РЕШЕНИЕ № 994/2012/ЕС НА ЕВРОПЕЙСКИЯ ПАРЛАМЕНТ И НА СЪВЕТА
от 25 октомври 2012 година
за създаване на механизъм за обмен на информация във връзка с междуправителствени споразумения между държавите членки и трети държави в областта на енергетиката
(текст от значение за ЕИП)
ЕВРОПЕЙСКИЯТ ПАРЛАМЕНТ И СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взеха предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 194 от него,
като взеха предвид предложението на Европейската комисия,
след предаване на проекта за законодателния акт на националните парламенти,
като взеха предвид становището на Европейския икономически и социален комитет (1),
след консултация с Комитета на регионите,
в съответствие с обикновената законодателна процедура (2),
като имат предвид, че:
(1)
Европейският съвет поиска от държавите членки от 1 януари 2012 г. да информират Комисията за всички свои нови и действащи двустранни споразумения с трети държави в областта на енергетиката. Комисията следва да предоставя тази информация на разположение на всички останали държави членки в подходяща форма, като отчита необходимостта от защита на чувствителната търговска информация.
(2)
Член 4 от Договора за Европейския съюз (ДЕС) изисква държавите членки да предприемат всички подходящи мерки, за да гарантират изпълнението на задълженията, произтичащи от Договорите или от актовете на институциите на Съюза. Поради това държавите членки следва да избягват или да отстраняват всякакви несъответствия между правото на Съюза и международните споразумения, сключени между държавите членки и трети държави.
(3)
Правилното функциониране на вътрешния енергиен пазар налага вносът на енергия в Съюза да се урежда изцяло от правилата за създаване на вътрешния енергиен пазар. Неправилното функциониране на вътрешния енергиен пазар поставя Съюза в уязвимо и неизгодно положение по отношение на сигурността на енергийните доставки и намалява потенциалните ползи на този пазар за европейските потребители и промишленост. Високата степен на прозрачност по отношение на споразуменията между държавите членки и трети държави в областта на енергетиката ще позволи на Съюза да предприема координирани действия, в дух на солидарност, за да се гарантира, че тези споразумения съответстват на правото на Съюза и гарантират реална сигурност на енергийните доставки. Тази прозрачност би била от полза за постигането както на по-тясно сътрудничество в рамките на Съюза в областта на външните отношения, свързани с енергетиката, така и на дългосрочните цели на политиката на Съюза в областта на енергетиката, климата и сигурността на енергийните доставки.
(4)
Ето защо следва да бъде създаден нов механизъм за обмен на информация. Той следва да се прилага само за междуправителствените споразумения, които имат последици за вътрешния енергиен пазар или за сигурността на енергийните доставки в Съюза, тъй като тези два въпроса са неразривно свързани. Държавите членки следва да отговарят за първоначалната оценка на това, дали дадено междуправителствено споразумение или друг текст, към който изрично препраща дадено междуправителствено споразумение, има последици за вътрешния енергиен пазар или за сигурността на енергийните доставки в Съюза; при съмнение държавите членки следва да се консултират с Комисията. По принцип споразуменията, които вече не са в сила или не се прилагат, нямат последици за вътрешния енергиен пазар или за сигурността на енергийните доставки в Съюза и поради това този механизъм за обмен на информация не следва да се прилага за тях. Механизмът за обмен на информация следва да обхваща по-специално всички междуправителствени споразумения, които имат последици за доставките на газ, нефт или електроенергия чрез трайно установена инфраструктура или които имат последици за количеството енергия, внасяно в Съюза.
(5)
Междуправителствените споразумения, които трябва да бъдат нотифицирани на Комисията в тяхната цялост съгласно други актове на Съюза, следва да бъдат изключени от механизма за обмен на информация. Въпреки това освобождаването не следва да се прилага по отношение на междуправителствени споразумения с трети държави, които имат последици за развитието и използването на газовата инфраструктура и доставките на газ, които трябва да бъдат предадени на Комисията в съответствие с член 13, параграф 6, буква а) от Регламент (ЕС) № 994/2010 на Европейския парламент и на Съвета от 20 октомври 2010 г. относно мерките за гарантиране на сигурността на доставките на газ (3). Тези споразумения следва да бъдат нотифицирани съгласно правилата, установени в настоящото решение. За да се избегне повторение, следва да се приеме, че с подаването на нотификацията в съответствие с настоящото решение е изпълнено задължението, предвидено в член 13, параграф 6, буква а) от Регламент (ЕС) № 994/2010.
(6)
В приложното поле на настоящото решение не следва да попадат междуправителствени споразумения по въпроси от приложното поле на Договора за създаване на Европейската общност за атомна енергия.
(7)
Настоящото решение не поражда задължения във връзка със споразумения между търговски оператори. То обаче не възпрепятства държавите членки да съобщават на Комисията на доброволна основа търговски споразумения, към които изрично препращат междуправителствени споразумения. Освен това, тъй като е възможно в търговските споразумения да се съдържат регулаторни разпоредби, търговските оператори, които договарят търговски споразумения с оператори от трети държави, следва да имат възможността да искат насоки от Комисията, за да се избегнат възможни стълкновения с правото на Съюза.
(8)
Държавите членки следва да представят на Комисията всички действащи междуправителствени споразумения, независимо дали са влезли в сила или се прилагат временно по смисъла на член 25 от Виенската конвенция за правото на договорите, както и всички нови междуправителствени споразумения.
(9)
По-голямата прозрачност по отношение на бъдещи междуправителствени споразумения, които ще бъдат договорени или се договарят между държавите членки и трети държави в областта на енергетиката, би могла да допринесе за последователността в подходите на държавите членки по отношение на такива споразумения, както и за съответствието с правото на Съюза и за сигурността на енергийните доставки в Съюза. Ето защо държавите членки следва да имат възможността да информират Комисията за преговорите по нови междуправителствени споразумения или изменения на действащи междуправителствени споразумения. Когато държавите членки изберат тази възможност, Комисията следва да бъде редовно информирана за напредъка на преговорите. Държавите членки следва да имат възможността да поканят Комисията да участва в преговорите като наблюдател.
Комисията следва да има и възможността да участва като наблюдател по свое искане, след одобрение от съответната държава членка. Държавите членки следва също така да могат да се обърнат към Комисията за съдействие по време на преговорите с трети държави. В такъв случай Комисията следва да има възможността да даде насоки как да се избегне несъвместимост с правото на Съюза и да обърне внимание на целите на енергийната политика на Съюза и на принципа на солидарност между държавите членки.
(10)
Комисията следва да оценява съвместимостта на действащите междуправителствени споразумения с правото на Съюза. В случай на несъвместимост държавите членки следва да предприемат всички необходими мерки, за да намерят подходящо решение с оглед отстраняване на установената несъвместимост.
(11)
За да се гарантира по-голяма прозрачност и да се избегнат възможните стълкновения с правото на Съюза, държавите членки следва да разполагат с възможността да информират Комисията във връзка с ново междуправителствено споразумение с трета държава преди началото или по време на преговорите. Когато държава членка, която е договорила междуправителствено споразумение, е информирала Комисията за това преди приключването на преговорите и ѝ е представила проекта на междуправителственото споразумение, Комисията следва да разполага с възможността да информира тази държава членка за становището си относно съвместимостта на договореното споразумение с правото на Съюза. В съответствие с член 258 от Договора за функционирането на Европейския съюз (ДФЕС) Комисията има правото да започне производство за установяване на нарушение, когато прецени, че дадена държава членка не е изпълнила задълженията си по ДФЕС.
(12)
Всички окончателни, ратифицирани междуправителствени споразумения, попадащи в приложното поле на настоящото решение, следва да бъдат изпращани на Комисията, за да може да бъдат информирани всички останали държави членки.
(13)
Комисията следва да предостави на всички останали държави членки достъп до цялата получена от нея информация в защитен електронен формат. Комисията следва да зачита исканията на държавите членки за третиране на предоставената ѝ от тях информация като поверителна. Исканията за поверителност обаче не следва да ограничават достъпа на самата Комисия до поверителна информация, тъй като Комисията се нуждае от изчерпателна информация за целите на извършваната от нея оценка. Комисията следва да отговаря за осигуряване на прилагането на клаузата за поверителност. Исканията за поверителност не следва да засягат правото на достъп до документи, предвидено в Регламент (ЕО) № 1049/2001 на Европейския парламент и на Съвета от 30 май 2001 г. относно публичния достъп до документи на Европейския парламент, на Съвета и на Комисията (4).
(14)
Ако някоя държава членка счита дадено междуправителствено споразумение за поверително, тя следва да предостави обобщена информация за него на Комисията, за да бъдат информирани и останалите държави членки.
(15)
Постоянният обмен на информация за междуправителствените споразумения на равнището на Съюза следва да позволи разработването на най-добри практики. Въз основа на тези най-добри практики Комисията, когато е уместно в сътрудничество с Европейската служба за външна дейност (ЕСВД) по въпросите, свързани с външната политика на Съюза, следва да разработи незадължителни образци на разпоредби, които да се използват в междуправителствените споразумения между държавите членки и трети държави. Използването на тези образци на разпоредби следва да има за цел да се избегнат стълкновения на междуправителствените споразумения с правото на Съюза, по-специално с правото в областта на конкуренцията и правилата за вътрешния енергиен пазар, както и стълкновенията с международните споразумения, сключени от Съюза. Използването им следва да бъде незадължително, а съдържанието им следва да може да се адаптира към всякакви особени обстоятелства.
(16)
Предвид съществуването на вътрешен енергиен пазар и целите на енергийната политика на Съюза държавите членки следва надлежно да отчитат тези цели, когато договарят междуправителствени споразумения в областта на енергетиката, които имат последици за енергийната политика на Съюза.
(17)
По-доброто взаимно познаване на действащите и на нови междуправителствени споразумения следва да спомогне за по-добра координация по въпросите на енергетиката между държавите членки и между държавите членки и Комисията. Тази подобрена координация следва да позволи на държавите членки да се ползват в пълна степен от политическата и икономическата тежест на Съюза, а също така да позволи на Комисията да предлага решения на констатираните проблеми в областта на междуправителствените споразумения.
(18)
Комисията следва да улеснява и насърчава координацията между държавите членки с цел да се увеличи стратегическата роля на Съюза като цяло посредством твърд и ефикасен съгласуван подход към държавите производителки, държавите на транзитно преминаване и държавите потребителки.
(19)
Механизмът за обмен на информация, включително оценките, които се извършват от държавите членки при прилагането му, не засяга прилагането на правилата на Съюза относно нарушенията, държавната помощ и конкуренцията.
(20)
Комисията следва да направи оценка на това, дали настоящото решение е достатъчно и ефективно за целите на осигуряването на съответствие на междуправителствените споразумения с правото на Съюза и на гарантиране на висока степен на координация между държавите членки по отношение на междуправителствените споразумения в областта на енергетиката.
(21)
Тъй като целта на настоящото решение, а именно обменът на информация между държавите членки и Комисията по междуправителствените споразумения в областта на енергетиката, не може да бъде постигната в достатъчна степен от държавите членки, а поради последиците от настоящото решение може да бъде по-добре постигната на равнището на Съюза, Съюзът може да предприеме мерки в съответствие с принципа на субсидиарност, уреден в член 5 от ДЕС. В съответствие с принципа на пропорционалност, уреден в същия член, настоящото решение не надхвърля необходимото за постигането на тази цел,
ПРИЕХА НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:
Член 1
Предмет и приложно поле
1. С настоящото решение се създава механизъм за обмен на информация между държавите членки и Комисията във връзка с междуправителствени споразумения в областта на енергетиката по смисъла на член 2 с цел да се подобри функционирането на вътрешния енергиен пазар.
2. Настоящото решение не се прилага за междуправителствени споразумения, за които като цяло вече се прилагат други специални процедури за нотифициране съгласно правото на Съюза.
Независимо от първа алинея настоящото решение се прилага за междуправителствените споразумения, които се предават на Комисията съгласно член 13, параграф 6, буква а) от Регламент (ЕС) № 994/2010.
Член 2
Определения
За целите на настоящото решение се прилагат следните определения:
1)
„междуправителствено споразумение“ означава всяко правно обвързващо споразумение между една или няколко държави членки и една или няколко трети държави, което има последици за действието или функционирането на вътрешния енергиен пазар или за сигурността на енергийните доставки в Съюза; въпреки това, когато такова правно обвързващо споразумение обхваща и други въпроси, „междуправителствено споразумение“ представляват само разпоредбите, които се отнасят до енергетиката, включително общите разпоредби, приложими към свързаните с енергетиката разпоредби;
2)
„действащо междуправителствено споразумение“ означава междуправителствено споразумение, което е влязло в сила или се прилага временно преди влизането в сила на настоящото решение.
Член 3
Обмен на информация между държавите членки и Комисията
1. До 17 февруари 2013 г. държавите членки представят на Комисията всички действащи междуправителствени споразумения, включително техните приложения и изменения. Когато тези действащи междуправителствени споразумения съдържат изрично препращане към други текстове, държавите членки представят на Комисията и тези други текстове, доколкото те съдържат елементи, имащи последици за функционирането на вътрешния енергиен пазар или за сигурността на енергийните доставки в Съюза. Това задължение обаче не се прилага към споразуменията между търговски оператори.
Действащите междуправителствени споразумения, които към датата на влизане в сила на настоящото решение вече са предадени на Комисията в съответствие с член 13, параграф 6, буква а) от Регламент (ЕС) № 994/2010, се считат за представени за целите на настоящия параграф, при условие че предаването им съответства на изискванията по първа алинея от настоящия параграф. До 17 февруари 2013 г. държавите членки информират Комисията дали някоя част на тези действащи междуправителствени споразумения трябва да се счита за поверителна и дали предоставената информация може да бъде обменяна с други държави членки.
Когато съгласно настоящия параграф дадена държава членка представя на Комисията действащо междуправителствено споразумение, което попада и в приложното поле на член 13, параграф 6, буква а) от Регламент (ЕС) № 994/2010, се приема, че тя е изпълнила задължението за предаване, предвидено в посочения член.
2. Когато след първата си оценка Комисията има резерви относно съвместимостта на споразуменията, представени ѝ съгласно параграф 1, с правото на Съюза, и по-специално с правото на Съюза в областта на конкуренцията и със законодателството на Съюза относно вътрешния енергиен пазар, Комисията информира заинтересованите държави членки за това в срок от 9 месеца от представянето на споразуменията.
3. Преди или по време на преговорите с трета държава по междуправителствено споразумение или по изменение на действащо междуправителствено споразумение дадена държава членка може писмено да информира Комисията за целите на преговорите и разпоредбите, които са предмет на преговорите, като може да съобщи на Комисията и всякаква друга информация от значение. Когато държавата членка изпрати на Комисията такова уведомление за преговори, заинтересованата държава членка информира редовно Комисията за хода на преговорите.
Заинтересованата държава членка посочва на Комисията дали представената съгласно първа алинея информация може да бъде обменяна с всички останали държави членки. В случай че информацията може да бъде обменяна, Комисията предоставя на всички държави членки достъп до получената информация в защитен електронен формат, освен до поверителните части, определени в съответствие с член 4.
4. Ако дадена държава членка изпрати на Комисията уведомление за преговори съгласно параграф 3, Комисията може да ѝ даде насоки как да се избегне несъвместимост на междуправителственото споразумение или изменението на действащо междуправителствено споразумение, което е предмет на преговорите, с правото на Съюза.
5. При ратифициране на междуправителствено споразумение или при изменение на междуправителствено споразумение заинтересованата държава членка представя на Комисията междуправителственото споразумение или изменението, заедно с всякакви приложения към споразумението или изменението.
Когато междуправителственото споразумение или изменението на междуправителствено споразумение препраща изрично към други текстове, държавите членки представят и тези други текстове, доколкото те съдържат елементи, които имат последици за функционирането на вътрешния енергиен пазар или за сигурността на енергийните доставки в Съюза. Това задължение обаче не се прилага за споразуменията между търговски оператори.
6. Без да се засягат параграф 7 от настоящия член и член 4, Комисията предоставя на всички останали държави членки достъп до получените от нея съгласно параграфи 1 и 5 документи в защитен електронен формат.
7. Когато дадена държава членка даде указание на Комисията в съответствие с член 4 да не предоставя достъп на други държави членки до действащо междуправителствено споразумение, изменение на действащо междуправителствено споразумение или ново междуправителствено споразумение, тя предоставя обобщение на представената информация. Това обобщение съдържа най-малкото следната информация относно съответното споразумение или изменение:
а)
предмет;
б)
цел и приложно поле;
в)
срок на действие;
г)
договарящи страни;
д)
информация за основните му елементи.
Комисията предоставя на всички останали държави членки достъп до обобщението в електронен формат.
Член 4
Поверителност
1. Когато предоставя информация на Комисията съгласно член 3, параграфи 1-6, държавата членка може да посочи дали някоя част от информацията, била тя търговска или друга информация, чието разгласяване би могло да навреди на дейностите на участващите страни, трябва да се счита за поверителна и дали предоставената информация може да бъде обменяна с други държави членки. Комисията се съобразява с тези указания.
2. Исканията за поверителност по настоящия член не ограничават достъпа на самата Комисия до поверителна информация. Комисията взема мерки за това достъп до поверителната информация да имат само службите на Комисията, за които е абсолютно необходимо да разполагат с тази информация.
Член 5
Съдействие от Комисията
Когато дадена държава членка изпрати на Комисията уведомление за преговори съгласно член 3, параграф 3, тази държава членка може да поиска съдействие от Комисията за тези преговори.
Комисията може да участва в преговорите като наблюдател по искане на заинтересованата държава или по искане на Комисията и с писменото съгласие на съответната държава членка.
Когато Комисията участва в преговорите като наблюдател, тя може да предостави на заинтересованата държава членка насоки как да се избегне несъвместимостта на междуправителственото споразумение или изменението, предмет на преговорите, с правото на Съюза.
Член 6
Оценка на съвместимостта
1. Когато дадена държава членка договаря междуправителствено споразумение или изменение на действащо междуправителствено споразумение и не е в състояние да стигне въз основа на собствената си оценка до категорично заключение относно съвместимостта с правото на Съюза на междуправителственото споразумение или на изменението, предмет на преговорите, тя информира Комисията за това преди приключването на преговорите и ѝ представя съответния проект на споразумение или на изменение заедно с всички приложения към него.
2. В срок от четири седмици от датата на получаване на проекта на споразумение или на изменение, заедно с приложенията към него, Комисията информира съответната държава членка за всички свои резерви относно съвместимостта на проекта на междуправителствено споразумение или на изменение с правото на Съюза. При липса на отговор от страна на Комисията в рамките на посочения срок се счита, че Комисията няма резерви.
3. Когато Комисията информира съгласно параграф 2 заинтересованата държава членка, че има резерви, тя информира заинтересованата държава членка за своето становище относно съвместимостта с правото на Съюза на съответния проект на междуправителствено споразумение или на изменение в срок от 10 седмици от датата на получаване, посочена в параграф 2 („срок за проверка“). Срокът за проверка на съвместимостта може да бъде удължен със съгласието на заинтересованата държава членка. При липса на становище от страна на Комисията в рамките на срока за проверка се счита, че Комисията не е повдигнала никакви възражения.
4. Когато обстоятелствата го изискват, сроковете, посочени в параграфи 2 и 3, се съкращават със съгласието на Комисията.
Член 7
Координация между държавите членки
Комисията улеснява и насърчава координацията между държавите членки с цел:
a)
да прави преглед на тенденциите в областта на междуправителствените споразумения и да се стреми към последователност и съгласуваност във външните отношения на Съюза в областта на енергетиката с държавите производителки, държавите на транзитно преминаване и държавите потребителки;
б)
да набележи общите проблеми при междуправителствените споразумения, да проучи подходящите мерки за решаване на тези проблеми и, когато е целесъобразно, да предложи решения;
в)
въз основа на най-добрите практики и като се консултира с държавите членки, да разработи незадължителни образци на разпоредби, които, ако бъдат използвани, биха подобрили значително съответствието на бъдещите междуправителствени споразумения с правото на Съюза;
г)
да подпомага, когато е целесъобразно, изготвянето на многостранни междуправителствени споразумения с участието на няколко държави членки или на Съюза като цяло.
Член 8
Доклади и преглед
1. До 1 януари 2016 г. Комисията представя на Европейския парламент, Съвета и Европейския икономически и социален комитет доклад за прилагането на настоящото решение.
2. В доклада по-специално се прави оценка на това доколко настоящото решение спомага за осигуряване на съответствие на междуправителствените споразумения с правото на Съюза, както и на висока степен на координация между държавите членки по отношение на междуправителствените споразумения. В него се оценяват и последиците от настоящото решение за преговорите на държавите членки с трети държави, а също и целесъобразността на приложното поле на настоящото решение и предвидените в него процедури.
3. След представянето на първия доклад, посочен в параграф 1 от настоящия член, Комисията докладва на всеки три години на Европейския парламент и на Съвета за информацията, получена съгласно член 3, като надлежно взема предвид разпоредбите на настоящото решение относно поверителността.
Член 9
Влизане в сила
Настоящото решение влиза в сила на двадесетия ден след публикуването му в Официален вестник на Европейския съюз.
Член 10
Адресати
Адресати на настоящото решение са държавите членки.
Съставено в Страсбург на 25 октомври 2012 година.
EIROPAS PARLAMENTA UN PADOMES LĒMUMS Nr. 994/2012/ES
(2012. gada 25. oktobris),
ar ko izveido informācijas apmaiņas mehānismu attiecībā uz starpvaldību nolīgumiem starp dalībvalstīm un trešām valstīm enerģētikas jomā
(Dokuments attiecas uz EEZ)
EIROPAS PARLAMENTS UN EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 194. pantu,
ņemot vērā Eiropas Komisijas priekšlikumu,
pēc leģislatīvā akta projekta nosūtīšanas valstu parlamentiem,
ņemot vērā Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu (1),
pēc apspriešanās ar Reģionu komiteju,
saskaņā ar parasto likumdošanas procedūru (2),
tā kā:
(1)
Eiropadome ir aicinājusi dalībvalstis no 2012. gada 1. janvāra informēt Komisiju par visiem saviem jauniem un esošiem divpusējiem enerģētikas nozares nolīgumiem ar trešām valstīm. Komisijai šo informāciju vajadzētu piemērotā veidā darīt pieejamu visām pārējām dalībvalstīm, ņemot vērā sensitīvas komercinformācijas aizsardzības nepieciešamību.
(2)
Līguma par Eiropas Savienību (LES) 4. pantā paredzēts, ka dalībvalstis veic visus atbilstīgos pasākumus, lai nodrošinātu no Līgumiem vai Savienības iestāžu aktiem izrietošo pienākumu izpildi. Tādēļ dalībvalstīm būtu jāizvairās no jebkādas nesaderības starp Savienības tiesību aktiem un starptautiskiem nolīgumiem, kas noslēgti starp dalībvalstīm un trešām valstīm, vai jānovērš šāda nesaderība.
(3)
Iekšējā enerģijas tirgus pareizai darbībai ir vajadzīgs, lai enerģijas importu Savienībā pilnībā reglamentētu noteikumi, ar ko izveido iekšējo enerģijas tirgu. Iekšējais enerģijas tirgus, kas nedarbojas pareizi, nostāda Savienību neaizsargātā un neizdevīgā stāvoklī attiecībā uz energoapgādes drošību un mazina tās iespējamo devumu Eiropas patērētājiem un ražotājiem. Augsts pārredzamības līmenis attiecībā uz nolīgumiem starp dalībvalstīm un trešām valstīm enerģētikas jomā ļautu Savienībai solidaritātes garā saskaņoti rīkoties, lai nodrošinātu, ka šādi nolīgumi atbilst Savienības tiesību aktiem un efektīvi aizsargā energoapgādi. Šāda pārredzamība arī uzlabotu gan Savienības iekšējo sadarbību ārējās attiecībās enerģētikas jomā, gan to Savienības ilgtermiņa politikas mērķu sasniegšanu, kas saistīti ar enerģētiku, klimatu un energoapgādes drošību.
(4)
Tāpēc būtu jāizveido jauns informācijas apmaiņas mehānisms. Tam būtu jāattiecas tikai uz starpvaldību nolīgumiem, kas ietekmē iekšējo enerģijas tirgu vai energoapgādes drošību Savienībā, jo šie divi jautājumi savā starpā ir cieši saistīti. Sākotnējam novērtējumam par to, vai starpvaldību nolīgums vai cits dokuments, uz ko skaidri atsaucas starpvaldību nolīgums, ietekmē iekšējo enerģijas tirgu vai energoapgādes drošību Savienībā, vajadzētu būt dalībvalstu ziņā; šaubu gadījumā dalībvalstīm vajadzētu apspriesties ar Komisiju. Nolīgumi, kas vairs nav spēkā vai arī vairs netiek piemēroti, principā neietekmē iekšējo enerģijas tirgu vai energoapgādes drošību Savienībā, tāpēc uz tiem nebūtu jāattiecas šim informācijas apmaiņas mehānismam. Informācijas apmaiņas mehānismam būtu jo īpaši jāietver visi starpvaldību nolīgumi, kuri ietekmē gāzes, naftas vai elektroenerģijas piegādi, ko veic, izmantojot fiksētu infrastruktūru, vai kuri ietekmē Savienībā importētās enerģijas apjomu.
(5)
No informācijas apmaiņas mehānisma būtu jāizslēdz starpvaldību nolīgumi, kas pilnībā jāpaziņo Komisijai, pamatojoties uz citiem Savienības aktiem. Tomēr minētajam atbrīvojumam nebūtu jāattiecas uz starpvaldību nolīgumiem ar trešām valstīm, kuri ietekmē gāzes infrastruktūras un gāzes piegādes attīstību un izmantošanu un par kuriem ir jāpaziņo Komisijai saskaņā ar 13. panta 6. punkta a) apakšpunktu Eiropas Parlamenta un Padomes Regulā (ES) Nr. 994/2010 (2010. gada 20. oktobris) par gāzes piegādes drošības aizsardzības pasākumiem (3). Šādi nolīgumi būtu jāpaziņo saskaņā ar šajā lēmumā paredzētajiem noteikumiem. Lai izvairītos no dublēšanās, gadījumos, kad paziņojums iesniegts saskaņā ar šo lēmumu, Regulas (ES) Nr. 994/2010 13. panta 6. punkta a) apakšpunktā noteiktais pienākums būtu jāuzskata par izpildītu.
(6)
Šā lēmuma darbības jomā nebūtu jāietilpst starpvaldību nolīgumiem par jautājumiem, uz kuriem attiecas Eiropas Atomenerģijas kopienas dibināšanas līgums.
(7)
Šis lēmums nerada pienākumus saistībā ar nolīgumiem starp komercstruktūrām. Tomēr tas dalībvalstīm neliedz Komisijai brīvprātīgi paziņot komercnolīgumus, uz kuriem nepārprotami ir atsauce starpvaldību nolīgumos. Turklāt, tā kā ir iespējams, ka komercnolīgumi satur regulatīvus noteikumus, komercsabiedrībām, kuras risina sarunas par komercnolīgumu slēgšanu ar trešo valstu ekonomikas dalībniekiem, vajadzētu būt iespējai lūgt Komisijas norādījumus, lai novērstu iespējamās pretrunas ar Savienības tiesību aktiem.
(8)
Dalībvalstīm vajadzētu iesniegt Komisijai visus pastāvošos starpvaldību nolīgumus neatkarīgi no tā, vai tie ir stājušies spēkā vai tiek provizoriski piemēroti Vīnes konvencijas par starptautisko līgumu tiesībām 25. panta nozīmē, kā arī visus jaunus starpvaldību nolīgumus.
(9)
Lielāka pārredzamība saistībā ar turpmākiem starpvaldību nolīgumiem, par kuriem dalībvalstis un trešās valstis apspriedīsies vai apspriežas enerģētikas jomā, varētu sekmēt konsekvenci dalībvalstu pieejā šādiem nolīgumiem, atbilstību Savienības tiesību aktiem un veicināt energoapgādes drošību Savienībā. Tādēļ dalībvalstīm vajadzētu būt izvēlei paziņot Komisijai par sarunām saistībā ar jaunu starpvaldību nolīgumu noslēgšanu vai grozījumu veikšanu spēkā esošajos starpvaldību nolīgumos. Ja dalībvalstis izvēlas minēto iespēju, Komisija būtu regulāri jāinformē par sarunu gaitu. Dalībvalstīm vajadzētu būt iespējai aicināt Komisiju piedalīties sarunās kā novērotājai.
Komisijai arī vajadzētu būt iespējai piedalīties kā novērotājai pēc sava lūguma ar nosacījumu, ka attiecīgā dalībvalsts tam piekrīt. Dalībvalstīm arī vajadzētu būt iespējai lūgt Komisijas palīdzību sarunās ar trešām valstīm. Tādā gadījumā Komisijai vajadzētu būt iespējai sniegt padomus par to, kā izvairīties no nesaderības ar Savienības tiesību aktiem, un vērst uzmanību uz Savienības enerģētikas politikas mērķiem un dalībvalstu solidaritātes principu.
(10)
Komisijai būtu jāizvērtē esošo starpvaldību nolīgumu saderība ar Savienības tiesību aktiem. Nesaderības gadījumā dalībvalstīm būtu jāveic visi nepieciešamie pasākumi, lai rastu piemērotu risinājumu atklātās nesaderības novēršanai.
(11)
Lai nodrošinātu lielāku pārredzamību un izvairītos no iespējamām pretrunām ar Savienības tiesību aktiem, dalībvalstīm vajadzētu būt iespējai informēt Komisiju par jaunu starpvaldību nolīgumu ar trešo valsti pirms sarunām vai to laikā. Ja dalībvalsts, kas ir panākusi vienošanos par starpvaldību nolīgumu, ir attiecīgi informējusi Komisiju pirms sarunu noslēgšanas un ir iesniegusi tai starpvaldību nolīguma projektu, Komisijai vajadzētu būt iespējai informēt minēto dalībvalsti par savu atzinumu attiecībā uz panāktā nolīguma saderību ar Savienības tiesību aktiem. Saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienības darbību (LESD) 258. pantu Komisijai ir tiesības uzsākt tiesvedību par pārkāpumu, ja tā uzskata, ka dalībvalsts ir pārkāpusi savus pienākumus saskaņā ar LESD.
(12)
Visi galīgie, ratificētie starpvaldību nolīgumi, uz kuriem attiecas šis lēmums, būtu jānosūta Komisijai, lai visas pārējās dalībvalstis varētu būt pilnībā informētas.
(13)
Komisijai visa saņemtā informācija būtu drošā elektroniskā veidā jādara pieejama visām pārējām dalībvalstīm. Komisijai būtu jāņem vērā dalībvalstu lūgumi uzskatīt iesniegto informāciju par konfidenciālu. Tomēr konfidencialitātes lūgumiem nevajadzētu ierobežot pašas Komisijas piekļuvi konfidenciālai informācijai, jo Komisijai, lai veiktu izvērtējumu, ir vajadzīga vispusīga informācija. Komisijai vajadzētu būt atbildīgai par konfidencialitātes klauzulas piemērošanas garantēšanu. Konfidencialitātes lūgumiem nevajadzētu skart tiesības piekļūt dokumentiem, kā paredzēts Eiropas Parlamenta un Padomes Regulā (EK) Nr. 1049/2001 (2001. gada 30. maijs) par publisku piekļuvi Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas dokumentiem (4).
(14)
Ja dalībvalsts kādu starpvaldību nolīgumu uzskata par konfidenciālu, tai būtu jāsniedz Komisijai tā kopsavilkums, lai par minēto kopsavilkumu varētu informēt pārējās dalībvalstis.
(15)
Savienības līmenī pastāvīgi apmainoties ar informāciju par starpvaldību nolīgumiem, vajadzētu būt iespējai izstrādāt paraugpraksi. Balstoties uz minēto paraugpraksi, Komisijai, vajadzības gadījumā Savienības ārpolitikas jautājumos sadarbojoties ar Eiropas Ārējās darbības dienestu (EĀDD), būtu jāizstrādā standarta klauzulas, ko varētu pēc izvēles izmantot starpvaldību nolīgumos starp dalībvalstīm un trešām valstīm. Šādu standarta klauzulu izmantošanas mērķim vajadzētu būt izvairīties no starpvaldību nolīgumu nesaderības ar Savienības tiesību aktiem, jo īpaši ar konkurences jomas tiesību aktiem un enerģijas iekšējā tirgus noteikumiem, un no nesaderības ar starptautiskiem nolīgumiem, ko noslēgusi Savienība. To izmantošanai vajadzētu būt pēc izvēles, un vajadzētu būt iespējai pielāgot to saturu katram konkrētam gadījumam.
(16)
Ņemot vērā iekšējā enerģijas tirgus pastāvēšanu un Savienības enerģētikas politikas mērķus, dalībvalstīm, risinot sarunas par starpvaldību nolīgumiem enerģētikas jomā, kuri ietekmē Savienības enerģētikas politiku, vajadzētu pienācīgi ņemt vērā minētos mērķus.
(17)
Uzlabotām savstarpējām zināšanām par esošiem un jauniem starpvaldību nolīgumiem būtu jādod iespēja labāk koordinēt enerģētikas jautājumus starp dalībvalstīm un starp dalībvalstīm un Komisiju. Šādai uzlabotai koordinācijai būtu jādod iespēja dalībvalstīm pilnībā izmantot Savienības politisko un ekonomisko ietekmi un Komisijai - piedāvāt risinājumus apzinātajām problēmām, kas saistītas ar starpvaldību nolīgumiem.
(18)
Komisijai būtu jāsekmē un jāveicina koordinācija starp dalībvalstīm nolūkā uzlabot Savienības kopējo stratēģisko lomu, izmantojot spēcīgu un efektīvu koordinētu pieeju enerģijas ražotājām valstīm, tranzītvalstīm un patēriņa valstīm.
(19)
Informācijas apmaiņas mehānisms, tostarp izvērtējumi, kas dalībvalstīm jāveic, to īstenojot, neskar Savienības noteikumu par pārkāpumiem, valsts atbalstu un konkurenci piemērošanu.
(20)
Komisijai būtu jāizvērtē, vai šis lēmums ir pietiekams un efektīvs, lai nodrošinātu starpvaldību nolīgumu saderību ar Savienības tiesību aktiem un augstu koordinācijas līmeni starp dalībvalstīm attiecībā uz starpvaldību nolīgumiem enerģētikas jomā.
(21)
Ņemot vērā to, ka šā lēmuma mērķi, proti, informācijas apmaiņu par starpvaldību nolīgumiem starp dalībvalstīm un trešām valstīm enerģētikas jomā, nevar pietiekami labi sasniegt atsevišķās dalībvalstīs, un to, ka šā lēmuma iedarbības dēļ šo mērķi var labāk sasniegt Savienības līmenī, Savienība var pieņemt pasākumus saskaņā ar LES 5. pantā noteikto subsidiaritātes principu. Saskaņā ar minētajā pantā noteikto proporcionalitātes principu šajā lēmumā paredz vienīgi tos pasākumus, kas ir vajadzīgi minētā mērķa sasniegšanai,
IR PIEŅĒMUŠI ŠO LĒMUMU.
1. pants
Priekšmets un darbības joma
1. Ar šo lēmumu tiek izveidots mehānisms informācijas apmaiņai starp dalībvalstīm un Komisiju par starpvaldību nolīgumiem enerģētikas jomā, kā noteikts 2. pantā, lai tādā veidā optimizētu iekšējā enerģijas tirgus darbību.
2. Šo lēmumu nepiemēro starpvaldību nolīgumiem, uz kuriem saskaņā ar Savienības tiesību aktiem pilnībā jau tiek attiecinātas citas konkrētas paziņošanas procedūras.
Neatkarīgi no pirmās daļas šo lēmumu piemēro starpvaldību nolīgumiem, par kuriem jāpaziņo Komisijai, ievērojot Regulas (ES) Nr. 994/2010 13. panta 6. punkta a) apakšpunktu.
2. pants
Definīcijas
Šajā lēmumā piemēro šādas definīcijas:
1)
“starpvaldību nolīgums” ir jebkurš juridiski saistošs nolīgums starp vienu vai vairākām dalībvalstīm un vienu vai vairākām trešām valstīm, kurš ietekmē iekšējā enerģijas tirgus darbību vai energoapgādes drošību Savienībā, tomēr, ja šāds juridiski saistošs nolīgums attiecas arī uz citiem jautājumiem, tikai tie noteikumi, kas attiecas uz enerģētiku, tostarp vispārīgi noteikumi, kuri attiecas uz minētajiem ar enerģētiku saistītajiem noteikumiem, ir uzskatāmi par “starpvaldību nolīgumu”;
2)
“spēkā esošs starpvaldību nolīgums” ir starpvaldību nolīgums, kas stājies spēkā vai tiek provizoriski piemērots pirms šā lēmuma stāšanās spēkā.
3. pants
Informācijas apmaiņa starp dalībvalstīm un Komisiju
1. Dalībvalstis līdz 2013. gada 17. februārim iesniedz Komisijai visus esošos starpvaldību nolīgumus, tostarp šo nolīgumu pielikumus un grozījumus. Ja minētajos esošajos nolīgumos ir nepārprotama norāde uz citiem dokumentiem, dalībvalstis iesniedz Komisijai arī šos dokumentus, ciktāl tie satur elementus, kam ir ietekme uz iekšējā enerģijas tirgus darbību un energoapgādes drošību Savienībā. Tomēr minēto pienākumu nepiemēro attiecībā uz nolīgumiem starp komercstruktūrām.
Spēkā esoši starpvaldību nolīgumi, kas līdz šā lēmuma stāšanās spēkā dienai jau ir paziņoti Komisijai saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 994/2010 13. panta 6. punkta a) apakšpunktu, ir uzskatāmi par iesniegtiem, piemērojot šo punktu, ar noteikumu, ka minētais paziņojums atbilst šā punkta pirmās daļas prasībām. Līdz 2013. gada 17. februārim dalībvalstis informē Komisiju par to, vai kāda no šādu starpvaldību nolīgumu daļām ir uzskatāma par konfidenciālu un vai sniegto informāciju var darīt zināmu pārējām dalībvalstīm.
Ja, ievērojot šo punktu, dalībvalsts iesniedz Komisijai esošus starpvaldību nolīgumus, uz kuriem arī attiecas Regulas (ES) Nr. 994/2010 13. panta 6. punkta a) apakšpunkts, uzskata, ka tā ir izpildījusi minētajā pantā noteikto paziņošanas pienākumu.
2. Ja pēc tās pirmā izvērtējuma Komisijai ir šaubas par saskaņā ar 1. punktu iesniegto nolīgumu saderību ar Savienības tiesību aktiem, jo īpaši ar Savienības konkurences tiesībām un tiesību aktiem iekšējā enerģijas tirgus jomā, Komisija deviņu mēnešu laikā pēc tam, kad ir iesniegti minētie nolīgumi, atbilstīgi informē attiecīgās dalībvalstis.
3. Pirms ar trešo valsti tiek sāktas sarunas par starpvaldību nolīgumu vai par esoša starpvaldību nolīguma grozīšanu vai šo sarunu laikā, dalībvalsts var rakstiski informēt Komisiju par sarunu mērķiem un noteikumiem, kuri tajās tiks aplūkoti, un var paziņot Komisijai jebkādu pārējo būtisko informāciju. Ja dalībvalsts sniedz Komisijai šādu paziņojumu par sarunām, attiecīgā dalībvalsts pastāvīgi informē Komisiju par sarunu gaitu.
Attiecīgā dalībvalsts norāda Komisijai, vai šo informāciju, kas sniegta saskaņā ar pirmo daļu, var darīt zināmu visām pārējām dalībvalstīm. Ja attiecīgā dalībvalsts ir norādījusi, ka informāciju var darīt zināmu, Komisija saņemto informāciju dara pieejamu visām dalībvalstīm drošā elektroniskā veidā, izņemot jebkuras informācijas konfidenciālās daļas, kas norādītas saskaņā ar 4. pantu.
4. Ja kāda dalībvalsts, ievērojot 3. punktu, paziņo Komisijai par sarunām, Komisija tai var sniegt padomu par to, kā izvairīties no starpvaldību nolīguma vai grozījuma esošā starpvaldību nolīgumā, par ko tiek risinātas sarunas, nesaderības ar Savienības tiesību aktiem.
5. Pēc starpvaldību nolīguma vai starpvaldību nolīguma grozījumu ratifikācijas attiecīgā dalībvalsts iesniedz Komisijai starpvaldību nolīgumu vai grozījumus, tostarp jebkurus nolīguma vai grozījuma pielikumus.
Ja starpvaldību nolīgumā vai grozījumā ir nepārprotama norāde uz citiem dokumentiem, dalībvalstis iesniedz arī šos dokumentus, ciktāl tie satur elementus, kam ir ietekme uz iekšējā enerģijas tirgus darbību un energoapgādes drošību Savienībā. Tomēr minēto pienākumu nepiemēro attiecībā uz nolīgumiem starp komercstruktūrām.
6. Neskarot šā panta 7. punktu un 4. pantu, Komisija dokumentus, ko tā saņēmusi saskaņā ar 1. un 5. punktu, dara pieejamus drošā elektroniskā veidā visām pārējām dalībvalstīm.
7. Ja dalībvalsts saskaņā ar 4. pantu uzdod Komisijai nedarīt pārējām dalībvalstīm pieejamu esošu starpvaldību nolīgumu, esoša starpvaldību nolīguma grozījumu vai jaunu starpvaldību nolīgumu, tā dara pieejamu iesniegtās informācijas apkopojumu. Minētajā apkopojumā norāda vismaz šādu informāciju par attiecīgo nolīgumu vai grozījumu:
a)
priekšmets;
b)
mērķis un darbības joma;
c)
ilgums;
d)
līgumslēdzējas puses;
e)
informācija par galvenajiem elementiem.
Komisija apkopojumus elektroniskā veidā dara pieejamus visām pārējām dalībvalstīm.
4. pants
Konfidencialitāte
1. Dalībvalsts, sniedzot Komisijai informāciju saskaņā ar šā lēmuma 3. panta 1. līdz 6. punktu, var norādīt, vai kāda informācijas daļa, vai nu komercinformācija, vai cita informācija, kuras izpaušana varētu radīt kaitējumu iesaistītajām pusēm, ir uzskatāma par konfidenciālu un vai sniegto informāciju var darīt zināmu pārējām dalībvalstīm. Komisija ievēro minētās norādes.
2. Konfidencialitātes lūgumi saskaņā ar šo pantu neierobežo pašas Komisijas piekļuvi konfidenciālajai informācijai. Komisija nodrošina, ka piekļuve konfidenciālai informācijai tiek piešķirta stingri ierobežotam to Komisijas dienestu lokam, kuriem piekļuve šai informācijai ir pilnīgi nepieciešama.
5. pants
Komisijas palīdzība
Ja dalībvalsts, ievērojot 3. panta 3. punktu, paziņo Komisijai par sarunām, minētā dalībvalsts var lūgt Komisiju sniegt palīdzību minētajās sarunās.
Pēc attiecīgās dalībvalsts lūguma vai pēc Komisijas lūguma un ar attiecīgās dalībvalsts rakstisku apstiprinājumu Komisija var piedalīties sarunās kā novērotāja.
Ja Komisija piedalās sarunās kā novērotāja, tā attiecīgajai dalībvalstij var sniegt padomu par to, kā izvairīties no starpvaldību nolīguma vai grozījuma nesaderības ar Savienības tiesību aktiem.
6. pants
Saderības izvērtējums
1. Ja kāda dalībvalsts risina sarunas par starpvaldību nolīgumu vai esoša starpvaldību nolīguma grozījumu un ja, pamatojoties uz viņu pašu izvērtējumu, dalībvalsts nav spējusi nonākt pie stingriem secinājumiem par tā starpvaldību nolīguma vai grozījuma, par ko tiek risinātas sarunas, saderību ar Savienības tiesību aktiem, tā Komisiju informē par to pirms sarunu beigām un iesniedz nolīguma vai grozījuma projektu kopā ar jebkādiem pielikumiem.
2. Komisija četrās nedēļās pēc dienas, kad ir saņemts nolīguma vai grozījuma projekts, tostarp to pielikumi, informē attiecīgo dalībvalsti par visām šaubām, kas tai var būt attiecībā uz starpvaldību nolīguma vai grozījuma projekta saderību ar Savienības tiesību aktiem. Ja Komisija minētajā laikposmā nav sniegusi atbildi, tiek uzskatīts, ka tai nekādu šaubu nav.
3. Ja Komisija, ievērojot 2. punktu, informē attiecīgo dalībvalsti, ka tai ir šaubas, tā 10 nedēļās pēc 2. punktā minētās saņemšanas dienas (pārbaudes laikposms) informē attiecīgo dalībvalsti par savu atzinumu attiecībā uz attiecīgā starpvaldību nolīguma vai grozījuma projekta saderību ar Savienības tiesību aktiem. Ar attiecīgās dalībvalsts apstiprinājumu pārbaudes laikposmu var pagarināt. Ja Komisija pārbaudes laikposmā nav sniegusi atzinumu, tiek uzskatīts, ka tai nav nekādu iebildumu.
4. Ja apstākļi to ļauj, 2. un 3. punktā minētos laikposmus samazina, vienojoties ar Komisiju.
7. pants
Koordinācija starp dalībvalstīm
Komisija veicina un sekmē koordināciju starp dalībvalstīm, lai:
a)
pārskatītu norises saistībā ar starpvaldību nolīgumiem un censtos panākt konsekventas un saskaņotas Savienības ārējās attiecības enerģētikas jomā ar valstīm, kas ir enerģijas ražotājas, tranzītvalstis un patērētājas valstis;
b)
identificētu kopīgas problēmas saistībā ar starpvaldību nolīgumiem un apsvērtu atbilstīgas darbības, lai risinātu minētās problēmas un attiecīgā gadījumā piedāvātu risinājumus;
c)
pamatojoties uz paraugpraksi un apspriežoties ar dalībvalstīm, izstrādātu standarta klauzulas, ko var izmantot pēc izvēles un kuru lietojums būtiski uzlabotu turpmāko starpvaldību nolīgumu saderību ar Savienības tiesību aktiem;
d)
attiecīgā gadījumā atbalstītu tādu daudzpusēju starpvaldību nolīgumu izstrādi, kuros ir iesaistītas vairākas dalībvalstis vai Savienība kopumā.
8. pants
Ziņojumi un pārskatīšana
1. Komisija līdz 2016. gada 1. janvārim iesniedz Eiropas Parlamentam, Padomei un Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejai ziņojumu par šā lēmuma piemērošanu.
2. Ziņojumā jo īpaši novērtē apmēru, kādā šis lēmums veicina starpvaldību nolīgumu saderību ar Savienības tiesību aktiem un augstu koordinācijas līmeni starp dalībvalstīm attiecībā uz starpvaldību nolīgumiem. Tajā arī izvērtē ietekmi, kāda šim lēmumam ir uz dalībvalstu sarunām ar trešām valstīm, un vai šā lēmuma darbības joma un tajā noteiktās procedūras ir atbilstīgas.
3. Pēc tam, kad ir iesniegts šā panta 1. punktā minētais pirmais ziņojums, Komisija reizi trijos gados ziņo Eiropas Parlamentam un Padomei par informāciju, kas saņemta saskaņā ar 3. pantu, pienācīgi ņemot vērā šā lēmuma noteikumus, kas attiecas uz konfidencialitāti.
9. pants
Stāšanās spēkā
Šis lēmums stājas spēkā divdesmitajā dienā pēc tā publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.
10. pants
Adresāti
Šis lēmums ir adresēts dalībvalstīm.
Strasbūrā, 2012. gada 25. oktobrī