6 EUR/MWh, jo šī cena parādītu viskonkurētspējīgākos tirgus apstākļus tirdzniecības sistēmā (kur ražotāji piedāvā elektroenerģiju par cenu, kas vienāda ar to robežizmaksām). Lielie rūpnieciskie patērētāji atrodas situācijā, kas nav salīdzināma ar citu tiešo lietotāju, jo īpaši mājsaimniecību, situāciju. Tāpēc vidējā tirdzniecības sistēmas cena nav atbilstīgs etalons. Saskaņā ar Alcoa piezīmēm Komisijai tā vietā būtu jāsalīdzina apstrīdētie tarifi ar cenām, par kurām lielie tiešie lietotāji noslēguši divpusējos līgumus.
(55)
Alcoa sniedza vienu divpusējas tirgus cenas piemēru un norādīja, ka tā trīs alumīnija rūpnīcas vienmēr guvušas labumu no G4 tarifa. Tomēr Alcoa arī pieder alumīnija oksīda rūpnīca (Alúmina Española), kurai ir noslēgts divpusējs līgums ar piegādātāju 2004. gada beigās. Līguma ilgums bija divi gadi, ar iespēju līgumu pagarināt uz papildu gadu. Trīs alumīnija rūpnīcām ir tāds pats skaidrs patēriņa profils kā alumīnija oksīda rūpnīcām. Tomēr alumīnija oksīda rūpnīcas patērē būtiski mazāku elektroenerģijas apjomu (0,35 TWh salīdzinājumā ar 1,3 TWh Avilés un La Coruña rūpnīcās un 3,4 TWh San Ciprián rūpnīcā). Vidējā cena, kas nolīgta, pamatojoties uz šo līgumu, bija 34,45 EUR/MWh (ieskaitot kodolmoratorija izmaksas, tīkla piekļuves izmaksas un citus papildu izdevumus). Šī cena tika iegūta, pamatojoties uz konkursa procedūru, un starpība starp piegādātāju piedāvājumiem bija 5 EUR.
(56)
Saskaņā ar Alcoa piezīmēm starpību starp šo divpusējo cenu (34,45 EUR/MWh) un G4 tarifu (23,9 EUR/MWh) var izskaidrot ar objektīviem faktoriem. Konkrēti, uz lietotājiem, kam tiek piemērots G4 tarifs, attiecas tādi regulējoši ierobežojumi, kas neattiecas uz divpusējiem līgumiem, kā, piemēram, pienākums izmantot visu enerģiju, kas līgumā paredzēta saskaņā ar G4 tarifu (tam piemērojamas soda naudas), prasība īpašumā turēt savas sprieguma kontroles iekārtas un prasība veikt maksājumu 20 dienu laikā (savukārt divpusējiem līgumiem ir labāki maksāšanas nosacījumi).
(57)
Alcoa tādējādi secina, ka hipotētiskā tirgus cena, kas piemērojama tā trijām alumīnija rūpnīcām, būtu daudz zemāka nekā 34,45 EUR/MWh, jo šīm rūpnīcām ir augstāks patēriņa līmenis. Turklāt, ja vērā tiktu ņemts vidējais tirdzniecības uzcenojums 10 EUR/MWh apmērā, alumīnija oksīda rūpnīcas neto piegādes izmaksas būtu 24,25 EUR/MWh, kas ir ļoti tuvas G4 apvienotajam tarifam.
(58)
Ferroatlántica norādīja, ka lēmumā par procedūras uzsākšanu kļūdaini parādīts 2005. gadā izmantotais regulētais 3.4. tarifs, nepareizi iekļaujot atlaidi pamata tarifā un salīdzinot to ar piekļuves maksu, kas ir desmit reizes augstāka nekā piemērojamā maksa (un ir ļoti lieliem patērētājiem piemērojamā maksa). Ferroatlántica arī nodrošināja pierādījumus, ka, kaut arī 2004. gadā mēneša vidējā tirgus cena nestandartizētiem nākotnes līgumiem par elektroapgādi, ko veiks 2005. gadā, bija 31,68 EUR/MWh, šī cena 2004. gada decembrī bija 31,05 EUR/MWh. No tā izriet, ka uzņēmums būtu ieguvis savu pamata elektroapgādi 2005. gadā par šo cenu laikā, kad tika noteikti regulētie tarifi. Pēc papildu pakalpojumu (3,92 EUR/MWh) un attiecīgā piekļuves tarifa (1,70 EUR/MWh) pievienošanas rūpnieciskais lietotājs būtu ieguvis tirgus cenu 36,67 EUR/MWh apmērā, kas ir zemāka par energoietilpīgajiem lietotājiem piemērojamā 3.4. tarifa summu 56,11 EUR/MWh.
(59)
Faktiski citas šim tarifam piemērotās atlaides atlīdzināja spēju nodrošināt pieprasījuma vadības pakalpojumus un šo pakalpojumu pieņemšanu sistēmas labā. Saistībā ar šo Ferroatlántica papildus norāda, ka tarifam piemērotā atlaide atspoguļo dažādus piegādātos pakalpojumus, piemēram, dalījums pēc stundām (ar nakts un nedēļas nogales patēriņu), pārtraucamība (piegādes pieņemšana pēc tīkla operatora pieprasījuma), sezonalitāte (ar piegādes koncentrēšanu mēnešos ar zemu pieprasījumu) un reaktīvās enerģijas pārvaldība. Tikai ar šīm atlaidēm, kas bija mainīgas un ko noteica ar regulu no 1995. gada, nevis ar regulēto tarifu līmeni var izskaidrot un, pēc Ferroatlántica domām, pamatot zemāko 2005. gadā maksāto vidējo elektroenerģijas cenu.
(60)
Energoietilpīgie lietotāji apšauba lēmumā par procedūras uzsākšanu ietverto paziņojumu, ka priekšrocība nebija proporcionāla patērētajiem apjomiem un ka tai bija tendence palielināties attiecībā uz lieliem patērētājiem. Saistībā ar šo energoietilpīgie lietotāji apgalvo, piemēram, ka CNE pati apstiprināja, ka G4 tarifa līmenim vajadzēja būt vēl zemākam. Energoietilpīgie lietotāji norāda, ka lielie patērētāji, kam tika piemērots G4 tarifs vai 3.4. tarifs, patērēja vairākus tūkstošus reižu vairāk elektroenerģijas nekā vidējais augstsprieguma elektroenerģijas patērētājs, vienlaikus maksājot trīs reizes mazāk nekā šāds patērētājs.
(61)
Turklāt parasta prakse būtu, ka lielie patērētāji saņemtu lielāku vienības atlaidi cenai. Pamatojoties uz šo, energoietilpīgie lietotāji apgalvo, ka secinājums par to, ka rūpnieciskie tarifi ietvēra priekšrocību, ir apstrīdams. Tie norāda, ka jebkurā gadījumā Komisijai jānodrošina pārliecinoši pierādījumi par šādas priekšrocības esību.
(62)
Alcoa arī norādīja, ka cena, ko Alcoa maksāja Spānijā, bija gandrīz vienāda ar vidējo svērto cenu, ko alumīnija rūpnīcas maksāja ES, un bija pat augstāka nekā vidējā svērtā cena, kas tika maksāta EEZ.
Nav iesaistīti valsts līdzekļi
(63)
Energoietilpīgie lietotāji apgalvo, ka tie bija viņi, kas maksāja rūpnieciskos tarifus tieši sadales uzņēmumiem, un ka līdzekļi netika saņemti saskaņā ar valsts kontroli, un tāpēc saskaņā ar PreussenElektra judikatūru šāda kārtība neietvēra valsts līdzekļus.
(64)
Energoietilpīgie lietotāji apgalvo, ka bija laika novirze starp tarifu noteikšanu, kas notika 2004. gada beigās, un deficīta piedziņai no patērētājiem paredzētā mehānisma pieņemšanu, kas nenotika līdz 2006. gada jūnijam. Lēmumā par procedūras uzsākšanu Komisija apgalvoja, ka valsts līdzekļi bija iesaistīti, jo lietotāju rēķinos tika ieviesta piemaksa, kas tika klasificēta kā parafiskālā maksa. Energoietilpīgie lietotāji apgalvo, ka tad, ja šī hipotēze tiek pieņemta, pasākums, kas nebija atbalsts 2005. gadā, kļūst (ex post) par atbalstu 2006. gadā. Tas būtu pretrunā ES tiesību aktu pamatprincipiem, piemēram, juridisko noteiktību un tiesisko paļāvību. Energoietilpīgie lietotāji norāda, ka pasākuma klasificēšana par atbalstu ir atkarīga vienīgi no apstākļiem, kas ir spēkā tā pieņemšanas brīdī, un nevar būt atkarīga no nākotnes notikumiem, jo īpaši, ja šādi notikumi nav saprātīgi paredzami. Tie citē ģenerāladvokāta F. G. Jacobs teikto Van Calster lietā (14): “situācija būtu jānovērtē maksu sākotnējās ieviešanas datumā, un to nevar mainīt ar atpakaļejošu datumu.”
(65)
Energoietilpīgie lietotāji apgalvo, ka 2005. gada regulētie tarifi neveidoja valsts atbalstu 2005. gadā. Šie uzņēmumi norāda, ka šajos apstākļos finansēšanas mehānisma analīze ir nebūtiska, jo tas tika ieviests tikai 2006. gadā. Finansēšanas veida novērtējums būtu būtisks tikai tad, ja pasākums no paša sākuma veidotu valsts atbalstu. Tā kā tarifi neietvēra atbalstu, energoietilpīgie lietotāji uzskata, ka Komisija, lai nonāktu pie pretēja secinājuma, nevar piemaksu izmantot kā pamatojumu.
(66)
Energoietilpīgie lietotāji vēl uzskata, ka parafiskālo nodokļu gadījumā pasākuma finansēšanas veids jebkurā gadījumā ir būtisks tikai valsts atbalsta novērtējumā, kad nodoklis ir “mērķiezīmēts atbalstam”, t. i., kad pastāv tieša un tūlītēja saikne starp pasākumu un tā finansēšanu (15). Energoietilpīgie lietotāji noliedz šādas saiknes esību, jo piemaksa tika izveidota, lai segtu deficītu, kurš radās regulētās darbības norēķina laikā, kas attiecās ne tikai uz elektroenerģijas nodrošināšanu par regulētajiem tarifiem, bet arī uz citām sistēmas izmaksām. Piemaksa tāpēc netika īpaši novirzīta, lai segtu zaudējumus, kas rodas no piegādes par regulētajiem tarifiem. Otrkārt, nebija tiešas vai netiešas saiknes starp tarifu līmeni un piemēroto piemaksu, jo 2004. gadā noteiktais tarifs bija bez nosacījumiem (uz to neattiecās turpmākas korekcijas nākamajos gados).
(67)
Energoietilpīgie lietotāji arī uzskata, ka piemaksa neveidoja parafiskālo maksu vai nodevu, jo saskaņā ar Spānijas tiesību aktiem tai nebija fiskāla būtība. Fiskālie pasākumi tiek izmantoti, lai finansētu publiskos izdevumus, bet šajā gadījumā mērķis bija ar piemaksas palīdzību veikt tā deficīta piedziņu, kurš radās privātajiem operatoriem (sadales uzņēmumiem), kuri veica regulētu darbību elektroenerģijas sistēmā. Saskaņā ar Spānijas konstitūciju fiskālu pasākumu var ieviest tikai ar likumu (bet ne ar Karaļa dekrētu). Turklāt valstij nekad nepieder ienākumi no piemaksas un nav tiesību tos atsavināt; šie līdzekļi tiek pārvesti uz noguldījumu kontu, ko pārvalda CNE, un valsts tos nevar piesavināties. Norēķina process ir pilnībā automatizēts, un CNE nav rīcības brīvības, autonomijas vai kontroles pār galamērķi vai līdzekļu summu, par kuru veic norēķinu ar dažādiem dalībniekiem.
(68)
Saskaņā ar energoietilpīgo lietotāju piezīmēm Komisija to atzina savā Lēmumā par Spānijas balasta izmaksām (16), kurā tika konstatēts, ka “summu pārvedums, izmantojot CNE, faktiski ir grāmatvedības vajadzībām”, un kurā nav secināts, ka pasākumā iesaistīti valsts līdzekļi.
(69)
Energoietilpīgie lietotāji arī uzskata, ka šī situācija ir identiska “balasta izmaksu scenārijam”, jo abos gadījumos valdība ieviesa piemaksu ar mērķi kompensēt sistēmas pastāvīgās izmaksas. Šo apstiprina arī gadījums, kurā iesaistīta Apvienotā Karaliste (17).
Nav ietekmes uz konkurenci un tirdzniecību
(70)
Asturiana de Zinc un Alcoa apgalvo, ka, ņemot vērā alumīnija un cinka tirgus īpašās iezīmes, pasākums, kas attiecas uz šo metālu ražošanā izmantotās elektroenerģijas cenu, nevar ietekmēt ES tirdzniecību, jo metāli un preces un to cenas tiek noteiktas pasaules līmenī Londonas Metālu biržā. Šajos apstākļos pārmaiņas vietējās ražošanas cenās nepārvēršas pasaules cenu pārmaiņās.
(71)
Minētie divi uzņēmumi uzskata, ka ES alumīnija un cinka ražošanas deficīts pieaug, savukārt pieprasījumu arvien vairāk apmierina ar eksportu no valstīm, kas ir ārpus ES.
(72)
Ja Spānijā izzustu alumīnija un cinka rūpniecība, nerastos jauns ES tirgus dalībnieks, kas to aizstātu, jo ES (alumīnija) rūpnīcas jau strādā ar pilnu jaudu un nevienam jaunam dalībniekam vai esošam ražotājam nebūtu stimula palielināt jaudu, ņemot vērā, ka ilgtermiņa prognozes attiecībā uz lētas enerģijas pieejamību nākotnē ir neskaidras. Tāpēc deficīts būtu jāsedz tikai ar importu.
(73)
Turklāt Alcoa apgalvo, ka ar tarifiem netiek apdraudētas citu Eiropas ražotāju intereses, jo tie piedāvā elektroenerģiju par cenu, kura ir identiska ar vidējo cenu, ko maksā citi alumīnija ražotāji ES 25.
Pat tad, ja rūpnieciskie pārtraucamie tarifi veidoja atbalstu, tas nebūtu pastāvošs atbalsts
(74)
Energoietilpīgie lietotāji apgalvo, ka apstrīdētie tarifi jau bija spēkā pirms Spānijas pievienošanās ES.
(75)
Lai gan nosaukums “G4 tarifs” oficiāli tika ieviests ar 1986. gada 6. marta ministrijas rīkojumu, tas bija spēkā de facto jau pirms 1986. gada 1. janvāra, t. i., datuma, kad Spānija pievienojās ES, jo tas atbilst iepriekšējam “ilgtermiņa izmantošanas rūpnieciskajam tarifam I”, kas tika noteikts ar 1983. gada 14. oktobra ministrijas rīkojumu, t. i., pirms Spānijas pievienošanās. Visiem elektroenerģijas tiešajiem lietotājiem, kas guva labumu no rūpnieciskā tarifa I, tika automātiski piemērots G4 tarifs, kurš de facto bija tas pats tarifs ar citu nosaukumu.
(76)
Pārējie pārtraucamie tarifi arī ir skaidri noteikti 1983. gada ministrijas rīkojumā.
(77)
Turklāt saskaņā ar energoietilpīgo lietotāju piezīmēm pasākums veidotu pastāvošu atbalstu, pamatojoties uz 15. pantu Padomes 1999. gada 22. marta Regulā (EK) Nr. 659/1999, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus Līguma par Eiropas Savienības darbību 108. panta piemērošanai (18), ņemot vērā 10 gadu ierobežojuma perioda beigas.
Piedziņa nebūtu iespējama tiesiskās paļāvības dēļ
(78)
Energoietilpīgie lietotāji uzskata, ka, pat pieņemot, ka tarifi nevar veidot pastāvošu atbalstu, piedziņa nebūtu iespējama tiesiskās paļāvības principa dēļ. 2005. gadā tarifi bija tiešais maksājums starp privātajiem operatoriem. Lietotāji nevarēja paredzēt, ka 2004. gada decembrī noteiktie tarifi kļūs par atbalstu 2006. gada jūnijā pieņemtā valdības pasākuma dēļ. Neviens uzņēmējs, lai cik piesardzīgs būtu, nevarēja paredzēt šo pārmaiņu savā juridiskajā situācijā. Tāpēc lietotājiem bija tiesiskā paļāvība, ka viņu tarifi neietver valsts atbalstu.
GALISIJAS UN ASTŪRIJAS REĢIONĀLO VALDĪBU PIEZĪMES
(79)
Attiecībā uz iespējamo atbalstu energoietilpīgajiem lietotājiem Galisijas reģionālā valdība uzskata, ka Komisija kļūdījās, izmantojot tirdzniecības sistēmas cenu kā tirgus cenas aizstājēju, jo energoietilpīgie lietotāji parasti slēdz ilgtermiņa līgumus ar ievērojami labākiem noteikumiem.
(80)
Ņemot vērā to, ka Spānijas tirgus liberalizācija vēl nav pabeigta, un jo īpaši to, ka nav divpusēju līgumu starp ražotājiem un lieliem patērētājiem, Galisijas reģionālā valdība uzskata, ka būtu saprātīgi kā etalonu izmantot faktiskās cenas, ko maksā ražotāji, lai veiktu piegādes šiem klientiem. Alternatīva būtu iegūt etalona cenu, pamatojoties uz tehnisko literatūru (Wilson, 1993 (19) un Castro-Rodriguez (20), 1999), apsverot vai nu tās visefektīvākās tehnoloģijas cenu, kura atbilst īpašajām energoietilpīgo lietotāju vajadzībām, vai elektroenerģijas vidējās izmaksas dažādās diennakts stundās. Starpība starp šādi iegūtu etalona cenu un 2005. gadā maksāto regulēto tarifu būtu daudz mazāka. Galisijas reģionālā valdība vēl apgalvo, ka jebkurā gadījumā visi Spānijas lietotāji, tostarp energoietilpīgie lietotāji, laikā atmaksās deficītu, ko radīja 2005. gadā piemērotie zemākie tarifi.
(81)
Turklāt saskaņā ar Galisijas reģionālās valdības piezīmēm 2005. gadā spēkā esošā tarifu sistēma nebija juridiski selektīva, jo valstij nebija nodoma radīt priekšrocību tiešajiem lietotājiem, bet tā tikai pieļāva kļūdas savās tirgus tendenču un cenu prognozēs, kad 2004. gadā noteica tarifus. Galisijas reģionālā valdība arī apšauba secinājumu, ka sistēmai bija ietekme uz tirdzniecību ES.
(82)
Astūrijas reģionālās valdības piezīmes ir līdzīgas Spānijas valdības izteiktajām piezīmēm, uz kurām tajās dotas atsauces.
SPĀNIJAS APSVĒRUMI
(83)
Spānija uzskata, ka regulēto tarifu sistēma 2005. gadā neietvēra atbalstu ne tiešajiem lietotājiem, ne sadales uzņēmumiem.
Nav cēloņsakarības starp valsts rīcību un deficītu, un deficītu nevar attiecināt uz valsti
(84)
Spānija apgalvo, ka deficīts nav attiecināms uz valsti, jo to izraisīja neparedzami ārējie apstākļi, nevis valsts apzināts nodoms subsidēt konkrētas darbības.
(85)
Spānija norāda, ka 2005. gadā piegāde par valsts noteiktiem regulētiem tarifiem nebija aizliegta ES tiesību aktos. Tāpēc valsts regulējoša intervence bija juridiski likumīga, jo tā bija valsts suverenitātes izpausme. Viena no šīm suverenitātes priekšrocībām ir tarifu noteikšana tā, lai gaidāmās izmaksas atbilstu gaidāmajam pieprasījumam.
(86)
Spānija uzskata, ka 2005. gada deficītu izraisīja neatbilstība starp valdības prognozēm attiecībā uz elektroenerģijas vairumtirdzniecības cenām un faktiskajām cenām tirdzniecības sistēmā. Īpaši augsto cenu pastāvēšanai 2005. gadā bija neparedzami cēloņi, kas radīja force majeure.
(87)
Tā kā notikums, kas radīja iespējamo atbalstu, bija vairumtirdzniecības cenu pieaugums, kas bija lielāks nekā prognozēts, iespējamo priekšrocību nevar attiecināt ne uz vienu tiesību aktu. Pat pieņemot, ka šī priekšrocība pastāvēja (kaut tas tā nebija), to būtu izraisījuši apstākļi, kas nebija saistīti ar valsts nodomu. Saskaņā ar Spānijas apsvērumiem force majeure esība pārtrauc cēloņsakarību starp administratīvo lēmumu, ar kuru noteikts tarifu līmenis, un konkurences priekšrocību, kas rada valsts atbalstu. Pat pieņemot (kaut tas tā nav), ka cēloņsakarības objektīvais nosacījums bija spēkā, subjektīvais nosacījums attiecībā uz valsts nodomu (attiecināmību) nebūtu bijis spēkā.
Nav iesaistīti valsts līdzekļi
(88)
Spānija uzskata, ka tarifi neietvēra valsts līdzekļus. Pirmkārt, saistībā ar šo Spānija apgalvo, ka piemaksa nav maksa Tiesas ar parafiskālajām nodevām saistītās judikatūras izpratnē, jo to neiekasē valsts un tā neatbilst fiskālajai nodevai. Saskaņā ar Spānijas apsvērumiem piemaksa ir neatņemama tarifa daļa un pēc būtības ir kā tarifs. Tādējādi tarifs ir privāta cena.
(89)
Otrkārt, līdzekļus neiekasē valsts un tos neiemaksā valsts noteiktā fondā. Tarifus iekasē sadales uzņēmumi, nevis valsts, un tāpēc tie ir privātas cenas, kas nodrošina taisnīgu atlīdzību dalībniekiem (kā noteikts LSE). Tie nav ne nodokļi, ne valsts cenas. Valsts neko neatlīdzina, jo sistēma nodrošināja atlīdzību, izmantojot tirgus spēkus attiecībā uz neregulētajām darbībām un valsts noteiktos piekļuves tarifus attiecībā uz regulētajām darbībām. Tā kā šādā sistēmā nav sloga valstij, valsts līdzekļi saskaņā ar Sloman Neptun judikatūru (21) nav iesaistīti. Turklāt šie līdzekļi nekad nenonāk valsts seifos, tie netiek minēti tiesību aktos par budžetu, tos nepārbauda Revīzijas palāta, un tos nevar atgūt no parādniekiem, izmantojot administratīvās piedziņas procedūras. Elektroenerģijas sistēmas parādu prasībām nepiemēro procentu likmi, ko piemēro valsts parādu prasībām.
(90)
Spānija atkārtoti norāda, ka šos līdzekļus apstrādā Spānijas regulators CNE, kurš darbojas tikai kā grāmatvedības starpnieks. Spānija norāda, ka savā 2001. gada lēmumā par Spānijas balasta izmaksām (SA NN 49/99) Komisija jau bija konstatējusi, ka “līdzekļu tranzītam caur CNE faktiski ir grāmatvedības būtība. CNE vārdā kontā pārskaitītie līdzekļi nekad nekļuva par šīs struktūras īpašumu un nekavējoties tika samaksāti saņēmējiem atbilstoši iepriekš noteiktai summai, kuru CNE nekādā veidā nevar mainīt”. Pamatojoties uz šo konstatējumu, Komisija secināja, ka “tā nevarēja noteikt, vai ienākumi no nodevas, kura noteikta balasta izmaksu shēmas satvarā, veido valsts līdzekļus”.
Nav priekšrocību
(91)
Spānija nepiekrīt Komisijas viedoklim, ka regulētie tarifi rada ekonomisko priekšrocību tiešajiem lietotājiem (vai sadales uzņēmumiem).
(92)
Pēc atkārtotas norādes par to, ka deficīts ir force majeure rezultāts, attiecībā uz tiešajiem lietotājiem Spānija apgalvo, ka lielie patērētāji neguva labumu no deficīta, jo tas tika ietverts nākamo gadu tarifos ar procentiem. Tāpēc iespējamā ekonomiskā priekšrocība, kas radusies no zemākas elektroenerģijas cenas, ir tikai acīmredzama, jo patērētāji ar procentiem atmaksāja starpību attiecībā uz brīvā tirgus cenām.
Piegāde par regulētajiem tarifiem ir vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes pakalpojums
(93)
Spānija uzskata, ka 2005. gadā regulēto tarifu esība nebija pretrunā ES tiesību aktiem, jo termiņš tirgus atvēršanai visiem patērētājiem, tostarp mājsaimniecībām, bija 2007. gada 1. jūlijs.
(94)
Konkrēti, saskaņā ar Spānijas iestāžu apsvērumiem elektroapgāde ir vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes pakalpojums, un valstij ir jāiejaucas, lai novērstu dominējošu stāvokli, ko rada vienota tīkla esība (dabiskais monopols).
(95)
Parametri tarifu noteikšanai tika paredzēti objektīvā un pārredzamā veidā. Saskaņā ar Spānijas viedokli tarifu noteikšanas sarežģītais regulējošais satvars un norēķinu procedūra parāda, ka tarifu sistēma bija balstīta uz sistēmas izmaksu un ienākumu rūpīgu analīzi un elektroenerģijas pieprasījuma analīzi.
Uzņēmums no Spānijas
(96)
Kā norādīts 25. un 26. apsvērumā, 2005. gadā radītais deficīts tiek atmaksāts, izmantojot gada iemaksas, kas nodrošina procentu likmi, kura noteikta Euribor apmērā, bez maržas. Neskarot savas piezīmes, Spānija ir apņēmusies ar atpakaļejošu datumu paaugstināt procentu likmi, ko piemēro lietotājiem no uzņēmumu vidus, kam pieslēgums pārsniedz 1 kV. Pieaugumu noteiks proporcionāli ieguldījumam 2005. gada deficītā, kāds bija tiem lietotājiem no uzņēmumu vidus, uz kuriem attiecas šī tiesvedība un kuri saņēma piegādes saskaņā ar apvienoto regulēto tarifu. Tas tiks sasniegts, piemērojot maržu 65 bāzes punktu apmērā un Euribor atsauces rādītāju un tādējādi to kopumā samērojot ar turpmākajos gados deficītam piemēroto likmi.
(97)
Attiecīgo summu piemēros lietotājiem no uzņēmumu vidus šādā veidā: attiecībā uz gada iemaksām par to 2005. gada deficīta daļu, kas jau ir atmaksāta, tiks piemērots vienreizējs piekļuves tarifu palielinājums; attiecībā uz summām, kas vēl jāatmaksā, augstāka procentu likme tiks piemērota tieši katrai gada summai, un tas atkal būs lielāku piekļuves tarifu veidā.
5. PASĀKUMA NOVĒRTĒJUMS
VALSTS ATBALSTA ESĪBA SASKAŅĀ AR LESD 107. PANTA 1. PUNKTU
(98)
Pasākums veido valsts atbalstu LESD 107. panta 1. punkta izpratnē, ja ir atbilstība šādiem nosacījumiem: a) ar pasākumu rada ekonomisko priekšrocību labuma guvējam; b) pasākumu piešķir valsts vai to piešķir, izmantojot valsts līdzekļus; c) pasākums ir selektīvs; d) pasākums iespaido tirdzniecību Kopienā, un tas var radīt konkurences izkropļojumus ES. Tā kā jābūt atbilstībai visiem šiem nosacījumiem, Komisijas novērtējums būs tikai par labuma guvējiem radīto ekonomiskās priekšrocības esību.
Ekonomiskās priekšrocības esība
(99)
Uzņēmumiem tiek dota priekšroka LESD 107. panta 1. punkta izpratnē, ja tie iegūst ekonomisko priekšrocību, ko tie citādi tirgus apstākļos nebūtu varējuši iegūt. Šajā lietā, ņemot vērā arī elektroenerģijas sistēmas 2005. gada deficīta atmaksu, novērtējumā jākonstatē, vai pastāvēja pozitīva starpība 2005. gadā noteiktajiem regulētajiem tarifiem un tirgus cenām, kas iespējamiem labuma guvējiem būtu bijis jāmaksā par iegādāto elektroenerģiju un piegādātajiem pakalpojumiem saskaņā ar savu tarifu režīmu. Jebkura priekšrocība attiecībā uz tirgus apstākļiem jānosaka, veidojot atsauci uz tirgus cenām. Abi jautājumi, t. i., pozitīvas starpības esība - vai tās trūkums - starp elektroenerģijas cenām tirdzniecības sistēmā, tirgus cenām un regulētajiem tarifiem un deficīta atmaksu, secīgi skatīti turpmāk.
Salīdzinājums ar elektroenerģijas tirdzniecības sistēmas vidējām cenām
(100)
Elektroenerģijas tirdzniecības sistēmas vidējās cenas nodrošina norādi par vispārējiem cenu līmeņiem vairumtirdzniecības tirgū. Šī vidējā atsauces cena visu 2005. gadu bija 59,47 EUR/MWh. Kā norādīts un grafiski parādīts 19. apsvērumā (1. attēls), septiņos nesecīgos 2005. gada mēnešos vidējās vairumtirdzniecības cenas bija augstākas nekā elektroenerģijas cenas, kas ietvertas apvienotajos regulētajos tarifos, ko piemēroja visiem tiešajiem lietotājiem. Tāpēc Dekrētā 2392/2004 noteiktais vidējais tarifu līmenis, šķiet, ir radījis pozitīvu starpību par labu visiem tiešajiem lietotājiem, kuri izvēlējās regulētos tarifus vismaz lielākajā daļā 2005. gada mēnešu.
(101)
Tomēr nepilna gada laikā mēnesi ilgos periodos šī starpība neparādījās piecu mēnešu laikā no 2005. gada janvāra līdz maijam. Tāpēc visa regulētā tarifu sistēma neguva priekšrocību. Turklāt, ja periodus salīdzina vairāk nekā gada garumā, piemēram, līdz 2007. gada 30. decembrim, iespējamās priekšrocības, kas uzkrātas no 2005. gada jūnija, ir vairāk nekā novērstas ar samazinājumu vidējās tirdzniecības sistēmas cenās, kuras krasi kritās līdz 37 EUR/MWh 2007. gada martā, savukārt apvienotajos regulētajos tarifos ietvertās cenas tajā pašā periodā bija aptuveni 68 EUR/MWh. Faktiski no 2006. gada oktobra elektroenerģijas cenas, kas ietvertas apvienotajos tarifos, bija daudz augstākas nekā vairumtirdzniecības piegādes cenas (sk. 1. attēlu). Tāpēc labumi un ekonomiskās priekšrocības patērētājiem, kuri saņēma piegādes par regulētajiem tarifiem situācijā, kad tirdzniecības sistēmas cenas bija augstākas nekā regulētajos tarifos ietvertās elektroenerģijas izmaksas, var tikt novērsti, ja tirdzniecības cenas ir zemākas nekā elektroenerģijas ietvertās izmaksas.
(102)
Var secināt, ka gan nepilna gada laikā mēnesi ilgos periodos 2005. gadā, gan divu gadu ilgā periodā, kas ietver daļu 2005. gada, elektroenerģijas cenas, kas ietvertas 2005. gadā piemērotajos regulētajos tarifos, šķiet, nav nodrošinājušas priekšrocību tai patērētāju grupai, kura saņēma piegādes par regulētajiem tarifiem, salīdzinājumā ar tirdzniecības sistēmas vairumtirdzniecības cenām. Tomēr ienākumi no piekļuves maksām un regulētajiem tarifiem, kas tika maksāti par visu elektroenerģijas sistēmu, nebija pietiekami, lai segtu sistēmas regulētās izmaksas 2005. gadā. Tāpēc jāapsver, vai spēkā esošais mehānisms ir pietiekams, lai garantētu deficīta atmaksu.
Elektroenerģijas sistēmas 2005. gada deficīta atmaksa
(103)
Kā iepriekš aprakstīts 15. un 20.-22. apsvērumā, elektroenerģijas sistēmas pārskati 2005. gadā ietvēra sistēmas visas regulētās izmaksas un regulētos ienākumus, nenovirzot īpašus ienākumus īpašiem izdevumiem. Piemēram, transporta un sadales izmaksas (4 410 miljoni EUR) vai koģenerācijas un atjaunojamās enerģijas atbalsta izmaksas (2 701 miljons EUR) nebija attiecīgi sadalītas starp regulētiem ienākumiem no apvienotajiem tarifiem regulētajā tirgū un/vai ienākumiem no regulētajām piekļuves maksām brīvajā tirgū un netika finansētas, nodalot šos divus ienākumu veidus. Faktiski visi sistēmas lietotāji saņem peļņu, un var cerēt, ka tiks segtas izmaksas saistībā ar atbalstu efektīviem koģenerācijas un atjaunojamās enerģijas veidiem vai transporta un sadales pakalpojumiem. Šajā sistēmā, kad netiek uzkrātas izmaksas katram tarifam, ir neiespējami ex post objektīvi novirzīt izmaksu sadalījumu brīvā tirgus lietotājiem un regulēto tarifu lietotājiem un pēdējā kategorijā - 25 dažādiem 2005. gadā piemērotiem tarifu veidiem. Var secināt, ka ir atbilstīgi pārbaudīt 2005. gada deficīta iespējamās priekšrocības vai to neesību elektroenerģijas sistēmai kopumā.
(104)
Saistībā ar šo Spānija ir īstenojusi mehānismu visa 2005. gada deficīta atgūšanai. Tas ir saskaņā ar sistēmas kontu universālumu, kas piemērots minētajā periodā. Elektroenerģijas sistēmas regulēto ienākumu, kas paredzēti sistēmas izmaksu segšanai, deficīts tika novērsts, ieguldot resursus, kas iegūti, izmantojot īpaši iezīmētu ieguldījumu, ko paredz Karaļa dekrēts 809/2006. No 2006. gada vidus iekasēšana sākās, piemērojot piemaksu 1,378 % apmērā apvienotajiem regulētajiem tarifiem un 3,975 % - piekļuves maksām, un pēc tam piemaksām bija jānodrošina, ka 14,5 gadu laikā, kas beidzas 2020. gadā, tiek iekasēti 3,8 miljardi EUR un procenti (sk. iepriekš 25. un 26. apsvērumu).
(105)
Var secināt, ka ienākums no īpaša ieguldījuma, kas iezīmēts 2005. gada deficīta finansēšanai, ļauj sistēmas lietotājiem maksāt elektroenerģijas rēķinus ar palielinājumu, kas nepieciešams, lai līdzsvarotu 2005. gada sistēmas kontus ex post ar būtisku laika novirzi.
(106)
Šādos apstākļos vienīgais 2006. gadā izvēlētās metodes - atmaksāt elektroenerģijas sistēmas 2005. gada deficītu un sabalansēt kontus - strīdīgais aspekts būtu zemā procentu likme, kas sākotnēji piemērota gada atmaksām, proti, Euribor atsauces likme bez maržas. Kā iepriekš sīkāk aprakstīts 96. un 97. apsvērumā, Spānija ir apņēmusies palielināt procentu likmi, kas piemērojama tiem lietotājiem no uzņēmumu vidus, uz kuriem attiecas šī lieta. Spānija apņemas piemērot atsauces procentu likmei maržu 65 bāzes punktu apmērā.
(107)
Šo pārmaiņu attiecināšana uz pasākumu, kas sākotnēji tika piemērots, lai atmaksātu 2005. gada deficītu, kurš neietver mājsaimniecības un mazos uzņēmumus, kas ir maksājuši augstākos regulētos tarifus saskaņā ar korekcijas mehānismu, novērš jebkuru hipotētisko priekšrocību, ko uzņēmumi varēja būt ieguvuši, atliekot maksājumus no 2006. gada. Turklāt piemaksas piemērošana tarifam nozīmē, ka kopējā atgūtā summa attiecībā uz katru uzņēmumu ir tieši proporcionāla tā elektroenerģijas patēriņam. Jo lielāks elektroenerģijas patēriņš, jo lielāka piemaksa.
Salīdzinājums ar elektroenerģijas tirgus cenām
(108)
Otrkārt, kā norādīja dažas ieinteresētās personas, elektroenerģijas tirdzniecības sistēmas cenas nav atbilstīgs etalons, lai salīdzinātu elektroenerģijas cenas, ko maksā lieli patērētāji saskaņā ar regulētajiem tarifiem, ar tirgus cenām. Patiesi, pamatojoties uz pierādījumiem, kas sniegti elektroenerģijas tirgus dalībnieka OMEL 2005. gada ziņojumā, tikai septiņi tiešie lietotāji, kuri veidoja 5 % no pieprasījuma, elektroenerģiju ieguva tieši tirdzniecības sistēmā salīdzinājumā ar simtiem rūpniecisko lietotāju un lielo lietotāju, kas ir no uzņēmumu vidus. Rūpnieciskie un citi lieli patērētāji, jo īpaši energoietilpīgi patērētāji, kam elektroenerģija veido lielu daļu no ražošanas izmaksām (parasti 30-40 % alumīnija ražošanai), pieprasa un saņem paredzamu cenu un piegādes nosacījumus. Šie nosacījumi ir paredzēti līgumos ar garākiem termiņiem nekā nākamajai dienai. Cenas, kas tiek noteiktas katru stundu nākamās dienas tirgum, piemēram, elektroenerģijas tirdzniecības sistēmai, raksturo vidējās tirgus cenas piegādātājiem, kas apkalpo daudzveidīgu patērētāju portfeli, tostarp mājsaimniecības. Tomēr tās nav atbilstīgs etalons to cenu noteikšanai, kuras energoietilpīgiem lietotājiem būtu jāmaksā brīvajā tirgū saskaņā ar līgumiem ar garāku termiņu nekā nākamā diena. Pretēji viedoklim, kas sniegts lēmumā par procedūras uzsākšanu, izmeklēšana ir parādījusi, ka regulētie tarifi, kas zemāki nekā vidējās tirdzniecības sistēmas cenas, rūpnieciskajiem lietotājiem ne vienmēr nozīmē priekšrocību salīdzinājumā ar tirgus nosacījumiem, jo tirdzniecības sistēmas cenas nav tirgus cenas lielākajai daļai šo lietotāju. Tas kliedē šaubas, kas radušās saistībā ar šo.
(109)
Turklāt Spānijā iespēja pāriet uz brīvo tirgu 2005. gadā nebija neatgriezeniska. Patērētāji visu laiku varēja izvēlēties starp vispievilcīgākajiem piedāvājumiem regulētajā un brīvajā tirgū, kas radīja zināmu cenu konverģenci. Piegādes iespēju atgriezeniskums parasti pazemina mazumtirdzniecības tirgus cenas situācijā, kad vairumtirdzniecības cenas paaugstinās, kā tas notika Spānijā no 2005. gada aprīļa, savukārt pretējs stimuls palielināt brīvā tirgus cenas, lai tās tuvinātu augstākajiem regulēto tarifu līmeņiem, parādās apgrieztā situācijā.
(110)
Kā apstiprināja neatkarīgo piegādātāju asociācija (42.-49. apsvērums), 2005. gadā piegādātājiem brīvajā tirgū vajadzēja ievērot savus līgumus vai tos vienpusēji pārtraukt, ja tas bija iespējams, vai citādi atkārtoti vienoties par savām cenām un koriģēt tās un paaugstināt, uzņemoties risku, ka klienti var pāriet uz regulēto tirgu. Zaudējumi no pamatdarbības, kas radušies tirgus piegādātājiem saskaņā ar to apgalvojumiem, norāda, ka cenas brīvajā tirgū 2005. gadā, īpaši tiem līgumiem ar termiņu viens gads, kuri tika ievēroti, saglabājās tuvu attiecīgajiem regulēto tarifu līmeņiem un ka tāpēc regulētie tarifi de facto nenodrošināja ekonomisko priekšrocību salīdzinājumā ar faktiskajām cenām brīvajā tirgū.
(111)
Tāpēc tas nozīmē, ka divi hipotētiski savā starpā konkurējoši rūpnieciskie lietotāji - viens, kas darbojas saskaņā ar elektroapgādes līgumu, kurš noslēgts uz vienu gadu, no 2005. gada janvāra līdz decembrim, brīvajā tirgū, un otrs, kas piegādes saņem par regulētajiem tarifiem tajā pašā periodā - saskārās ceteris paribus ar līdzīgām elektroenerģijas izmaksām. Faktiski vienīgā regulēto tarifu līmeņa ietekme uz brīvā tirgus cenām 2005. gadā bija cenu pieauguma samazināšanas nodrošināšana lietotājiem brīvajā tirgū, kas bija netiešs labums, pat pieņemot, ka saskaņā ar līgumu šie pieaugumi bija iespējami gada laikā vai garākā periodā 2005. gada laikā. Faktiskā vai iespējamā konkurence starp rūpnieciskajiem lietotājiem, kas elektroenerģiju ieguva brīvajā un regulētajā tirgū, nevarēja radīt regulēto tarifu izkropļojumus.
(112)
Treškārt, Komisija savā lēmumā par procedūras uzsākšanu īpaši pieminēja zemos regulēto tarifu līmeņus - 23,9 EUR/MWh un 27,0 EUR/MWh -, ko 2005. gadā attiecīgi piemēroja lieliem rūpnieciskajiem patērētājiem (G4 tarifs) un lieliem rūpnieciskajiem patērētājiem ar pārtraucamo piegādi (piemēram, 3.4. tarifs), kā parādīts 3. tabulā 30. apsvērumā. Kā norādīja konkrētas trešās personas, regulēto tarifu līmeņi, pret kuriem iebilsts lēmumā par procedūras uzsākšanu, ir nevis tarifi, bet gan vidējās cenas pēc atlaides piemērošanas. Bez atlaides piemērošanas pamata tarifu līmeņi, kas faktiski noteikti Dekrētā 2392/2004 un parādīti 1. tabulā, attiecīgi bija 56,12 EUR/MWh (3.4. tarifs) un 25,44 EUR/MWh (G4 tarifs).
(113)
Saistībā ar šo oficiālā izmeklēšana sniedza pierādījumus, ka regulētie tarifi, kas piemērojami lēmumā par procedūras uzsākšanu minētajiem rūpnieciskajiem lietotājiem, bija to tirgus cenu līmenī, kuras bija piemērojamas visā periodā no 2005. gada janvāra līdz decembrim, kā parādīts turpmāk.
(114)
Pirmkārt, ir sniegti pierādījumi, ka spēkā bija divpusējas cenas 34,45 EUR/MWh apmērā, kuras tika piemērotas energoietilpīgiem lietotājiem brīvajā tirgū 2005. gadā (55.-57. apsvērums). Ar tirdzniecības uzcenojumu, kas zemāks nekā vidējā marža 10 EUR apmērā, kura pievienota lēmumā par oficiālās izmeklēšanas procedūras uzsākšanu, šī tirgus cena parāda piegādes izmaksas, kuras tuvas 25,44 EUR/MWh, kas ir zemākais (G4) regulētais tarifs (23,9 EUR/MWh, vidējā ex post cena). Ja vērā tiek ņemtas tādas objektīvās atšķirības attiecībā uz piegādi saskaņā ar regulēto tarifu kā 9,7 reizes lielāki piegādes apjomi, ieguldījumi kontroles iekārtās un maksāšanas laika ierobežojumi, tad, šķiet, fakts, ka regulētais tarifs bija zemāks, nav labuma guvējiem nodrošinājis nekādu neatbilstīgu ekonomisku priekšrocību.
(115)
Otrkārt, pieejamie pierādījumi parāda, ka 2004. gada decembrī līgumi ar termiņu viens gads par pamatslodzes piegādi, pamatojoties uz nestandartizēto nākotnes darījumu tirgus cenām 31,05 EUR/MWh apmērā, varēja tikt noslēgti attiecībā uz piegādi laikā no 2005. gada janvāra līdz decembrim. Gala tirgus cena (ieskaitot papildu pakalpojumus un piekļuves tarifus) 36,67 EUR/MWh apmērā, kas ir zemāka nekā attiecīgais pamata tarifa līmenis (3.4. tarifs), bija pieejama pārtraucamo piegādi izmantojošiem rūpnieciskajiem lietotājiem ar spēcīgu slodzes modulāciju (sk. iepriekš 16., 18. un 58. apsvērumu).
(116)
Papildu atlaides, kas pieejamas saskaņā ar regulētajiem tarifiem pieprasījuma vadīšanai (piemēram, slodzes modulācija, pārtraucamība), nodrošināja zemākas vidējās cenas regulētajā tirgū lietotājiem, kuri sniedza šos pakalpojumus (22). Šīs atlaides, kas netika īpaši minētas lēmumā par procedūras uzsākšanu, atlīdzināja vērtīgus tīklam sniegtos pieprasījuma puses pakalpojumus, kuriem bija nepieciešamas korekcijas, ieguldījumi vai ierobežojumi, kas tika piemēroti komerciālos vai rūpnieciskos procesos. Slodzes modulācijas vajadzībām nepieciešams, lai energoietilpīgie rūpnieciskie vai komerciālie procesi tiktu veikti minimālās, nevis maksimālās noslodzes periodos, lai samazinātu patēriņu un spriegumu elektroenerģijas tīklā. Arī tīklam piegādātie pārtraucamības pakalpojumi ir ekonomiski noderīgi, jo attiecībā uz konkrēto rūpniecisko lietotāju tie ļauj sistēmas operatoram pārtraukt piegādi uz īsu laiku (no dažām sekundēm līdz divām stundām) un uz garāku periodu (no vienas līdz divpadsmit stundām), kā tas notika attiecīgo regulēto tarifu gadījumā Spānijā.
(117)
Šo pakalpojumu labumi elektroapgādes nepārtrauktības garantēšanas ziņā tiek atzīti ES tiesību aktos. Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 18. janvāra Direktīvā 2005/89/EK par pasākumiem, lai nodrošinātu elektroapgādes drošumu un ieguldījumus infrastruktūrā (23), noteikta prasība dalībvalstīm ņemt vērā pieprasījuma vadības tehnoloģijas un veikt pasākumus šķēršļu, kas kavē pārtraucamu līgumu izmantošanu, novēršanai ar mērķi saglabāt līdzsvaru starp piedāvājumu un pieprasījumu. Šie pakalpojumi papildina vai var pat aizstāt citus regulācijas līdzekļus, ko izmanto tīkla operators, lai garantētu, ka tīkla pieprasījums pēc elektroenerģijas atbilst piedāvājumam, tādējādi izvairoties no pārtraukumiem un pārrāvumiem, kas ir sociāli un ekonomiski dārgi un var izraisīt sankcijas vai saistības.
(118)
Īpaši Spānijas gadījumā būtiskas ar citām dalībvalstīm veidotu starpsavienojumu jaudas neesība un atjaunojamo energoresursu nodrošinātās neregulārās elektroapgādes būtiska iekļūšana tirgū 2005. gadā padara šos pakalpojumus īpaši vērtīgus. Apmēru, kāds ir šo pakalpojumu ekonomiskajai vērtībai un izmaksām, no kurām iespējams izvairīties elektroenerģijas sistēmā, var raksturot ar izmaksām, kuras rodas Spānijas tīkla operatoram Red Eléctrica de España, pērkot līdzsvarošanas pakalpojumus. 2005. gadā Red Eléctrica de España vidēji samaksāja 65 EUR/MWh par sekundārās regulācijas pakalpojumiem, lai palielinātu enerģiju (papildu enerģijas nodrošināšana līnijā uz laiku no 15 sekundēm līdz 15 minūtēm, lai līdzsvarotu tīklu); enerģijas palielinājuma terciārās regulācijas (papildu enerģijas nodrošināšana līnijā uz laiku no 15 minūtēm līdz 2 stundām, lai atjaunotu sekundārās regulācijas enerģijas rezervi) vidējā cena 2005. gadā bija 78 EUR/MWh, palielinoties līdz 600 EUR/MWh (24). Izlīdzinot pieprasījumu un to pārceļot no maksimālās noslodzes laikiem (slodzes modulācija) vai nodrošinot jaudu, lai to samazinātu kritiskās situācijās (pārtraucami pakalpojumi), attiecīgajiem regulētajiem tarifiem piemērojamas atlaides (piemēram, aptuveni 32 EUR/MWh 3.4. tarifam) šķiet ekonomiski attaisnojami.
(119)
Bez šādu atlaižu piemērošanas pieprasījuma vadības pasākumiem regulētie tarifi lietotājiem, kam ir pieslēgums augstsprieguma tīklam (1.4. un 2.4. tarifs), bija daudz augstāki - no 58 EUR līdz 61 EUR/MWh pamata tarifam un 76,2 EUR/MWh vidējai faktiskajai cenai. Salīdzinājumā ar nestandartizēto nākotnes līgumu tirgus cenām, kas bija 31,05 EUR/MWh un bija pieejamas periodā no 2005. gada janvāra līdz decembrim, nevar uzskatīt, ka tirgus cenas ir augstākas nekā regulētie tarifi, kas piemērojami lielākajai daļai rūpniecisko un komerciālo lietotāju ar lielu patēriņu.
(120)
Var secināt, ka, lai gan elektroenerģijas tirdzniecības sistēmas cenas nav atbilstīgs etalons salīdzinājumam ar elektroenerģijas cenām, ko maksā lieli rūpnieciskie un komerciālie lietotāji, faktiskās tirgus cenas, kas piemērojamas elektropiegādēm tiešajiem lietotājiem, kuriem piegādes 2005. gadā tika veiktas par regulētajiem tarifiem, bija saskaņā ar attiecīgajiem regulēto tarifu līmeņiem.
6. SECINĀJUMS PAR PASĀKUMU
(121)
Ņemot vērā iepriekšminētos apsvērumus, Komisija uzskata, ka ir pierādīts, ka, pirmkārt, uzņēmumi, kas saņēma elektroenerģiju par apvienotajiem regulētajiem tarifiem, neguva labumus no šo tarifu līmeņa un, otrkārt, paturot prātā Spānijas apņemšanos grozīt pasākumu, ka procenti tiks iekasēti, piemērojot atbilstīgu likmi par konkrētu uzņēmumu kavējumu, apmaksājot daļu savu elektroenerģijas rēķinu 2005. gadā.
(122)
Tāpēc šis pasākums neietver ekonomisku priekšrocību par labu lietotājiem no uzņēmumu vidus. Tā kā LESD 107. panta 1. punkta kritēriji ir kumulatīvi, nav nepieciešams pārbaudīt, vai pārējie kritēriji ir izpildīti.
(123)
Tādējādi Komisija secina, ka, ņemot vērā pasākumus, ko noteikusi Spānija, lai atgūtu tiešo lietotāju parādsaistības pret elektroenerģijas sistēmu, 2005. gadā īstenotā regulēto tarifu sistēma neradīja valsts atbalstu LESD 107. panta 1. punkta izpratnē. Šis secinājums attiecas uz sūdzībā aptverto situāciju un laika periodu, neskarot novērtējumus, ko Komisija var veikt attiecībā uz pasākumiem, ko Spānija īstenojusi pēc 2005. gada,
IR PIEŅĒMUSI ŠO LĒMUMU.
1. pants
Regulēto tarifu sistēma, ko Spānijas Karaliste īstenoja 2005. gadā, neveido valsts atbalstu Līguma par Eiropas Savienības darbību 107. panta 1. punkta izpratnē.
2. pants
Šis lēmums ir adresēts Spānijas Karalistei.
Briselē, 2014. gada 4. februārī