ДИРЕКТИВА 2013/43/ЕС НА СЪВЕТА
от 22 юли 2013 година
за изменение на Директива 2006/112/ЕО относно общата система на данъка върху добавената стойност по отношение на незадължително и временно прилагане на механизма за обратно начисляване във връзка с доставки на някои стоки и услуги, при които съществува риск от измами
СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 113 от него,
като взе предвид предложението на Европейската комисия,
като взе предвид становището на Европейския парламент (1),
като взе предвид становището на Европейския икономически и социален комитет (2),
в съответствие със специална законодателна процедура,
като има предвид, че:
(1)
В Директива 2006/112/ЕО (3) на Съвета се определя, че данъкът върху добавената стойност (ДДС) е платим от всяко данъчнозадължено лице, извършващо облагаеми доставки на стоки и услуги. В случай на трансгранични сделки и в определени национални сектори с висок риск от измами обаче се предвижда прехвърляне на задължението за плащане на ДДС към лицето, което получава доставката (механизъм за обратно начисляване).
(2)
Предвид сериозния характер на измамите с ДДС на държавите членки следва да се позволи да прилагат временно механизъм, при който задължението за плащане на ДДС по отношение на доставки на определени категории стоки и услуги се прехвърля към лицето, което получава облагаеми доставки на стоки или услуги, включително когато тези категории не са посочени в член 199 от Директива 2006/112/ЕО, нито са предмет на специални дерогации, предоставени на държави членки.
(3)
За тази цел през 2009 г. Комисията представи предложение, в което се съдържаше списък на стоките и услугите, във връзка с които за ограничен срок може да се прилага механизмът за обратно начисляване. Съветът избра да раздели предложението и прие Директива 2010/23/ЕС на Съвета (4), която обаче се ограничаваше само до квотите за емисии на парникови газове предвид факта, че положението с измамите в този сектор изискваше незабавна реакция. В същото време Съветът пое политически ангажимент да продължи преговорите по оставащата част от предложението на Комисията.
(4)
Оттогава насам измами възникнаха и в други сектори и следователно към оставащата част от предложението на Комисията следва да бъдат добавени нови стоки и услуги, що се отнася до предварително определения списък на стоки и услуги, за които може да се прилага механизмът за обратно начисляване. Измами са възникнали по-специално във връзка с доставки на газ и електроенергия, далекосъобщителните услуги, конзоли за видеоигри, таблети и лаптопи, зърнени храни, индустриални култури, включително маслодайни семена и захарно цвекло, както и необработени и полуобработени метали, включително благородни метали.
(5)
Въвеждането на механизъм за обратно начисляване, насочен към посочените стоки и услуги, при които според придобития напоследък опит съществува особено висок риск от измами, за разлика от общото му прилагане, не следва да окаже неблагоприятно въздействие върху основните принципи на системата на ДДС, като например плащането на части.
(6)
Предварително определеният списък, от който държавите членки могат да избират, следва да се ограничава до доставките на стоки и услуги, за които, по най-нови данни, съществува особено висок риск от измами.
(7)
При прилагането на механизма за обратно начисляване държавите членки разполагат със свободата да определят условията за прилагане на механизма, включително да определят праговете, категориите на доставчици или получатели, спрямо които може да се прилага механизмът, и частичното прилагане на механизма за отделните категории.
(8)
Тъй като механизмът за обратно начисляване е временна мярка, която следва да се прилага до въвеждането на по-трайни законодателни решения с оглед системата на ДДС да стане по-устойчива на измами с ДДС, механизмът за обратно начисляване, предвиден по член 199а от Директива 2006/112/ЕО, трябва да се прилага само за ограничен срок.
(9)
С цел да се осигури възможност механизмът за обратно начисляване да се прилага достатъчно дълго, за да бъде ефективен и да позволи последваща оценка, е необходимо установеният понастоящем срок -30 юни 2015 г. - да бъде продължен. По същия начин следва да бъдат определени по-късни дати по отношение на датата на срока за оценка и крайната дата на срока, през който трябва да се докладва за промяна в тенденциите при дейностите с цел измама.
(10)
За да се осигури за всички държави членки възможността да прилагат механизма за обратно начисляване, съгласно посоченото по-горе, са необходими определени изменения в Директива 2006/112/ЕО.
(11)
Тъй като целта на предложеното действие, а именно борба с измамите с ДДС посредством временни мерки, които представляват дерогация от съществуващите правила на Съюза, не може да бъде постигната в достатъчна степен от държавите членки и поради това може да бъде по-добре постигната на равнището на Съюза, Съюзът може да приеме мерки в съответствие с принципа на субсидиарност, уреден в член 5 от Договора за Европейския съюз. В съответствие с принципа на пропорционалност, уреден в същия член, настоящата директива не надхвърля необходимото за постигане на тази цел.
(12)
Поради това Директива 2006/112/ЕО следва да бъде съответно изменена,
ПРИЕ НАСТОЯЩАТА ДИРЕКТИВА:
Член 1
Директива 2006/112/ЕО се изменя, както следва:
1)
В член 193 позоваването на „членове 194-199“ се заменят с позоваване на „членове 194-199б“;
2)
Член 199а се изменя, както следва:
а)
в параграф 1 първото изречение се заменя със следното:
„Държавите членки могат да предвидят, до 31 декември 2018 г. и за минимален срок от две години, лицето - платец на ДДС, да е данъчнозадълженото лице, за което се извършва която и да е от следните доставки:“;
б)
в параграф 1 се добавят следните букви:
„в)
доставки на мобилни телефони, които са устройства, изработени или приспособени за употреба във връзка с лицензирана мрежа и работещи на определени честоти, независимо от това дали се използват за други цели;
г)
доставки на устройства с интегрални схеми като микропроцесори и централни процесори преди интегрирането им в продукти, предназначени за крайния потребител;
д)
доставки на газ и електроенергия за данъчнозадължен дилър съгласно член 38, параграф 2;
е)
доставки на сертификати за газ и електроенергия;
ж)
доставки на далекосъобщителни услуги съгласно член 24, параграф 2;
з)
доставки на конзоли за видеоигри, таблети и лаптопи;
и)
доставки на зърнени храни и индустриални култури, в т.ч. маслодайни семена и захарно цвекло, които обикновено не се използват в непреработен вид за крайно потребление;
й)
доставки на необработени или полуобработени метали, в т.ч. благородни метали, ако не са обхванати от член 199, параграф 1, буква г), специалните договорености относно стоките втора употреба, произведенията на изкуството, колекционерските и антикварните предмети в съответствие с членове 311-343 или специалната схема за инвестиционно злато в съответствие с членове 344-356.“;
в)
вмъкват се следните параграфи:
„1а. Държавите членки могат да определят условията за прилагането на механизма, предвиден параграф 1.
1б. Прилагането на механизма, предвиден в параграф 1, спрямо доставките на стоки и услуги, изброени в букви в)-й) от същия параграф, е обвързано с налагането на целесъобразни и ефективни задължения за отчитане на данъчнозадължените лица, доставящи стоките или услугите, спрямо които се прилага предвиденият в параграф 1 механизъм.“;
г)
параграф 2 се заменя със следното:
„2. Държавите членки уведомяват Комитета по ДДС за прилагането на механизма, предвиден в параграф 1, при въвеждането на такъв механизъм и предоставят на Комитета по ДДС следната информация:
а)
обхвата на мярката за прилагане на механизма, наред с вида и характеристиките на измамата, и подробно описание на придружаващите мерки, включително задълженията за отчитане по отношение на данъчнозадължените лица, както и мерките за контрол;
б)
действията, предприети за информиране на данъчнозадължените лица относно началото на прилагане на механизма;
в)
критериите за оценка, които позволяват сравнение между дейностите с цел измама по отношение на стоките и услугите, посочени в параграф 1, преди и след прилагането на механизма, дейностите с цел измама по отношение на други стоки и услуги преди и след прилагането на механизма, както и за увеличението на други видове дейности с цел измама преди и след прилагането на механизма;
г)
началната дата на мярката за прилагане на механизма и срокът, който трябва да бъде обхванат от нея.“;
д)
в параграф 3, първа алинея, първото изречение се заменя със следното:
„Не по-късно от 30 юни 2017 г. държавите членки, прилагащи предвидения в параграф 1 механизъм, представят на Комисията доклад въз основа на критериите за оценка, предвидени в параграф 2, буква в).“;
е)
в параграф 3, втора алинея, буква а) се заменя със следното:
„а)
въздействието върху дейностите с цел измама във връзка с доставки на стоки или услуги, обхванати от мярката;“;
ж)
параграф 4 се заменя със следното:
„4. Всяка държава членка, която е установила промяна в тенденциите при дейностите с цел измама на своя територия във връзка със стоките или услугите, изброени в параграф 1, от датата на влизането в сила на настоящия член във връзка с такива стоки и услуги, представя на Комисията доклад по този въпрос не по-късно от 30 юни 2017 г.
5. Преди 1 януари 2018 г. Комисията представя на Европейския парламент и на Съвета доклад за цялостната оценка на въздействието на предвидения в параграф 1 механизъм за борба с измамите.“.
Член 2
Настоящата директива влиза в сила на двадесетия ден след публикуването ѝ в Официален вестник на Европейския съюз.
Член 3
Прилага се до 31 декември 2018 г.
Член 4
Адресати на настоящата директива са държавите членки.
Съставено в Брюксел на 22 юли 2013 година.
PADOMES DIREKTĪVA 2013/43/ES
(2013. gada 22. jūlijs),
ar ko Direktīvu 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu groza attiecībā uz fakultatīvu un pagaidu apgrieztas maksāšanas sistēmas piemērošanu saistībā ar noteiktu preču un pakalpojumu piegādi ar paaugstinātu krāpšanas risku
EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 113. pantu,
ņemot vērā Eiropas Komisijas priekšlikumu,
ņemot vērā Eiropas Parlamenta atzinumu (1),
ņemot vērā Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu (2),
saskaņā ar īpašu likumdošanas procedūru,
tā kā:
(1)
Padomes Direktīvā 2006/112/EK (3) noteikts, ka pievienotās vērtības nodokli (PVN) maksā ikviens nodokļa maksātājs, kas veic darījumu, kurā iesaistīta preču piegāde vai pakalpojumu sniegšana, kam piemēro nodokli. Tomēr attiecībā uz pārrobežu darījumiem un dažām iekšzemes paaugstināta riska nozarēm paredzēts, ka PVN maksā persona, kas saņem preci vai pakalpojumu (apgrieztās maksāšanas sistēma).
(2)
Ņemot vērā, ka ar PVN saistīta krāpšana ir nopietns jautājums, dalībvalstīm būtu jāļauj uz ierobežotu laiku piemērot sistēmu, saskaņā ar kuru pienākums maksāt PVN par konkrētām preču un pakalpojumu kategorijām tiek novirzīts personai, kura saņem ar nodokli apliekamu preci vai pakalpojumu, tostarp ja minētās kategorijas nav nedz uzskaitītas Direktīvas 2006/112/EK 199. pantā, nedz uz tām neattiecas dalībvalstīm piešķirtas konkrētas atkāpes.
(3)
Šajā nolūkā Komisija 2009. gadā iesniedza priekšlikumu, kurā uzskaitītas vairākas preces un pakalpojumi, kuriem uz ierobežotu laiku varētu piemērot apgrieztās maksāšanas sistēmu. Padome izvēlējās sadalīt priekšlikumu un pieņēma Padomes Direktīvu 2010/23/ES (4), kura tomēr attiecās tikai uz siltumnīcefekta gāzu emisijas kvotām, jo šajā nozarē pastāvošajā krāpšanās situācijā bija vajadzīga tūlītēja reakcija. Vienlaikus Padome uzņēmās politiskas saistības turpināt sarunas par Komisijas priekšlikuma pārējo daļu.
(4)
Kopš tā laika krāpšana ir notikusi citās nozarēs, tādēļ Komisijas priekšlikuma pārējā daļā iepriekš noteiktu preču un pakalpojumu sarakstā būtu jāpievieno jaunas preces un pakalpojumi, kam varētu piemērot apgriezto maksāšanu. Jo īpaši krāpšana ir notikusi saistībā ar gāzes un elektrības piegādi, telekomunikāciju pakalpojumu sniegšanu, spēļu konsoļu, planšetdatoru un klēpjdatoru, graudaugu, tehnisko kultūru, tostarp eļļas augu sēklu un cukurbiešu, un neapstrādātu metālu un metālu pusfabrikātu, tostarp dārgmetālu piegādi.
(5)
Tam, ka ievieš apgrieztās maksāšanas sistēmu, kura nevis tiktu piemērota vispārēji, bet attiektos uz minētajām precēm un pakalpojumiem, kas pēc jaunākās pieredzes jo īpaši ir ar paaugstinātu krāpšanas risku, nevajadzētu negatīvi ietekmēt PVN sistēmas pamatprincipus, piemēram, dalītus maksājumus.
(6)
Iepriekš noteiktajā sarakstā, no kura dalībvalstis var izvēlēties, būtu jāietver tikai tādu preču piegāde un pakalpojumu sniegšana, uz ko pēc jaunākās pieredzes attiecas īpašs krāpšanas risks.
(7)
Piemērojot apgriezto maksāšanas sistēmu, dalībvalstīm ir rīcības brīvība paredzēt sistēmas piemērošanas nosacījumus, tostarp nosakot robežvērtības, to piegādātāju vai saņēmēju kategorijas, kuriem šo mehānismu var piemērot, un daļēju mehānisma piemērošanu attiecībā uz atsevišķām kategorijām.
(8)
Tā kā apgrieztās maksāšanas sistēma ir pagaidu pasākums, kamēr nav atrasts ilgtermiņa leģislatīvs risinājums, ar ko PVN sistēmu padarītu noturīgāku pret krāpšanas gadījumiem PVN jomā, Direktīvas 2006/112/EK 199.a pantā noteiktā apgrieztās maksāšanas sistēma būtu jāpiemēro tikai uz ierobežotu laikposmu.
(9)
Lai nodrošinātu, ka apgrieztās maksāšanas sistēmu var piemērot pietiekoši ilgi, lai tā būtu iedarbīga un lai varētu veikt turpmāku novērtēšanu, pašreizējo termiņu - 2015. gada 30. jūnijs - ir svarīgi pagarināt. Būtu jāatliek uz vēlāku laiku arī novērtēšanas laikposma datums un tā laikposma beigu datums, kura laikā jāziņo par izmaiņām krāpniecisku darbību jomā.
(10)
Lai nodrošinātu, ka šādos gadījumos visas dalībvalstis var izvēlēties piemērot apgrieztas maksāšanas sistēmu, kā noteikts iepriekš, Direktīvā 2006/112/EK ir vajadzīgs īpašs grozījums.
(11)
Ņemot vērā to, ka ierosinātās rīcības mērķi, proti, novērst PVN krāpšanu, ieviešot pagaidu pasākumus, ar kuriem atkāpjas no pašreizējiem Savienības noteikumiem, nevar pietiekami labi sasniegt atsevišķās dalībvalstīs un to, ka minēto mērķi var labāk sasniegt Savienības līmenī, Savienība var pieņemt pasākumus saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienību 5. pantā noteikto subsidiaritātes principu. Saskaņā ar minētajā pantā noteikto proporcionalitātes principu šajā direktīvā paredz vienīgi tos pasākumus, kas ir vajadzīgi minētā mērķa sasniegšanai.
(12)
Tādēļ attiecīgi būtu jāgroza Direktīva 2006/112/EK,
IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.
1. pants
Direktīvu 2006/112/EK groza šādi.
1)
Direktīvas 193. pantā atsauci uz "194. līdz 199. pantu" aizstāj ar atsauci uz "194. līdz 199.b pantu".
2)
Direktīvas 199.a pantu groza šādi:
a)
panta 1. punkta pirmo teikumu aizstāj ar šādu:
"Dalībvalstis var noteikt, ka līdz 2018. gada 31. decembrim un vismaz uz diviem gadiem persona, kas atbildīga par PVN nomaksu, ir nodokļa maksātājs, kas ir saņēmis šādas piegādes:";
b)
panta 1. punktā pievieno šādus apakšpunktus:
"c)
tādu mobilo telefonu piegāde, kas ir ierīces, kuras pagatavotas vai pielāgotas, lai nodrošinātu pieslēgumu licencētam tīklam, un kuras darbojas noteiktās frekvencēs, un kurām var būt vai var nebūt cits pielietojums;
d)
integrālās shēmas ierīču, piemēram, mikroprocesori un centrālie procesoru bloki pirms to integrēšanas galapatēriņam paredzētajos produktos, piegāde;
e)
gāzes un elektrības piegāde tirgotājam, kas ir nodokļa maksātājs, kā noteikts 38. panta 2. punktā;
f)
gāzes un elektrības sertifikātu piegāde;
g)
telekomunikāciju pakalpojumu sniegšana, kā definēts 24. panta 2. punktā;
h)
spēļu konsoļu, planšetdatoru un klēpjdatoru piegāde;
i)
graudaugu un tehnisko kultūru, tostarp eļļas augu sēklu un cukurbiešu, ko galapatēriņa stadijā parasti neizmanto neizmainītā stāvoklī, piegāde;
j)
neapstrādātu metālu un metālu pusfabrikātu, tostarp dārgmetālu, ja uz tiem neattiecas 199. panta 1. punkta d) apakšpunkts, saskaņā ar 311. līdz 343. pantu noteikts īpašs režīms lietotām precēm, mākslas darbiem, kolekciju priekšmetiem un senlietām vai saskaņā ar 344. līdz 356. pantu noteikts īpašs režīms ieguldījumu zeltam, piegāde.";
c)
iekļauj šādus punktus:
"1.a Dalībvalstis var paredzēt nosacījumus, lai piemērotu 1. punktā paredzēto sistēmu.
1.b Piemērojot 1. punktā paredzēto sistēmu to preču piegādēm vai to pakalpojumu sniegšanai, kas uzskaitīti minētā punkta c) līdz j) apakšpunktā, ievieš atbilstīgus un efektīvus ziņošanas pienākumus nodokļa maksātājiem, kuri piegādā tādas preces vai sniedz tādus pakalpojumus, kam piemēro 1. punktā paredzēto sistēmu.";
d)
panta 2. punktu aizstāj ar šādu:
"2. Dalībvalstis informē PVN komiteju par 1. punktā paredzētās sistēmas piemērošanu, ieviešot jebkādu šādu sistēmu, un sniedz PVN komitejai šādu informāciju:
a)
sistēmas piemērošanas pasākuma darbības joma, kā arī krāpšanas veids un iezīmes un saistīto pasākumu sīks apraksts, tostarp par nodokļa maksātāju ziņošanas pienākumiem un kontroles pasākumiem;
b)
darbības, kas veiktas, lai informētu attiecīgos nodokļa maksātājus par to, ka ir ieviesta sistēmas piemērošana;
c)
vērtēšanas kritēriji, kas ļauj salīdzināt krāpnieciskas darbības saistībā ar 1. punktā minētajām precēm un pakalpojumiem pirms un pēc sistēmas piemērošanas, krāpnieciskas darbības saistībā ar citām precēm un pakalpojumiem pirms un pēc sistēmas piemērošanas un citu krāpniecisku darbību veidu pieaugums pirms un pēc sistēmas piemērošanas;
d)
sistēmas piemērošanas pasākuma sākuma diena un laikposms.";
e)
panta 3. punkta pirmās daļas pirmo teikumu aizstāj ar šādu:
"Dalībvalstis, kas piemēro 1. punktā paredzēto sistēmu, pamatojoties uz 2. punkta c) apakšpunktā minētajiem vērtēšanas kritērijiem, iesniedz Komisijai ziņojumu ne vēlāk kā 2017. gada 30. jūnijā.";
f)
panta 3. punkta otrās daļas a) apakšpunktu aizstāj ar šādu:
"a)
ietekme uz krāpnieciskām darbībām saistībā ar pasākumā ietverto preču piegādi vai pakalpojumu sniegšanu;";
g)
panta 4. punktu aizstāj ar šādu:
"4. Katra dalībvalsts, kas ir savā teritorijā atklājusi izmaiņas krāpniecisku darbību tendencēs saistībā ar 1. punktā uzskaitītajām precēm vai pakalpojumiem kopš šā panta spēkā stāšanās dienas attiecībā uz šādām precēm vai pakalpojumiem, iesniedz Komisijai ziņojumu par to ne vēlāk kā 2017. gada 30. jūnijā.
5. Līdz 2018. gada 1. janvārim Komisija iesniedz Eiropas Parlamentam un Padomei vispārēju izvērtējuma ziņojumu par 1. punktā paredzētā mehānisma krāpšanas apkarošanai ietekmi.".
2. pants
Šī direktīva stājas spēkā divdesmitajā dienā pēc tās publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.
3. pants
Šo direktīvu piemēro līdz 2018. gada 31. decembrim.
4. pants
Šī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.
Briselē, 2013. gada 22. jūlijā