РЕШЕНИЕ 2012/700/ОВППС НА СЪВЕТА
от 13 ноември 2012 година
в рамките на Европейската стратегия за сигурност в подкрепа на изпълнението на Плана за действие от Картахена за 2010-2014 г., приет от държавите - страни по Конвенцията от 1997 г. за забрана на използването, складирането, производството и трансфера на противопехотни мини и за тяхното унищожаване
СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взе предвид Договора за Европейския съюз, и по-специално член 26, параграф 2 и член 31, параграф 1 от него,
като има предвид, че:
(1)
Съюзът следва да се стреми към постигане на тясно сътрудничество във всички области на международните отношения с оглед, наред с другото, опазване на мира, предотвратяване на конфликти и укрепване на международната сигурност, в съответствие с целите и принципите на Устава на Организацията на обединените нации (ООН).
(2)
На 12 декември 2003 г. Европейският съвет прие Европейска стратегия за сигурност, в която се определят глобалните предизвикателства и заплахи и се призовава за основан на правила международен ред с ефективно многостранно сътрудничество и добре функциониращи международни институции.
(3)
Европейската стратегия за сигурност приема Устава на ООН за основополагаща рамка на международните отношения и пледира за укрепване на ролята на Организацията на обединените нации („ООН“) и за предоставяне на инструментите, които са ѝ необходими, за да изпълнява своите отговорности и да действа ефективно.
(4)
Резолюция 51/45 на Общото събрание на ООН от 10 декември 1996 г. призова всички държави да се стремят активно към ефективно правнообвързващо международно споразумение за забрана на използването, складирането, производството и трансфера на противопехотни мини.
(5)
Конвенцията за забрана на използването, складирането, производството и трансфера на противопехотни мини и за тяхното унищожаване („Конвенцията“) беше открита за подписване на 3 декември 1997 г. влезе в сила на 1 март 1999 г. Тя представлява единственият цялостен международен инструмент за разрешаване на всички въпроси, свързани с противопехотните мини, включително тяхното използване, складиране и производство, търговията с тях, операциите за разминиране и помощта за жертвите.
(6)
На 23 юни 2008 г. Съветът прие Съвместно действие 2008/487/ОВППС (1) в подкрепа на всеобщото приемане и прилагане на Конвенцията. От 1 октомври 2012 г. 160 държави са изразили съгласието си да бъдат обвързани от Конвенцията.
(7)
На 3 декември 2009 г. държавите - страни по Конвенцията, приеха Плана за действие от Картахена за 2010-2014 г. („План за действие от Картахена“) за всеобщото приемане и прилагане на всички аспекти на Конвенцията. По този начин те отчетоха и насърчиха по-нататък цялостното участие и приноса към прилагането на Конвенцията от страна на Международната кампания за забрана на противопехотните мини, Международния комитет на Червения кръст („МКЧК“), националните организации на Червения кръст и Червения полумесец, Международната федерация на Червения кръст и Червения полумесец, ООН, Женевския международен център за хуманитарно разминиране, международните и регионалните организации, оцелелите жертви на мини и техните сдружения и други организации на гражданското общество, съгласно предвиденото в действие № 62 от Плана за действие от Картахена.
(8)
На 3 декември 2010 г. държавите - страни по Конвенцията, приеха „Директива на държавите - страни по Конвенцията за звеното за подпомагане на изпълнението“, в която страните по Конвенцията изразяват съгласието си звеното за подпомагане на изпълнението да предоставя консултации и техническа подкрепа на държавите - страни по Конвенцията, по въпросите на прилагането и всеобщото приемане на Конвенцията, да улесняват комуникацията между държавите - страни по Конвенцията и да насърчават комуникацията и информацията относно Конвенцията, насочени както към държавите, които не са страни по нея, така и към обществеността. На звеното за подпомагане на изпълнението беше възложено да поддържа връзка и да осъществява координация, когато е уместно, със съответните международни организации, участващи в работата на Конвенцията, в т.ч. с Международната кампания за забрана на противопехотните мини, МКЧК, Международната федерация на Червения кръст и Червения полумесец, ООН и Женевския международен център за хуманитарно разминиране.
(9)
На 2 декември 2011 г. Общото събрание на ООН прие Резолюция 66/29 относно изпълнението на Конвенцията за забрана на използването, складирането, производството и трансфера на противопехотни мини и за тяхното унищожаване. Общото събрание припомни, че по време на Втората конференция за преглед на Конвенцията международната общност направи преглед на прилагането на Конвенцията и че държавите - страни по Конвенцията, приеха Плана за действие от Картахена, като подчертаха значението на пълното и ефективно прилагане и спазване на Конвенцията, в т.ч. чрез изпълнението на Плана за действие от Картахена. Държавите - страни по Конвенцията, приканиха всички държави, които още не са направили това, да ратифицират или да се присъединят към Конвенцията и призоваха всички държави да останат ангажирани с въпроса на най-високо политическо равнище и да насърчават зачитането на Конвенцията чрез контакти на двустранно, подрегионално, регионално и многостранно равнище, както и чрез осведомяване, семинари и други средства.
(10)
През 2012 и 2013 г. ще бъдат проведени срещи на държавите - страни по Конвенцията. След това през 2014 г. международната общност ще се събере на Третата конференция за преглед на Конвенцията, за да направи оценка на напредъка в изпълнението на Плана за действие от Картахена. До това време има очаквания, че изпълнението на Плана за действие ще е допринесло значително за постигането на напредък с цел поставяне на край на страданията и смъртните случаи, причинени от противопехотни мини,
ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:
Член 1
1. С цел да подкрепи изпълнението на Плана за действие от Картахена за 2010-2014 г. („План за действие от Картахена“), приет от държавите - страни по Конвенцията за забрана на използването, складирането, производството и трансфера на противопехотни мини и за тяхното унищожаване („Конвенцията“) от 1997 г., в рамките на Европейската стратегия за сигурност и в съответствие с релевантните решения на международната общност, Съюзът преследва следните цели:
а)
подкрепя усилията на държавите - страни по Конвенцията, за прилагане на аспектите от Плана за действие от Картахена, свързани с помощта за жертвите;
б)
подкрепя усилията на държавите - страни по Конвенцията, за прилагане на аспектите от Плана за действие от Картахена, свързани с операциите за разминиране;
в)
насърчава всеобщото приемане на Конвенцията;
г)
демонстрира постоянната ангажираност на Съюза и неговите държави-членки с Конвенцията и решимостта им за сътрудничество и оказване на помощ на онези държави, които се нуждаят от подкрепа за изпълнение на ангажиментите си по Конвенцията, и да засилва ръководната роля на Съюза за осъществяване на виждането на Конвенцията за окончателно поставяне на край на страданието и смъртните случаи, причинени от противопехотни мини.
2. Всички цели, посочени в параграф 1, се следват по такъв начин, че да засилят исторически създалата се култура на Конвенцията на партньорство и сътрудничество между държавите, неправителствените и други организации и местните партньори, особено чрез работа в тясна връзка със съответните участници за увеличаване на конкретните прояви на това сътрудничество.
3. За постигане на посочените в параграф 1 цели Съюзът осъществява следните проекти:
а)
Помощ за жертвите: предоставяне на техническа подкрепа (до осем случая), провеждане на междинни оценки (до пет на брой) и изпълнение на последващи действия (до пет на брой).
б)
Операции за разминиране: провеждане на междинни оценки (до пет на брой) и изпълнение на последващи действия (до пет на брой);
в)
Всеобщо приемане на Конвенцията: подкрепа за специална група на високо равнище, която да изготви проучване по въпроса за граничната сигурност без противопехотни мини, и организация на работни срещи по въпросите на всеобщото приемане (до три на брой); и
г)
Демонстриране на ангажираността на Съюза: организиране на начални и заключителни прояви, осигуряване на достъпността на уебсайта на Конвенцията, предоставяне на широки възможности за ползване на помощта за жертвите, предоставяна от държавите - страни по Конвенцията, организиране на посещение от пресата и изготвяне на комуникационни материали и публикации.
В приложението към настоящия документ е изложено подробно описание на проектите.
Член 2
1. Върховният представител на Съюза по въпросите на външните работи и политиката на сигурност („върховният представител“) отговаря за изпълнението на настоящото решение.
2. Техническото изпълнение на проектите, посочени в член 1, параграф 3, се възлага на звеното за подпомагане на изпълнението, представлявано от Женевския международен център за хуманитарно разминиране. Звеното за подпомагане на изпълнението изпълнява тези задачи под ръководството на върховния представител. За тази цел върховният представител постига необходимите договорености с Женевския международен център за хуманитарно разминиране.
Член 3
1. Референтната финансова сума за изпълнението на мерките, посочени в член 1, параграф 3, е 1 030 000 EUR.
2. Разходите, финансирани чрез сумата, посочена в параграф 1, се управляват в съответствие с процедурите и правилата, приложими към общия бюджет на Европейския съюз.
3. Комисията упражнява надзор върху правилното управление на разходите, посочени в параграф 1. За целта тя сключва споразумение за финансиране с Женевския международен център за хуманитарно разминиране, в което се предвижда звеното за подпомагане на изпълнението да осигурява публичност на приноса на Съюза, съответстваща на неговия размер.
4. Комисията се стреми да сключи споразумението за финансиране, посочено в параграф 3, във възможно най-кратък срок след влизането в сила на настоящото решение. Тя информира Съвета за трудностите, възникнали по време на този процес, и за датата на сключване на споразумението за финансиране.
Член 4
Върховният представител докладва на Съвета за изпълнението на настоящото решение на базата на редовни доклади, изготвяни от звеното за подпомагане на изпълнението. Тези доклади служат за основа на оценката от страна на Съвета. Комисията предоставя информация по финансовите аспекти на изпълнението на настоящото решение.
Член 5
Настоящото решение влиза в сила в деня на приемането му.
Срокът на действието му изтича 24 месеца след датата на сключване на споразумението за финансиране, посочено в член 3, параграф 3, или шест месеца след датата на влизането му в сила, ако през този период не е сключено споразумение за финансиране.
Съставено в Брюксел на 13 ноември 2012 година.
PADOMES LĒMUMS 2012/700/KĀDP
(2012. gada 13. novembris)
lai saistībā ar Eiropas Drošības stratēģiju atbalstītu Kartahenas rīcības plāna (2010-2014) īstenošanu, kuru pieņēmušas 1997. gada Konvencijas par kājnieku mīnu izmantošanas, uzglabāšanas, ražošanas un nodošanas aizliegumu un to iznīcināšanu dalībvalstis
EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienību un jo īpaši tā 26. panta 2. punktu un 31. panta 1. punktu,
tā kā:
(1)
Savienībai būtu jātiecas pēc augsta līmeņa sadarbības visās starptautisko attiecību jomās, lai saskaņā ar Apvienoto Nāciju Organizācijas Statūtu mērķiem un principiem inter alia saglabātu mieru, novērstu konfliktus un stiprinātu starptautisko drošību.
(2)
Eiropadome 2003. gada 12. decembrī pieņēma Eiropas Drošības stratēģiju, kurā ir apzinātas globālas problēmas un apdraudējumi un kurā izskan aicinājums pēc likumos balstītas starptautiskas kārtības, kuras pamatā būtu efektīva daudzpusējība un starptautiskas iestādes ar sekmīgu darbību.
(3)
Eiropas Drošības stratēģijā ir atzīts, ka Apvienoto Nāciju Organizācijas Statūti ir galvenais starptautisko attiecību pamats, un ir atbalstīta Apvienoto Nāciju Organizācijas (ANO) stiprināšana un tās spēju pilnveidošana, lai tā varētu pildīt tai uzticētos pienākumus un efektīvi rīkoties.
(4)
Apvienoto Nāciju Organizācijas Ģenerālās asamblejas 1996. gada 10. decembra Rezolūcijā 51/45 visas valstis ir mudinātas enerģiski tiekties pēc efektīva un juridiski saistoša starptautiska nolīguma, lai aizliegtu kājnieku mīnu izmantošanu, uzglabāšanu, ražošanu un nodošanu.
(5)
Konvencija par kājnieku mīnu izmantošanas, uzglabāšanas, ražošanas un nodošanas aizliegumu un to iznīcināšanu (“Konvencija”) tika pieņemta parakstīšanai 1997. gada 3. decembrī stājās spēkā 1999. gada 1. martā. Tā ir vienīgais visaptverošais starptautiskais instruments, kurā izskatīti visi ar kājnieku mīnām saistītie aspekti, tostarp to izmantošana, uzglabāšana, ražošana, tirdzniecība, atmīnēšana un palīdzība cietušajiem.
(6)
Padome 2008. gada 23. jūnijā pieņēma Vienoto rīcību 2008/487/KĀDP (1), ar ko atbalsta Konvencijas vispārēju piemērošanu un īstenošanu. 2012. gada 1. oktobrī 160 valstis bija paudušas piekrišanu, ka šī konvencija tām ir saistoša.
(7)
Konvencijas dalībvalstis 2009. gada 3. decembrī pieņēma Kartahenas rīcības plānu (2010-2014) (“Kartahenas rīcības plāns”) par visu Konvencijas aspektu vispārēju piemērošanu un īstenošanu. Ar to Konvencijas dalībvalstis pauda atzinību un papildu uzmundrinājumu, ka, - kā paredzēts Kartahenas rīcības plāna rīcībā Nr. 62, - Konvencijas īstenošanā pilnībā piedalās un savu ieguldījumu dod Starptautiskā Sauszemes mīnu aizlieguma kustība (“ICBL”), Starptautiskā Sarkanā Krusta komiteja (“SSKK”), Sarkanā Krusta un Sarkanā Pusmēness nacionālās biedrības, Starptautiskā Sarkanā Krusta un Sarkanā Pusmēness nacionālās biedrības federācija (“IFRC”), ANO, Ženēvas Starptautiskais humānās atmīnēšanas centrs (“GICHD”), starptautiskas un reģionālas organizācijas, mīnu sprādzienos cietušie un viņu organizācijas, kā arī citas pilsoniskās sabiedrības organizācijas.
(8)
Konvencijas dalībvalstis 2010. gada 3. decembrī pieņēma “Īstenošanas atbalsta vienības (Implementation Support Unit) dalībvalstu direktīvu” (“ISU”), kurā dalībvalstis vienojās par to, ka ISU būtu jāsniedz konsultācijas un tehnisks atbalsts dalībvalstīm attiecībā uz Konvencijas īstenošanu un vispārēju piemērošanu, jāveicina dalībvalstu saziņa, kā arī jāsekmē komunikācijas un informācijas pasākumi saistībā ar Konvenciju gan vēršoties pie valstīm, kas nav Konvencijas dalībvalstis, gan vēršoties pie sabiedrības. ISU tika pilnvarota uzturēt sakarus un pienācīgi saskaņot darbību ar attiecīgajām starptautiskajām organizācijām, kas piedalās ar Konvenciju saistītajā darbā, tostarp ar ICBL, SSKK, IFRC, ANO un GICHD.
(9)
Apvienoto Nāciju Organizācijas Ģenerālā asambleja 2011. gada 2. decembrī pieņēma Rezolūciju 66/29 par Konvencijas par kājnieku mīnu izmantošanas, uzglabāšanas, ražošanas un nodošanas aizliegumu un to iznīcināšanu īstenošanu. Ģenerālā asambleja atgādināja, ka Konvencijas Otrajā pārskatīšanas konferencē starptautiskā kopiena ir pārskatījusi Konvencijas īstenošanu un ka Konvencijas dalībvalstis ir pieņēmušas Kartahenas rīcības plānu, kurā ir uzsvērts, cik svarīga ir Konvencijas pilnīga un efektīva īstenošana un Konvencijas ievērošana, tostarp īstenojot Kartahenas rīcības plānu. Konvencijas dalībvalstis aicināja visas valstis, kas vēl to nav izdarījušas, ratificēt Konvenciju vai tai pievienoties un mudināja visas valstis turpināt sekot šim jautājumam visaugstākajā politiskajā līmenī, kā arī veicināt Konvencijas ievērošanu ar divpusējas, apakšreģionālas, reģionālas un daudzpusējas saziņas starpniecību, ar informatīviem pasākumiem, semināriem un citiem līdzekļiem.
(10)
2012. un 2013. gadā notiks Konvencijas dalībvalstu sanāksmes. Pēc tam, 2014. gadā, starptautiskā kopiena pulcēsies Konvencijas Trešajā pārskatīšanas konferencē, lai izvērtētu panākto, īstenojot Kartahenas rīcības plānu. Līdz minētajam laikam tiks sagaidīts, ka rīcības plāna īstenošana būs devusi būtisku ieguldījumu virzībā uz mērķi - izbeigt ciešanas un cilvēku upurus, ko izraisījušas kājnieku mīnas,
IR PIEŅĒMUSI ŠO LĒMUMU.
1. pants
1. Lai saistībā ar Eiropas Drošības stratēģiju un saskaņā ar attiecīgajiem starptautiskās kopienas lēmumiem atbalstītu Kartahenas rīcības plāna (2010-2014) (“Kartahenas rīcības plāns”) īstenošanu, kuru pieņēmušas 1997. gada Konvencijas par kājnieku mīnu izmantošanas, uzglabāšanas, ražošanas un nodošanas aizliegumu un to iznīcināšanu (“Konvencija”) dalībvalstis, Savienība tiecas sasniegt šādus mērķus:
a)
atbalstīt Konvencijas dalībvalstu centienus īstenot Kartahenas rīcības plāna aspektus attiecībā uz palīdzību cietušajiem;
b)
atbalstīt Konvencijas dalībvalstu centienus īstenot Kartahenas rīcības plāna atmīnēšanas aspektus;
c)
veicināt Konvencijas vispārēju piemērošanu;
d)
izrādīt Savienības un tās dalībvalstu nemitīgo apņēmību atbalstīt Konvenciju un to izlēmīgo gribu sadarboties ar valstīm, kam vajadzīgs atbalsts, lai pildītu Konvencijas saistības, un sniegt tām atbalstu, kā arī pastiprināt Savienības vadošo lomu, tiecoties īstenot Konvencijas redzējumu - pilnīgi izbeigt kājnieku mīnu izraisītās ciešanas un cilvēku upurus.
2. Visus 1. punktā minētos mērķus sasniegt tā, lai tie stiprinātu Konvencijas vēsturiski ieviesto partnerības un sadarbības kultūru starp valstīm, nevalstiskām organizācijām un citām organizācijām un vietējiem partneriem, īpaši cieši sadarbojoties ar attiecīgajiem dalībniekiem, lai uzlabotu šādas sadarbības konkrētas izpausmes.
3. Lai sasniegtu 1. punktā minētos mērķus, Savienība īsteno šādus projektus:
a)
palīdzība cietušajiem - līdz pat astoņos gadījumos sniegt tehnisku atbalstu, izstrādāt līdz pat pieciem starpposma novērtējumiem un īstenot līdz pat pieciem turpmākiem pasākumiem;
b)
atmīnēšana - izstrādāt līdz pat pieciem starpposma novērtējumiem un veikt līdz pat pieciem turpmākiem pasākumiem;
c)
konvencijas vispārēja piemērošana - atbalstīt augsta līmeņa darba grupu, kas izstrādā pētījumu par tādu robežu drošību, uz kurām neizmanto kājnieku mīnas, un rīkot līdz pat trim semināriem par vispārēju piemērošanu;
d)
Savienības apņēmības izrādīšana - organizēt iesākuma un kopsavilkuma pasākumus, nodrošināt piekļuvi Konvencijas tīmekļa vietnei, padarīt plaši pieejamas Konvencijas dalībvalstu apņemšanās attiecībā uz palīdzību cietušajiem, rīkot preses apmeklējumus un izdot informatīvus materiālus un publikācijas.
Pielikumā ir pievienots sīki izstrādāts projektu apraksts.
2. pants
1. Par šā lēmuma īstenošanu atbild Savienības Augstais pārstāvis ārlietās un drošības politikas jautājumos (“Augstais pārstāvis”).
2. Lēmuma 1. panta 3. punktā minēto projektu tehniski īsteno īstenošanas atbalsta vienība (“ISU”), ko pārstāv Ženēvas Starptautiskais humānās atmīnēšanas centrs (“GICHD”). ISU veic šos uzdevumus Augstā pārstāvja kontrolē. Šajā nolūkā Augstais pārstāvis panāk vajadzīgās vienošanās ar GICHD.
3. pants
1. Finanšu atsauces summa 1. panta 3. punktā minēto projektu īstenošanai ir EUR 1 030 000.
2. Izdevumus, ko finansē no 1. punktā minētās summas, pārvalda saskaņā ar procedūrām un noteikumiem, ko piemēro Savienības vispārējam budžetam.
3. Komisija uzrauga 1. punktā minēto izdevumu pareizu pārvaldību. Šajā nolūkā tā ar GICHD noslēdz finansēšanas nolīgumu, kurā ir paredzēts, ka ISU ir jānodrošina Savienības ieguldījuma pamanāmība atbilstoši tā apjomam.
4. Komisija cenšas noslēgt 3. punktā minēto finansēšanas nolīgumu, cik drīz vien iespējams pēc šā lēmuma stāšanās spēkā. Tā informē Padomi par jebkādām grūtībām minētajā procesā, kā arī par finansēšanas nolīguma noslēgšanas dienu.
4. pants
Augstais pārstāvis ziņo Padomei par šā lēmuma īstenošanu, pamatojoties uz ISU regulāri izstrādātiem ziņojumiem. Minētie ziņojumi ir Padomes veikta novērtējuma pamatā. Komisija sniedz informāciju par šā lēmuma īstenošanas finansiālajiem aspektiem.
5. pants
Šis lēmums stājas spēkā tā pieņemšanas dienā.
Tas zaudē spēku 24 mēnešus pēc 3. panta 3. punktā minētā finansēšanas nolīguma noslēgšanas vai sešus mēnešus pēc tā stāšanās spēkā, ja minētajā laikposmā nav noslēgts finansēšanas nolīgums.
Briselē, 2012. gada 13. novembrī