РЕГЛАМЕНТ ЗА ИЗПЪЛНЕНИЕ (ЕС) № 793/2013 НА КОМИСИЯТА
от 20 август 2013 година
за определяне на мерки по отношение на Фарьорските острови с цел опазване на запасите от атлантическо-скандинавска херинга
(текст от значение за ЕИП)
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз,
като взе предвид Регламент (ЕС) № 1026/2012 на Европейския парламент и на Съвета от 25 октомври 2012 г. относно някои мерки, целящи опазването на рибни запаси, по отношение на държави, позволяващи неустойчив риболов (1), и по-специално член 4 от него,
като има предвид, че:
(1)
Запасите от атлантическо-скандинавска херинга (също наричана „размножаваща се през пролетта норвежка херинга“) са най-големите запаси от херинга в света. Тези запаси са позволявали улов от порядъка на един до два милиона тона. Прекалено интензивната експлоатация обаче, дължаща се на прекомерен улов, доведе до рязко намаляване на запасите и спиране на риболова за повече от две десетилетия - между началото на 70-те и средата на 90-те години на XX век, с изключително тежки последици за флотовете, експлоатиращи запаса.
(2)
След възстановяването на запасите от атлантическо-скандинавска херинга и подновяването на риболова през 1996 г. запасите бяха управлявани въз основа на консултации между петте страни, през чиито изключителни икономически зони (ИИЗ) преминава рибата от този вид при миграционния си цикъл: Руската федерация, Норвегия, Фарьорските острови, Исландия и Европейския съюз (наричани по-долу „крайбрежните държави“).
(3)
От 2007 г. в споразуменията, постигнати в хода на консултациите между крайбрежните държави, бяха включени окончателни правила за споделяне на общия допустим улов и ангажименти за запазване на относителна стабилност на дяловете през идните години. Дяловете от запаса от атлантическо-скандинавска херинга, за които бе достигнато споразумение, възлизаха на 5,16 % за Фарьорските острови, 14,51 % за Исландия, 6,51 % за Съюза, 61 % за Норвегия и 12,82 % за Руската федерация. Освен това крайбрежните държави имат също дългосрочна договореност да извършват преглед и ревизия на одобрените от всички страни споразумения за управление на запаса само съвместно и въз основа на нови научни препоръки и към дадена дата.
(4)
За да се улесни установяването на общия допустим улов, въз основа на наличните научни познания крайбрежните държави договориха и започнаха прилагането на съвместим с принципа на предпазливост дългосрочен план за управление на запаса, чиято цел е да се запази уловът в рамките на допустимите биологични равнища и да се осигури устойчиво рибарство.
(5)
Целта на дългосрочния план за управление беше да се избегне падането на запаса под 2 500 000 тона биомаса и да се положат всички възможни усилия запасът да остане над 5 000 000 тона - равнището, за което се смята, че ще доведе до максимален устойчив улов. Предвиденият начин за постигане на тази цел беше чрез ограничаване на улова по начин, който е съвместим със смъртност от риболов от 0,125. Беше договорено, че ако равнището на биомаса падне под нивото от 5 000 000 тона, смъртността от риболов следва да бъде ограничена, за да се гарантира бързото възстановяване на запаса.
(6)
През септември 2012 г. Международният съвет за изследване на морето (ICES) препоръча в съответствие с принципа на предпазливост, установен в плана за управление, общият допустим улов (ОДУ) за петте крайбрежни държави да не да надвишава 619 000 тона през 2013 г., което е намаление с 26 % в сравнение с определения за 2012 г. ОДУ.
(7)
На консултациите между крайбрежните държави, които се проведоха между октомври 2012 г. и януари 2013 г. с оглед постигане на договореностите за 2013 г., представителите на Фарьорските острови последователно и многократно заявяваха, че отхвърлят продължаването на настоящите споразумения за дяловете. Договореностите за 2013 г. бяха окончателно сключени на 18 януари 2013 г. от само четири крайбрежни държави, за да се запази, доколкото е възможно, съгласуваното управление на запаса от страна на крайбрежните държави. Съгласуваният протокол от консултациите, носещ дата 23 януари 2013 г., гласи: „Делегациите изразяват загрижеността си от това, че Фарьорските острови се оттеглят от Споразумението между крайбрежните държави без предварително уведомление“. С оглед на невъзможността да се достигне до споразумение между петте страни поради оттеглянето на Фарьорските острови от консултациите оставащите четири страни се споразумяха да вземат предвид риболовните интереси на Фарьорските острови, като запазят традиционния им дял, т.е. дела, предоставен на Фарьорските острови съгласно договореностите от 2007 г., който отговаря на 31 000 тона (5,16 % от ОДУ).
(8)
В хода на консултациите на крайбрежните държави до 23 януари 2013 г. представителите на Фарьорските острови не представиха никакво искане за конкретен дял, не отправиха писмено или устно предложение за ново споразумение за определяне на дяловете, не потърсиха контакт с другите четири страни и не положиха никакви усилия за сътрудничество в рамките на обсъжданията за договореност за 2013 г.
(9)
В изявление от 26 март 2013 г. министърът на риболова на Фарьорските острови заяви, че за флота на Фарьорските острови е било едностранно определено ограничение на улова от 105 230 тона, което представлява 17 % от препоръчания ОДУ, или повече от три пъти от дела, който би съответствал на прилагането на предишните договорености, и увеличение от 145 % на дела на Фарьорските острови през 2012 г. Посочената едностранна декларация следва да се оценява в контекста на споменатата по-горе научна препоръка за намаляване на улова с 26 % през 2013 г. С декларацията Фарьорските острови de facto се оттеглиха от съвместно приетия план за управление.
(10)
С тези действия Фарьорските острови се отказаха също от сътрудничество със Съюза и с другите крайбрежни държави в областта на управлението на запаса от атлантическо-скандинавска херинга от общ интерес, а освен това не изпълниха задълженията си по член 61, параграф 2, член 63, параграфи 1 и 2, членове 118, 119 и 300 от Конвенцията на Организацията на обединените нации по морско право от 10 декември 1982 г., както и членове 5 и 6 и член 8, параграфи 1 и 2 от Споразумението на Организацията на обединените нации за прилагане на разпоредбите на Конвенцията на ООН по морско право от 10 декември 1982 г., свързани с опазването и управлението на трансгранично преминаващите и далекомигриращите рибни запаси („Споразумението на ООН за рибните запаси“).
(11)
Ако бъдат постигнати ограниченията на улова, определени от четирите крайбрежни държави и Фарьорските острови, общият улов ще достигне 692 290 тона, което ще бъде прекомерен улов в сравнение с препоръчания ОДУ. Според оценките и предвижданията за улова, направени от ICES при издаване на препоръката за управление за риболовния сезон през 2013 г. (2), такъв улов би довел до намаляване на хвърлящата хайвер биомаса в началото на 2014 г. до равнището от 4 200 000 тона, което е далеч под равнището от 5 000 000 тона, за което се очаква, че ще произведе максимален устойчив улов.
(12)
Освен това новите достъпни за широката общественост научни данни, предоставени от ICES (3) през май 2013 г., потвърждават, че в настоящия си вид дългосрочният план за управление (при който се цели смъртност от риболов от 0,125) е предпазлив, докато увеличаването на целевата смъртност от риболов до стойност 0,15, съвпадаща със смъртността от риболов, която би настъпила при увеличаването на дела на Фарьорските острови, би превърнало плана в непредпазлив със свързания с това риск от изчерпване на запаса.
(13)
Според член 3 от Регламент (ЕС) № 1026/2012 дадена държава може да бъде определена като държава, позволяваща неустойчив риболов, когато: а) не сътрудничи в управлението на запас от общ интерес при пълно спазване на разпоредбите на Конвенцията на ООН по морско право от 10 декември 1982 г. и Споразумението на Организацията на обединените нации за прилагане на разпоредбите на Конвенцията на ООН по морско право от 10 декември 1982 г., свързани с опазването и управлението на трансгранично преминаващите и далекомигриращите рибни запаси от 4 август 1995 г. („Споразумението на ООН за рибните запаси“), или на всякакво друго международно споразумение или норма на международното право; и б) или: i) не е приела необходимите мерки за управление на риболова; или ii) е приела мерки за управление на риболова без необходимото съобразяване с правата, интересите и задълженията на други държави и на Съюза, и тези мерки за управление на риболова, когато се разглеждат съвместно с мерките, предприети от други държави и Съюза, водят до риболовни дейности, които биха могли да причинят неустойчиво състояние на запаса.
(14)
От горните съображения произтича, че Фарьорските острови отговарят на всички критерии, за да бъдат определени като държава, която разрешава неустойчив риболов, поради което Комисията може да приеме мерките, предвидени в Регламент (ЕС) № 1026/2012.
(15)
В съответствие с член 6 от Регламент (ЕС) № 1026/2012 Комисията реши с Решение от 17 май 2013 г. (4) и с писмо от същата дата да уведоми местното правителство на Фарьорските острови и правителството на Дания за намерението си да определи Фарьорските острови като държава, която разрешава неустойчив риболов, като посочи доводи за това определяне и опише възможните мерки, които могат да се вземат в съответствие с посочения регламент. Още същия ден местното правителство на Фарьорските острови потвърди получаването на писмото.
(16)
На 17 юни 2013 г. местното правителство на Фарьорските острови отговори на уведомлението, като оспори изтъкнатите от Комисията доводи със свои собствени аргументи, а именно, че Фарьорските острови не са се оттеглили от консултациите, че поддържат ангажимента си за намиране на договорено решение за поделяне на запаса и че ЕС няма право да прилага мерки за процесуална принуда. Местното правителство на Фарьорските острови обаче не изрази намерение да измени решението си за неустойчивите ограничения на улова за 2013 г., нито обоснова по ясен начин увеличението на ограничението за улова за 2013 г., освен с лишеното от основание „увеличение на запаса през последните години в морските области под юрисдикцията на Фарьорските острови“.
(17)
Комисията проучи съществуващата научна литература по въпроса и намери твърдения само за отделни случаи, в които във водите под юрисдикцията на Фарьорските острови е констатирано присъствие на херинга по-дълго през сезона, но не и източник, който да позволи това явление да се тълкува като постоянно увеличаване на достъпното количество. По отношение на довода на Фарьорските острови, че през 2014 г. запасът ще намалее под максималния устойчив улов (МУУ) при всички случаи, а не в резултат от техния едностранно увеличен дял, следва да се отбележи, че съгласно последните научни препоръки (вж. съображение 12 по-горе) въпреки че запасът може да се възстанови и да достигне МУУ, той ще остане дълго под това равнище и под заплаха от изчерпване, ако настоящата целева смъртност от риболов се увеличи до стойност, еквивалентна на получената в резултат на увеличения дял на Фарьорските острови.
(18)
След подробен анализ на доводите на местното правителство на Фарьорските острови Комисията заключи, че те не опровергават доводите, посочени в нейното уведомление, нито са обективна причина за отказа за сътрудничество, изразен от тази държава. Това заключение, както и нежеланието да се коригират едностранните ограничения за улова за 2013 г., доведоха Комисията до заключението, че Фарьорските острови продължават да отговарят на условията да бъдат определени като държава, позволяваща неустойчив риболов.
(19)
Поради това Комисията е на мнение, че е необходимо да се приемат мерки в съответствие с член 4 от Регламент (ЕС) № 1026/2012.
(20)
Необходимо е мерките да бъдат ефективни и пропорционални, за да се постигне целта за запазване на запаса и да се попречи на Фарьорските острови да се възползват от пазара, пристанищата и съоръженията на Съюза, докато продължават неустойчивия улов на херинга.
(21)
Освен това Комисията оцени въздействието върху околната среда, търговското, икономическото и социалното въздействие в краткосрочен и в дългосрочен план на мерките, които може да бъдат приети в съответствие с член 4, параграф 1 от Регламент (ЕС) № 1026/2012, както и административната тежест, свързана с тяхното прилагане.
(22)
Въз основа на тази оценка е целесъобразно да се приемат първоначално някои от мерките, изброени в член 4, параграф 1, букви в), г), д) и и) от Регламент (ЕС) № 1026/2012. Ако тези мерки се окажат неефективни и ако Фарьорските острови продължат да позволяват неустойчив риболов, могат да бъдат предприети допълнителни мерки.
(23)
Уловът на херинга на Фарьорските острови, който се извършва от пелагични траулери, може да бъде целеви риболов през студените месеци на годината и смесен риболов през късната пролет и лятото, когато се улавят херинга и скумрия в сходни количества. По време на сезона и двата вида могат да бъдат улавяни от един и същ кораб при едно хвърляне, при един риболовен рейс или една риболовна зона. Затова скумрията е съпътстващ вид за херингата. Следователно, като продължават да улавят и изнасят скумрия, Фарьорските острови по необходимост ще продължават да улавят големи количества херинга, която представлява необходим прилов, дори ако херингата не може да бъде изнасяна за Съюза. Поради това, ако вносът на скумрия не се включи в мерките, ефективността на забраната за внос на херинга като средство за предотвратяване на по-големите щети върху устойчивостта на запаса от херинга ще бъде намалена. Скумрията съжителства с херингата до такава степен, че при улов на скумрия в риболовните зони под контрола на Фарьорските острови винаги има риск от улов на херинга. Поради това всичката скумрия, уловена под контрола на Фарьорските острови, може да е била уловена заедно с херинга. Следователно, за да се гарантира ефективността на търговските мерки, те следва да обхванат както херингата, така и скумрията.
(24)
При оценката на пропорционалността на мерките и по-специално при вземането на решение дали ограниченията на търговията с основния вид, добиван при улова на херинга, следва да се ограничат до определено количество или да бъде забранен всякакъв внос, Комисията разгледа въпроса дали могат да бъдат предвидени по-пропорционални мерки, различни от цялостната забрана на вноса на всички продукти от херинга или скумрия или съдържащи тези видове риба. Бяха разгледани три възможности: i) количествено ограничение за всички продукти, като се ограничи вносът до традиционния обмен, ii) цялостна забрана само на прясна, замразена и консервирана риба, като не се включват преработени продукти, като рибно брашно и рибено масло, и iii) забрана за внос, ограничена до херингата и продуктите от нея. Въпреки че първата от трите възможности може да бъде много ефективна, като се има предвид голямата важност на износа на рибно брашно от Фарьорските острови за ЕС, на сегашния етап тя се възприема като твърде обременителна, особено като се има предвид, че от една страна, тя може да засегне сектори на рибарската промишленост на Фарьорските острови, които не са пряко свързани със сектора на пелагичния риболов, а от друга - че ще създаде голяма административна тежест, свързана с анализа на проби от рибно брашно и рибено масло в специализирани лаборатории с цел определяне на състава им по видове. Третата възможност, както бе посочено по-горе, се смята за неефективна, тъй като нейните възможни икономически последици могат лесно да се неутрализират от износа на скумрия. Ето защо втората възможност предлага най-добър баланс между средствата и желаното им въздействие, като няма по-лесноосъществими мерки за постигане на необходимия резултат.
(25)
При оценката на пропорционалността Комисията разгледа също необходимостта от други мерки освен ограниченията на вноса, а именно ограничения в ползването на пристанища. Тъй като използването на пристанища за зареждане с гориво, разтоварване на сушата, смяна на екипажи, ремонт и почивка е обичайна и необходима дейност, свързана с улова на херинга, Комисията заключи, че тези мерки също са необходими и че не съществуват алтернативни, по-малко ограничителни мерки, които да предотвратят използването от страна на флота на Фарьорските острови на съоръженията на ЕС при извършване на неустойчив улов на херинга.
(26)
При оценката на краткосрочното и дългосрочното въздействие на мерките върху околната среда, търговията, икономиката и обществото, както и на свързаната с прилагането им административна тежест, може да се заключи, че мерките са разумни и че няма да имат неприемливо въздействие или да създадат ненужна административна тежест. Въздействието върху околната среда е положително, тъй като се очаква мерките да подобрят устойчивостта на запаса от херинга. Въздействието върху търговията е умерено, тъй като независимо от незабавното икономическо влияние, което следва да се очаква, в средносрочен план могат да бъдат намерени алтернативни механизми за обмен и в крайна сметка не следва да се очакват затруднения в доставките в рамките на ЕС. Прогнозира се, че икономическото и социалното въздействие ще бъдат умерени в краткосрочен план, тъй като те са свързани с въздействието върху търговията; ако мерките постигнат желаното въздействие, в средносрочен и в дългосрочен план те със сигурност ще имат много положително въздействие върху редица флотове, които са силно зависими от пелагичния улов в икономическо отношение. Административната тежест от мерките ще бъде относително малка, като се има предвид, че повечето средства за контрол, включително персоналът, необходими за прилагане на мерките в държавите членки, вече съществуват.
(27)
На последно място, Комисията разгледа съвместимостта на мерките с международното право и стигна до заключението, че те се вземат с цел запазване на заплашен от изчерпване рибен запас и целят ефективно избягване на неговата свръхексплоатация, тъй като мерките имат за цел запасът от атлантическо-скандинавска херинга да се поддържа в безопасни биологични граници. Мерките се прилагат заедно със собствените мерки на Съюза за опазване (член 5, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) № 1026/2012). По-специално, в съответствие с препоръките на Международния съвет за изследване на морето (ICES), Съюзът намали улова си с 26 % и се съобразява изцяло с условията и ограниченията на дългосрочния план за управление, който беше договорен и приведен в действие от крайбрежните държави през 1999 г., и който през май 2013 г. беше отново потвърден от ICES като съвместим с подхода на предпазливост и като правилен подход за управление, имащ за цел да се поддържа уловът в безопасни биологични граници. Освен това няма убедителни научни данни, които да сочат, че Фарьорските острови имат право върху по-голям дял от запаса на атлантическо-скандинавска херинга, поради което би било целесъобразно те да ограничат улова си в съответствие с препоръките на ICES за 2013 г.
(28)
Следователно мерките, приети на първо време, следва да включват: а) забрана за внос на херинга и скумрия от атлантическо-скандинавските запаси, както и рибни продукти, съдържащи тези риби или приготвени от тях, и б) ограничения за използването на пристанищата на Съюза от кораби, извършващи риболов от запасите на атлантическо-скандинавска херинга и скумрия под контрола на Фарьорските острови, както и от кораби, които превозват риба или рибни продукти с произход от такъв риболов. За да се улесни изпълнението на мерките, приложими към корабите, които извършват риболов от съответните запаси на херинга или скумрия или които превозват риба или рибни продукти с произход от тези запаси, на държавите членки следва да се предостави списък на тези кораби. За да се определи дали херингата или скумрията са уловени под контрола на Фарьорските острови, следва да се използва схемата за сертифициране на улова, предвидена в глава III от Регламент (ЕО) № 1005/2008 на Съвета от 29 септември 2008 г. за създаване на система на Общността за предотвратяване, възпиране и премахване на незаконния, недеклариран и нерегулиран риболов, за изменение на регламенти (ЕИО) № 2847/93, (ЕО) № 1936/2001 и (ЕО) № 601/2004 и за отмяна на регламенти (ЕО) № 1093/94 и (ЕО) № 1447/1999 (5).
(29)
Мерките, предвидени в настоящия регламент, са в съответствие със становището на Комитета по рибарство и аквакултури,
ПРИЕ НАСТОЯЩИЯ РЕГЛАМЕНТ:
Член 1
Предмет
С настоящия регламент Фарьорските острови се определят като държава, която позволява неустойчив риболов на запаса от атлантическо-скандинавска херинга и се установяват мерки по отношение на Фарьорските острови с цел да се гарантира запазването в дългосрочен план на този запас.
Член 2
Обхват и цели
Настоящият регламент се прилага към улова на атлантическо-скандинавска херинга, извършван под контрола на Фарьорските острови. С него се цели да се гарантира запазването в дългосрочен план на запаса от атлантическо-скандинавска херинга.
Член 3
Определения
За целите на настоящия регламент се прилагат следните определения:
а)
„запас от атлантическо-скандинавска херинга“ означава запасът от херинга (Clupea harengus) от подзони I, II, V, XII и XIV на ICES (Международен съвет за изследване на морето) (6);
б)
„атлантическо-скандинавска херинга“ означава рибата от запаса от атлантическо-скандинавска херинга;
в)
„скумрия“ означава риба от вида Scomber scombrus, която е уловена в зоните, населявани от атлантическо-скандинавска херинга;
г)
„уловена под контрола на Фарьорските острови“ означава уловена от кораби, плаващи под флага на Фарьорските острови, или от кораби, плаващи под контрола на друга държава, на които е разрешено да извършват риболов в изключителната икономическа зона на Фарьорските острови или които са наети от стопански субект от Фарьорските острови или от органи на Фарьорските острови.
Член 4
Определяне
Фарьорските острови се определят като държава, която позволява неустойчив улов на риба от запаса от атлантическо-скандинавска херинга.
Член 5
Мерки
1. Забранява се въвеждането на територията на Съюза, включително за целите на трансбордиране в пристанищата, на посочените в приложението риба или рибни продукти, които се състоят от атлантическо-скандинавска херинга или скумрия, които са приготвени от такава риба или които съдържат такава риба, уловена под контрола на Фарьорските острови.
2. Забранява се използването на пристанищата на Съюза от кораби, плаващи под флага на Фарьорските острови, които извършват улов на атлантическо-скандинавска херинга или скумрия, и от кораби, които превозват риба или рибни продукти с произход от атлантическо-скандинавска херинга или скумрия, уловена от кораби, плаващи под флага на Фарьорските острови, или от кораби, получили разрешение от тази държава, които плават под друг флаг. Тази забрана не се прилага в случаите на непреодолима сила или бедствие по смисъла на член 18 от Конвенцията на ООН по морско право от 1982 г. по отношение на предоставянето на услуги, необходими единствено за справяне с тези ситуации.
Член 6
Изпълнение
1. Компетентните органи на държавите членки използват схемата за сертифициране на улова, предвидена в глава III от Регламент (ЕО) № 1005/2008, за да определят продуктите, обхванати от забраната, установена в член 5, параграф 1 от настоящия регламент.
2. За да се улесни изпълнението на забраната, установена в член 5, параграф 2, на държавите членки се предоставят примерни списъци на корабите, за които има достоверни данни, че са извършвали улов или понастоящем извършват улов на атлантическо-скандинавска херинга или скумрия под контрола на Фарьорските острови.
Член 7
Влизане в сила
Настоящият регламент влиза в сила на седмия ден след публикуването му в Официален вестник на Европейския съюз.
Настоящият регламент е задължителен в своята цялост и се прилага пряко във всички държави членки.
Съставено в Брюксел на 20 август 2013 година.
KOMISIJAS ĪSTENOŠANAS REGULA (ES) Nr. 793/2013
(2013. gada 20. augusts),
ar ko nosaka pasākumus attiecībā uz Fēru salām, lai nodrošinātu Ziemeļatlantijas siļķes krājuma saglabāšanu
(Dokuments attiecas uz EEZ)
EIROPAS KOMISIJA,
ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību,
ņemot vērā Eiropas Parlamenta un Padomes 2012. gada 25. oktobra Regulu (ES) Nr. 1026/2012 par konkrētiem pasākumiem zivju krājumu saglabāšanas jomā attiecībā uz valstīm, kuras atļauj neilgtspējīgu zveju (1), un jo īpaši tās 4. pantu,
tā kā:
(1)
Ziemeļatlantijas siļķes krājums (siļķes, kas pavasarī nārsto pie Norvēģijas krastiem) ir lielākais siļķes krājums pasaulē. No tā iespējams gūt nozvejas viena līdz divu miljonu tonnu apmērā. Tomēr intensīvā izmantošana, kas izpaudās kā pārzveja, noveda krājumu līdz izsīkumam, un zveja tika pilnībā pārtraukta uz gandrīz divām desmitgadēm - no 20. gs. 70. gadu sākuma līdz 90. gadu vidum, un tas ļoti smagi ietekmēja flotes, kuras izmantoja minēto krājumu.
(2)
Kopš krājuma atjaunošanās un zvejas atsākšanas 1996. gadā Ziemeļatlantijas siļķes krājums tika pārvaldīts, apspriežoties piecām pusēm, kuru ekskluzīvajā ekonomikas zonā (EEZ) šā krājuma zivis iegriežas savā migrācijas ciklā, proti, Krievijas Federācijai, Norvēģijai, Fēru salām, Islandei un Eiropas Savienībai (turpmāk “piekrastes valstis”).
(3)
Kopš 2007. gada vienošanās, kas starp piekrastes valstīm panākta apspriešanās gaitā, ietvēra konkrētus noteikumus par kopējās pieļaujamās nozvejas sadali un apņemšanos nākamajos gados saglabāt daļu relatīvo stabilitāti. Ziemeļatlantijas krājuma daļas, par ko bija panākta vienošanās, bija šādas: 5,16 % Fēru salām, 14,51 % Islandei, 6,51 % Savienībai, 61 % Norvēģijai un 12,82 % Krievijas Federācijai. Turklāt starp piekrastes valstīm jau sen bija panākta vienošanās, ka to kopīgi pieņemtā pārvaldības kārtība tiek izvērtēta un pārskatīta tikai kopīgi, uz jaunāko zinātnisko ieteikumu pamata un līdz noteiktam datumam.
(4)
Lai atvieglotu kopējās pieļaujamās nozvejas noteikšanu, piekrastes valstis, pamatojoties uz pieejamo zinātnisko informāciju, bija vienojušās par ilgtermiņa pārvaldības plānu, kurš bija atbilstīgs piesardzīgai pieejai, bija paredzēts, lai saglabātu ieguvi drošās bioloģiskās robežās, un izstrādāts tā, lai nodrošinātu ilgtspējīgu zvejniecību, un īstenoja šo plānu.
(5)
Šā ilgtermiņa pārvaldības plāna mērķis bija nepieļaut to, ka krājuma biomasa kļūst mazāka par 2 500 000 t, un darīt visu iespējamo, lai saglabātu to virs 5 000 000 t, jo tas tiek uzskatīts par krājuma apmēru, kas nodrošina maksimālo ilgtspējīgas ieguves apjomu. Šim nolūkam bija paredzēts ierobežot ieguvi tādā apmērā, kas atbilst zvejas izraisītas zivju mirstības rādītājam 0,125. Tika panākta vienošanās, ka tad, ja biomasas apmērs kļūtu mazāks par 5 000 000 t, zvejas izraisītā zivju mirstība būtu jāsamazina, lai nodrošinātu krājuma strauju atjaunošanos.
(6)
Starptautiskā Jūras pētniecības padome (ICES) 2012. gada septembrī saskaņā ar pārvaldības plānā noteikto piesardzīgo pieeju ieteica, ka piecu piekrastes valstu kopējai pieļaujamajai nozvejai (KPN) 2013. gadā nevajadzētu būt lielākai par 619 000 t, un salīdzinājumā ar 2012. gadam noteikto KPN tas nozīmēja samazinājumu par 26 %.
(7)
Piekrastes valstu apspriedēs, kuras norisinājās no 2012. gada oktobra līdz pat 2013. gada janvārim un kuru mērķis bija pārrunāt vienošanos attiecībā uz 2013. gadu, Fēru salu pārstāvji konsekventi un atkārtoti atteicās turpmāk ievērot pašreizējo sadales kārtību. Galu galā vienošanos attiecībā uz 2013. gadu 2013. gada 18. janvārī noslēdza tikai četras piekrastes valstis, lai, ciktāl iespējams, uzturētu krājuma koordinētu pārvaldību, ko veic piekrastes valstis. Šo apspriežu 2013. gada 23. janvāra saskaņotajā protokolā teikts: “Delegācijas ir nobažījušās par to, ka Fēru salas bez iepriekšējas paziņošanas ir izstājušās no piekrastes valstu nolīguma.” Tā kā vienošanās par kārtību piecu pušu starpā nebija iespējama, jo Fēru salas no apspriedēm bija izstājušās, atlikušās četras puses vienojās ņemt vērā Fēru salu zvejas intereses, rezervējot tām tradicionālo daļu, t. i., daļu, kas Fēru salām pienākusies kopš 2007. gada vienošanās un atbilst 31 000 t (5,16 % no KPN).
(8)
Piekrastes valstu apspriešanās laikā, kas ilga līdz pat 2013. gada 23. janvārim, Fēru salu pārstāvji nepieprasīja precīzu daļu, viņi neizteica nedz rakstisku, nedz mutisku priekšlikumu par jaunu sadales kārtību, necentās iesaistīties sarunās ar pārējām četrām pusēm un neizrādīja ne mazāko vēlmi sadarboties, pārrunājot vienošanos attiecībā uz 2013. gadu.
(9)
Fēru salu zivsaimniecības ministrs 2013. gada 26. martā nāca klajā ar paziņojumu, ka ir vienpusēji noteikts Fēru salu flotes nozvejas limits 105 230 t apmērā, kas ir 17 % no ieteicamās KPN jeb vairāk nekā trīskāršota daļa, kura atbilstu iepriekš pieņemtās kārtības piemērošanai, un Fēru salām 2012. gadā noteiktās daļas palielinājums par 145 %. Minētais vienpusējais paziņojums ir jānovērtē, ņemot vērā iepriekš minēto zinātnisko ieteikumu 2013. gadā samazināt nozveju par 26 %. Turklāt ar minēto paziņojumu Fēru salas ir faktiski atteikušās no pārvaldības plāna, par ko bija panākta kopīga vienošanās.
(10)
Šādi rīkojoties, Fēru salas ir pārtraukušas sadarboties ar Savienību un ar citām piekrastes valstīm kopēju interešu krājuma, proti, Ziemeļatlantijas siļķes krājuma, pārvaldībā un nav izpildījušas pienākumus, kas noteikti 61. panta 2. punktā, 63. panta 1. un 2. punktā, 118., 119. un 300. pantā Apvienoto Nāciju Organizācijas 1982. gada 10. decembra Jūras tiesību konvencijā (UNCLOS) un 5. un 6. pantā un 8. panta 1. un 2. punktā Apvienoto Nāciju Organizācijas Nolīgumā par ANO 1982. gada 10. decembra Jūras tiesību konvencijas noteikumu īstenošanu attiecībā uz transzonālo zivju krājumu un tālu migrējošo zivju krājumu saglabāšanu un pārvaldību (UNFSA).
(11)
Ja tiktu sasniegti četru piekrastes valstu un Fēru salu noteiktie nozvejas limiti, kopējās nozvejas apjoms būtu 692 290 t, un tas nozīmētu pārzveju salīdzinājumā ar ieteikto KPN. Saskaņā ar novērtējumiem un nozvejas prognozēm, ko ICES sagatavojusi, sniedzot ieteikumu par pārvaldību 2013. gada zvejas sezonā (2), šādas nozvejas rezultātā nārsta bara biomasa 2014. gada sākumā sasniegtu 4 200 000 t, proti, tā būtu krietni zemāka par 5 000 000 t apmēru, kas vajadzīgs maksimālā ilgtspējīgas ieguves apjoma nodrošināšanai.
(12)
Turklāt nesen publiskotie zinātniskie pierādījumi, ko ICES sniegusi 2013. gada maijā (3), apliecina, ka ilgtermiņa pārvaldības plāns savā pašreizējā redakcijā (mērķis sasniegt zvejas izraisītas zivju mirstības rādītāju 0,125) atbilst piesardzības principam, savukārt zvejas izraisītas mirstības mērķrādītāja palielināšana līdz 0,15, kas ir līdzvērtīgs rādītājam, kurš izriet no Fēru salu daļas palielinājuma, padarītu plānu par piesardzības principam neatbilstošu, un tāpēc palielinātos krājuma izsīkšanas risks.
(13)
Saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1026/2012 3. pantu valsti var uzskatīt par valsti, kas atļauj ilgtnespējīgu zveju, ja: a) tā nesadarbojas kopēju interešu krājuma pārvaldībā, pilnībā ievērojot Apvienoto Nāciju Organizācijas 1982. gada 10. decembra Jūras tiesību konvenciju (UNCLOS) un Apvienoto Nāciju Organizācijas 1995. gada 4. augusta Nolīgumu par ANO 1982. gada 10. decembra Jūras tiesību konvencijas noteikumu īstenošanu attiecībā uz transzonālo zivju krājumu un tālu migrējošo zivju krājumu saglabāšanu un pārvaldību (UNFSA), vai jebkurus citus starptautiskos nolīgumus vai tiesību aktus, un b) vai nu: i) tā nepieņem vajadzīgos zvejniecības pārvaldības pasākumus, vai ii) tā pieņem zvejniecības pārvaldības pasākumus, pienācīgi neņemot vērā citu valstu un Savienības tiesības, intereses un pienākumus, un minētie zvejniecības pārvaldības pasākumi, skatot tos saistībā ar citās valstīs un Savienībā veiktajiem pasākumiem, noved pie zvejas darbībām, kuras varētu radīt krājuma ilgtnespējīgu stāvokli.
(14)
Ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, Fēru salas atbilst visiem kritērijiem, lai to uzskatītu par valsti, kas atļauj ilgtnespējīgu zveju, un tāpēc Komisija var pieņemt Regulā (ES) Nr. 1026/2012 paredzētos pasākumus.
(15)
Saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1026/2012 6. pantu Komisija nolēma Fēru salu autonomijas valdībai un Dānijas valdībai, nosūtot 2013. gada 17. maija lēmumu (4) un tāda paša datuma vēstuli, paziņot par savu nodomu noteikt Fēru salas par valsti, kas atļauj ilgtnespējīgu zveju, norādīja šāda statusa noteikšanas iemeslus un aprakstīja iespējamos pasākumus, kurus var pieņemt saskaņā ar minēto regulu. Fēru salu autonomijas valdība tajā pašā dienā apstiprināja vēstules saņemšanu.
(16)
Fēru salu autonomijas valdība 2013. gada 17. jūnijā atbildēja uz paziņojumu un apstrīdēja Komisijas izklāstītos argumentus, norādot pati savus argumentus, proti, ka Fēru salas nav izstājušās no apspriedēm, ka tās nav zaudējušas apņemšanos sarunu ceļā rast risinājumu krājuma kopīgai izmantošanai un ka ES nav tiesību izmantot piespiedu pasākumus. Taču tā nedz izteica nodomu grozīt savu lēmumu par ilgtnespējīgiem nozvejas limitiem 2013. gadam, nedz arī skaidri pamatoja 2013. gadam noteikto lielo nozvejas limitu, vien nepamatoti aizbildinājās, ka “pēdējos gados ir palielinājusies šā krājuma sastopamība jūras apgabalos, kas ir Fēru salu jurisdikcijā.”
(17)
Komisija izpētīja par šo tematu pieejamo zinātnisko literatūru un atrada tikai norādes, kas liecināja, ka siļķes Fēru salu ūdeņos sezonā reizēm ir uzturējušās ilgāku laiku, taču tā neatrada nevienu atsauci, kas ļautu šo parādību uzskatīt par pierādījumu stabilam vai pastāvīgam krājuma pieaugumam. Attiecībā uz Fēru salu izvirzīto argumentu, ka krājuma apmērs 2014. gadā būs mazāks par MSY jebkurā gadījumā un nebūt ne tāpēc, ka tās ir vienpusēji palielinājušas savu daļu, būtu jānorāda, ka saskaņā ar jaunāko zinātnisko ieteikumu (sk. 12. apsvērumu) krājums var atjaunoties līdz MSY atbilstošam apmēram, taču tas šo apmēru sasniegs lēnāk un krājuma izsīkšanas risks būs lielāks, ja pašreizējais zvejas izraisītas zivju mirstības mērķrādītājs tiks palielināts līdz rādītājam, kas atbilst Fēru salu palielinātajai nozvejas daļai.
(18)
Komisija, rūpīgi izanalizējusi Fēru salu autonomijas valdības argumentus, secināja, ka tie neatspēko Komisijas paziņojumā minētos iemeslus un nedod objektīvu iemeslu, kas attaisnotu šīs valsts nesadarbošanos. Minētais secinājums, apsvērts kopā ar nevēlēšanos pamatot vienpusēji noteiktos nozvejas limitus 2013. gadam, ļāva Komisijai izdarīt secinājumu, ka Fēru salas joprojām atbilst kritērijiem, kuru dēļ to var uzskatīt par valsti, kas atļauj ilgtnespējīgu zveju.
(19)
Tāpēc Komisija uzskata, ka ir jāpieņem pasākumi saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1026/2012 4. pantu.
(20)
Minētajiem pasākumiem jābūt efektīviem un samērīgiem, lai tie sasniegtu saglabāšanas mērķi, un tiem būtu jāliedz Fēru salām iespēja izmantot Savienības tirgus, ostas un iekārtas ar mērķi turpināt ilgtnespējīgu siļķes zveju.
(21)
Turklāt Komisija ir novērtējusi ietekmi uz vidi un tirdzniecību, ekonomisko un sociālo ietekmi, kādu īstermiņā un ilgtermiņā radītu pasākumi, kurus tā var pieņemt saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1026/2012 4. panta 1. punktu, kā arī administratīvo slogu, kas saistīts ar to īstenošanu.
(22)
Pamatojoties uz minēto novērtējumu, ir pamats uzskatīt, ka vispirms ir lietderīgi pieņemt dažus pasākumus, kas minēti Regulas (ES) Nr. 1026/2012 4. panta 1. punkta c), d), e) un i) apakšpunktā. Ja minētie pasākumi izrādītos neiedarbīgi un Fēru salas turpinātu atļaut ilgtnespējīgu zveju, varētu noteikt vēl citus pasākumus.
(23)
Fēru salās siļķes zvejo pelaģiskie traleri, un gada vēsākajos mēnešos tā var būt specializētā zveja, taču vēlāk pavasarī un vasarā tā ir jaukta zveja, kurā iegūst apmēram vienādu daudzumu siļķu un makreļu. Tas pats kuģis vienā zvejas rīku iemetienā, vienā zvejas reisā vai vienā zvejas vietā sezonas laikā var nozvejot abu sugu zivis. Tātad makrele un siļķe ir saistītās sugas. Tas nozīmē, ka, turpinot nozvejot un eksportēt makreles, Fēru salas turpinātu arī nozvejot ievērojamu daudzumu siļķu, kas ir nenovēršama piezveja, pat ja tā nevarētu eksportēt siļķes uz Savienību. Tātad, ja pasākumi netiktu attiecināti arī uz makreļu importu, siļķu importa aizliegums kļūtu mazāk iedarbīgs līdzeklis, ar ko novērš turpmāku kaitējumu siļķes krājuma ilgtspējai. Makreles ir sastopamas kopā ar siļķēm tādā apmērā, ka, zvejojot makreles Fēru salu kontrolē esošās zvejniecībās, vienmēr pastāv risks nozvejot siļķes. Tāpēc ir iespējams, ka visas makreles, kas nozvejotas Fēru salu kontrolē, ir nozvejotas kopā ar siļķēm. Lai tirdzniecības pasākumi būtu efektīvi, tiem būtu jāattiecas gan uz siļķēm, gan uz makrelēm.
(24)
Novērtējot pasākumu samērīgumu un jo īpaši lemjot par to, vai tirdzniecības ierobežojumi attiecībā uz galvenajām sugām, kuras iegūst siļķu zvejā, būtu jāpiemēro tikai noteiktam apjomam vai arī imports būtu jāaizliedz pilnībā, Komisija izvērtēja, vai būtu iespējams paredzēt alternatīvus pasākumus, kas būtu samērīgāki nekā pilnīgs aizliegums importēt visus produktus, kuri izgatavoti no siļķēm vai makrelēm vai tās satur. Tika apsvērtas trīs iespējamās alternatīvas: i) visiem produktiem piemērojams kvantitatīvais ierobežojums, kas atļauj importu tikai tradicionālajā apmērā, ii) pilnīgs aizliegums, ko piemēro tikai svaigām, saldētām un konservētām zivīm, bet ne zivju pārstrādes produktiem, piemēram, zivju miltiem un eļļai, un iii) importa aizliegums, kas attiecas tikai uz siļķēm un siļķu produktiem. Pirmā no šīm trim iespējām varētu būt ļoti iedarbīga, ņemot vērā to, cik liela nozīme ir zivju miltu eksportam no Fēru salām uz ES, tomēr pagaidām tā tiek uzskatīta par pārāk smagu, jo īpaši ņemot vērā to, ka, no vienas puses, tā var ietekmēt Fēru salu zivsaimniecības sektorus, kuri nav tieši saistīti ar pelaģiskās zvejas sektoru, un, no otras puses, tā radītu lielu administratīvo slogu, kas būtu saistīts ar zivju miltu un eļļas paraugu analīzēm, kuras veiktu specializētās laboratorijās, lai noteiktu to sastāvu sugu ziņā. Trešā alternatīva, kas minēta iepriekš, tiek uzskatīta par neefektīvu, jo tās iespējamās ekonomiskās sekas var viegli kompensēt ar makreļu eksportu. Tas nozīmē, ka otrā alternatīva nodrošina vislabāko līdzsvaru starp līdzekļiem un to vēlamo ietekmi un ka vajadzīgo rezultātu nav iespējams sasniegt ar mazāk apgrūtinošiem pasākumiem.
(25)
Novērtējot samērīgumu, Komisija arī izvērtēja, vai līdztekus importa ierobežojumiem ir vajadzīgi citi pasākumi, proti, ostu izmantošanas ierobežojumi. Tā kā ostas tiek izmantotas, lai uzpildītu degvielu, izkrautu nozveju, nomainītu apkalpi, veiktu remontdarbus un atpūstos, proti, veiktu ikdienišķas un vajadzīgas darbības, kas saistītas ar siļķu zveju, Komisija secināja, ka ir vajadzīgi arī šādi pasākumi un ka, veicot alternatīvus, mazāk ierobežojošus pasākumus, nav iespējams novērst to, ka Fēru salu flotes izmanto ES sniegtās priekšrocības, lai turpinātu ilgtnespējīgu siļķes zveju.
(26)
Novērtējot pasākumu ietekmi uz vidi un tirdzniecību, ekonomisko un sociālo ietekmi īstermiņā un ilgtermiņā, kā arī ar pasākumu īstenošanu saistīto administratīvo slogu, var secināt, ka pasākumi ir pārdomāti un neradīs nepieņemamu ietekmi vai pārmērīgu slogu. Pasākumu ietekme uz vidi ir labvēlīga, jo paredzams, ka tie palīdzēs uzlabot siļķes krājuma ilgtspēju. Ietekme uz tirdzniecību būs mērena - lai gan ir gaidāma tūlītēja ekonomiskā ietekme, vidējā termiņā iespējams rast alternatīvus tirdzniecības mehānismus, un galu galā piegāžu nepietiekamība ES nav gaidāma. Paredzams, ka ekonomiskā un sociālā ietekme īstermiņā būs mērena, jo tā būs saistīta ar ietekmi uz tirdzniecību; taču, ja pasākumi dos vēlamo efektu, vidējā termiņā un ilgtermiņā ietekme noteikti būs ļoti pozitīva, jo īpaši attiecībā uz vairākām flotēm, kuras ekonomiski lielā mērā ir atkarīgas no pelaģiskajām zivīm. Pasākumu radītais administratīvais slogs būs salīdzinoši neliels, ja ņem vērā to, ka vairums kontroles līdzekļu, tostarp personāls, kas vajadzīgs pasākumu īstenošanai dalībvalstīs, jau ir pieejams.
(27)
Visbeidzot, Komisija izvērtēja pasākumu saderību ar starptautiskajām tiesībām un secināja, ka tie attiecas uz noplicināma zivju krājuma saglabāšanu un to mērķis ir nepieļaut krājuma faktisku pārmērīgu izmantošanu, jo pasākumus veic, lai saglabātu Ziemeļatlantijas siļķes krājumu drošās bioloģiskās robežās. Pasākumus īsteno saistībā ar Savienībā spēkā esošiem pasākumiem (Regulas (ES) Nr. 1026/2012 5. panta 1. punkta b) apakšpunkts). Konkrēti, Savienība saskaņā ar Starptautiskās Jūras pētniecības padomes (ICES) ieteikumu ir samazinājusi savu nozveju par 26 % un pilnībā piemēro nosacījumus un ierobežojumus, kas paredzēti ilgtermiņa pārvaldības plānā, par kuru piekrastes valstis ir vienojušās un kuru tās piemēro kopš 1999. gada, un kuru ICES 2013. gada maijā ir atkārtoti atzinusi par piesardzīgai pieejai atbilstošu un par pareizo pārvaldības pieeju, kura nodrošina ieguvi drošās bioloģiskās robežās. Turklāt nav neapstrīdamu zinātnisku pierādījumu, kas liecinātu par to, ka Fēru salām ir tiesības paaugstināt nozvejas daļu Ziemeļatlantijas siļķes zvejniecībā, tāpēc būtu bijis pareizi samazināt to nozveju, ievērojot ICES ieteikumu 2013. gadam. Tālab pasākumos, kas jāpieņem, vispirms būtu jāiekļauj: a) aizliegums importēt siļķes un makreles no Ziemeļatlantijas krājumiem, kā arī zvejas produktus, kas satur šādas zivis vai izgatavoti no šādām zivīm, un b) Savienības ostu izmantošanas ierobežojumi attiecībā uz kuģiem, kuri Fēru salu kontrolē zvejo siļķes un makreles Ziemeļatlantijas krājumos, un uz kuģiem, kuri pārvadā minētajā zvejā iegūtas zivis vai no šādām zivīm iegūtus zvejas produktus.
(28)
Lai atvieglotu to pasākumu izpildi, kas piemērojami kuģiem, kuri zvejo attiecīgajos siļķes vai makreles krājumos vai pārvadā šajos krājumos iegūtas zivis vai no šādām zivīm iegūtus zvejas produktus, dalībvalstis būtu jānodrošina ar minēto kuģu sarakstiem. Lai noteiktu, vai siļķes vai makreles ir nozvejotas Fēru salu kontrolē, būtu jāizmanto nozvejas sertifikācijas shēma, kas noteikta III nodaļā Padomes 2008. gada 29. septembra Regulā (EK) Nr. 1005/2008, ar ko izveido Kopienas sistēmu, lai aizkavētu, novērstu un izskaustu nelegālu, nereģistrētu un neregulētu zveju, un ar ko groza Regulas (EEK) Nr. 2847/93, (EK) Nr. 1936/2001 un (EK) Nr. 601/2004, un ar ko atceļ Regulas (EK) Nr. 1093/94 un (EK) Nr. 1447/1999 (5).
(29)
Šajā regulā paredzētie pasākumi ir saskaņā ar Zvejniecības un akvakultūras komitejas atzinumu,
IR PIEŅĒMUSI ŠO REGULU.
1. pants
Priekšmets
Ar šo regulu Fēru salas atzīst par valsti, kas atļauj ilgtnespējīgu zveju Ziemeļatlantijas siļķes krājumā, un nosaka pasākumus attiecībā uz Fēru salām, lai nodrošinātu minētā krājuma saglabāšanu ilgtermiņā.
2. pants
Darbības joma un mērķi
Šo regulu piemēro Ziemeļatlantijas siļķu zvejai, ko veic Fēru salu kontrolē. Tās mērķis ir ilgtermiņā nodrošināt Ziemeļatlantijas siļķes krājuma ilgtspēju.
3. pants
Definīcijas
Šajā regulā piemēro šādas definīcijas:
a)
“Ziemeļatlantijas siļķes krājums” ir siļķes (Clupea harengus) krājums, kas sastopams Starptautiskās Jūras pētniecības padomes (ICES) I, II, V, XII un XIV apakšapgabalā (6);
b)
“Ziemeļatlantijas siļķe” ir zivs no Ziemeļatlantijas siļķes krājuma;
c)
“makrele” ir Scomber scombrus sugas zivs, kas nozvejota apgabalos, kuros uzturas Ziemeļatlantijas siļķes;
d)
“nozvejots Fēru salu kontrolē” nozīmē, ka attiecīgo nozveju ir guvuši Fēru salu karoga kuģi vai citas valsts karoga kuģi, kuri ir saņēmuši atļauju zvejot Fēru salu ekskluzīvajā ekonomikas zonā vai kurus ir nofraktējis Fēru salu uzņēmums vai Fēru salu iestādes.
4. pants
Statuss
Fēru salas uzskata par valsti, kas atļauj ilgtnespējīgu zveju Ziemeļatlantijas siļķes krājumā.
5. pants
Pasākumi
1. Ir aizliegts ievest Savienības teritorijā, arī ar mērķi ostās veikt pārkraušanu citā kuģī, pielikumā norādītās zivis vai zvejas produktus, kuru sastāvā ir Fēru salu kontrolē nozvejotas Ziemeļatlantijas siļķes vai makreles, kuri ir izgatavoti no šādām zivīm vai satur šādas zivis.
2. Fēru salu karoga kuģiem, kuri zvejo Ziemeļatlantijas siļķes vai makreles, un kuģiem, kuri pārvadā zivis vai zvejas produktus, kas iegūti no Ziemeļatlantijas siļķēm vai makrelēm, kuras nozvejojuši vai nu minētās valsts karoga kuģi, vai arī citas valsts karoga kuģi, kuri saņēmuši minētās valsts atļauju, ir aizliegts izmantot Savienības ostas. Šo aizliegumu nepiemēro nepārvaramas varas vai kuģa katastrofas gadījumos Apvienoto Nāciju Organizācijas 1982. gada Jūras tiesību konvencijas 18. panta nozīmē attiecībā uz pakalpojumiem, kas noteikti par nepieciešamiem minētajās situācijās.
6. pants
Īstenošana
1. Dalībvalstu kompetentās iestādes izmanto Padomes Regulas (EK) Nr. 1005/2008 III nodaļā noteikto nozvejas sertifikācijas shēmu, lai identificētu produktus, uz kuriem attiecas šīs regulas 5. panta 1. punktā noteiktais aizliegums.
2. Lai atvieglotu 5. panta 2. punktā noteiktā aizlieguma īstenošanu, dalībvalstīm tiek nodrošināti to kuģu orientējoši saraksti, kuri saskaņā ar ticamiem datu avotiem ir zvejojuši vai patlaban zvejo Ziemeļatlantijas siļķes vai makreles Fēru salu kontrolē.
7. pants
Stāšanās spēkā
Šī regula stājas spēkā septītajā dienā pēc tās publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.
Šī regula uzliek saistības kopumā un ir tieši piemērojama visās dalībvalstīs.
Briselē, 2013. gada 20. augustā