ДИРЕКТИВА 2013/34/ЕС НА ЕВРОПЕЙСКИЯ ПАРЛАМЕНТ И НА СЪВЕТА
от 26 юни 2013 година
относно годишните финансови отчети, консолидираните финансови отчети и свързаните доклади на някои видове предприятия и за изменение на Директива 2006/43/ЕО на Европейския парламент и на Съвета и за отмяна на Директиви 78/660/ЕИО и 83/349/ЕИО на Съвета
(текст от значение за ЕИП)
ЕВРОПЕЙСКИЯТ ПАРЛАМЕНТ И СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взеха предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 50, параграф 1 от него,
като взеха предвид предложението на Европейската комисия,
след предаване на проекта за законодателен акт на националните парламенти,
като взеха предвид становището на Европейския икономически и социален комитет (1),
в съответствие с обикновената законодателна процедура (2),
като имат предвид, че:
(1)
Настоящата директива отчита програмата на Комисията за по-добро регулиране, и по-специално съобщението на Комисията, озаглавено „Разумно регулиране в Европейския съюз“, чиято цел е да се изготвят и предоставят законодателни актове с най-високо качество, при спазване на принципите на субсидиарност и пропорционалност, като същевременно се гарантира, че административната тежест е пропорционална на ползите от тях. В съобщението на Комисията, озаглавено „Мисли първо за малките!“„Small Business Act“ за Европа“, прието през юни 2008 г. и преразгледано през февруари 2011 г., се признава централната роля, която изпълняват малките и средните предприятия (МСП) в икономиката на Съюза, като целта на съобщението е да се подобри цялостният подход към предприемачеството и принципът „мисли първо за малките“ да залегне във формулирането на политиката от регулирането до предоставянето на публични услуги. Европейският съвет от 24 и 25 март 2011 г. приветства намерението на Комисията да представи Акта за единния пазар, съдържащ мерки, които създават растеж и работни места и водят до осезаеми резултати за гражданите и предприятията.
В съобщението на Комисията, озаглавено „Акт за единния пазар“, прието през април 2011 г., се предлага опростяване на Четвърта Директива на Съвета 78/660/ЕИО от 25 юли 1978 г. приета на основание член 54, параграф 3, буква ж) от Договора относно годишните счетоводни отчети на някои видове дружества (3) и Седма Директива на Съвета 83/349/ЕИО от 25 юли 1978 г. приета на основание член 54, параграф 3, буква ж) от Договора относно консолидираните счетоводни отчети (4) (директивите за счетоводството), що се отнася до задълженията за предоставяне на финансова информация, и намаляване на административната тежест, по-специално за МСП. Целта на стратегията „Европа 2020“ за интелигентен, устойчив и приобщаващ растеж е да се намали административната тежест и да се подобри бизнес средата, по-специално за МСП, както и да се насърчи разгръщането на дейността на МСП в международен план. Европейският съвет от 24 и 25 март 2011 г. също призова за намаляване на цялостната регулаторна тежест, особено за МСП, както на равнището на Съюза, така и на национално равнище, и предложи мерки за повишаване на производителността, като премахване на бюрокрацията и подобряване на регулаторната рамка за МСП.
(2)
На 18 декември 2008 г. Европейският парламент прие резолюция относно счетоводните изисквания по отношение на малките и средните предприятия, и по-специално на микропредприятията (5), в която се посочва, че директивите за счетоводството са често твърде обременителни за малките и средните предприятия, и по-специално за микропредприятията, като Комисията се приканва да продължи усилията си за преразглеждане на споменатите директиви.
(3)
Координирането на националните разпоредби относно представянето и съдържанието на годишните финансови отчети и докладите за дейността, използваните в тях методи за оценяване и тяхното публикуване по отношение на определени видове предприятия с ограничена отговорност е от особено значение за защита на акционерите, съдружниците и трети страни. Необходима е едновременна координация в тези области за споменатите видове предприятия, защото, от една страна, някои предприятия функционират в повече от една държава-членка, а от друга - тези предприятия не осигуряват защита за трети страни в степен, надвишаваща размера на нетните им активи.
(4)
Годишните финансови отчети имат различни цели и не предоставят само информация за инвеститорите на капиталовите пазари, а дават представа за предходни сделки и укрепват корпоративното управление. Законодателството на Съюза в счетоводната област трябва да постигне подходящ баланс между интересите на адресатите на финансовите отчети и интересът на предприятията да не бъдат ненужно обременявани с изисквания за отчитане.
(5)
В обхвата на настоящата директива следва да се включат някои предприятия с ограничена отговорност, например публични и частни дружества с ограничена отговорност. Освен това има значителен брой събирателни и командитни дружества, в които всички неограничено отговорни съдружници са учредени като публични или частни дружества с ограничена отговорност, и следователно тези дружества следва да бъдат обект на мерките за координиране съгласно настоящата директива. Настоящата директива следва също да гарантира, че събирателните и командитните дружества попадат в нейния обхват, когато съдружниците в дружеството, които не са учредени като публични или частни дружества с ограничена отговорност, на практика имат ограничена отговорност по отношение на задълженията на дружеството, тъй като тази отговорност е ограничена от други предприятия, попадащи в обхвата на настоящата директива. Изключването на предприятията с нестопанска цел от обхвата на настоящата директива отговаря на нейната цел и е в съответствие с член 50, параграф 2, буква ж) от Договора за функционирането на Европейския съюз (ДФЕС)
(6)
Обхватът на настоящата директива следва да се основава на принципи, като се гарантира, че не е възможно дадено предприятие да се изключи от този обхват чрез създаването на групова структура с предприятия на много равнища, установени в Съюза или извън него.
(7)
Разпоредбите на настоящата директива следва да се прилагат само дотолкова, доколкото те не са несъвместими или не влизат в противоречие с разпоредбите относно финансовото отчитане за определени видове предприятия или с разпоредбите относно разпределението на капитала на предприятието, залегнали в други действащи законодателни актове, приети от една или повече институции на Съюза.
(8)
Освен това е необходимо на равнището на Съюза да бъдат установени минимални еквивалентни правни изисквания за количеството финансова информация, която конкуриращите се предприятия следва да предоставят на обществеността.
(9)
Годишните финансови отчети следва да бъдат изготвени разумно и следва да дават вярна и точна представа за активите, пасивите, финансовото състояние и резултатите от дейността на предприятието. Възможно е в изключителни случаи финансовият отчет да не дава такава вярна и точна представа, когато се прилагат разпоредбите на настоящата директива. В такива случаи предприятието следва да се отклони от тези разпоредби, за да даде вярна и точна представа. Държавите-членки следва да имат право да определят въпросните изключителни случаи и да въвеждат съответните особени правила, които се прилагат за тях. Изключителните случаи следва да се разбират само като много необикновени сделки и необикновени ситуации и не следва да се отнасят например за цели конкретни сектори.
(10)
Настоящата директива следва да гарантира, че изискванията за малките предприятия са до голяма степен хармонизирани в рамките на Съюза. Тя се основава на принципа „мисли първо за малките“. За да се избегне непропорционалната административна тежест за тези предприятия, държавите-членки следва да имат право да изискват само незначителен брой оповестявания чрез бележки, които се явяват допълнителни по отношение на задължителните бележки. Когато обаче съществува единна система за подаване на данни, държавите-членки могат в определени случаи да изискват ограничен брой допълнителни оповестявания, когато тези оповестявания се изискват изрично от тяхното национално данъчно законодателство и са строго необходими за целите на събирането на данъци. Държавите-членки следва да могат да налагат на средните и големите предприятия изисквания, които надхвърлят минималните изисквания на настоящата директива.
(11)
Когато настоящата директива дава право на държавите-членки да въвеждат допълнителни изисквания например за малките предприятия, това означава, че държавите-членки могат да се възползват от тази възможност изцяло или отчасти, като въвеждат изисквания, които не са така строги в сравнение с предвидените. По същия начин, когато настоящата директива дава право на държавите-членки да използват освобождаване например за малките предприятия, това означава, че държавите-членки могат да освобождават тези предприятия изцяло или отчасти.
(12)
Следва да се дадат определения за малки, средни и големи предприятия, които да се разграничават от гледна точка на общата сума на баланса, нетния оборот и средния брой служители през финансовата година, тъй като тези показатели обикновено дават обективна представа за големината на дадено предприятие. Въпреки това, когато дадено предприятие майка не изготвя консолидирани финансови отчети за групата, на държавите-членки следва да се позволи да предприемат действия, които според тях са необходими, за да се изиска класифицирането на това предприятие като по-голямо предприятие посредством определяне на размера му и произтичащата от него категория на консолидирана или агрегирана база. Когато държава-членка прилага едно или повече от незадължителните освобождавания за микропредприятия, микропредприятията следва също да бъдат определени от гледна точка на общата сума на баланса, нетния оборот и средния брой служители през финансовата година. Държавите-членки не следва да са задължени да определят отделни категории за средни предприятия и големи предприятия в националното си законодателство, ако средните предприятия са обект на едни и същи изисквания като големите предприятия.
(13)
Микропредприятията разполагат с ограничени ресурси, с които да изпълнят високите регулаторни изисквания. Ако няма специални правила за микропредприятията, за тях се прилагат правилата, които важат за малките предприятия. Тези правила налагат върху тях административна тежест, която е непропорционална на тяхната големина и следователно създават относително по-тежки условия за микропредприятията в сравнение с другите малки предприятия. Ето защо следва да е възможно държавите-членки да освобождават микропредприятията от някои задължения, приложими за малките предприятия, които биха довели до ненужно голяма административна тежест за тях. Микропредприятията обаче следва да продължат да подлежат на националните задължения за водене на счетоводство, отразяващо техните стопански операции и финансово състояние. Освен това инвестиционните дружества и финансовите холдингови дружества следва да бъдат изключени от ползите на опростяването, което се прилага за микропредприятията.
(14)
При вземането на решения относно необходимостта или начина на прилагане на различен режим за микропредприятията в контекста на настоящата директива държавите-членки следва да отчитат специфичните условия и потребности на собствените си пазари.
(15)
Публикуването на финансови отчети може да представлява тежест за микропредприятията. Същевременно е необходимо държавите-членки да гарантират спазването на настоящата директива. Във връзка с това на държавите-членки, които използват освобождаванията за микропредприятия, предвидени в настоящата директива, следва да бъде разрешено да освобождават микропредприятията от общото изискване за публикуване, при условие че съдържащата се в баланса информация е надлежно подадена в съответствие с националното законодателство в най-малко един определен компетентен орган и че тази информация е изпратена в стопанския регистър, така че при поискване да може да бъде получено копие от нея. В такива случаи не следва да се прилага предвиденото в настоящата директива задължение за публикуване на всеки счетоводен документ в съответствие с член 3, параграф 5 от Директива 2009/101/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 16 септември 2009 г. за координиране на гаранциите, които държавите-членки изискват от дружествата по смисъла на член 48, втора алинея от Договора, за защита на интересите на членовете и на трети лица с цел тези гаранции да станат равностойни (6).
(16)
С цел да се гарантира оповестяването на съпоставима и еквивалентна информация, при признаването и оценяването следва да се спазват принципите на действащо предприятие, предпазливост и начисляване. Не следва да се разрешават прихващания между позиции от активите и пасивите и позиции от приходите и разходите, а елементите на активите и пасивите следва да се оценяват отделно. В конкретни случаи обаче държавите-членки следва да имат право да разрешават на предприятията или да изискват от тях да извършват прихващания между позиции от активите и пасивите и позиции от приходите и разходите. При представянето на позициите във финансовите отчети следва да се има предвид икономическата реалност или търговската същност на основната сделка или споразумение. Държавите-членки обаче следва да имат право да освобождават предприятията от прилагането на този принцип.
(17)
Принципът на същественост следва да се прилага при признаването, оценяването, представянето, оповестяването и консолидирането на информация във финансовите отчети. Съгласно принципа на същественост информация, която се счита за несъществена, може например да бъде представена в обобщен вид във финансовите отчети. При все това, дори ако отделна позиция може да се счита за несъществена, е възможно несъществени позиции от сходно естество съвкупно да се считат за съществени. Държавите-членки следва да имат право да ограничават задължителното прилагане на принципа на същественост до представянето и оповестяването на информация. Принципът на същественост не следва да засяга националните задължения за водене на пълно счетоводство, отразяващо стопанските операции и финансовото състояние.
(18)
Позициите, които се признават в годишните финансови отчети, следва да се оценяват въз основа на принципа на покупната цена или производствените разходи, за да се гарантира надеждността на информацията във финансовите отчети. Държавите-членки обаче следва да имат право да разрешават на предприятията или да изискват от тях да извършват преоценка на дълготрайните активи, за да може на ползвателите на финансовите отчети да бъде предоставена по-точна информация.
(19)
Необходимостта от съпоставимост на финансовата информация в целия Съюз налага изискването държавите-членки да разрешат отчитане по справедлива стойност за определени финансови инструменти. Освен това системите на отчитане по справедлива стойност предоставят информация, която може да е от по-голямо значение за ползвателите на финансовите отчети, отколкото тази, основана на покупната цена или производствените разходи. Следователно държавите-членки следва да разрешават приемането на система на отчитане по справедлива стойност от всички предприятия или категории предприятия, различни от микропредприятията, ползващи освобождаванията, предвидени в настоящата директива, по отношение както на годишните, така и на консолидираните финансови отчети или - по избор на държавата-членка - по отношение само на консолидираните финансови отчети. Освен това държавите-членки следва да имат право да разрешават или изискват отчитане по справедлива стойност на активи, различни от финансови инструменти.
(20)
Необходимо е вариантите за структура на баланса да бъдат ограничен брой, за да се даде възможност на ползвателите на финансовите отчети да съпоставят по-добре финансовото състояние на предприятията в рамките на Съюза. Държавите-членки следва да изискват при изготвянето на баланса да се използва една структура и да имат право да предоставят избор от разрешените структури. Държавите-членки обаче следва да могат да разрешават на предприятията или да изискват от тях да изменят структурата и да представят баланс, в който са разграничени текущите и нетекущите позиции. Следва да са разрешени структура на отчета за приходите и разходите, показваща естеството на разходите, и структура на отчета за приходите и разходите, показваща функцията на разходите. Държавите-членки следва да изискват да се използва едната структура на отчета за приходите и разходите и да могат да предоставят избор от разрешените структури. Държавите-членки следва да могат също така да разрешават на предприятията да представят отчет за резултатите от дейността вместо отчет за приходите и разходите, изготвен в съответствие с една от разрешените структури. За малките и средните предприятия могат да се осигурят опростени варианти на изискваните структури. Държавите-членки обаче следва да имат право да ограничават структурите на баланса и на отчета за приходите и разходите, ако това е необходимо за електронното подаване на финансовите отчети.
(21)
С оглед на съпоставимостта следва да се осигури обща рамка за признаване, оценяване и представяне, inter alia, на корекциите в стойността, репутацията, провизиите, запасите от стоки и заместими вещи, както и приходите и разходите с извънредно голям размер или обхват.
(22)
Признаването и оценяването на някои позиции във финансовите отчети се извършват въз основа на приблизителни оценки, преценки и модели, а не въз основа на точно описание. Поради несигурния характер на стопанската дейност определени позиции във финансовите отчети не могат да бъдат оценени точно, а подлежат само на приблизителна оценка. Приблизителното оценяване е свързано с преценки въз основа на последната налична надеждна информация. Използването на приблизителни оценки е съществена част от подготовката на финансовите отчети. Това важи по-специално при провизиите, които по своята същност са по-несигурни от повечето други позиции в баланса. Приблизителните оценки следва да се основават на разумна преценка за управлението на предприятието и да се изчисляват на обективна основа, като се допълват от минал опит при подобни сделки, и в някои случаи - дори от доклади на независими експерти. Взетите предвид обстоятелства следва да включват всички допълнителни обстоятелства, породени от събития след датата на баланса.
(23)
Информацията, която се представя в баланса и в отчета за приходите и разходите, следва да бъде допълнена от оповестявания под формата на бележки към финансовите отчети. Ползвателите на финансовите отчети обикновено изпитват ограничена нужда от допълнителна информация от малките предприятия, а съставянето на въпросната допълнителна информация може да е скъпо за малките предприятия. Следователно има основания за малките предприятия да съществува режим на ограничено оповестяване. Когато обаче дадено микро- или малко предприятие сметне, че е от полза да извърши допълнителни оповестявания от видовете, които се изискват от средните и големите предприятия, или други оповестявания, които не са предвидени в настоящата директива, то следва да може да направи това.
(24)
Оповестяването във връзка със счетоводните политики представлява един от основните елементи от бележките към финансовите отчети. Това оповестяване следва да включва по-специално метода на оценяване на отделните елементи, декларация относно съответствието на тези счетоводни политики с концепцията за действащо предприятие и всички приети значителни изменения на счетоводните политики.
(25)
Ползвателите на финансовите отчети, изготвени от средните и големите предприятия, обикновено се нуждаят от по-подробна информация. Поради това в определени области следва да се извършват допълнителни оповестявания. Освобождаванията от някои от тези задължения за оповестяване са обосновани, когато това оповестяване би могло да засегне неблагоприятно определени лица или самото предприятие.
(26)
Докладът за дейността и консолидираният доклад за дейността са важни елементи на финансовото отчитане. Следва да се представи верен и точен преглед на развитието на стопанската дейност на предприятието и на неговото състояние в съответствие с мащаба и сложността на дейността му. Информацията не следва да бъде ограничена до финансовите аспекти на дейността на предприятието, а следва да се представи и анализ на въздействието върху околната среда и на социалните аспекти на дейността, които са нужни за разбирането на развитието, резултатите и състоянието на предприятието. В случаите, когато консолидираният доклад за дейността и докладът за дейността на предприятието майка се представят като единен доклад, може да е целесъобразно да бъдат подчертани онези въпроси, които са от значение за консолидираните предприятия като цяло. При все това, с оглед на потенциалната тежест за малките и средните предприятия, е уместно да се предвиди държавите-членки да могат да вземат решение за отмяна на задължението за предоставяне на нефинансова информация в доклада за дейността на такива предприятия.
(27)
Държавите-членки следва да имат възможност да освобождават малките предприятия от задължението за изготвяне на доклад за дейността, при условие че в бележките към финансовите отчети тези предприятия включват данните, отнасящи се до придобиването на собствени акции съгласно предвиденото в член 24, параграф 2 от Директива 2012/30/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 25 октомври 2012 г. за съгласуване на гаранциите, които се изискват в държавите-членки за дружествата по смисъла на член 54, втора алинея от Договора за функционирането на Европейския съюз, за защита на интересите както на съдружниците, така и на трети лица по отношение учредяването на акционерни дружества и поддържането и изменението на техния капитал с цел тези гаранции да станат равностойни (7).
(28)
Предвид факта, че регистрирани на борсата предприятия могат да изпълняват важна роля в икономиките, в които функционират, разпоредбите на настоящата директива по отношение на декларацията за корпоративно управление следва да се прилагат за предприятия, чиито прехвърлими ценни книжа са допуснати до търговия на регулиран пазар.
(29)
Много предприятия са собственици на други предприятия и целта на координирането на законодателството, уреждащо консолидираните финансови отчети, е да се защитят съществуващите интереси в капиталовите дружества. Следва да се изготвят консолидирани финансови отчети, за да може на съдружниците и на трети страни да бъде предоставяна финансова информация за тези предприятия. Следователно националното законодателство, уреждащо консолидираните финансови отчети, следва да бъде съгласувано с цел постигане на целите за съпоставимост и еквивалентност на информацията, която предприятията следва да публикуват в Съюза. При все това, предвид липсата на цена по сделката, определена съгласно принципа на равнопоставеност и независимост на страните, държавите-членки следва да имат право да разрешават вътрешногруповите трансфери на дялови участия, т.нар. сделки с общ контрол, да бъдат отчитани по счетоводния метод на обединяване на участия, при който балансовата стойност на акциите на консолидирано предприятие се прихваща от съответния процентен дял от капитала.
(30)
С Директива 83/349/ЕИО беше въведено изискване за съставяне на консолидирани финансови отчети за групи в случаите, когато предприятието майка или едно или повече от дъщерните предприятия са учредени като един от видовете предприятия, изброени в приложение I или приложение II към настоящата директива. Държавите-членки разполагаха с възможност да освобождават предприятията майки от изискването за съставяне на консолидирани отчети в случаите, когато предприятието майка не е от видовете, изброени в приложение I или приложение II. Настоящата директива изисква само от предприятията майки от видовете, изброени в приложение I или, при определени обстоятелства, в приложение II, да съставят консолидирани финансови отчети, но не изключва възможността за държавите-членки за разширяване на обхвата на директивата, така че в него да попаднат и други случаи. Следователно по същество няма промяна, тъй като държавите-членки продължават да имат право да решават дали да изискват от предприятията, които не попадат в обхвата на настоящата директива да съставят консолидирани финансови отчети.
(31)
Консолидираните финансови отчети следва да представят дейностите на предприятието майка и неговите дъщерни предприятия като едно стопанско предприятие (група). Предприятията, които са контролирани от предприятието майка, следва да се считат за дъщерни предприятия. Контролът следва да се основава на притежаването на мажоритарен дял от правата на глас, но контрол може да съществува също така, когато има споразумения с други акционери или съдружници. При определени обстоятелства контрол може да бъде действително упражняван, когато предприятието майка притежава миноритарен дял от акциите или не притежава акции на дъщерното предприятие. Държавите-членки следва да имат право да изискват в консолидираните финансови отчети да бъдат включени предприятията, които не са обект на контрол, но са под общо управление или имат общ административен, управителен или надзорен орган.
(32)
Дъщерното предприятие, което от своя страна е предприятие майка, следва да изготвя консолидирани финансови отчети. Въпреки това държавите-членки следва да имат право при определени обстоятелства да освобождават такива предприятия майки от задължението да изготвят консолидирани финансови отчети, при условие че техните съдружници и третите страни са защитени в достатъчна степен.
(33)
Малките групи следва да бъдат освободени от задължението да изготвят консолидирани финансови отчети, тъй като ползвателите на финансовите отчети на малките предприятия не се нуждаят от много подробна информация, а изготвянето на консолидирани финансови отчети в допълнение към годишните финансови отчети на предприятието майка и дъщерните предприятия може да бъде много скъпо. Държавите-членки следва да могат да освобождават средните по големина групи от задължението да изготвят консолидирани финансови отчети на същото основание, свързано със съотношението на разходите и ползите, освен ако някое от свързаните предприятия не е дружество, извършващо дейност от обществен интерес.
(34)
Консолидирането изисква пълното включване на активите и пасивите и на приходите и разходите на предприятията от групата, както и отделното оповестяване на неконтролиращите участия в раздел „Капитал и резерви“ на консолидирания баланс, а също така отделното оповестяване на неконтролиращите участия в печалбите и загубите на групата в консолидираните отчети за приходите и разходите. Следва обаче да се внасят необходимите корекции, за да се неутрализират последиците от финансовите отношения между консолидираните предприятия.
(35)
Принципите на признаване и оценяване, приложими при изготвянето на годишните финансови отчети, следва да се прилагат и при изготвянето на консолидираните финансови отчети. Държавите-членки обаче следва да имат право да разрешават общите разпоредби и принципи, посочени в настоящата директива, да се прилагат по различен начин при годишните финансови отчети в сравнение с консолидираните финансови отчети.
(36)
Свързаните предприятия следва да бъдат включени в консолидираните финансови отчети съгласно метода на собствения капитал. Разпоредбите относно оценяването на свързани предприятия следва по същество да останат непроменени спрямо Директива 83/349/ЕИО, а методите, които са разрешени по силата на посочената действаща директива, могат да продължат да се прилагат. Държавите-членки следва също да могат да разрешават или да изискат съвместно управляваните предприятия да бъдат пропорционално консолидирани в консолидираните финансови отчети.
(37)
Консолидираните финансови отчети следва да включват всички оповестявания под формата на бележки към финансовите отчети за консолидираните предприятия, взети като цяло. Наименованията, седалищата и дяловото участие на групата в капитала на предприятията следва да бъдат оповестявани също така по отношение на дъщерните предприятия, асоциираните предприятия, съвместно управляваните предприятия и дяловите участия.
(38)
Годишните финансови отчети на всички предприятия, за които се прилага настоящата директива, следва да се публикуват в съответствие с Директива 2009/101/ЕО. При все това е целесъобразно да се предвиди възможност за предоставяне на определени дерогации за малки и средни предприятия в това отношение.
(39)
Настойчиво се препоръчва на държавите-членки да разработят електронни системи за публикуване, които дават възможност на предприятията да подават счетоводни данни, в т.ч. задължителни финансови отчети, само веднъж и то във форма, която да ги прави достъпни за множество ползватели, които лесно да могат да използват данните. Във връзка с докладването на финансовите отчети Комисията се насърчава да проучи начините за създаване на хармонизиран електронен формат. Тези системи обаче не следва да представляват тежест за малките и средните предприятия.
(40)
Като минимално изискване членовете на административните, управителните и надзорните органи на предприятието следва да носят колективна отговорност към предприятието за изготвянето и публикуването на годишните финансови отчети и докладите за дейността. Този подход следва да се прилага също така за членовете на административните, управителните и надзорните органи на предприятията, които изготвят консолидирани финансови отчети. Тези органи действат в рамките на предоставената им от националното законодателство компетентност. Това не следва да възпрепятства държавите-членки да предвиждат допълнителни мерки и да въвеждат пряка отговорност към акционерите или дори към други заинтересовани страни.
(41)
Отговорността за изготвянето и публикуването на годишните финансови отчети и на консолидираните финансови отчети, както и на докладите за дейността и на консолидираните доклади за дейността, се основава на националното законодателство. Съответните разпоредби по отношение на отговорността, определени от всяка държава-членка съгласно националното ѝ законодателство, следва да са приложими за членовете на административните, управителните и надзорните органи. Държавите-членки следва да имат право да определят степента на отговорността.
(42)
С цел да се насърчат процесите на надеждно финансово отчитане в рамките на Съюза, членовете на органа на предприятието, който отговаря за изготвянето на финансовите му отчети, следва да гарантират, че финансовата информация, включена в годишния финансов отчет на предприятието, както и в консолидирания финансов отчет на групата, дава вярна и точна представа.
(43)
Годишните финансови отчети и консолидираните финансови отчети следва да са обект на одит. Изискването в становището от одита да се посочва дали годишните или консолидираните финансови отчети дават вярна и точна представа в съответствие с приложимата рамка за финансово отчитане не следва да се схваща като ограничение на обхвата на това становище, а като поясняващо контекста, в който то е изразено. Годишните финансови отчети на малките предприятия не следва да подлежат на споменатото задължение за извършване на одит, тъй като одитът може да представлява значителна административна тежест за тази категория предприятия, като същевременно в много от малките предприятия едни и същи лица са както акционери, така и управители, и затова не се нуждаят особено от това трета страна да гарантира достоверността на финансовите отчети. Настоящата директива обаче не следва да възпрепятства държавите-членки да налагат извършването на одит на малките предприятия, като се вземат под внимание специфичните условия и потребности на тези предприятия и на ползвателите на финансовите им отчети. Освен това, по-подходящо е да се определи съдържанието на одитния доклад в Директива 2006/43/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 17 май 2006 г. относно относно задължителния одит на годишните счетоводни отчети и консолидираните счетоводни отчети (8). Следователно посочената директива следва да бъде съответно изменена.
(44)
С цел да се осигури по-голяма прозрачност на плащанията, които се извършват към правителствата, големите предприятия и предприятията, извършващи дейност в обществен интерес, които осъществяват дейност в областта на добивната промишленост или дърводобив от девствени гори (9), следва да оповестяват в отделен годишен доклад съществените плащания, извършени към правителствата на държавите, в които осъществяват дейност. Такива предприятия функционират в държави, които са богати на природни ресурси, по-специално минерали, нефт, природен газ и на девствени гори. Докладът следва да включва видовете плащания, които са съпоставими с оповестяваните от предприятие, участващо в Инициативата за прозрачност в добивната промишленост (ИПДП). Инициативата е допълнение също към Плана за действие на ЕС за прилагане на законодателството в областта на горите, управлението и търговията (FLEGT) и разпоредбите на Регламент (ЕС) № 995/2010 на Европейския парламент и на Съвета от 20 октомври 2010 г. за определяне на задълженията на операторите, които пускат на пазара дървен материал и изделия от дървен материал (10), които изискват от търговците на изделия от дървен материал да извършват надлежен комплексен анализ, за да се предотврати навлизането на незаконен дървен материал на пазара на Съюза.
(45)
Докладът следва да служи за улесняване на правителствата на богатите на ресурси държави при прилагане на принципите и критериите на ИПДП и при отчитане пред техните граждани на плащанията, които въпросните правителства получават от предприятията, осъществяващи дейност в добивната промишленост, или предприятията, извършващи дърводобив от девствени гори, в рамките на тяхната юрисдикция. Докладът следва да включва оповестявания по държави и проекти. Проект следва да означава оперативни дейности, управлявани от единен договор, лиценз, лизинг, концесия или подобни правни споразумения, представляващи основание за задължение за плащане към правителство. Освен това, ако няколко такива споразумения са съществено свързани помежду си, те следва да се считат за проект. „Съществено свързани помежду си“ правни споразумения следва да се тълкува като набор от обединени по оперативен и географски признак договори, лицензи, лизинги или концесии или свързани споразумения, със сходни в същността си условия, които се подписват с правителството и пораждат задължения за плащане. Подобни споразумения могат да се регулират от единен договор, съвместно предприятие, договор за съвместно производство или друго всеобхватно правно споразумение.
(46)
Не е необходимо всяко плащане, независимо дали е извършено като еднократно плащане или като поредица от свързани плащания, да бъде отразявано в доклада, ако размерът му не надвишава 100 000 EUR за една финансова година. Това означава, че при наличие на споразумение, предвиждащо периодични плащания или вноски (напр. за наем), предприятието трябва да отчита общия размер на свързаните периодични плащания или вноски по свързани плащания, когато определя дали е достигнат прагът за тази поредица от плащания и като следствие от това - дали е необходимо оповестяване.
(47)
От предприятията, работещи в добивната промишленост или дърводобива от девствени гори, не следва се изисква да дезагрегират и разпределят плащания за проекти за извършването на плащания във връзка със задължения, наложени на равнището на субекта, а не на равнище проект. Например, ако дадено предприятие развива повече от един проект в приемаща държава и правителството на тази държава наложи корпоративен данък върху доходите на предприятието по отношение на общите му доходи в тази държава, а не по отношение на конкретен проект или операция, развивани на нейна територия, предприятието има право да оповести произтичащите от данъка върху доходите плащания, без да посочва конкретен проект, свързан с тях.
(48)
По правило предприятия, работещи в добивната промишленост или в дърводобива от девствени гори, не са задължени да оповестяват дивиденти, изплатени на правителството в качеството му на прост или обикновен акционер в това предприятие, доколкото дивидентът се изплаща на правителството при същите условия, както на останалите акционери. Независимо от това, от предприятието ще се изисква да оповестява всички дивиденти, изплатени вместо права върху продукцията или роялти.
(49)
С цел да се противодейства на потенциалното заобикаляне на изискванията за оповестяване, настоящата директива следва да посочва, че плащанията трябва да се оповестяват във връзка със същността на дейността или плащането. Следователно предприятието не следва да може да избегне оповестяване като например промени характеристиката на дадена дейност, която иначе би попаднала в обхвата на настоящата директива. Освен това плащанията или дейностите не следва да се разделят или обединяват изкуствено с оглед да се избегнат изискванията за оповестяване.
(50)
С цел да се установят обстоятелствата, при които предприятията следва да бъдат освободени от изискванията за докладване, предвидени в глава 10, на Комисията следва да се предостави правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 290 от ДФЕС във връзка с определянето на критериите, които да бъдат прилагани при оценката дали изискванията за докладване на трета страна са еквивалентни на изискванията в посочената глава. От особена важност е по време на подготвителната си работа Комисията да проведе необходимите консултации, включително на експертно равнище. При подготовката и съставянето на делегираните актове Комисията следва да осигури едновременното и своевременно предаване на съответните документи по подходящ начин на Европейския парламент и на Съвета.
(51)
За да се осигурят еднакви условия за прилагането на член 46, параграф 1, на Комисията следва да се дадат изпълнителни правомощия. Тези правомощия следва да бъдат упражнявани в съответствие с Регламент (ЕС) № 182/2011 на Европейския парламент и на Съвета от 16 февруари 2011 г. за установяване на общите правила и принципи относно реда и условията за контрол от страна на държавите-членки върху упражняването на изпълнителните правомощия от страна на Комисията (11).
(52)
В рамките на три години след изтичането на срока за транспониране на настоящата директива от държавите-членки, Комисията следва да направи преглед на режима на докладване и да състави доклад. В рамките на прегледа следва да се разгледа ефективността на режима и да се вземат предвид процесите в международен план, в т.ч. въпросите, свързани с конкурентоспособността и енергийната сигурност. В рамките на прегледа следва също да се разгледа възможността за включването в обхвата на изискванията за докладване и на допълнителни стопански сектори, както и дали докладът следва да бъде одитиран. Освен това в рамките на прегледа следва да бъде отчетен опитът на съставителите и ползвателите на информация за плащания и да се разгледа въпросът дали би било целесъобразно включването на допълнителна информация за плащания като крайни данъчни ставки и данни за получателя, например информация за банковата сметка.
(53)
В съответствие със заключенията от срещата на високо равнище на Г-8 в Довил от май 2011 г. и с оглед насърчаването на равнопоставеността в международен план, Комисията следва да продължи да поощрява всички международни партньори да въведат подобни изисквания за отчитане на плащанията към правителствата. Във връзка с това изключително важно е да продължи работата по съответния международен счетоводен стандарт.
(54)
С цел да се вземат предвид бъдещите промени в законите на държавите-членки и в законодателството на Съюза по отношение на видовете дружества, на Комисията следва да бъде предоставено правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 290 от ДФЕС, за да актуализира списъците с предприятия, поместени в приложения I и II. Делегирани актове следва да се използват и за адаптирането на показателите за големината на предприятията, тъй като с течение на времето инфлацията ще подкопае тяхната действителна стойност. От особена важност е по време на подготвителната си работа Комисията да проведе необходимите консултации, включително на експертно равнище.
(55)
Тъй като целите на настоящата директива, а именно улесняване на трансграничните инвестиции и подобряване на съпоставимостта на финансовите отчети и доклади в рамките на Съюза и повишаване на общественото доверие в тях чрез подобрени и последователни конкретни оповестявания, не могат да бъдат постигнати в достатъчна степен от държавите-членки и следователно, поради обхвата и последствията на настоящата директива, могат да бъдат по-добре постигнати на равнището на Съюза, Съюзът може да приема мерки в съответствие с принципа на субсидиарност, уреден в член 5 от Договора за Европейския съюз. В съответствие с принципа на пропорционалност, посочен в същия член, настоящата директива не надхвърля необходимото за постигането на тези цели.
(56)
Настоящата директива заменя Директиви 78/660/ЕИО и 83/349/ЕИО на Съвета. Поради това тези директиви следва да бъдат отменени.
(57)
Настоящата директива спазва основните права и принципите, признати по-специално в Хартата на основните права на Европейския съюз.
(58)
Съгласно Съвместната политическа декларация на държавите-членки и Комисията относно разяснителните документи от 28 септември 2011 г. държавите-членки са поели задължението в обосновани случаи да изпращат заедно с уведомлението за мерките за транспониране документ или документи, в които да разясняват връзката между елементите на дадена директива и съответстващите им части от националните нормативни актове за нейното транспониране. По отношение на настоящата директива законодателят смята представянето на таблици на съответствието за обосновано,
ПРИЕХА НАСТОЯЩАТА ДИРЕКТИВА:
ГЛАВА 1
ОБХВАТ, ОПРЕДЕЛЕНИЯ И КАТЕГОРИИ ПРЕДПРИЯТИЯ И ГРУПИ
Член 1
Обхват
1. Мерките за координиране, предвидени от настоящата директива, се прилагат по отношение на законовите, подзаконовите и административните разпоредби на държавите-членки, свързани с видовете предприятия, изброени:
а)
в приложение I;
б)
в приложение II, където всички преки или непреки съдружници в предприятието, които по принцип са с неограничена отговорност, всъщност са с ограничена отговорност, тъй като тези съдружници са в предприятия, които:
i)
са от видовете, изброени в приложение I; или
ii)
не са уредени от законодателството на държава-членка, но които имат правна форма, съпоставима с тази на предприятията, изброени в приложение I.
2. Държавите-членки информират Комисията в разумен срок за промените във видовете предприятия съгласно националното си законодателство, които могат да се отразят на точността на приложения I или II. В такъв случай Комисията се оправомощава да актуализира чрез делегирани актове в съответствие с член 49 списъците на предприятия, които се съдържат в приложения I и II.
Член 2
Определения
За целите на настоящата директива се прилагат следните определения:
1)
„дружества, извършващи дейност в обществен интерес“ означава предприятия, попадащи в обхвата на член 1, които:
а)
се регулират от законодателството на държава-членка и чиито прехвърлими ценни книжа са допуснати до търговия на регулиран пазар в която и да е държава-членка по смисъла на член 4, параграф 1, точка 14 от Директива 2004/39/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 21 април 2004 г. относно пазарите на финансови инструменти (12);
б)
са кредитни институции съгласно определението в член 4, точка 1 от Директива 2006/48/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 14 юни 2006 г. относно предприемането и осъществяването на дейност от кредитните институции (13), различни от споменатите в член 2 от посочената директива;
в)
са застрахователни предприятия по смисъла на член 2, параграф 1 от Директива 91/674/ЕИО на Съвета от 19 декември 1991 г. относно годишните счетоводни отчети и консолидираните счетоводни отчети на застрахователните предприятия (14); или
г)
са определени от държавите-членки като дружества, извършващи дейност в обществен интерес, например предприятия, които имат голяма обществена значимост поради характера на стопанската си дейност, своя размер или броя на служителите;
2)
„дялово участие“ означава права върху капитала на други предприятия, независимо дали са удостоверени или не с документи, които имат за цел да допринесат за дейността на предприятието, което притежава тези права, чрез създаване на трайна връзка с тези предприятия. Притежаването на част от капитала на друго предприятие се смята за дялово участие, ако надхвърля определен от държавите-членки процентен праг, който е по-нисък или равен на 20 %;
3)
„свързано лице“ има същото значение като в международните счетоводни стандарти, приети в съответствие с Регламент (ЕО) № 1606/2002 на Европейския парламент и на Съвета от 19 юли 2002 г. за прилагането на международните счетоводни стандарти (15);
4)
„дълготрайни активи“ означава активите, които са предназначени да се използват през продължителен период от време за дейността на предприятието;
5)
„нетен оборот“ означава сумите, които са получени от продажбата на продукти и предоставянето на услуги, след като се приспаднат търговските отстъпки, данък добавена стойност и други данъци, пряко свързани с оборота;
6)
„покупна цена“ означава платимата цена и всички разходи минус всички намаления на разходите, свързани с придобиването;
7)
„производствени разходи“ означава покупната цена на суровините, консумативите и другите разходи, които могат да бъдат пряко отнесени към въпросното изделие. Държавите-членки разрешават или изискват включването на разумна част от постоянни или променливи режийни разходи, които непряко могат да бъдат отнесени към въпросното изделие, доколкото са свързани с периода на производството. Не се включват разходите за разпространение;
8)
„корекции в стойността“ означава корекции, чието предназначение е да се вземат предвид промените в стойностите на отделните активи, които са установени към датата на баланса, независимо от това дали промяната е окончателна или не;
9)
„предприятие майка“ означава предприятие, което контролира едно или повече дъщерни предприятия;
10)
„дъщерно предприятие“ означава предприятие, което се контролира от предприятие майка, включително дъщерно предприятие на крайно предприятие майка;
11)
„група“ означава предприятие майка и всички негови дъщерни предприятия;
12)
„свързани предприятия“ означава всеки две или повече предприятия в рамките на дадена група;
13)
„асоциирано предприятие“ означава предприятие, в което друго предприятие притежава дялово участие и върху чиито оперативни и финансови политики посоченото друго предприятие упражнява значително влияние. Приема се, че дадено предприятие упражнява значително влияние върху друго предприятие, когато притежава 20 % или повече от правата на глас на акционерите или съдружниците в това друго предприятие;
14)
„инвестиционни дружества“ означава:
а)
дружества, чийто единствен предмет на дейност е влагане на средствата им в различни ценни книжа, недвижими имоти и други активи с единствената цел да бъдат разпределени инвестиционните рискове и акционерите им да се възползват от резултатите от управлението на техните активи;
б)
дружества, свързани с инвестиционни дружества с постоянен капитал, ако единственият предмет на дейност на тези свързани дружества е да придобият изцяло изплатени акции, емитирани от тези инвестиционни дружества, без да се засяга член 22, параграф 1, буква з) от Директива 2012/30/ЕС;
15)
„финансови холдингови дружества“ означава дружества, чийто единствен предмет на дейност е придобиване на участия в други дружества, управление на тези участия и извличане на печалба от тях, без те самите пряко или непряко да участват в управлението на тези дружества и без да се засягат правата, които финансовите холдингови дружества притежават в качеството си на акционери;
16)
„съществена информация“ означава информация, чието пропускане или невярно представяне би могло с основание да се очаква да окаже влияние върху решенията, които ползвателите вземат въз основа на финансовите отчети на предприятието. Същественият характер на отделните позиции се оценява във връзка с други подобни позиции.
Член 3
Категории предприятия и групи
1. При прилагането на една или повече от възможностите по член 36, държавите-членки определят микропредприятията като предприятия, които към датите на балансите си не надхвърлят праговете по най-малко два от следните три показателя:
а)
обща сума на баланса: 350 000 EUR;
б)
нетен оборот: 700 000 EUR;
в)
среден брой на служителите през финансовата година: 10.
2. Малките предприятия са предприятия, които към датите на балансите си не надхвърлят праговете по най-малко два от следните три показателя:
а)
обща сума на баланса: 4 000 000 EUR;
б)
нетен оборот: 8 000 000 EUR;
в)
среден брой на служителите през финансовата година: 50.
Държавите-членки могат да определят прагове, надвишаващи праговете по първа алинея, букви а) и б). При все това, праговете не надвишават 6 000 000 EUR за общата сума на баланса и 12 000 000 EUR за нетния оборот.
3. Средните предприятия са предприятия, които не са микропредприятия или малки предприятия, и които към датите на балансите си не надхвърлят праговете по най-малко два от следните три показателя:
а)
обща сума на баланса: 20 000 000 EUR;
б)
нетен оборот: 40 000 000 EUR;
в)
среден брой на служителите през финансовата година: 250.
4. Големите предприятия са предприятия, които към датите на балансите си надхвърлят праговете по най-малко два от следните три показателя:
а)
обща сума на баланса: 20 000 000 EUR;
б)
нетен оборот: 40 000 000 EUR;
в)
среден брой на служителите през финансовата година: 250.
5. Малките групи са групи, които се състоят от предприятие майка и подлежащи на консолидация дъщерни предприятия и които към датата на баланса на предприятието майка на консолидирана база не надхвърлят праговете по най-малко два от следните три показателя:
а)
обща сума на баланса: 4 000 000 EUR;
б)
нетен оборот: 8 000 000 EUR;
в)
среден брой на служителите през финансовата година: 50.
Държавите-членки могат да определят прагове, надвишаващи праговете по първа алинея, букви а) и б). При все това праговете не надвишават 6 000 000 EUR за общата сума на баланса и 12 000 000 EUR за нетния оборот.
6. Средните групи са групи, които не са малки групи, състоят се от предприятие майка и подлежащи на консолидация дъщерни предприятия и към датата на баланса на предприятието майка на консолидирана база не надхвърлят праговете по най-малко два от следните три показателя:
а)
обща сума на баланса: 20 000 000 EUR;
б)
нетен оборот: 40 000 000 EUR;
в)
среден брой на служителите през финансовата година: 250.
7. Големите групи са групи, които се състоят от предприятие майка и подлежащи на консолидация дъщерни предприятия и които към датата на баланса на предприятието майка на консолидирана база надхвърлят праговете по най-малко два от следните три показателя:
а)
обща сума на баланса: 20 000 000 EUR;
б)
нетен оборот: 40 000 000 EUR;
в)
среден брой на служителите през финансовата година: 250.
8. Държавите-членки разрешават при изчисляването на праговете по параграфи 5-7 от настоящия член да не се извършват прихващането, посочено в член 24, параграф 3, и изключването като последица от член 24, параграф 7. В такива случаи праговете за показателите за обща сума на баланса и за нетен оборот се завишават с 20 %.
9. При държавите-членки, които не са приели еврото, сумата в националната парична единица, която е еквивалентна на сумите, посочени в параграфи 1-7, се получава чрез прилагане на обменния курс, публикуван в Официален вестник на Европейския съюз на датата на влизане в сила на всяка директива, определяща тези суми.
За целите на конвертирането в националната валута на държавите-членки, които не са въвели еврото, сумите в евро, посочени параграфи 1, 3, 4, 6 и 7, могат да бъдат увеличавани или намалявани с не повече от 5 % за получаването на закръглена сума в националната валута.
10. Ако към датата на баланса си предприятието или групата е надхвърлило или вече не надхвърля праговете по два от трите показателя, посочени в параграфи 1-7, това обстоятелство се отразява върху прилагането на дерогациите, предвидени в настоящата директива, само ако настъпи през две последователни финансови години.
11. Общата сума на баланса по параграфи 1-7 от настоящия член се състои от общата стойност на активите в групи А-Д от раздел „Активи“ съгласно структурата, предвидена в приложение III или активите в групи А-Д съгласно структурата, предвидена в приложение IV.
12. При изчисляването на праговете по параграфи 1-7 държавите-членки могат да изискват за предприятията, за които показателят „нетен оборот“ не може да бъде посочен, да се включат приходите от други източници. Държавите-членки могат да изискват предприятията майки да изчисляват праговете си на консолидирана, а не на индивидуална база. Държавите-членки могат също да изискват свързаните предприятия да изчисляват праговете си на консолидирана или агрегирана база, ако тези предприятия са били създадени с единствената цел да се избегне отчитането на определена информация.
13. С оглед на извършването на корекции за отчитане на последиците от инфлацията Комисията най-малко на всеки пет години прави преглед и по целесъобразност изменя чрез делегирани актове в съответствие с член 49 праговете, посочени в параграфи 1-7 от настоящия член, като взема предвид стойностите на инфлацията, публикувани в Официален вестник на Европейския съюз.
ГЛАВА 2
ОБЩИ РАЗПОРЕДБИ И ПРИНЦИПИ
Член 4
Общи разпоредби
1. Годишните финансови отчети съставляват неразделно цяло и за всички предприятия се състоят най-малко от баланс, отчет за приходите и разходите и бележки към финансовите отчети.
Държавите-членки могат да изискват предприятията, които не са малки предприятия, да включват и други отчети в годишните финансови отчети, в допълнение към документите, предвидени в първа алинея.
2. Годишните финансови отчети се съставят разбираемо и в съответствие с разпоредбите на настоящата директива.
3. Годишните финансови отчети дават вярна и точна представа за активите, пасивите, финансовото състояние и резултатите от дейността на предприятието. Ако прилагането на настоящата директива не е достатъчно за получаването на вярна и точна представа за активите, пасивите, финансовото състояние и резултатите от дейността на предприятието, в бележките към финансовите отчети се предоставя необходимата допълнителна информация за спазване на това изискване.
4. Ако в изключителни случаи прилагането на разпоредба на настоящата директива е несъвместимо със задължението по параграф 3, тази разпоредба не се прилага, за да се получи вярна и точна представа за активите, пасивите, финансовото състояние и резултатите от дейността на предприятието. Неприлагането на всяка такава разпоредба се оповестява и обосновава в бележките към финансовите отчети, заедно с описание на въздействието му върху активите, пасивите, финансовото състояние и резултатите от дейността на предприятието.
Държавите-членки могат да определят въпросните изключителни случаи и да въвеждат съответните особени правила, които се прилагат за тях.
5. Държавите-членки могат да изискват предприятията, които не са малки предприятия, да оповестяват в годишните си финансови отчети и други данни наред с информацията, която се изисква съгласно настоящата директива.
6. Чрез дерогация от параграф 5 държавите-членки могат да изискват малките предприятия да изготвят, да оповестяват и да публикуват информация във финансовите отчети, които надхвърлят изискванията на настоящата директива, при условие че всяка такава информация се събира по единна система за подаване на данни и изискването за оповестяване се съдържа в националното данъчно законодателство единствено за целите на събирането на данъци. Изискваната съгласно настоящия параграф информация се включва в съответната част на финансовите отчети.
7. Държавите-членки съобщават на Комисията всякаква допълнителна информация, която те изискват в съответствие с параграф 6, при транспонирането на настоящата директива и когато те въвеждат в националното законодателство нови изисквания в съответствие с параграф 6.
8. Държавите-членки, които използват електронни решения за подаване и публикуване на годишните финансови отчети, правят необходимото от малките предприятия да не се изисква да публикуват в съответствие с глава 7 допълнителните оповестявания, изисквани от националното данъчно законодателство, както е посочено в параграф 6.
Член 5
Общи оповестявания
В документа, в който се съдържат финансовите отчети, се посочват наименованието на предприятието и информацията, предвидена съгласно член 5, букви а) и б) от Директива 2009/101/ЕО.
Член 6
Общи принципи за финансово отчитане
1. Позициите, които се представят в годишните и в консолидираните финансови отчети, се признават и оценяват в съответствие със следните общи принципи:
а)
предполага се, че предприятието осъществява дейността си като действащо предприятие;
б)
счетоводните политики и методите за оценяване се прилагат последователно от една финансова година към следващата;
в)
признаването и оценяването са основани на принципа на предпазливостта и по-специално:
i)
могат да се признават само печалби, реализирани към датата на баланса;
ii)
признават се всички пасиви, възникнали в течение на съответната финансова година или на предходна финансова година, дори ако тези пасиви са станали известни едва в периода между датата на баланса и датата на съставянето му, и
iii)
признават се всички отрицателни корекции на стойността, независимо от това дали резултатът в края на финансовата година е печалба или загуба;
г)
сумите, които са признати в баланса и в отчета за приходите и разходите, се изчисляват по метода на начисляването;
д)
началният баланс за всяка финансова година съответства на крайния баланс за предходната финансова година;
е)
елементите на позициите на активите и пасивите се оценяват поотделно;
ж)
забраняват се каквито и да било прихващания между позиции на активите и пасивите или между позиции на приходите и разходите;
з)
позициите в отчета за приходите и разходите и в баланса се отчитат и представят с оглед на същността на съответната сделка или споразумение;
и)
позициите, които са признати във финансовите отчети, се оценяват в съответствие с принципа на покупната цена или на производствените разходи; както и
й)
посочените в настоящата директива изисквания относно признаването, оценяването, представянето, оповестяването и консолидирането не е необходимо да се спазват, когато последиците от спазването им са несъществени.
2. Независимо от разпоредбите на параграф 1, буква ж), държавите-членки могат в отделни случаи да разрешават на предприятията или да изискват от тях да извършват прихващания между позиции на активите и пасивите или между позиции на приходите и разходите, при условие че сумите, които се прихващат, са определени като брутни суми в бележките към финансовите отчети.
3. Държавите-членки могат да освобождават предприятията от изискванията по параграф 1, буква з).
4. Държавите-членки могат да ограничават обхвата на параграф 1, буква й) до представянето и оповестяването.
5. В допълнение към сумите, признати съгласно параграф 1, буква в), подточка ii), държавите-членки могат да разрешават или да изискват признаване на всички предвидими пасиви и потенциални загуби, възникнали в течение на въпросната финансова година или на предходна финансова година, дори ако тези пасиви или загуби са станали явни едва в периода между датата на баланса и датата на съставянето му.
Член 7
Алтернативен метод за оценяване на дълготрайни активи по преоценена стойност
1. Чрез дерогация от член 6, параграф 1, буква и) държавите-членки могат да разрешават на всички предприятия или категории предприятия или да изискват от тях оценяване на дълготрайните активи по преоценена стойност. Ако националното законодателство предвижда оценяване по преоценена стойност, в него се определят съдържанието и границите на този вид оценяване, както и правилата за прилагането му.
2. Когато се прилага параграф 1, разликата в сумата между оценката, направена по метода на покупната цена или производствените разходи, и оценката, направена по метода на преоценката, се вписва в баланса към резерва от преоценка в „Капитал и резерви“.
Резервът от преоценка може да бъде капитализиран по всяко време изцяло или отчасти.
Резервът от преоценка се намалява, когато прехвърлените в него суми вече не са необходими за отчитането по метода на преоценката. Държавите-членки могат да въвеждат правила за използването на резерва от преоценка, при условие че прехвърляне от този резерв към отчета за приходите и разходите може да се извършва само ако прехвърлените суми са записани като разходи в този отчет или отразяват действително настъпило увеличение на стойността. Не се допуска пряко или непряко разпределяне на каквато и да е част от резерва, освен ако тя представлява действително реализирана печалба.
Резервът от преоценка не може да бъде намаляван освен в съответствие с втора и трета алинея от настоящия параграф.
3. Корекциите в стойността се изчисляват всяка година въз основа на преоценената сума. Въпреки това, чрез дерогация от членове 9 и 13 държавите-членки могат да разрешават или да изискват в съответните позиции от структурите, предвидени в приложения V и VI, да бъде отразен само размерът на корекцията в стойността, получен в резултат на оценяване по метода на покупната цена или производствените разходи, а разликата, получена в резултат на оценяване по метода на преоценката съгласно настоящия член, да бъде отразена отделно в структурите.
Член 8
Алтернативен метод за оценяване по справедлива стойност
1. Чрез дерогация от член 6, параграф 1, буква и) и при спазване на условията, предвидени в настоящия член:
а)
държавите-членки разрешават на всички предприятия или категории предприятия или изискват от тях оценяване по справедлива стойност на финансовите инструменти, в това число деривативните финансови инструменти; както и
б)
държавите-членки могат да разрешават на всички предприятия или категории предприятия или да изискват от тях оценяване на определени категории активи, различни от финансови инструменти, по стойности, определени по отношение на справедливата стойност.
Прилагането на това разрешение или изискване може да бъде ограничено само до консолидираните финансови отчети.
2. За целите на настоящата директива договорите на базата на основни стоки, които дават право на коя да е от страните по договора да изпълни задълженията си по него, като плати в брой или чрез друг финансов инструмент, се считат за деривативни финансови инструменти, освен в случаите, когато такива договори:
а)
са били сключени и продължават да отговарят на изискванията на предприятието за очаквана покупка, продажба или употреба по времето, когато са били сключени и след това;
б)
са били замислени като договори на базата на основни стоки от самото начало; както и
в)
очаква се позицията по тях да бъде приключена посредством доставката на основната стока.
3. Параграф 1, буква а) се прилага само за следните пасиви:
а)
пасиви, държани като част от търговски портфейл; както и
б)
деривативни финансови инструменти.
4. Оценяването съгласно параграф 1, буква а) не се прилага за следното:
а)
недеривативни финансови инструменти, държани до техния падеж;
б)
инициирани от предприятията заеми и вземания, които не се държат с цел търговия; както и
в)
дялови участия в дъщерни предприятия, асоциирани предприятия и съвместни предприятия, инструменти на собствения капитал, емитирани от предприятието, договори за условно възнаграждение в бизнес комбинация, както и други финансови инструменти с такива особени характеристики, че тези инструменти съгласно общоприетите правила се отчитат различно от другите финансови инструменти.
5. Чрез дерогация от член 6, параграф 1, буква и) по отношение на всички активи и пасиви, които отговарят на изискванията за хеджирани позиции съгласно отчитането на хеджирането по справедлива стойност, или установени части от такива активи или пасиви, държавите-членки могат да разрешават оценяване по съответната стойност, изисквана съгласно тази система.
6. Чрез дерогация от параграфи 3 и 4, държавите-членки могат да разрешават или да изискват признаване, оценяване и оповестяване на финансовите инструменти в съответствие с международните счетоводни стандарти, приети съгласно Регламент (ЕО) № 1606/2002.
7. По смисъла на настоящия член справедливата стойност се определя по отношение на една от следните стойности:
а)
за финансови инструменти, за които лесно може да се идентифицира надежден пазар - пазарната стойност. Когато за даден инструмент не може лесно да се идентифицира пазарната стойност, но за компонентите му или за подобен инструмент може да се идентифицира такава стойност, пазарната стойност може да се определи от тази на компонентите или на посочения подобен инструмент;
б)
за финансови инструменти, за които не може лесно да се идентифицира надежден пазар - стойността, получена чрез прилагане на общоприети модели и техники за оценяване, при условие че тези модели и техники осигуряват достатъчно точно приближение на пазарната стойност.
Финансовите инструменти, които не могат да бъдат оценени надеждно по никой от методите, описани в първа алинея, букви а) и б), се оценяват в съответствие с принципа на покупната цена или производствените разходи, доколкото е възможно оценяване на тази основа.
8. Независимо от разпоредбите на член 6, параграф 1, буква в), когато даден финансов инструмент се оценява по справедлива стойност, всяка промяна в стойността се включва в отчета за приходите и разходите, освен в следните случаи, когато промяната се включва пряко в резерва по справедлива стойност:
а)
отчитаният инструмент е хеджиращ инструмент при система за отчитане на хеджирането, която позволява част от промяната или цялата промяна в стойността да не се отразява в отчета за приходите и разходите; или
б)
промяната в стойността е свързана с курсова разлика, възникваща по повод на паричен актив, който представлява част от нетната инвестиция на предприятието в чуждестранно предприятие.
Държавите-членки могат да разрешават или да изискват промяната в стойността на финансов актив, който е на разположение за продажба и който не е деривативен финансов инструмент, да се включва пряко в резерв по справедлива стойност. Този резерв по справедлива стойност се коригира, когато величините, регистрирани там, вече не са необходими за изпълнението на първа алинея, букви а) и б).
9. Независимо от разпоредбите на член 6, параграф 1, буква в), когато активи, които не са финансови инструменти, се оценяват по справедлива стойност, държавите-членки могат да разрешават на всички предприятия или категории предприятия или да изискват от тях промените в стойността да се включват в отчета за приходите и разходите.
ГЛАВА 3
БАЛАНС И ОТЧЕТ ЗА ПРИХОДИТЕ И РАЗХОДИТЕ
Член 9
Общи разпоредби по отношение на баланса и отчета за приходите и разходите
1. Структурата на баланса и на отчета за приходите и разходите не се променя през различните финансови години. При все това, в изключителни случаи се допускат отклонения от този принцип с цел получаване на вярна и точна представа за активите, пасивите, финансовото състояние и резултатите от дейността на предприятието. Всяко подобно отклонение и причините за него се оповестяват в бележките към финансовите отчети.
2. В баланса и в отчета за приходите и разходите позициите, посочени в приложения от III до VI се представят отделно в посочения ред. Държавите-членки допускат по-подробно подразделяне на тези позиции, при условие че се спазва предписаната структура. Държавите-членки допускат добавянето на междинни суми и на нови позиции, при условие че съдържанието им не е отразено в никоя от позициите в предписаната структура. Държавите-членки могат да изискват такова подразделяне, посочване на междинни суми или добавяне на нови позиции.
3. Структурата, номенклатурата и терминологията на позициите в баланса и в отчета за приходите и разходите, означени с арабски цифри, се приспособяват, ако това се налага поради специфичния характер на предприятието. Държавите-членки могат да изискват такова приспособяване при предприятия в определен икономически сектор.
Държавите-членки могат да разрешават или да изискват позициите в баланса и в отчета за приходите и разходите, предшествани от арабски цифри, да бъдат групирани, когато са незначителни по стойност с оглед на целите на даването на вярна и точна представа за активите, пасивите, финансовото състояние и резултатите от дейността на предприятието, или когато такова групиране допринася за по-голяма яснота, при условие че така групираните позиции са посочени отделно в бележките към финансовите отчети.
4. Чрез дерогация от параграфи 2 и 3 от настоящия член държавите-членки могат да ограничават възможностите на предприятието да се отклонява от структурите, предвидени в приложения от III до VI, доколкото това е необходимо за целите на електронното подаване на финансовите отчети.
5. По отношение на всяка позиция в баланса и в отчета за приходите и разходите се посочва стойността за финансовата година, за която се отнасят балансът и отчетът за приходите и разходите, както и стойността на съответната позиция за предходната финансова година. Когато тези стойности са несъпоставими, държавите-членки могат да изискват стойността за предходната финансова година да бъде коригирана. В бележките към финансовите отчети се оповестява и обосновава всеки случай на несъпоставимост или на каквато и да било корекция.
6. Държавите-членки могат да разрешават или да изискват приспособяване на структурата на баланса и на отчета за приходите и разходите с цел да се отразят разпределението на печалбата или третирането на загубата.
7. По отношение на третирането на дяловите участия в годишните финансови отчети:
а)
държавите-членки могат да разрешават или да изискват дяловите участия да се отчитат по метода на собствения капитал съгласно член 27, като се вземат предвид съществените корекции в резултат на особените характеристики на годишните финансови отчети в сравнение с консолидираните финансови отчети;
б)
държавите-членки могат да разрешават или да изискват част от печалбата или загубата, която може да се отнесе към дяловото участие, да се признава в отчета за приходите и разходите само до размера на сумата, съответстваща на дивидентите, които вече са получени или чието плащане може да се изисква; както и
в)
когато печалбата, относима към дяловото участие и призната в отчета за приходите и разходите, превишава сумата на дивидентите, които вече са получени или чието плащане може да се изиска, размерът на разликата се отнася към резерв, който не може да се разпределя сред акционерите.
Член 10
Представяне на баланса
За представянето на баланса държавите-членки предписват едната или и двете структури, посочени в приложения III и IV. Ако държава-членка предпише и двете структури, тя разрешава на предприятията да избират коя от предписаните структури да възприемат.
Член 11
Алтернативно представяне на баланса
Вместо представянето на позициите в съответствие със структурата, посочена в приложения III и IV, държавите-членки могат да разрешават на предприятията или на определени категории предприятия или да изискат от тях да представят позициите на базата на разграничение между текущи и нетекущи позиции, при условие че предоставената информация е най-малко равностойна на тази, която се предоставя в съответствие с приложения III и IV.
Член 12
Специални разпоредби относно определени позиции от баланса
1. Когато един актив или пасив се отнася до няколко позиции в структурата, връзката му с другите позиции се посочва в позицията, в която е записан този актив или пасив, или в бележките към финансовите отчети.
2. Собствените акции или дялове и акциите в свързани предприятия могат да се записват само в позициите, предвидени за тази цел.
3. Записването на отделен актив като дълготраен или краткотраен зависи от предназначението му.
4. Правата върху недвижимо имущество и други подобни права съгласно определеното в националното законодателство се записват в „Земя и сгради“.
5. Покупната цена или производствените разходи, или преоценената сума - когато се прилага член 7, параграф 1 - на дълготрайните активи с ограничен срок на използване се намаляват с корекции в стойността, изчислени така, че да позволяват систематичното отписване на тези активи през целия срок на използване.
6. Корекциите в стойността на дълготрайните активи са обект на следното:
а)
държавите-членки могат да разрешават или да изискват корекции в стойността на дълготрайните финансови активи, така че те да бъдат оценени с по-ниска стойност, с която да бъдат записани на датата на баланса;
б)
стойността на дълготрайните активи се коригира независимо от това дали срокът им на използване е ограничен, така че те да бъдат оценени с по-ниската стойност, с която ще бъдат записани на датата на баланса, ако се очаква трайно намаляване на стойността им;
в)
корекциите в стойността, посочени в букви а) и б), се отнасят към отчета за приходите и разходите и се посочват отделно в бележките към финансовите отчети, ако не са записани отделно в отчета за приходите и разходите;
г)
оценяването с по-ниската стойност по букви а) и б) не може да продължи след отпадане на причините за внасяне на корекции; настоящата разпоредба не се прилага за корекции в стойността по отношение на раздел „Репутация“.
7. Стойността на краткотрайните активи се коригира с цел те да бъдат отразени така, че да бъдат записани с по-ниска пазарна стойност, а при особени обстоятелства - с друга, по-ниска стойност към датата на баланса.
Оценяването с по-ниска стойност, предвидено в първа алинея, не може да продължи след отпадане на причините за внасяне на корекции.
8. Държавите-членки могат да разрешават или да изискват лихвите върху заемния капитал за финансиране на производство на дълготрайни или краткотрайни активи да бъдат включени в производствените разходи, ако се отнасят до периода на производството. Всяко прилагане на настоящата разпоредба се оповестява в бележките към финансовите отчети.
9. Държавите-членки могат да разрешават покупната цена или производствените разходи на запасите от стоки от една и съща категория и на всички заместими вещи, включително инвестициите, да бъдат изчислявани по средно претеглени цени, по реда на постъпването им „first in - first out“ (метод „FIFO“), по метода „last in, first out“ (метод „LIFO“) или по метод, който отразява общоприета добра практика.
10. Ако сумата за възстановяване по задължения надвишава полученото, държавите-членки могат да разрешат или да изискат разликата да се запише като актив. Тази разлика се отразява отделно в баланса или в бележките към финансовите отчети. Разликата се отписва на приемливи части всяка година и трябва да бъде напълно отписана най-късно към момента на възстановяване на сумата по задължението.
11. Нематериалните активи се отписват през целия срок на използването им.
В изключителни случаи, когато срокът на използване на репутация и разходите за развойна дейност не могат да бъдат надеждно определени, тези активи се отписват в рамките на максимален срок, установен от държавата-членка. Този максимален срок не може да бъде по-кратък от 5 години и не може да надвишава 10 години. В бележките към финансовите отчети се посочва обяснение за периода, в рамките на който се отписва репутацията.
Ако националното законодателство допуска включването на разходите за развойна дейност в раздел „Активи“ и до пълното отписване на тези разходи, държавите-членки изискват да не се извършва разпределение на печалбата, освен ако стойността на резервите за разпределение и пренесената печалба е най-малко равна на стойността на неотписаните разходи.
Ако националното законодателство допуска включване на разходите за учредяване в раздел „Активи“, тези разходи се отписват в рамките на максимален срок от пет години. В този случай държавите-членки изискват трета алинея да се прилага mutatis mutandis към разходите за учредяване.
В изключителни случаи държавите-членки могат да разрешават дегорации от трета и четвърта алинеи. Тези дерогации и основанията за тях се оповестяват в бележките към финансовите отчети.
12. Провизиите обхващат пасиви, чийто характер е ясно определен и които към датата на баланса или има вероятност да възникнат, или е сигурно, че ще възникнат, но е налице неяснота по отношение на стойността им или датата, на която ще възникнат.
Държавите-членки могат да разрешават също така създаването на провизии, предназначени за покриване на разходи, чийто характер е ясно определен и които към датата на баланса или има вероятност да възникнат, или е сигурно, че ще възникнат, но е налице неяснота по отношение на стойността им или датата, на която ще възникнат.
Към датата на баланса провизията представлява най-добрата прогнозна оценка за разходите, които има вероятност да възникнат, или - при пасив - необходимата сума за покриването на този пасив. Провизиите не се използват за коригиране на стойността на активите.
Член 13
Представяне на отчета за приходите и разходите
1. За представянето на отчета за приходите и разходите държавите-членки предписват едната или и двете структури, посочени в приложения V и VI. Ако държава-членка предпише двете структури, тя може да разрешава на предприятията да избират коя от предписаните структури да възприемат.
2. Чрез дерогация от член 4, параграф 1 държавите-членки могат да разрешават на всички предприятия или определени категории предприятия или да изискват от тях да представят отчет за своето изпълнение вместо представяне на позициите на приходите и разходите в съответствие с приложения V и VI, при условие че предоставената информация е най-малко равностойна на тази, която иначе се изисква съгласно членове 13 и 14.
Член 14
Опростяване за малки и средни предприятия
1. Държавите-членки могат да разрешават на малките предприятия да изготвят съкратени баланси, в които са включени само позициите, означени с букви и римски цифри в приложения III и IV, като следната информация се оповестява отделно:
а)
изискваната информация в скоби в група Г, II) от раздел „Активи“ и група В от раздел „Капитал, резерви и пасиви“ от приложение III, но като съвкупна сума за всички включени групи; или
б)
изискваната информация в скоби в група Г, II) от приложение IV.
2. Държавите-членки могат да разрешават на малките и средни предприятия да изготвят съкратен отчет за приходите и разходите в следните граници:
а)
в приложение V, позиции 1-5 могат да се групират в една позиция, наречена „Брутен резултат“;
б)
в приложение VI, позиции 1, 2, 3 и 6 могат да се групират в една позиция, наречена „Брутен резултат“.
ГЛАВА 4
БЕЛЕЖКИ КЪМ ФИНАНСОВИТЕ ОТЧЕТИ
Член 15
Общи разпоредби относно бележките към финансовите отчети
Когато в съответствие с настоящата глава се представят бележки към баланса и към отчета за приходите и разходите, бележките се представят в реда на представяне на позициите в баланса и в отчета за приходите и разходите.
Член 16
Съдържание на бележките към финансовите отчети, което важи за всички предприятия
1. Наред с информацията, която се изисква от други разпоредби на настоящата директива, в бележките към финансовите отчети всички предприятия оповестяват следната информация:
а)
приети счетоводни политики;
б)
ако дълготрайните активи са оценени по преоценена стойност, таблица, показваща:
i)
изменението на резерва от преоценка в рамките на финансовата година заедно с обяснение на данъчното третиране на съдържащите се позиции, както и
ii)
балансовата сума, която би била призната, ако дълготрайните активи не са били преоценени;
в)
когато финансовите инструменти и/или активите, различни от финансови инструменти, се оценяват по справедлива стойност:
i)
основните допускания, които са в основата на моделите и техниките на остойностяване, когато справедливата стойност е определена съгласно член 8, параграф 7, буква б);
ii)
за всяка категория финансови инструменти или активи, различни от финансови инструменти - справедливата стойност, промените в стойността, включени директно в отчета за приходите и разходите, и промените, включени в резервите по справедлива стойност;
iii)
за всеки клас деривативни финансови инструменти - информация относно обхвата и естеството на инструментите, включително важните условия, които могат да повлияят на размера, времето и сигурността на бъдещите парични потоци, както и
iv)
таблица, показваща изменението на резервите по справедлива стойност в рамките на финансовата година;
г)
общия размер на всички финансови задължения, гаранции или непредвидени разходи, които не са включени в баланса, с означение на характера и формата на предоставените вещни обезпечения; задълженията, свързани с пенсии, и задълженията към свързани или асоциирани предприятия се посочват отделно;
д)
размера на авансите и на кредитите, предоставени на членовете на административните, управителните и надзорните органи, като се посочват лихвените проценти, основните условия и върнатите, отписани или отказани суми, както и задълженията, поети в полза на тези лица чрез всякакъв вид гаранции, като се посочва общата сума за всяка категория;
е)
размера и характера на отделните позиции от приходите или разходите, които са с извънредно голям размер или обхват;
ж)
размера на задълженията на предприятието, които стават дължими и изискуеми след повече от пет години, както и размера на всички задължения на предприятието, за които то е предоставило вещно обезпечение, като се посочват естеството и формата на обезпечението; и
з)
средния брой на служителите през финансовата година.
2. Държавите-членки могат да изискват mutatis mutandis от малките предприятия да оповестяват информацията, изисквана по член 17, параграф 1, букви а), м), п), р) и с).
За целите на първа алинея изискваната по член 17, параграф 1, буква п) информация се ограничава до характера и стопанската цел на договореностите, посочени в същата буква.
За целите на първа алинея оповестяването на изискваната по член 17, параграф 1, буква с) информация се ограничава до сделки, сключени със страните, изброени в четвърта алинея от същата буква.
3. Държавите-членки не могат да изискват оповестявания от малките предприятия, надхвърлящи изискваното или разрешеното по настоящия член.
Член 17
Допълнителни оповестявания за средни и големи предприятия и предприятия, извършващи дейност в обществен интерес
1. Освен информацията по член 16 и всички други разпоредби на настоящата директива, средните и големите предприятия и предприятията, извършващи дейност в обществен интерес, оповестяват в бележките към финансовите отчети информация за:
а)
различните позиции дълготрайни активи:
i)
покупната цена или производствените разходи или, ако е използван алтернативен метод на оценяване, справедливата стойност или преоценената сума в началото и в края на финансовата година;
ii)
придобиванията, преотстъпванията и прехвърлянията през финансовата година;
iii)
корекциите в кумулативната стойност в началото и в края на финансовата година;
iv)
корекциите в стойността, внесени през финансовата година;
v)
изменението на корекциите в кумулативната стойност по отношение на придобиванията, преотстъпванията и прехвърлянията през финансовата година; както и
vi)
капитализираната сума през финансовата година, когато лихвата се капитализира в съответствие с член 12, параграф 8;
б)
размера на корекциите и причините за тях, ако спрямо дълготрайните или краткотрайните активи се прилагат корекции в стойността само за целите на данъчното облагане;
в)
когато финансовите инструменти се оценяват по покупна цена или производствени разходи:
i)
за всеки клас деривативни финансови инструменти:
-
справедливата стойност на инструментите, ако такава стойност може да бъде определена посредством който и да било от методите, предвидени в член 8, параграф 7, буква а), както и
-
информация относно обхвата и естеството на инструментите;
ii)
за дълготрайните финансови активи, осчетоводени по стойност, която надвишава справедливата им стойност:
-
балансовата стойност и справедливата стойност на отделните активи или на подходящи групи от тях, както и
-
причините, поради които балансовата стойност не е намалена, в това число характера на данните, от които се предполага, че балансовата стойност ще бъде възстановена;
г)
размера на възнагражденията, изплатени през финансовата година на членовете на административните, управителните и надзорните органи във връзка с функциите им, и всички задължения, възникнали или поети по отношение на пенсиите на бивши членове на тези органи, като се посочва общата сума за всяка категория органи.
Държавите-членки могат да отменят изискването за оповестяване на тази информация, когато подобно оповестяване би направило възможно установяването на финансовото състояние на определен член на такъв орган;
д)
средния брой служители през финансовата година, разпределени по категории, и ако тези разходи не са оповестени отделно в отчета за приходите и разходите, разходите за персонал за финансовата година, разпределени по работни заплати, разходи за социална сигурност и разходи за пенсии;
е)
когато в баланса е призната провизия за отсрочени данъци, салдата на отсрочените данъци в края на финансовата година и изменението на тези салда през финансовата година;
ж)
наименованието и седалището на всяко предприятие, в което самото предприятие или лице, което действа от свое име, но за сметка на предприятието, притежава дялово участие, като се записва частта от притежавания капитал, размерът на капитала и резервите и резултатът от дейността на съответното предприятие за последната финансова година, за която са приети финансови отчети; информацията за капитала и резервите и за резултата от дейността може да се пропусне, ако съответното предприятие не публикува баланса си и не е контролирано от предприятието.
Държавите-членки могат да разрешат информацията, чието оповестяване се изисква в първа алинея от настоящата буква, да бъде под формата на данни, представени в съответствие с член 3, параграфи 1 и 3 от Директива 2009/101/ЕО. Предоставянето на тези данни се прави в бележките към финансовите отчети. Държавите-членки могат да разрешат също така информацията да бъде пропусната, когато тя е с такъв характер, че сериозно би засегнала някое от предприятията, за които се отнася. Държавите-членки могат да обвържат пропускането на тази информация с предварително административно или съдебно разрешение. Всяко пропускане на такава информация се оповестява в бележките към финансовите отчети;
з)
броя и номиналната стойност, а ако такава липсва - отчетната стойност на акциите или дяловете, записани през финансовата година в рамките на уставния капитал, без да се засяга действието на член 2, буква д) от Директива 2009/101/ЕО или на член 2, букви в) и г) от Директива 2012/30/ЕС по отношение на размера на този капитал;
и)
когато съществуват повече от един клас акции или дялове - броя и номиналната стойност, а при липса на такава - отчетната стойност за всеки клас;
й)
наличието на сертификати за дялово участие, конвертируеми облигации, гаранции, опции или аналогични ценни книжа или права, като се посочва техният брой и правата, свързани с тях;
к)
наименованието, централата или седалището и правната форма на всяко от предприятията, на които предприятието е неограничено отговорен съдружник;
л)
наименованието и седалището на предприятието, което изготвя консолидираните финансови отчети на най-голямото обединение от предприятия, в което предприятието участва като дъщерно предприятие;
м)
наименованието и седалището на предприятието, което изготвя консолидираните финансови отчети на най-малкото обединение от предприятия, в което предприятието участва като дъщерно предприятие и което също е включено в обединението от предприятия, посочено в буква л);
н)
мястото, откъдето могат да бъдат получени копия на консолидираните финансови отчети, посочени в букви л) и м), при условие че са на разположение;
о)
предложеното разпределение на печалбата или третиране на загубата или, където е приложимо, разпределението на печалбата или третирането на загубата;
п)
характера и стопанската цел на договореностите на предприятието, които не са включени в баланса, и финансовото отражение върху предприятието на тези договорености, при условие че рисковете или ползите от такива договорености са съществени и доколкото оповестяването на такива рискове или ползи е необходимо за целите на оценяването на финансовото състояние на предприятието;
р)
естеството и финансовото въздействие на съществените събития, възникнали след датата на баланса, които не са отразени в отчета за приходите и разходите или в баланса; както и
с)
сделките, сключени със свързани лица от страна на предприятието, включително стойността на такива сделки, характера на взаимоотношенията със свързаното лице и друга информация за сделките, необходима за оценка на финансовото състояние на предприятието. Информацията относно отделните сделки може да бъде обобщена според техния характер, освен когато отделната информация е необходима за оценка на въздействието на сделките със свързани лица върху финансовото състояние на предприятието.
Държавите-членки могат да разрешат или да изискат оповестяване единствено на сделките със свързани лица, които не са били сключени при нормални пазарни условия.
Държавите-членки могат да разрешат да не се оповестяват сделките, сключени между един или повече членове в група, при условие че дъщерните дружества, които са страна по сделката, се притежават изцяло от такъв член.
Държавите-членки могат да разрешат на средните предприятия да ограничат оповестяването на сделките със свързани лица до сделки, сключени със:
i)
собственици, които имат дялово участие в предприятието;
ii)
предприятия, в които самото предприятие има дялово участие; както и
iii)
членове на административните, управителните или надзорните органи на предприятието.
2. В следните случаи от държавите-членки не се изисква да прилагат параграф 1, буква ж) по отношение на предприятия, които са предприятия майки, регулирани от националното им законодателство:
а)
когато предприятието, в което предприятието майка има дялово участие за целите на параграф 1, буква ж), е включено в консолидираните финансови отчети, изготвени от това предприятие майка, или в консолидираните финансови отчети на по-голямо обединение от предприятия съгласно член 23, параграф 4;
б)
когато това дялово участие е отразено от предприятието майка в неговите годишни финансови отчети в съответствие с член 9, параграф 7 или в консолидираните финансови отчети, изготвени от това предприятие майка в съответствие с член 27, параграфи 1-8.
Член 18
Допълнителни оповестявания за големи предприятия и предприятия, извършващи дейност в обществен интерес
1. В допълнение към информацията, която се изисква по членове 16 и 17 и които и да било други разпоредби от настоящата директива, големите предприятия и предприятията, извършващи дейност в обществен интерес, оповестяват в бележките към финансовите отчети информация по отношение на следните въпроси:
а)
нетния оборот, разпределен по категории дейности и по географски пазари, ако тези категории и пазари съществено се различават помежду си, като се има предвид начинът, по който са организирани продажбата на стоките и предоставянето на услугите; както и
б)
общия размер на възнаграждението за финансовата година на всеки задължителен одитор или одиторското дружество за извършването на задължителния одит на годишните финансови отчети, както и общия размер на възнаграждението на всеки задължителен одитор или одиторското дружество за други одиторски услуги, за данъчни консултации и за други услуги, различни от одиторските.
2. Държавите-членки могат да разрешат информацията, посочена в параграф 1, буква а), да бъде пропусната, ако оповестяването на тази информация би засегнало сериозно предприятието. Държавите-членки могат да обвържат това пропускане с предварително административно или съдебно разрешение. Всяко такова пропускане се оповестява в бележките към финансовите отчети.
3. Държавите-членки могат да предвидят, че параграф 1, буква б) не се прилага спрямо годишните финансови отчети на предприятие, което е включено в консолидираните финансови отчети, съставянето на които се изисква съгласно член 22, при условие че тази информация е посочена в бележките към консолидираните финансови отчети.
ГЛАВА 5
ДОКЛАД ЗА ДЕЙНОСТТА
Член 19
Съдържание на доклада за дейността
1. Докладът за дейността включва обективен преглед на развитието и изпълнението на стопанската дейност на предприятието и неговото състояние, заедно с описание на главните рискове и несигурни обстоятелства, пред които е изправено.
Прегледът е балансиран и изчерпателен анализ на развитието и изпълнението на стопанската дейност на предприятието и на неговото състояние, в съответствие с мащаба и сложността на дейността му.
Дотолкова, доколкото е необходимо за оценката на развитието, резултата от дейността или състоянието на предприятието, анализът включва финансови, а където е подходящо, и нефинансови ключови показатели за резултата от дейността, имащи отношение към конкретна стопанска дейност, включително информация по въпроси, свързани с околната среда и персонала. При предоставянето на анализа в доклада за дейността, където е подходящо, се включват препратки към сумите, отчетени в годишните финансови отчети, и допълнителни обяснения във връзка с тях.
2. Докладът за дейността съдържа информация и за:
а)
вероятното бъдещо развитие на предприятието;
б)
научноизследователската и развойна дейност;
в)
информация за придобиването на собствени акции по член 24, параграф 2 от Директива 2012/30/ЕС;
г)
наличието на клонове на предприятието; както и
д)
по отношение на използването от предприятието на финансови инструменти и когато това е от значение за оценяване на активите и пасивите му, на финансовото му състояние и на резултатите от дейността му:
i)
целите и политиките на предприятието за управление на финансовия риск, включително политиката му на хеджиране на всеки един основен тип прогнозирана сделка, за която се използва отчитане на хеджирането; както и
ii)
излагането на предприятието на ценови риск, кредитен риск, риск по отношение на ликвидността и риск по отношение на паричните потоци.
3. Държавите-членки могат да освободят малките предприятия от задължението да изготвят доклади за дейността, при условие че изискват в бележките към финансовите отчети да е дадена информацията по член 24, параграф 2 от Директива 2012/30/ЕС относно придобиването от предприятието на собствените му акции.
4. Държавите-членки могат да освободят малките и средните предприятия от задължението, предвидено в параграф 1, трета алинея, доколкото то се отнася до нефинансова информация.
Член 20
Декларация за корпоративно управление
1. Предприятията, посочени в член 2, параграф 1, буква а) включват в своя доклад за дейността декларация за корпоративно управление. Тази декларация се включва като специален раздел в доклада за дейността и съдържа най-малко следната информация:
а)
по целесъобразност препратка към посоченото по-долу:
i)
кодекса за корпоративно управление, на който предприятието се подчинява;
ii)
кодекса за корпоративно управление, който предприятието може да е решило да прилага доброволно;
iii)
цялата съответна информация относно практиките на корпоративно управление, които се прилагат отвъд изискванията по националното законодателство.
При препратка към кодекса за корпоративно управление, посочен в подточки i) или ii), предприятието посочва също къде съответните текстове са обществено достъпни. При препратка към информацията, посочена в подточка iii), предприятието оповестява публично подробности относно своите практики на корпоративно управление;
б)
доколкото предприятието в съответствие с националното законодателство се отклонява от кодекса за корпоративно управление съгласно буква а), подточка i) или ii), обяснение от страна на предприятието от кои части на кодекса за корпоративно управление се отклонява и какви са основанията за това. Когато предприятието е решило да не се позовава на никое от правилата на кодекса за корпоративно управление съгласно буква а), подточка i) или ii), то обяснява своите основания за това;
в)
описание на основните характеристики на системите за вътрешен контрол и управление на риска на предприятието във връзка с процеса на финансово отчитане;
г)
информацията, изисквана съгласно член 10, параграф 1, букви в), г), е), з) и и) от Директива 2004/25/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 21 април 2004 г. относно предложенията за поглъщане (16), когато предприятието е предмет на нейните разпоредби;
д)
описание на функционирането на събранието на акционерите и неговите основни правомощия и описание на правата на акционерите и как те могат да бъдат упражнявани, освен ако информацията не е вече предвидена в националното законодателство; както и
е)
състава и функционирането на административните, управителните и надзорните органи и техните комитети.
2. Държавите-членки могат да разрешат информацията, изисквана по параграф 1 от настоящия член, да бъде представена:
а)
в отделен доклад, публикуван заедно с доклада за дейността съгласно изискванията в член 30; или
б)
в документ, който е обществено достъпен на уебсайта на предприятието, на който се прави позоваване в доклада за дейността.
В отделния доклад или документа по букви а) и б) съответно може да се съдържа позоваване на доклада за дейността, когато информацията, изисквана по параграф 1, буква г) от настоящия член, е посочена в доклада за дейността.
3. Задължителният одитор или одиторско дружество изразява мнение в съответствие с член 34, параграф 1, втора алинея относно информацията, подготвяна по параграф 1, букви в) и г) от настоящия член, и проверява дали е представена информацията по параграф 1, букви а), б), д) и е) от настоящия член.
4. Държавите-членки могат да освободят посочените в параграф 1 предприятия, емитирали само ценни книжа, различни от акции, допуснати до търгуване на регулиран пазар по смисъла на член 4, параграф 1, точка 14 от Директива 2004/39/ЕО, от прилагането на параграф 1, букви а), б), д) и е) от настоящия член, освен ако такива предприятия са емитирали акции, които се търгуват по многостранна търговска система по смисъла на член 4, параграф 1, точка 15 от Директива 2004/39/ЕО.
ГЛАВА 6
КОНСОЛИДИРАНИ ФИНАНСОВИ ОТЧЕТИ И ДОКЛАДИ
Член 21
Обхват на консолидираните финансови отчети и доклади
За целите на настоящата глава предприятието майка и всичките му дъщерни предприятия се консолидират, когато предприятието майка е предприятие, към което по силата на член 1, параграф 1 се прилагат мерките за координация, предвидени от настоящата директива.
Член 22
Изискване за изготвяне на консолидирани финансови отчети
1. Държавите-членки изискват от всяко предприятие, регулирано от националното им законодателство, да съставя консолидирани финансови отчети и консолидиран доклад за дейността, ако това предприятие (предприятие майка):
а)
притежава мнозинството от гласовете на акционерите или съдружниците в друго предприятие (дъщерно предприятие);
б)
има право да назначава или освобождава мнозинството от членовете на административния, управителния или надзорния орган на друго предприятие (дъщерно предприятие) и същевременно е акционер или съдружник в това предприятие;
в)
има право да упражнява господстващо влияние върху предприятие (дъщерно предприятие), в което е акционер или съдружник по силата на договор, сключен с това предприятие, или на клауза в неговия учредителен акт, ако законодателството, приложимо към дъщерното предприятие, допуска то да се подчинява на такива договори или клаузи.
Не е необходимо държавите-членки да изискват предприятието майка да бъде акционер или съдружник в дъщерното си предприятие. Държавите-членки, чието законодателство не урежда подобни договори или клаузи, не са длъжни да прилагат настоящата разпоредба; или
г)
е акционер или съдружник в предприятие и:
i)
мнозинството от членовете на административните, управителните или надзорните органи на това предприятие (дъщерно предприятие), които са заемали длъжността през съответната финансова година, през предишната финансова година и до датата на съставяне на консолидираните финансови отчети, са назначени само в резултат на упражняването на правата си на глас; или
ii)
контролира самό, по силата на договор с други акционери или съдружници в това предприятие (дъщерно предприятие) мнозинството от гласовете на акционерите или съдружниците в това предприятие. Държавите-членки могат да въведат по-подробни разпоредби за формата и съдържанието на подобни договори.
Държавите-членки предписват най-малко изискванията по буква ii). Те могат да обвържат прилагането на подточка i) с изискването правата на глас да представляват най-малко 20 % от всички права на глас.
Подточка i) обаче не се прилага, когато трета страна притежава правата по букви а), б) или в) по отношение на това предприятие.
2. В допълнение на случаите по параграф 1, държавите-членки могат да изискват от всяко предприятие, регулирано от националното им законодателство, да съставя консолидирани финансови отчети и консолидиран доклад за дейността, ако:
а)
това предприятие (предприятие майка) има правомощията да упражнява или действително упражнява доминиращо влияние или контрол върху друго предприятие (дъщерно предприятие); или
б)
това предприятие (предприятие майка) и другото предприятие (дъщерно предприятие) се управляват общо от предприятието майка.
3. За целите на параграф 1, букви а), б) и г) към правата на предприятието майка се добавят правата на глас и правата на назначаване и освобождаване, принадлежащи на всяко друго дъщерно предприятие, както и на всяко лице, което действа от свое име, но за сметка на предприятието майка или на друго дъщерно предприятие.
4. За целите на параграф 1, букви а), б) и г) правата, посочени в параграф 3, се намаляват с правата, които произтичат от:
а)
акции и дялове, държани за сметка на лице, различно от предприятието майка или негово дъщерно предприятие; или
б)
акции и дялове:
i)
които се държат като обезпечение, при условие че правата по тях се упражняват съгласно получените инструкции, или
ii)
които се държат във връзка с предоставянето на заеми като част от обичайните стопански дейности, при условие че правото на глас се упражнява в интерес на лицето, дало обезпечението.
5. За целите на параграф 1, букви а) и г), общият сбор от гласовете на акционерите или съдружниците в дъщерното предприятие се намалява с гласовете по акции или дялове, притежавани от същото предприятие, от негово дъщерно предприятие или от лице, което действа от свое име, но за сметка на някое от тези предприятия.
6. Без да се засяга действието на член 23, параграф 9, предприятието майка и всичките му дъщерни предприятия се консолидират, независимо от това къде се намират техните седалища.
7. Без да се засяга действието на настоящия член и на членове 21 и 23, държавата-членка може да изиска всяко предприятие, което се регулира от националното ѝ законодателство, да изготвя консолидирани финансови отчети и консолидиран доклад за дейността, ако:
а)
това предприятие и едно или повече други предприятия, с които не е свързано съгласно параграфи 1 или 2, са под единно управление в съответствие със:
i)
договор, сключен с това предприятие, или
ii)
учредителния акт или клаузите на учредителния акт на другите предприятия; или
б)
през финансовата година и до съставянето на консолидираните финансови отчети по-голямата част от членовете на административните, управителните или надзорните органи на това предприятие и на едно или повече други предприятия, с които не е свързано съгласно параграф 1 или 2, са едни и същи лица.
8. Когато държавата-членка прилага възможността по параграф 7, предприятията, описани в този параграф, и всички техни дъщерни предприятия се консолидират, когато едно или повече от тези предприятия са учредени като един от видовете предприятия, посочени в приложение I или приложение II.
9. Разпоредбите на параграф 6 от настоящия член, член 23, параграфи 1, 2 и 9 и 10, както и членове 24-29 се прилагат към консолидираните финансови отчети и консолидираните доклади за дейността по параграф 7 от настоящия член със следните изменения:
а)
позоваванията на предприятието майка се разбират като отнасящи се за всички предприятия, посочени в параграф 7 от настоящия член; както и
б)
без да се засяга действието на член 24, параграф 3, позициите „капитал“, „премии по акции“, „резерв от преоценка“, „резерви“, „пренесена печалба или загуба“ и „резултат за финансовата година“ в консолидираните финансови отчети се отнасят до общите суми за всяко едно от предприятията, посочени в параграф 7 от настоящия член.
Член 23
Освобождаване от консолидиране
1. Малките групи се освобождават от задължението да изготвят консолидирани финансови отчети и консолидиран доклад за дейността, освен ако някое свързано предприятие е предприятие, извършващо дейност в обществен интерес.
2. Държавите-членки могат да освобождават средните групи от задължението да изготвят консолидирани финансови отчети и консолидиран доклад за дейността, освен ако някое свързано предприятие е предприятие, извършващо дейност в обществен интерес.
3. Независимо от разпоредбите на параграфи 1 и 2 от настоящия член, в посочените по-долу случаи държавата-членка освобождава от задължението да изготвя консолидирани финансови отчети и консолидиран доклад за дейността всяко предприятие майка (освободеното предприятие), регулирано от националното ѝ законодателство, което е и дъщерно предприятие, в т.ч. предприятие, извършващо дейност в обществен интерес, освен ако това предприятие, извършващо дейност в обществен интерес, попада в обхвата на разпоредбите на член 2, параграф 1, буква а), чието собствено предприятие майка се регулира от законодателството на държава-членка и:
а)
предприятието майка на освободеното предприятие притежава всички акции или дялове в освободеното предприятие. За тази цел не се вземат предвид акциите или дяловете в освободеното предприятие, притежавани от членовете на неговите административни, управителни или надзорни органи по силата на правно задължение или на задължение, установено в учредителния акт; или
б)
предприятието майка на освободеното предприятие притежава 90 % или повече от акциите или дяловете в освободеното предприятие и останалите акционери или съдружници в освободеното предприятие са одобрили освобождаването.
4. Освобождаванията по параграф 3 отговарят на всяко едно от следните условия:
а)
освободеното предприятие и, без да се засяга действието на параграф 9, всичките му дъщерни предприятия са консолидирани във финансовите отчети на по-голямо обединение от предприятия, чието предприятие майка се регулира от законодателството на държавата-членка;
б)
консолидираните финансови отчети, посочени в буква а), и консолидираният доклад за дейността на по-голямото обединение от предприятия се съставят от предприятието майка на това обединение в съответствие със законодателството на държавата-членка, което регулира предприятието майка, в съответствие с настоящата директива или международните счетоводни стандарти, приети в съответствие с Регламент (ЕО) № 1606/2002;
в)
за освободеното предприятие се публикуват посочените по-долу документи по начина, предвиден от законодателството на държавата-членка, приложимо към освободеното предприятие в съответствие с член 30:
i)
консолидираните финансови отчети, посочени в буква а), и консолидираният доклад за дейността, посочен в буква б),
ii)
одиторският доклад, както и
iii)
при нужда, допълнението по параграф 6.
Въпросната държава-членка може да изисква документите, посочени в подточки i), ii) и iii), да бъдат публикувани на нейния официален език и преводът да бъде заверен;
г)
в бележките към годишните финансови отчети на освободеното предприятие се оповестява следното:
i)
наименованието и седалището на предприятието майка, което съставя консолидираните финансови отчети по буква а); както и
ii)
освобождаването от задължението за съставяне на консолидирани финансови отчети и консолидиран доклад за дейността.
5. В случаите, неуредени от параграф 3, държавите-членки могат, без да се засяга действието на параграфи 1, 2 и 3 от настоящия член, да освободят от задължението да изготвя консолидирани финансови отчети и консолидиран доклад за дейността всяко предприятие майка (освободеното предприятие), регулирано от националното им законодателство, което е и дъщерно предприятие, в т.ч. предприятие, извършващо дейност в обществен интерес, освен ако това предприятие, извършващо дейност в обществен интерес, попада в обхвата на член 2, параграф 1, буква а), чието предприятие майка се регулира от законодателството на държава-членка, при условие че са изпълнени всички условия съгласно параграф 4 и при условие че:
а)
акционерите или съдружниците на освободеното предприятия, които притежават минимален дял от записания капитал на това предприятие, не са поискали изготвянето на консолидираните финансови отчети поне шест месеца преди края на финансовата година;
б)
минималният дял по буква а) не надхвърля следните граници:
i)
10 % от записания капитал при акционерни дружества и командитни дружества с акции; както и
ii)
20 % от записания капитал при друг вид предприятия.
в)
държавите-членки не обвързват освобождаването със следните условия:
i)
предприятието майка, изготвило консолидираните финансови отчети по параграф 4, буква а), да бъде регулирано от законодателството на държавата-членка, предоставяща освобождаването, или
ii)
условия, свързани с изготвянето и одита на консолидираните финансови отчети.
6. Държава-членка може да обвърже освобождаването по членове 3 и 5 и с оповестяването на допълнителна информация в съответствие с настоящата директива в консолидираните финансови отчети по параграф 4, буква а) или в допълнението към тях, ако тази информация се изисква от предприятията, регулирани от националното законодателство на същата държава-членка, които са задължени да изготвят консолидирани финансови отчети и се намират в същото положение.
7. Параграфи 3-6 се прилагат, без да се засяга законодателството на държавите-членки относно съставянето на консолидирани финансови отчети или консолидирани доклади за дейността, доколкото тези документи се изискват:
а)
за осведомяване на служителите или на техни представители; или
б)
от административен или съдебен орган за собствените му нужди.
8. Без да се засягат разпоредбите на параграфи 1, 2, 3 и 5 от настоящия член, държавата-членка, която предоставя освобождаване по параграфи 3 и 5 от настоящия член, може също да освободи от задължението да изготвя консолидирани финансови отчети и консолидиран доклад за дейността всяко предприятие майка (освободеното предприятие), регулирано от националното ѝ законодателство, което е и дъщерно предприятие, в т.ч. предприятие, извършващо дейност в обществен интерес, освен ако това предприятие попада в обхвата на член 2, параграф 1, буква а), чието предприятие майка не е регулирано от националното законодателство на държава-членка, ако са изпълнени всички условия, изброени по-долу:
а)
освободеното предприятие и всички негови дъщерни предприятия, без да се засяга действието на параграф 9, са консолидирани във финансовите отчети на по-голямо обединение от предприятия;
б)
консолидираните финансови отчети по буква а) и при нужда консолидираният доклад за дейността се съставят:
i)
в съответствие с настоящата директива;
ii)
според международните счетоводни стандарти, приети съгласно Регламент (ЕО) № 1606/2002;
iii)
аналогично на консолидираните финансови отчети и консолидираните доклади за дейността, съставени в съответствие с настоящата директива; или
iv)
аналогично на международните счетоводни стандарти, определени в съответствие с Регламент (ЕО) № 1569/2007 на Комисията за създаване на механизъм за определяне на еквивалентността на счетоводните стандарти, прилагани от емитенти на ценни книжа от трети държави съгласно Директиви 2003/71/ЕО и 2004/109/ЕО на Европейския парламент и на Съвета (17);
в)
извършен е одит на консолидираните финансови отчети по буква а) от един или повече задължителни одитори или одиторски дружества, лицензирани да извършват одит на финансови отчети според националното законодателство, приложимо към предприятието, което е съставило тези отчети.
Прилагат се параграф 4, букви в) и г) и параграфи 5, 6 и 7.
9. Не е задължително дадено предприятие, включително предприятие, извършващо дейност в обществен интерес, да бъде включвано в консолидираните финансови отчети, когато е изпълнено поне едно от следните условия:
а)
в изключително редки случаи, при които информацията, нужна за изготвянето на консолидираните финансови отчети в съответствие с настоящата директива, не може да бъде получена без прекомерни разходи или ненужно забавяне;
б)
акциите или дяловете на въпросното предприятие се притежават единствено с оглед на последващата им продажба; или
в)
сериозни дългосрочни ограничения в значителна степен възпрепятстват:
i)
предприятието майка да упражнява своите права върху активите или да осъществява управлението на въпросното предприятие; или
ii)
осъществяването на единно управление на въпросното предприятие, когато то се намира в отношения измежду посочените в член 22, параграф 7.
10. Без да се засягат разпоредбите на член 6, параграф 1, буква б), член 21 и параграфи 1 и 2 от настоящия член, всяко предприятие майка, включително предприятие, извършващо дейност в обществен интерес, се освобождава от задължението по член 22, ако:
а)
всичките му дъщерни предприятия са незначителни, разглеждани поотделно и като цяло; или
б)
всичките му дъщерни предприятия могат да бъдат изключени от консолидиране съгласно параграф 9 от настоящия член.
Член 24
Изготвяне на консолидирани финансови отчети
1. По отношение на консолидираните финансови отчети се прилагат глави 2 и 3, като се вземат предвид основните корекции, произтичащи от особеностите на консолидираните финансови отчети в сравнение с годишните финансови отчети.
2. Активите и пасивите на предприятията, включени в консолидация, се записват изцяло в консолидирания баланс.
3. Балансовата стойност на акциите и дяловете в капитала на консолидираните предприятия се прихваща от дела, който те представляват в капитала и резервите на тези предприятия, в съответствие със следното:
а)
освен в случай на акции и дялове в капитала на предприятието майка, които се притежават или от самото предприятие, или от друго консолидирано предприятие и които се третират като собствени акции и дялове в съответствие с глава 3, прихващането се извършва на основата на балансовите стойности към датата, на която тези предприятия са консолидирани за пръв път. Доколкото е възможно, разликите от прихващането се записват направо срещу онези позиции в консолидирания баланс, чиято стойност е по-висока или по-ниска от балансовата им стойност;
б)
държавата-членка може да разрешава или да изисква прихващане на основата на стойността на активите и пасивите, установими към датата на придобиване на акциите или дяловете, а ако придобиването се извършва на два или повече етапа - към датата, на която предприятието е станало дъщерно предприятие;
в)
всяка разлика, оставаща след прилагането на буква а) или в резултат на прилагането на буква б), се записва като репутация в консолидирания баланс;
г)
използваните методи за изчисляване на стойността на репутацията и всички съществени промени в стойността спрямо предходната финансова година се поясняват в бележките към финансовите отчети;
д)
когато дадена държава-членка разрешава прихващане на положителна и отрицателна репутация, в бележките към финансовите отчети се включва анализ на репутацията;
е)
отрицателната репутация може да бъде прехвърлена към консолидирания отчет за приходите и разходите, където се третира в съответствие с принципите, определени в глава 2.
4. Когато акциите или дяловете в консолидирани дъщерни предприятия се притежават от лица, различни от консолидираните предприятия, стойността на тези акции или дялове се записва отделно в консолидирания баланс като неконтролиращи участия.
5. Приходите и разходите на консолидираните предприятия се записват изцяло в консолидирания отчет за приходите и разходите.
6. Размерът на печалбата или загубата, свързана с акциите или дяловете по параграф 4, се записва отделно в консолидирания отчет за приходите и разходите като печалба или загуба, относима към неконтролиращи участия.
7. Консолидираните финансови отчети показват активите, пасивите, финансовото състояние и резултатите от дейността на консолидираните предприятия, както ако те са едно предприятие. По-конкретно следните елементи се изключват от консолидираните финансови отчети:
а)
задълженията и вземанията между самите предприятия;
б)
приходите и разходите по сделки между предприятията; както и
в)
печалбите и загубите от сделки между предприятията, когато са включени в балансовата стойност на активите.
8. Консолидираните финансови отчети се съставят към същата дата като годишните финансови отчети на предприятието майка.
Държавата-членка обаче може да разрешава или да изисква консолидираните финансови отчети да се съставят към друга дата, така че да бъдат взети предвид датите на баланса на най-голям брой или на най-важните консолидирани предприятия, при условие че:
а)
това обстоятелство се оповестява и обосновава в бележките към консолидираните финансови отчети;
б)
се вземат предвид или се оповестяват най-важните събития, свързани с активите и пасивите, финансовото състояние и резултата от дейността на консолидирано предприятие, настъпили от датата на баланса на това предприятие до датата на консолидирания баланс; както и
в)
когато датата на баланса на едно предприятие предхожда или следва с повече от три месеца датата на консолидирания баланс, предприятието се консолидира на основата на междинни финансови отчети, съставени към датата на консолидирания баланс.
9. Ако съставът на консолидираните предприятия е претърпял съществена промяна през финансовата година, консолидираните финансови отчети включват информация, която прави възможно сравнението на последователно съставените консолидирани финансови отчети. Това задължение може да бъде изпълнено чрез изготвянето на коригиран сравнителен баланс и коригиран сравнителен отчет за приходите и разходите.
10. Активите и пасивите, включени в консолидираните финансови отчети, се оценяват по единни методи и в съответствие с глава 2.
11. Предприятие, което съставя консолидирани финансови отчети, прилага същите методи на оценяване, които се прилагат в собствените му годишни финансови отчети. Независимо от това, държавите-членки могат да разрешават или да изискват използването на други методи на оценяване в консолидираните финансови отчети в съответствие с глава 2. Когато се прибягва до тази дерогация, това обстоятелство се оповестява и обосновава в бележките към консолидираните финансови отчети.
12. Ако активите и пасивите, включени в консолидирани финансови отчети, са оценени от консолидираните предприятия по методи, различни от използваните за целите на консолидирането, те се преоценяват в съответствие с методите, използвани при консолидирането. Отклонения от това изискване се разрешават по изключение. Всяко такова отклонение се оповестява и обосновава в бележките към консолидираните финансови отчети.
13. При консолидирането салдата на отсрочените данъци се признават, при условие че има вероятност за едно от консолидираните предприятия да възникнат разходи за данъците в обозримо бъдеще.
14. Ако активите, включени в консолидираните финансови отчети, са претърпели корекции в стойността само за данъчни цели, те се включват в консолидираните финансови отчети само след елиминиране на тези корекции.
Член 25
Бизнес комбинации в рамките на група
1. Държавите-членки могат да разрешават или да изискват балансовата стойност на акциите и дяловете в капитала на консолидирано предприятие да бъде прихваната от съответния процентен дял от капитала единствено при условие че предприятията в бизнес комбинацията в крайна сметка са контролирани от една и съща страна както преди, така и след бизнес комбинацията, и този контрол не е преходен.
2. Всяка разлика, получена по параграф 1, в зависимост от случая се прибавя към консолидираните резерви или се приспада от тях.
3. Прилагането на метода по параграф 1, полученото изменение в резервите и наименованията и седалищата на съответните предприятия се оповестяват в бележките към консолидираните финансови отчети.
Член 26
Пропорционално консолидиране
1. Ако дадено консолидирано предприятие управлява друго предприятие съвместно с едно или повече предприятия, които не са консолидирани, държавите-членки могат да разрешават или да изискват включването на това друго предприятие в консолидираните финансови отчети пропорционално на правата върху капитала му, притежавани от консолидираното предприятие.
2. Член 23, параграфи 9 и 10 и член 24 се прилагат mutatis mutandis към пропорционалното консолидиране по параграф 1 от настоящия член.
Член 27
Отчитане на собствения капитал на асоциирани предприятия
1. Ако дадено консолидирано предприятие има асоциирано предприятие, това асоциирано предприятие се включва в консолидирания баланс като отделна позиция със съответното наименование.
2. Когато настоящият член се прилага за първи път към асоциирано предприятие, това асоциирано предприятие се включва в консолидирания баланс:
а)
по балансовата му стойност, изчислена в съответствие с правилата за оценяване в глави 2 и 3. Разликата между тази стойност и сумата, съответстваща на дела от капитала и резервите, който дяловото участие в това асоциирано предприятие представлява, се оповестява отделно в консолидирания баланс или в бележките към консолидираните финансови отчети. Тази разлика се изчислява въз основа на датата, към която методът се използва за първи път; или
б)
като сума, съответстваща на дела от капитала и резервите на асоциираното предприятие, който дяловото участие в това асоциирано предприятие представлява. Разликата между тази сума и балансовата стойност, изчислена в съответствие с правилата за оценяване в глави 2 и 3, се оповестява отделно в консолидирания баланс или в бележките към консолидираните финансови отчети. Тази разлика се изчислява към датата, на която методът се използва за пръв път.
Държавите-членки могат да предпишат прилагане на метода по буква а) или на този по буква б). В тези случаи в консолидирания баланс или в бележките към консолидираните финансови отчети се посочва кой от двата метода е използван.
Наред с това, за целите на букви а) и б), държавите-членки могат да разрешат или изискват разликата да бъде изчислена към датата на придобиване на акциите или дяловете, а ако те са придобити на два или повече етапа - към датата, на която предприятието е станало асоциирано предприятие.
3. Ако активите и пасивите на асоциирано предприятие са оценени по методи, различни от използваните при консолидирането в съответствие с член 24, параграф 11, с оглед изчисляване на разликата по параграф 2, букви а) и б), те могат да се преоценят по методите, използувани при консолидирането. Когато не е направена преоценка, това обстоятелство се оповестява в бележките към консолидираните финансови отчети. Държавите-членки могат да изискват такава преоценка.
4. Посочената в параграф 2, буква а) балансова стойност или сумата, съответстваща на дела от капитала и резервите на асоциираното предприятие, посочен в параграф 2, буква б), се увеличава или намалява с размера на всяко изменение, което е настъпило през финансовата година в дела от капитала и резервите на асоциираното предприятие, който това дялово участие представлява; тя се намалява с размера на дивидентите, свързани с това дялово участие.
5. Ако положителната разлика по параграф 2, букви а) и б) не може да бъде отнесена към никоя категория активи или пасиви, тя се третира в съответствие с правилата за репутацията по член 12, параграф 6, буква г), член 12, параграф 11, първа алинея, член 24, параграф 3, буква в), приложение III и приложение IV.
6. Частта от печалбата или загубата на асоциираните предприятия, която се отнася до дялово участие в такива асоциирани предприятия, се записва като отделна позиция в подходящ раздел на консолидирания отчет за приходите и разходите.
7. Изключването по член 24, параграф 7 се извършва, ако фактите са известни или могат да бъдат установени.
8. Когато асоциирано предприятие съставя консолидирани финансови отчети, параграфи 1-7 се прилагат по отношение на капитала и резервите, включени във въпросните консолидирани финансови отчети.
9. Прилагането на настоящия член не е необходимо, ако дяловото участие в капитала на асоциираното предприятие не е съществено.
Член 28
Бележки към консолидираните финансови отчети
1. Бележките към консолидираните финансови отчети представят информацията, която се изисква в съответствие с членове 16, 17 и 18, в допълнение към всяка друга информация, изисквана съгласно други разпоредби на настоящата директива, по начин, който улеснява оценяването на финансовото състояние на консолидираните предприятия като цяло, като се вземат предвид съществените корекции в резултат от специфичните характеристики на консолидираните финансови отчети в сравнение с годишните финансови отчети, като се включва следното:
а)
при оповестяване на сделки между свързани лица, не се включват сделките между консолидирани свързани лица, които се изключват от консолидирането;
б)
при оповестяване на средния брой заети лица през финансовата година, средният брой заети лица в предприятията, консолидирани пропорционално, се оповестява отделно; както и
в)
при оповестяване на сумите на възнагражденията и авансите и кредитите, предоставени на членове на административните, управителните и надзорните органи, се оповестяват само сумите, предоставени от предприятието майка и дъщерните му предприятия на членовете на административните, управителните и надзорните органи на предприятието майка.
2. Наред с информацията по параграф 1 бележките към консолидираните финансови отчети включват следната информация:
а)
по отношение на консолидираните предприятия:
i)
наименованията и седалищата на тези предприятия,
ii)
дела от капитала, притежаван във всяко от тези предприятия, различно от предприятието майка, от консолидираните предприятия или от лица, които действат от свое име, но за сметка на тези предприятия, както и
iii)
информация относно това кои от условията по член 22, параграфи 1, 2 и 7, след прилагане на член 22, параграфи 3, 4 и 5, са послужили като основа за извършване на консолидирането. Оповестяването на тази информация обаче може да бъде пропуснато, когато консолидирането е извършено въз основа на член 22, параграф 1, буква а) и когато делът от капитала и делът на притежаваните права на глас съвпадат.
Същата информация се предоставя по отношение на предприятия, които са изключени от консолидиране поради несъщественост съгласно член 6, параграф 1, буква й) и член 23, параграф 10, като се дава обяснение за изключването на предприятията по член 23, параграф 9;
б)
наименованията и седалищата на консолидираните асоциирани предприятия по смисъла на член 27, параграф 1 и дела от техния капитал, притежаван от консолидирани предприятия или от лица, които действат от свое име, но за сметка на тези предприятия;
в)
наименованията и седалищата на предприятията, консолидирани пропорционално по член 26, факторите, върху които се основава общото управление на тези предприятия, и делът от техния капитал, притежаван от консолидирани предприятия или от лица, които действат от свое име, но за сметка на тези предприятия; както и
г)
по отношение на всяко предприятие, различно от посочените в букви а), б) и в), в което консолидираните предприятия, сами или чрез лица, които действат от свое име, но за сметка на тези предприятия, притежават дялово участие:
i)
наименованието и седалището на тези предприятия,
ii)
делът на притежавания капитал,
iii)
размерът на капитала и резервите и резултатът от дейността на съответното предприятие за последната финансова година, за която са приети финансови отчети.
Информацията за капитала и резервите и за резултата от дейността също може да се пропусне, ако съответното предприятие не публикува баланса си.
3. Държавите-членки могат да разрешат информацията, която се изисква по параграф 2, букви а)-г), да бъде представена под формата на декларация, подадена в съответствие с член 3, параграф 3 от Директива 2009/101/ЕО. Подаването на такава декларация се оповестява в бележките към консолидираните финансови отчети. Държавите-членки могат да разрешат също така тази информация да бъде пропусната, когато тя е с такъв характер, че нейното оповестяване сериозно би засегнало някое от предприятията, за които се отнася. Държавите-членки могат да обвържат това пропускане с предварително административно или съдебно разрешение. Всяко такова пропускане се оповестява в бележките към консолидираните финансови отчети.
Член 29
Консолидиран доклад за дейността
1. Наред с всяка друга информация, изисквана съгласно други разпоредби от настоящата директива, консолидираният доклад за дейността като минимум съдържа информацията, изисквана по членове 19 и 20, като се вземат предвид съществените корекции в резултат на специфичните характеристики на консолидирания доклад за дейността в сравнение с доклада за дейността, като информацията се представя по начин, който улеснява оценяването на състоянието на консолидираните предприятия като цяло.
2. Прилагат се следните корекции на информацията, която се изисква съгласно членове 19 и 20:
а)
при отчитане на данни за придобитите собствени акции или дялове, в консолидирания доклад за дейността се указва броят и номиналната стойност, а ако такава липсва - отчетната стойност на всички акции или дялове на предприятието майка, притежавани от предприятието майка, от негови дъщерни предприятия или от лице, което действа от свое име, но за сметка на някое от тези предприятия. Държавата-членка може да разреши или да изиска оповестяване на тези данни в бележките към консолидираните финансови отчети;
б)
при докладването относно системите за вътрешен контрол и управление на риска, в декларацията за корпоративно управление се включва позоваване на основните характеристики на системите за вътрешен контрол и управление на риска за консолидираните предприятия, взети като цяло.
3. Ако наред с доклада за дейността се изисква и консолидиран доклад за дейността, двата доклада могат да бъдат представени като един доклад.
ГЛАВА 7
ПУБЛИКУВАНЕ
Член 30
Общо изискване за публикуване
1. Държавите-членки гарантират, че в рамките на разумен срок, който не надвишава 12 месеца след датата на баланса, предприятията публикуват надлежно одобрените годишни финансови отчети и доклада за дейността, заедно с мнението на задължителния одитор или на одиторското дружество по член 34 от настоящата директива според законодателството на всяка държава-членка в съответствие с глава 2 от Директива 2009/101/ЕО.
Държавите-членки обаче могат да освобождават предприятия от задължението да публикуват доклада за дейността, когато при поискване лесно може да се получи копие на доклада или на части от него на цена, която не надхвърля административните разходи за изготвянето му.
2. Държава-членка може да освободи предприятие, посочено в приложение II, спрямо което по силата на член 1, параграф 1, буква б) се прилагат мерките за координация, предвидени в настоящата директива, от задължението да публикува финансовите си отчети в съответствие с член 3 от Директива 2009/101/ЕО, при условие че тези финансови отчети са на разположение на обществеността в седалището му, в следните случаи:
а)
всички неограничено отговорни съдружници на съответното предприятие са предприятия измежду посочените в приложение I, регулирани са от законодателството на държавите-членки, различни от държавата-членка, чието законодателство регулира това предприятие, и никое от тези предприятия не публикува финансовите отчети на съответното предприятие със собствените си финансови отчети;
б)
всички неограничено отговорни съдружници на засегнатото предприятие са предприятия, които не са регулирани от законодателството на държава-членка, но са учредени в правна форма, сравнима с формите, посочени в Директива 2009/101/ЕО.
Осигурява се възможност при поискване да се получава копие от финансовите отчети. Цената на копието не може да надвишава административните разходи за изготвянето му.
3. Параграф 1 се прилага по отношение на консолидираните финансови отчети и консолидираните доклади за дейността.
Когато предприятието, съставило консолидираните финансови отчети, е учредено като един от видовете предприятия съгласно приложение II и според националното законодателство на своята държава членка не е задължено да публикува документите по параграф 1 по начина, предвиден в член 3 от Директива 2009/101/ЕО, то като минимум предоставя тези документи на разположение на обществеността поне в седалището си и при поискване предоставя копие, чиято цена не надхвърля административните разходи за изготвянето му.
Член 31
Опростяване за малки и средни предприятия
1. Държавите-членки могат да освободят малките предприятия от задължението да публикуват своите отчети за приходите и разходите и докладите за дейността.
2. Държавите-членки могат да разрешат на средните предприятия да публикуват:
а)
съкратени баланси, в които да се включват само позициите, означени с букви и римски цифри в приложения III и IV, като в баланса или в бележките към финансовите отчети се посочват отделно следните групи:
i)
В I) 3), В II) 1), 2), 3) и 4), В III) 1), 2), 3) и 4), Г II) 2), 3) и 6) и Г III) 1) и 2) от раздел „Активи“ и В 1), 2), 6), 7) и 9) от раздел „Капитал, резерви и пасиви“ от приложение III;
ii)
В I) 3), В II) 1), 2), 3) и 4), В III) 1), 2), 3) и 4), Г II) 2), 3) и 6), Г III) 1) и 2), Е 1), 2), 6), 7) и 9), както и по група I) 1), 2), 6), 7) и 9) от приложение IV,
iii)
изискваната информация, както е посочено в скоби в група Г II) от раздел „Активи“ и група В от раздел „Капитал, резерви и пасиви“ от приложение III като обща сума за всички включени групи, както и поотделно за група Г II) 2) и 3) от раздел „Активи“ и В 1), 2), 6), 7) и 9) от раздел „Капитал, резерви и пасиви“,
iv)
изискваната информация, както е посочено в скоби в група Г II) от приложение IV като обща сума за всички включени позиции, както и поотделно за група Г II) 2) и 3);
б)
съкратени бележки към финансовите си отчети без информацията, която се изисква по член 17, параграф 1, букви е) и й).
Настоящият параграф не засяга действието на член 30, параграф 1, доколкото този член се отнася до отчета за приходите и разходите, доклада за дейността и мнението на задължителния одитор или одиторското предприятие.
Член 32
Други изисквания за публикуване
1. Ако годишните финансови отчети и докладът за дейността се публикуват изцяло, те се възпроизвеждат във вида и с текста, на основата на които задължителният одитор или одиторското дружество са съставили мнението си. Те са придружени от пълния текст на одиторския доклад.
2. Ако годишните финансови отчети не се публикуват изцяло, в съкратения вариант на тези финансови отчети, който не се придружава от одиторския доклад:
а)
се посочва, че публикуваният вариант е съкратен;
б)
се дава информация за регистъра, в който са представени финансовите отчети в съответствие с член 3 от Директива 2009/101/ЕО, или ако финансовите отчети все още не са представени, този факт се оповестява;
в)
се оповестява дали е изразено неквалифицирано, квалифицирано или отрицателно одиторско мнение от задължителния одитор или одиторското дружество или дали задължителният одитор или одиторското дружество не са могли да изразят одиторско мнение;
г)
се оповестява дали одиторският доклад съдържа позоваване на някакви въпроси, върху които задължителният одитор или одиторското дружество са обърнали внимание чрез подчертаването им, без квалифициране на одиторско мнение.
Член 33
Задължение и отговорност за съставяне и публикуване на финансовите отчети и доклада за дейността
1. Държавите-членки гарантират, че членовете на административните, управителните и надзорните органи на предприятието, като действат в рамките на компетенциите, които са им възложени съгласно националното законодателство, имат колективно задължение да направят необходимото:
а)
годишните финансови отчети, докладът за управлението и декларацията за корпоративно управление, когато се изготвя отделно, както и
б)
консолидираните финансови отчети, консолидираният доклад за управлението и консолидираната декларация за корпоративно управление, когато се изготвя отделно,
да се съставят и публикуват съгласно изискванията на настоящата директива и, когато е приложимо, съгласно международните счетоводни стандарти, приети в съответствие с Регламент (ЕО) № 1606/2002.
2. Държавите-членки гарантират, че техните законови, подзаконови и административни разпоредби относно отговорността, най-малкото по отношение на предприятието, се прилагат към членовете на административните, управителните и надзорните органи на предприятията за нарушение на задълженията по параграф 1.
ГЛАВА 8
ОДИТИРАНЕ
Член 34
Общо изискване
1. Държавите-членки гарантират, че финансовите отчети на предприятията, извършващи дейност в обществен интерес, както и на средните и големите предприятия, се одитират от един или повече задължителни одитори или одиторски дружества, одобрени от държавите-членки да извършват задължителни одити въз основа на Директива 2006/43/ЕО.
Задължителният(ите) одитор(и) или одиторко(и) дружество(а) също така
а)
изразява становище:
i)
дали докладът за дейността съответства на финансовите отчети за същата финансова година, и
ii)
дали докладът за дейността е бил изготвен в съответствие с приложимите законови изисквания;
б)
заявява дали предвид познаването и разбирането на предприятието и обстановката, в която то работи, придобити в хода на одита, е установил случаи на съществено невярно представяне в доклада за дейността и посочва характера на невярното представяне.
2. Параграф 1, първа алинея се прилага mutatis mutandis по отношение на консолидираните финансови отчети. Параграф 1, втора алинея се прилага mutatis mutandis по отношение на консолидираните финансови отчети и консолидираните доклади за дейността.
Член 35
Изменение на Директива 2006/43/ЕО по отношение на съдържанието на одиторския доклад
Член 28 от Директива 2006/43/ЕО се заменя със следното:
„Член 28
Одиторски доклад
1. Одиторският доклад включва:
а)
въведение, което като минимум посочва финансовите отчети, които подлежат на задължителен одит, заедно с рамката за финансова отчетност, която е приложена при тяхното изготвяне;
б)
описание на обхвата на задължителния одит, което като минимум посочва одиторските стандарти, в съответствие с които е извършен задължителният одит;
в)
одиторско мнение, което е неквалифицирано, квалифицирано или отрицателно и ясно изразява мнението на задължителния одитор за това дали:
i)
годишните финансови отчети дават вярна и точна представа в съответствие с прилаганата рамка за финансово отчитане, както и
ii)
където е уместно, дали годишните финансови отчети отговарят на законовите изисквания,
Ако задължителният одитор не може да изрази одиторско мнение, докладът включва отказ от мнение;
г)
посочване на въпроси, към които задължителният одитор е обърнал вниманието чрез подчертаването им, без това да квалифицира одиторското мнение;
д)
мнението и отчета, посочени в член 34, параграф 1, втора алинея от Директива 2013/34/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 26 юни 2013 година относно годишните финансови отчети, консолидираните финансови отчети и свързаните доклади на някои видове предприятия и за изменение на Директива 2006/43/ЕО на Европейския парламент и на Съвета и за отмяна на Директиви 78/660/ЕИО и 83/349/ЕИО на Съвета (18).
2. Задължителният одитор подписва и поставя дата на одиторския доклад. Когато задължителният одит се извършва от одиторско дружество, одиторският доклад се подписва поне от задължителния одитор или одитори, извършващи задължителния одит от името на одиторското дружество. При изключителни обстоятелства, държавите-членки могат да предвидят, че този подпис или подписи не следва да се разкриват пред обществеността, ако такова разкриване би могло да доведе до непосредствена и съществена заплаха за физическата сигурност на някое лице. Във всеки случай името на участващото лице (имената на участващите лица) се съобщава(т) на съответните компетентни органи.
3. Одиторският доклад относно консолидираните финансови отчети отговаря на изискванията по параграфи 1 и 2. При докладване относно съответствието на доклада за дейността и на финансовите отчети съгласно параграф 1, буква д), задължителният одитор или одиторското дружество взема предвид консолидираните финансови отчети и консолидирания доклад за дейността. Когато към консолидираните финансови отчети са приложени годишните финансови отчети на предприятието майка, одиторските доклади, които се изискват съгласно настоящия член, могат да бъдат комбинирани.
ГЛАВА 9
РАЗПОРЕДБИ ОТНОСНО ОСВОБОЖДАВАНИЯТА И ОГРАНИЧЕНИЯТА НА ОСВОБОЖДАВАНИЯТА
Член 36
Освобождаване на микропредприятията
1. Държавите-членки могат да освобождават микропредприятията от едно от следните задължения или от всички тях:
а)
задължението да представят информация по „Предоставени аванси и натрупани приходи“ и по „Натрупани задължения и приходи за бъдещи периоди“. Когато държава-членки се ползва от тази възможност, тя може да разреши на тези предприятия, но само по отношение на други плащания, както е посочено в параграф 2, буква б), подточка vi) от настоящия член, да се отклонят от член 6, параграф 1, буква г) по отношение на признаването на „Предоставени аванси и натрупани приходи“ и на „Натрупани задължения и приходи за бъдещи периоди“, при условие че това е отбелязано в бележките към финансовите отчети или в съответствие с буква б) от настоящия параграф - в бележка под линия към баланса;
б)
задължението за съставяне на бележки към финансовите отчети в съответствие с член 16, при условие че информацията, изисквана съгласно член 16, параграф 1, букви г) и д) от настоящата директива и член 24, параграф 2 от Директива 2012/30/ЕС, е оповестена в бележка под линия към баланса;
в)
задължението да изготвят доклад за дейността в съответствие с глава 5, при условие че информацията, изисквана по член 24, параграф 2 от Директива 2012/30/ЕС, е оповестена в бележките към финансовите отчети или - в съответствие с буква б) от настоящия параграф - в бележка под линия към баланса;
г)
задължението да публикуват годишни финансови отчети в съответствие с глава 7 от настоящата директива, при условие че съдържащата се в тях информация от баланса бъде надлежно подадена в съответствие с националното законодателство в най-малко един компетентен орган, посочен от съответната държавата-членка. Когато компетентният орган е различен от централния регистър, търговския регистър или регистъра на дружествата, както е посочено в член 3, параграф 1 от Директива 2009/101/ЕО, компетентният орган е задължен да предостави на регистъра подадената информация.
2. Държавите-членки могат да разрешават на микропредприятията:
а)
да изготвят само съкратен баланс, който да отразява поотделно най-малко онези позиции, които са означени с букви в приложения III или IV, когато това е приложимо. Когато се прилага параграф 1, буква а) от настоящия член, в баланса не се вписва група Д от „Активи“ и група Г от „Пасиви“от приложение III или група Д и група К от приложение IV;
б)
да изготвят само съкратен отчет за приходите и разходите, който да отразява поотделно най-малко следните позиции, когато това е приложимо:
i)
нетен оборот;
ii)
други приходи;
iii)
разходи за суровини и консумативи;
iv)
разходи за персонал;
v)
корекции в стойността;
vi)
други разходи;
vii)
данъци;
viii)
резултат от дейността.
3. Държавите-членки не разрешават, нито изискват член 8 да се прилага за микропредприятия, които се ползват от освобождаванията, предвидени в параграфи 1 и 2 от настоящия член.
4. По отношение на микропредприятията се счита, че годишните финансови отчети, изготвени в съответствие с параграфи 1,2 и 3 от настоящия член, дават вярна и точна представа, която се изисква по член 4, параграф 3, и следователно член 4, параграф 4 не се прилага за такива финансови отчети.
5. Ако се прилага параграф 1, буква а) от настоящия член, общата сума на баланса по член 3, параграф 1, буква а) съдържа активите в групи А-Г от „Активи“от приложение III или в групи А-Гот приложение IV.
6. Без да се засяга настоящия член, държавите-членки гарантират, че микропредприятията иначе се разглеждат като малки предприятия.
7. Държавите-членки не предоставят дерогациите, предвидени в параграфи 1, 2 и 3, на инвестиционни дружества или финансови холдингови дружества.
8. Държавите-членки, в които към 19 юли 2013 действат законови, подзаконови и административни разпоредби в изпълнение на Директива 2012/6/ЕС от 14 март 2012 г. за изменение на Директива 78/660/ЕИО на Съвета относно годишните счетоводни отчети на някои видове дружества във връзка с микросубектите (19), могат да бъдат освободени от изискванията по член 3, параграф 9 относно конвертирането в национална валута на праговете, посочени в член 3, параграф 1, когато прилагат първото изречение на член 53, параграф 1.
9. До 20 юли 2018 Комисията представя на Европейския парламент, на Съвета и на Европейския икономически и социален комитет доклад за положението на микропредприятията, като взема предвид по-специално положението на национално равнище по отношение на броя на предприятията, които отговарят на показателите за размер, и намаляването на административната тежест в резултат на освобождаването от изискването за публикуване.
Член 37
Освобождаване на дъщерни предприятия
Независимо от разпоредбите на директиви 2009/101/ЕО и 2012/30/ЕС, не е задължително държавите-членки да прилагат разпоредбите на настоящата директива по отношение на съдържанието, одита и публикуването на годишните финансови отчети и доклада за дейността на предприятията, регулирани от националното им законодателство, които представляват дъщерни предприятия, когато са изпълнени следните условия:
1)
предприятието майка се регулира от законодателството на държава-членка;
2)
за всяка финансова година, през която се прилага освобождаването, всички акционери или съдружници на дъщерното предприятие са декларирали съгласието си с освобождаването от това задължение;
3)
предприятието майка е декларирало, че гарантира поетите от дъщерното предприятие задължения;
4)
декларациите по точки 2) и 3) от настоящия член са публикувани от дъщерното предприятие съгласно законодателството на държавата-членка в съответствие с глава 2 от Директива 2009/101/ЕО;
5)
дъщерното предприятие е включено в консолидираните финансови отчети, изготвени от предприятието майка в съответствие с настоящата директива;
6)
освобождаването е оповестено в бележките към консолидираните финансови отчети, изготвени от предприятието майка; както и
7)
за дъщерното предприятие са публикувани консолидираните финансови отчети, посочени в точка 5 от настоящия член, консолидираният доклад за дейността и одиторският доклад съгласно законодателството на държавата-членка в съответствие с глава 2 от Директива 2009/101/ЕО.
Член 38
Предприятия, които са неограничено отговорни съдружници на други предприятия
1. Държавите-членки могат да изискват предприятията, посочени в член 1, параграф 1, буква а), които се регулират от законодателството им и които са неограничено отговорни съдружници на което и да било предприятие, посочено в член 1, параграф 1, буква б) („съответното предприятие“), да изготвят, предоставят за одит и публикуват заедно със собствените си финансови отчети и финансовите отчети на съответното предприятие в съответствие с настоящата директива; в такъв случай изискванията на настоящата директива не се прилагат за съответното предприятие.
2. Не е задължително държавите-членки да прилагат изискванията на настоящата директива към съответното предприятие, ако:
а)
финансовите отчети на съответното предприятие са изготвени, одитирани и публикувани в съответствие с разпоредбите на настоящата директива от предприятие, което:
i)
е неограничено отговорен съдружник на съответното предприятие, и
ii)
се регулира от правото на друга държава-членка;
б)
съответното предприятие е включено в консолидираните финансови отчети, изготвени, одитирани и публикувани в съответствие с настоящата директива от:
i)
неограничено отговорен съдружник, или
ii)
предприятие майка, регулирано от законодателството на държава-членка, когато съответното предприятие е включено в консолидираните финансови отчети на по-голямо обединение от предприятия, изготвени, одитирани и публикувани в съответствие с настоящата директива. Това освобождаване се оповестява в бележките към консолидираните финансови отчети.
3. В случаите по параграф 2 съответното предприятие при поискване съобщава наименованието на предприятието, което публикува финансовите отчети.
Член 39
Освобождаване относно отчета за приходите и разходите за предприятия майки, които изготвят консолидирани финансови отчети
Не е задължително държавите-членки да прилагат разпоредбите на настоящата директива по отношение на одита и публикуването на отчета за приходите и разходите към предприятия, регулирани от националното им законодателство, които представляват предприятия майки, ако са изпълнени следните условия:
1)
предприятието майка изготвя консолидирани финансови отчети в съответствие с настоящата директива и е включено в тези консолидирани финансови отчети;
2)
освобождаването е оповестено в бележките към годишните финансови отчети на предприятието майка;
3)
освобождаването е оповестено в бележките към консолидираните финансови отчети, изготвени от предприятието майка; както и
4)
резултатът от дейността на предприятието майка, определен в съответствие с настоящата директива, е записан в неговия баланс.
Член 40
Ограничение по отношение на освобождаванията за предприятия, извършващи дейност в обществен интерес
Освен ако е изрично предвидено в настоящата директива, държавите-членки не предоставят на предприятията, извършващи дейност в обществен интерес, опростяванията и освобождаванията в нея. Предприятията, извършващи дейност в обществен интерес, се третират като големи предприятия, независимо от нетния им оборот, общата сума на баланса или средния брой служители през финансовата година.
ГЛАВА 10
ДОКЛАД ЗА ПЛАЩАНИЯТА КЪМ ПРАВИТЕЛСТВА
Член 41
Определения във връзка с отчитането на плащанията към правителства
За целите на настоящата глава се прилагат следните определения:
1.
„Предприятие, работещо в добивната промишленост“ означава предприятие, осъществяващо каквато и да било дейност, свързана с проучване, търсене, откриване, разработване на находища и добив на минерали, нефт, природен газ или други суровини, попадаща в обхвата на икономическите дейности, изброени в приложение I, раздел В, позиции 05-08 към Регламент (ЕО) № 1893/2006 на Европейския парламент и на Съвета от 20 декември 2006 г. за установяване на статистическа класификация на икономическите дейности NACE Rev. 2 (20).
2.
„Предприятие, работещо в дърводобива от девствени гори“ означава предприятие, осъществяващо дейност в девствени гори съгласно приложение I, раздел А, позиция 02, група 02.2 към Регламент (ЕО) № 1893/2006.
3.
„Правителство“ означава който и да било национален, регионален или местен орган на държава-членка или трета държава. Това включва отдел, агенция или предприятие, контролирани от въпросния орган, съгласно член 22, параграфи 1-6 от настоящата директива.
4.
„Проект“ означава оперативни дейности, управлявани от единен договор, лиценз, лизинг, концесия или подобни правни споразумения, представляващи основание за задължение за плащане към правителство. Освен това, ако няколко такива споразумения са съществено свързани помежду си, това се смята за проект.
5.
„Плащане“ означава сума, изплатена в парично изражение или в натура, за дейностите, описани в точки 1 и 2, която спада към следните видове:
а)
права върху продукция;
б)
данъци, налагани върху дохода, производството или печалбите на дружества, с изключение на данъците, налагани върху потреблението, напр. данък върху добавената стойност, данъци върху доходите на физическите лица или данъци върху продажбите;
в)
роялти;
г)
дивиденти;
д)
бонуси за подписване, откриване и производство;
е)
лицензионни такси, наеми, такси за регистрация и други възнаграждения за лицензи и/или концесии; както и
ж)
плащания за инфраструктурни подобрения.
Член 42
Предприятия, които са задължени да докладват за плащанията към правителства
1. Държавите-членки изискват големите предприятия и всички предприятия, извършващи дейност в обществен интерес, които работят в добивната промишленост или в дърводобива от девствени гори, да изготвят и предоставят на обществеността годишен доклад за плащанията, извършвани към правителства.
2. Това задължение не се прилага към никое предприятие, регулирано от законодателството на държава-членка, което е дъщерно предприятие или предприятие майка, ако са изпълнени и двете от следните условия:
а)
предприятието майка се регулира от законодателството на държава-членка; както и
б)
плащанията към правителства, извършвани от предприятието, са включени в консолидирания доклад за плащанията към правителства, изготвян от предприятието майка в съответствие с член 44.
Член 43
Съдържание на доклада
1. Не е необходимо всяко плащане, независимо дали е извършено като еднократно плащане или като поредица от свързани плащания, да бъде отразявано в доклада, ако размерът му не надвишава 100 000 EUR за една финансова година.
2. В доклада се оповестява следната информация във връзка с дейностите, описани в член 41, точки 1 и 2, за съответната финансова година:
а)
общият размер на извършените плащания към всяко правителство;
б)
общият размер за всеки от видовете плащания, посочени в член 41, точка 5, букви а)-ж), извършени към всяко правителство;
в)
когато тези плащания са били причислени към конкретен проект, общият размер за всеки от видовете плащания, посочени в член 41, точка 5, букви а)-ж), извършени по всеки проект, и общият размер на плащанията по всеки проект.
Плащания, извършени от предприятие за задължения, наложени на равнището на субекта, могат да се оповестяват на равнището на субекта, а не на равнище проект.
3. Когато към дадено правителство се извършват плащания в натура, те се отчитат по стойност и, ако е приложимо - по обем. Предоставят се и обяснителни бележки, от които е видно как е била изчислена стойността им.
4. Оповестяването на плащанията, посочени в настоящия член, отразява същността, а не формата на съответното плащане или дейност. Плащанията и дейностите не могат да бъдат изкуствено разделяни или обединявани, за да се избегне прилагането на настоящата директива.
5. За държавите-членки, чиято парична единица не е еврото, прагът в евро по параграф 1 се конвертира в национална валута посредством:
а)
прилагане на обменния курс, публикуван в Официален вестник на Европейския съюз на датата на влизане в сила на директивата, определяща този праг; както и
б)
закръгляне към най-близката стотица.
Член 44
Консолидиран доклад относно плащанията към правителствата
1. Държава-членка изисква от всяко голямо предприятие или от всяко предприятие, извършващо дейност в обществен интерес, което работи в областта на добивната промишленост или дърводобива от девствени гори и се подчинява на нейното национално законодателство, да съставя консолидиран доклад за плащанията към правителства в съответствие с членове 42 и 43, ако въпросното предприятие майка е задължено да изготвя консолидирани финансови отчети съгласно предвиденото в член 22, параграфи 1-6.
Счита се, че предприятието майка извършва дейност в областта на добивната промишленост или дърводобива от девствени гори, ако някое от неговите дъщерни предприятия извършва дейност в тези области.
В консолидирания доклад се включват само плащания, произтичащи от операции, свързани с добив/дърводобив.
2. Задължението за съставяне на консолидиран доклад, посочено в параграф 1, не се прилага за:
а)
предприятие майка на малка група съгласно определеното в член 3, параграф 5, освен когато някое свързано предприятие е предприятие, извършващо дейност в обществен интерес;
б)
предприятие майка на средна група съгласно определеното в член 3, параграф 6, освен когато някое свързано предприятие е предприятие, извършващо дейност в обществен интерес; както и
в)
предприятие майка, регулирано от законодателството на държава-членка, което също така е дъщерно предприятие, ако неговото собствено предприятие майка се регулира от законодателството на държава-членка.
3. Не е необходимо предприятие, включително предприятие, извършващо дейност в обществен интерес, да се включва в консолидирания доклад за плащанията към правителства, когато е изпълнено поне едно от следните условия:
а)
сериозни дългосрочни ограничения в значителна степен възпрепятстват предприятието майка при упражняване на неговите права върху активите или управлението на въпросното предприятие;
б)
в изключително редки случаи, при които информацията, нужна за изготвянето на консолидирания доклад за плащанията към правителствата в съответствие с настоящата директива, не може да бъде получена без прекомерни разходи или ненужно забавяне;
в)
акциите или дяловете на въпросното предприятие се притежават единствено с оглед на последващата им продажба.
Изключенията по-горе се прилагат само когато се използват и за целите на консолидираните финансови отчети.
Член 45
Публикуване
1. Докладът по член 42 и консолидираният доклад по член 44 за плащанията към правителствата се публикуват съгласно законите на всяка държава-членка в съответствие с глава 2 от Директива 2009/101/ЕО.
2. Държавите-членки гарантират, че членовете на отговорните органи на дадено предприятие, като действат в рамките на компетенциите, които са им предоставени съгласно националното законодателство, са отговорни да гарантират, в рамките на своята осведоменост и капацитет, че докладът за плащанията към правителства е изготвен и публикуван в съответствие с изискванията по настоящата директива.
Член 46
Критерии за еквивалентност
1. Посочените в членове 42 и 44 предприятия, които изготвят и оповестяват доклад, съответстващ на изискванията за докладване на трета държава, определени съгласно член 47 като еквивалентни на изискванията по настоящата глава, се освобождават от изискванията по настоящата глава, с изключение на задължението да публикуват този доклад, както е предвидено в законодателството на всяка държава-членка в съответствие с глава 2 от Директива 2009/101/ЕО.
2. Комисията се оправомощава да приема делегирани актове съгласно член 49 за определяне на критериите, които да се прилагат при оценката по параграф 1 от настоящия член на еквивалентността на изискванията за докладване на трети държави и изискванията по настоящата глава.
3. Критериите, определени от Комисията съгласно параграф 2:
а)
включват следното:
i)
целеви предприятия;
ii)
целеви получатели на плащания;
iii)
получени плащания;
iv)
дейности, към които се отнасят получените плащания;
v)
разбивка на получените плащания;
vi)
основания за докладване на консолидирана база;
vii)
средство за докладване;
viii)
честота на докладване; както и
ix)
мерки срещу избягването;
б)
или да бъдат ограничени до критерии, улесняващи прякото сравнение между изискванията за докладване на трети държави и изискванията по настоящата глава.
Член 47
Прилагане на критериите за еквивалентност
Комисията се оправомощава да приема актове за изпълнение, за да посочи изискванията за докладване на трети държави, които след прилагане на критериите за еквивалентност, определени съгласно член 46, счита за еквивалентни на изискванията по настоящата глава. Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 50, параграф 2.
Член 48
Преглед
Комисията извършва преглед на прилагането и ефективността на настоящата глава и докладва за резултатите от него, в частност по отношение на обхвата на задълженията за докладване и тяхното изпълнение, както и на реда и условията за докладване на равнище проект.
В прегледа се вземат предвид международните събития, по-специално по отношение на подобряването на прозрачността на плащанията към правителства, да се оценява въздействието на други международни режими и да се отчитат последиците върху конкурентоспособността и сигурността на енергийните доставки. Прегледът приключва до 21 юли 2018.
Докладът от прегледа се представя на Европейския парламент и на Съвета, ако е целесъобразно - заедно със законодателно предложение. В доклада се разглежда възможността за включването в обхвата на изискванията за докладване и на други стопански сектори, както и дали докладът относно плащанията към правителства следва да бъде одитиран. Освен това в него се разглежда и възможността за оповестяване на допълнителна информация за средния брой служители, използването на подизпълнители и всякакви парични санкции, налагани по държави.
Същевременно в доклада се анализира доколко е осъществимо на практика въвеждането на задължение за всички субекти от Съюза да упражняват нужната добросъвестност, когато добиват полезни изкопаеми, за да гарантират, че веригите на доставки не са свързани със страни по конфликти и отговарят на препоръките на ИПДП и ОИСР за отговорно управление на веригите на доставки.
ГЛАВА 11
ЗАКЛЮЧИТЕЛНИ РАЗПОРЕДБИ
Член 49
Упражняване на делегирани правомощия
1. Правомощието да приема делегирани актове се предоставя на Комисията при спазване на предвидените в настоящия член условия.
2. Правомощието да приема делегирани актове, посочено в член 1, параграф 2, член 3, параграф 13 и член 46, параграф 2 се предоставя на Комисията за неограничен период от време, считано от датата, посочена в член 54.
3. Делегирането на правомощия, посочено в член 1, параграф 2, член 3, параграф 13 и член 46, параграф 2 може да бъде оттеглено по всяко време от Европейския парламент или от Съвета. С решението за оттегляне прекратява посоченото в него делегиране на правомощия. То поражда действие в деня след публикуването на решението в Официален вестник на Европейския съюз или на по-късна, посочена в решението дата. То не засяга действителността на делегираните актове, които вече са в сила.
4. Веднага след като приеме делегиран акт, Комисията нотифицира акта едновременно на Европейския парламент и Съвета.
5. Делегиран акт, приет съгласно член 1, параграф 2, член 3, параграф 13 или член 46, параграф 2, влиза в сила единствено ако нито Европейският парламент, нито Съветът са представили възражения в срок от два месеца след нотифицирането на акта, или ако преди изтичането на този срок и Европейският парламент и Съветът са уведомили Комисията, че няма да представят възражения. Този срок се удължава с два месеца по инициатива на Европейския парламент или на Съвета.
Член 50
Процедура на комитет
1. Комисията се подпомага от комитет. Този комитет е комитет по смисъла на Регламент (ЕС) № 182/2011.
2. При позоваване на настоящия параграф се прилага член 5 от Регламент (ЕС) № 182/2011.
Член 51
Санкции
Държавите-членки предвиждат санкциите, които са приложими при нарушения на националните разпоредби, приети съгласно настоящата директива, и вземат всички необходими мерки, за да гарантират прилагането на тези санкции. Предвидените санкции са ефективни, пропорционални и възпиращи.
Член 52
Отмяна на Директиви 78/660/ЕИО и 83/349/ЕИО
Отменят се Директиви 78/660/ЕИО и 83/349/ЕИО считано от датата на влизане в сила на настоящата директива.
Позоваванията на отменените директиви се считат за позовавания на настоящата директива и се четат в съобразно таблицата за съответствие в приложение VII.
Член 53
Транспониране
1. Държавите-членки въвеждат в сила законовите, подзаконовите и административните разпоредби, необходими, за да се съобразят с настоящата директива до 20 юли 2015 г. Те незабавно информират Комисията за това.
Държавите-членки могат да предвидят, че посочените в първата алинея разпоредби се прилагат за първи път по отношение на финансовите отчети за финансовите години, започващи на 1 януари 2016 г. или през календарната 2016 година.
Когато държавите-членки приемат тези разпоредби, в тях се съдържа позоваване на настоящата директива или то се извършва при официалното им публикуване. Условията и редът на позоваване се определят от държавите-членки.
2. Държавите-членки съобщават на Комисията текста на основните разпоредби от националното законодателство, които приемат в областта, уредена с настоящата директива.
Член 54
Влизане в сила
Настоящата директива влиза в сила на двадесетия ден след публикуването ѝ в Официален вестник на Европейския съюз.
Член 55
Адресати
Адресати на настоящата директива са държавите-членки.
Съставено в Брюксел на 26 юни 2013 година.
EIROPAS PARLAMENTA UN PADOMES DIREKTĪVA 2013/34/ES
(2013. gada 26. jūnijs)
par noteiktu veidu uzņēmumu gada finanšu pārskatiem, konsolidētajiem finanšu pārskatiem un saistītiem ziņojumiem, ar ko groza Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2006/43/EK un atceļ Padomes Direktīvas 78/660/EEK un 83/349/EEK
(Dokuments attiecas uz EEZ)
EIROPAS PARLAMENTS UN EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 50. panta 1. punktu,
ņemot vērā Komisijas priekšlikumu,
pēc leģislatīvā akta projekta nosūtīšanas valstu parlamentiem,
ņemot vērā Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu (1),
saskaņā ar parasto likumdošanas procedūru (2),
tā kā:
(1)
Šajā direktīvā ir ņemta vērā Komisijas labāka tiesiskā regulējuma programma un jo īpaši paziņojums ar nosaukumu "Lietpratīgs regulējums Eiropas Savienībā", kura mērķis ir izveidot un izstrādāt augstākās kvalitātes regulējumu, vienlaikus ievērojot subsidiaritātes un proporcionalitātes principus un nodrošinot, ka administratīvais slogs ir samērīgs ar šā regulējuma radīto labumu. Komisijas paziņojumā ar nosaukumu "Vispirms domāt par mazākajiem - Eiropas Mazās uzņēmējdarbības akts", ko pieņēma 2008. gada jūnijā un pārskatīja 2011. gada februārī, ir atzīta mazo un vidējo uzņēmumu (MVU) centrālā nozīme Savienības ekonomikā un noteikts mērķis, proti, uzlabot vispārējo pieeju uzņēmējdarbībai un politikas veidošanā nostiprināt principu "vispirms domāt par mazākajiem", attiecinot to uz regulējuma darbībām līdz pat sabiedriskiem pakalpojumiem. Eiropadomes 2011. gada 24. un 25. marta sanāksmē atzinīgi tika vērtēta Komisijas iniciatīva nākt klajā ar "Vienotā tirgus aktu", kurā paredzēti pasākumi, lai veicinātu izaugsmi un darbvietu radīšanu un sniegtu taustāmu labumu iedzīvotājiem un uzņēmumiem.
Komisijas paziņojumā ar nosaukumu "Vienotā tirgus akts", ko pieņēma 2011. gada aprīlī, ierosināts vienkāršot Padomes Ceturto Direktīvu 78/660/EEK (1978. gada 25. jūlijs), kas pamatojas uz Līguma 54. panta 3. punkta g) apakšpunktu un attiecas uz noteiktu veidu sabiedrību gada pārskatiem (3), un Padomes Septīto Direktīvu 83/349/EEK (1983. gada 13. jūnijs), kas pamatojas uz Līguma 54. panta 3. punkta g) apakšpunktu un attiecas uz konsolidētajiem pārskatiem (4) (Grāmatvedības direktīvas) attiecībā uz finanšu informācijas sniegšanas pienākumiem un samazināt administratīvo slogu, jo īpaši MVU. Stratēģijas "Eiropa 2020" gudrai, ilgtspējīgai un integrējošai izaugsmei mērķis ir samazināt administratīvo slogu un uzlabot uzņēmējdarbības vidi, jo īpaši MVU labā, kā arī veicināt MVU internacionalizāciju. Eiropadomes 2011. gada 24. un 25. marta sanāksmē izskanēja arī aicinājums gan Savienības, gan atsevišķu valstu līmenī samazināt vispārējo regulatīvo slogu, jo īpaši MVU, un tika ierosināti pasākumi, lai palielinātu produktivitāti, piemēram, novēršot birokrātiskos šķēršļus un uzlabojot tiesisko regulējumu maziem un vidējiem uzņēmumiem.
(2)
2008. gada 18. decembrī Eiropas Parlaments pieņēma neleģislatīvu rezolūciju par grāmatvedības prasībām maziem un vidējiem uzņēmumiem, jo īpaši saimnieciskajām mikrovienībām (5) norādot, ka Grāmatvedības direktīvas bieži vien rada lielu slogu maziem un vidējiem uzņēmumiem un jo īpaši saimnieciskajām mikrovienībām, un lūdza Komisiju turpināt iesākto darbu, pārskatot minētās direktīvas.
(3)
Akcionāru, dalībnieku un trešo personu aizsargāšanai jo īpaši svarīgi ir koordinēt valstu noteikumus par gada finanšu pārskatu un vadības ziņojumu sagatavošanu un saturu, tajos izmantotajām novērtēšanas metodēm un publicēšanu attiecībā uz dažu veidu uzņēmumiem ar ierobežotu atbildību. Minētajās jomās šādu veidu uzņēmumiem ir jāveic vienlaicīga koordinēšana, jo, no vienas puses, daži uzņēmumi darbojas vairāk nekā vienā dalībvalstī un, no otras puses, šādi uzņēmumi nepiedāvā trešām personām nekādas garantijas, kas pārsniegtu to neto aktīvus.
(4)
Gada finanšu pārskatiem ir atšķirīgi mērķi, un tie ne tikai sniedz informāciju investoriem kapitāla tirgos, bet arī sniedz pārskatu par veiktajiem darījumiem un uzlabo korporatīvo pārvaldību. Savienības grāmatvedības tiesību aktos ir jāpanāk pienācīgs līdzsvars starp finanšu pārskatu lietotāju interesēm un uzņēmumu ieinteresētību tajā, lai ziņošanas prasības neizraisītu pārmērīgu slogu.
(5)
Šīs direktīvas darbības jomā būtu jāiekļauj konkrēti uzņēmumi ar ierobežotu atbildību, piemēram, akciju sabiedrības un sabiedrības ar ierobežotu atbildību. Turklāt pastāv būtisks skaits līgumsabiedrību un komandītsabiedrību, no kurām visi dalībnieki ar pilnu atbildību ir vai nu akciju sabiedrības vai sabiedrības ar ierobežotu atbildību, un tāpēc uz šādām līgumsabiedrībām vajadzētu attiecināt šīs direktīvas saskaņošanas pasākumus. Ar šo direktīvu būtu jādrošina arī tas, ka līgumsabiedrības ietilpst tās darbības jomā, ja līgumsabiedrības dalībniekiem, kas nav sabiedrība ar ierobežotu atbildību vai akciju sabiedrība, faktiski ir ierobežota atbildība par sabiedrības saistībām, jo minēto atbildību ierobežo citi uzņēmumi, kas ir šīs direktīvas darbības jomā. Bezpeļņas uzņēmumu izslēgšana no šīs direktīvas darbības jomas atbilst tās mērķim saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienības darbību (LESD) 50. panta 2. punkta g) apakšpunktu.
(6)
Šīs direktīvas darbības jomai vajadzētu būt balstītai uz principiem un tai būtu jānodrošina, ka uzņēmumam nav iespējams radīt situāciju, kad uz to neattiektos šīs direktīvas darbības joma, izveidojot grupas struktūru ar vairāklīmeņu uzņēmumiem, kas veic uzņēmējdarbību Savienībā vai ārpus tās.
(7)
Šīs direktīvas noteikumi būtu jāpiemēro tikai tiktāl, ciktāl tie atbilst vai nav pretrunā noteikumiem par noteiktu veidu uzņēmumu finanšu pārskatiem vai noteikumiem par uzņēmuma kapitāla sadali, kas paredzēti citos spēkā esošos tiesību aktos, kurus pieņēmusi viena vai vairākas Savienības iestādes.
(8)
Turklāt Savienības līmenī ir jānosaka līdzvērtīgu tiesisko prasību minimums attiecībā uz finanšu informācijas apjomu, kāds savstarpēji konkurējošiem uzņēmumiem būtu jādara pieejams sabiedrībai.
(9)
Gada finanšu pārskati būtu jāsagatavo piesardzīgi un tiem būtu jāsniedz patiess un skaidrs priekšstats par uzņēmuma aktīviem, saistībām, finansiālo stāvokli un peļņu vai zaudējumiem. Ir iespējams, ka izņēmuma gadījumos, piemērojot šīs direktīvas noteikumus, finanšu pārskati nesniedz šādu patiesu un skaidru priekšstatu. Šādos gadījumos uzņēmumam būtu jāatkāpjas no šādiem noteikumiem, lai sniegtu patiesu un skaidru priekšstatu. Dalībvalstīm vajadzētu būt iespējai noteikt šādus izņēmuma gadījumus un izstrādāt attiecīgus īpašus noteikumus, kas piemērojami minētajos gadījumos. Ar minētajiem izņēmuma gadījumiem vajadzētu saprast tikai ļoti neparastus darījumus un neparastas situācijas, un tos nevajadzētu, piemēram, attiecināt uz konkrētām nozarēm kopumā.
(10)
Ar šo direktīvu būtu jānodrošina, ka prasības attiecībā uz mazajiem uzņēmumiem lielā mērā ir saskaņotas visā Savienībā. Šīs direktīvas pamatā ir princips"vispirms domāt par mazākajiem". Lai novērstu nesamērīgu administratīvo slogu minētajiem uzņēmumiem, dalībvalstīm vajadzētu būt tiesīgām papildus obligātajām piezīmēm pieprasīt tikai nedaudzas piezīmes, ar ko atklāj informāciju. Tomēr vienotas iesniegšanas sistēmas gadījumā dalībvalstis konkrētos gadījumos var pieprasīt atklāt noteikta apjoma papildu informāciju, ja tas ir skaidri pieprasīts valsts nodokļu tiesību aktos un ja šāda informācija ir noteikti vajadzīga nodokļu iekasēšanas mērķiem. Dalībvalstīm vajadzētu būt iespējai vidējiem un lieliem uzņēmumiem noteikt prasības, kas pārsniedz šajā direktīvā paredzētās minimālās prasības.
(11)
Gadījumos, kad ar šo direktīvu dalībvalstīm ir atļauts noteikt papildu prasības, piemēram, maziem uzņēmumiem, tas nozīmē, ka dalībvalstis šo iespēju var izmantot vai nu pilnīgi vai daļēji, pieprasot mazāk, nekā ir paredzēts ar šo iespēju. Tāpat gadījumos, kad saskaņā ar šo direktīvu dalībvalstīm ir atļauts piemērot izņēmumu, piemēram, attiecībā uz maziem uzņēmumiem, tas nozīmē, ka dalībvalstis izņēmumu attiecībā uz šādiem uzņēmumiem var piemērot vai nu pilnīgi, vai daļēji.
(12)
Mazus, vidējus un lielus uzņēmumus vajadzētu definēt un nošķirt, ņemot vērā bilances kopsummu, neto apgrozījumu un vidējo darbinieku skaitu finanšu gada laikā, jo minētie kritēriji parasti sniedz objektīvu pierādījumu par uzņēmuma lielumu. Tomēr gadījumos, kad mātesuzņēmums nesagatavo grupas konsolidētos finanšu pārskatus, dalībvalstīm vajadzētu būt tiesīgām veikt pasākumus, ko tās uzskata par nepieciešamiem, lai pieprasītu šādu uzņēmumu uzskatīt par lielāku uzņēmumu, tā lielumu un attiecīgo kategoriju nosakot konsolidēti vai agregēti. Ja dalībvalsts piemēro vienu vai vairākus iespējamos atbrīvojumus mikrouzņēmumiem, šos mikrouzņēmumus vajadzētu arī definēt, ņemot vērā bilances kopsummu, neto apgrozījumu un vidējo darbinieku skaitu finanšu gada laikā. Nevajadzētu uzlikt par pienākumu dalībvalstīm savos valsts tiesību aktos definēt atsevišķas vidējo un lielo uzņēmumu kategorijas, ja uz vidējiem uzņēmumiem tiek attiecinātas tās pašas prasības kā uz lieliem uzņēmumiem.
(13)
Mikrouzņēmumu resursi apjomīgo regulatīvo prasību izpildei ir ierobežoti. Gadījumos, kad nav īpašu noteikumu attiecībā uz mikrouzņēmumiem, tiem piemēro tos pašus noteikumus, ko piemēro mazajiem uzņēmumiem. Minētie noteikumi mikrouzņēmumiem rada administratīvo slogu, kurš ir nesamērīgs ar to lielumu, un tādēļ attiecīgi ir apgrūtinošāks mikrouzņēmumiem salīdzinājumā ar citiem maziem uzņēmumiem. Tādēļ dalībvalstīm vajadzētu būtu iespējai atbrīvot mikrouzņēmumus no dažiem pienākumiem, kas attiecas uz maziem uzņēmumiem, kuri tiem radītu pārmērīgu administratīvo slogu. Tomēr uz mikrouzņēmumiem joprojām būtu jāattiecina jebkādi attiecīgajā valstī noteikti pienākumi dokumentēt savus komercdarījumus un finanšu stāvokli. Turklāt uz ieguldījumu uzņēmumiem un finanšu pārvaldītājuzņēmumiem nevajadzētu attiecināt priekšrocības, ko sniedz mikrouzņēmumiem piemērojamā vienkāršošana.
(14)
Pieņemot lēmumu par to, vai saistībā ar šo direktīvu mikrouzņēmumiem ieviest atšķirīgu režīmu un kādā veidā to darīt, dalībvalstīm būtu jāņem vērā sava tirgus īpašie apstākļi un vajadzības.
(15)
Mikrouzņēmumiem finanšu pārskatu publicēšana var būt apgrūtinoša. Vienlaikus dalībvalstīm ir jānodrošina, ka tiek pildīta šī direktīva. Tādēļ dalībvalstīm, kas izmanto šajā Direktīvā paredzētos izņēmumus mikrouzņēmumiem, vajadzētu būt iespējai atbrīvot mikrouzņēmumus no vispārējā publicēšanas pienākuma, ar noteikumu, ka bilances informācija ir pienācīgi reģistrēta saskaņā ar attiecīgās valsts tiesību aktiem vismaz vienā norīkotajā kompetentajā iestādē un ka šī informācija ir pārsūtīta uzņēmumu reģistram, lai, iesniedzot pieteikumu, būtu iegūstama tās kopija. Šādos gadījumos nebūtu jāpiemēro šajā direktīvā noteiktais pienākums publicēt uzskaites dokumentus saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2009/101/EK (2009. gada 16. septembris) par to, ka vienādošanas nolūkā koordinēt nodrošinājumus, ko dalībvalstis prasa no sabiedrībām Līguma 48. panta otrās daļas nozīmē, lai aizsargātu sabiedrību dalībnieku un trešo personu intereses (6) 3. panta 5. punktu.
(16)
Lai nodrošinātu, ka tiek atklāta salīdzināma un līdzvērtīga informācija, atzīšanas un novērtēšanas principos vajadzētu iekļaut darbības turpināšanas, piesardzības un uzkrāšanas principus. Savstarpēju ieskaitu starp aktīvu un saistību posteņiem un starp ieņēmumiem un izdevumiem nevajadzētu atļaut, un aktīvu un saistību komponentus vajadzētu vērtēt atsevišķi. Tomēr īpašos gadījumos dalībvalstīm vajadzētu būt iespējai atļaut uzņēmumiem vai pieprasīt no tiem veikt savstarpēju ieskaitu starp aktīvu un saistību posteņiem un starp ieņēmumu un izdevumu posteņiem. Atspoguļojot posteņus finanšu pārskatos, vajadzētu ņemt vērā attiecīgā darījuma vai pasākuma ekonomisko realitāti vai komerciālo saturu. Tomēr dalībvalstīm vajadzētu būt iespējai nepiemērot uzņēmumiem minēto principu.
(17)
Attiecībā uz atzīšanu, novērtēšanu, atspoguļošanu, atklāšanu un konsolidāciju finanšu pārskatos galvenajam principam vajadzētu būt būtiskuma principam. Saskaņā ar būtiskuma principu informāciju, ko uzskata par nebūtisku, finanšu pārskatos, piemēram, var sniegt agregētā veidā. Tomēr, pat ja vienu elementu var uzskatīt par nebūtisku, līdzīgus nebūtiskus elementus kopā var uzskatīt par būtiskiem. Vajadzētu dot dalībvalstīm iespēju ierobežot būtiskuma principa obligātu piemērošanu, attiecinot to tikai uz atspoguļošanu un atklāšanu. Būtiskuma principam nevajadzētu ietekmēt jebkādus valstī noteiktus pienākumus kārtot saimniecisko darījumu un finanšu stāvokļa pilnu uzskaiti.
(18)
Lai nodrošinātu informācijas ticamību finanšu pārskatos, gada finanšu pārskatos atzītie posteņi būtu jānovērtē, balstoties uz iegādes cenas vai ražošanas izmaksu principu. Tomēr dalībvalstīm vajadzētu būt iespējai atļaut vai pieprasīt no uzņēmumiem pārvērtēt pamatlīdzekļus, lai finanšu pārskatu lietotāji varētu saņemt būtiskāku informāciju.
(19)
Lai finanšu informācija būtu salīdzināma visā Savienībā, no dalībvalstīm ir jāprasa, lai attiecībā uz dažiem finanšu instrumentiem tiktu atļauta patiesās vērtības uzskaites sistēma. Turklāt patiesās vērtības uzskaites sistēmas sniedz informāciju, kas finanšu pārskatu lietotājiem var būt būtiskāka nekā informācija, kas balstīta uz iegādes cenu vai ražošanas izmaksām. Attiecīgi dalībvalstīm būtu jāatļauj patiesās vērtības uzskaites sistēmas pieņemšana visiem uzņēmumiem vai uzņēmumu kategorijām, kas nav mikrouzņēmumi, kuri izmanto šajā direktīvā paredzētos izņēmumus, gan attiecībā uz gada, gan konsolidētajiem finanšu pārskatiem vai - ja dalībvalsts tā nolemj - tikai attiecībā uz konsolidētajiem finanšu pārskatiem. Turklāt būtu jādod dalībvalstīm iespēja atļaut vai pieprasīt patiesās vērtības uzskaiti tādiem aktīviem, kas nav finanšu instrumenti.
(20)
Lai finanšu pārskatu lietotājiem nodrošinātu iespēju labāk salīdzināt uzņēmumu finanšu stāvokli Savienībā, ir jāierobežo to shēmu skaits bilances sagatavošanai. Dalībvalstīm būtu jāprasa bilancei izmantot vienu shēmu, un tām vajadzētu būt iespējai piedāvāt izvēles iespēju starp atļautajām shēmām. Tomēr būtu jādod dalībvalstīm iespēja atļaut vai pieprasīt uzņēmumiem mainīt bilances shēmu un iesniegt bilanci, kurā nošķirti īstermiņa un ilgtermiņa posteņi. Būtu jāatļauj peļņas un zaudējumu pārskata shēma, kurā norādīts izdevumu veids, un peļņas un zaudējumu pārskata shēma, kas rāda izdevumu funkcijas. Dalībvalstīm būtu jāprasa peļņas un zaudējumu pārskatam izmantot vienu shēmu, un tām vajadzētu būt iespējai piedāvāt izvēles iespēju starp atļautajām shēmām. Dalībvalstīm arī būtu jāvar atļaut uzņēmumiem peļņas un zaudējumu pārskata vietā sniegt darbības pārskatu, kas sagatavots saskaņā ar vienu no atļautajām shēmām. Varētu atļaut mazajiem un vidējiem uzņēmumiem izmantot prasītās shēmas vienkāršotu variantu. Tomēr būtu jādod dalībvalstīm iespēja ierobežot bilances, kā arī peļņas un zaudējumu pārskata shēmu struktūru, ja tas ir nepieciešams, lai finanšu pārskatus iesniegtu elektroniski.
(21)
Salīdzināmības nolūkā būtu jāizveido vienota sistēma, inter alia, vērtības korekciju, uzņēmuma nemateriālās vērtības, uzkrājumu, preču krājumu un atvietojamu aktīvu, kā arī ārkārtēju apmēru vai biežuma ieņēmumu un izdevumu atzīšanai, novērtēšanai un atspoguļošanai.
(22)
Dažu posteņu atzīšana un novērtēšana finanšu pārskatos balstās uz aplēsēm, vērtējumiem vai modeļiem, nevis uz konkrētiem aprakstiem. Uzņēmējdarbībai piemītošo nenoteiktību rezultātā dažus finanšu pārskatu posteņus nevar novērtēt precīzi, bet var tikai aplēst. Aplēsē ir iekļauti vērtējumi, kas balstīti uz pēdējo pieejamo ticamo informāciju. Aplēšu izmantošana ir būtiska finanšu pārskatu sagatavošanas daļa. Tas īpaši attiecas uz uzkrājumiem, kas pēc savas būtības ir nenoteiktāki nekā vairums pārējo bilances posteņu. Aplēsēm būtu jābalstās uz uzņēmuma vadības piesardzīgu vērtējumu, tās būtu jāaprēķina objektīvi un jāpapildina ar līdzīgos darījumos gūtu pieredzi un dažos gadījumos pat ar neatkarīgu ekspertu ziņojumiem. Pie apsveramajiem pierādījumiem vajadzētu būt visiem papildu pierādījumiem, ko sniedz notikumi pēc bilances datuma.
(23)
Informācija, kas uzrādīta bilancē un peļņas un zaudējumu pārskatā, būtu jāpapildina ar informāciju, kas tiek atklāta finanšu pārskatu piezīmēs. Finanšu pārskatu lietotājiem parasti ir nepieciešama tikai ierobežota papildu informācija no mazajiem uzņēmumiem, kuriem šīs papildu informācijas sagādāšana var izrādīties dārga. Tāpēc ir attaisnojama ierobežotas informācijas atklāšanas režīma noteikšana mazajiem uzņēmumiem. Tomēr, ja mikrouzņēmums vai mazs uzņēmums uzskata, ka ir lietderīgi atklāt tādu papildu informāciju, kāda jāsniedz vidējiem un lieliem uzņēmumiem vai kāda nav paredzēta saskaņā ar šo direktīvu, tam nevajadzētu liegt to darīt.
(24)
Viens no svarīgākajiem elementiem finanšu pārskatu piezīmēs ir informācijas atklāšana par grāmatvedības politikām Šādā atklātajā informācijā būtu jo īpaši jāiekļauj dažādiem posteņiem piemērotie vērtēšanas principi, ziņojums par šo grāmatvedības politiku atbilstību darbības turpināšanas koncepcijai un jebkuras būtiskas izmaiņas pieņemtajās grāmatvedības politikās.
(25)
Vidējo un lielo uzņēmumu sagatavoto finanšu pārskatu lietotājiem parasti ir specifiskākas prasības. Tāpēc noteiktās jomās būtu jānosaka prasības atklāt papildu informāciju. Atbrīvojums no dažiem atklāšanas pienākumiem ir attaisnojams, ja šāda atklāšana varētu kaitēt konkrētām personām vai uzņēmumam.
(26)
Vadības ziņojums un konsolidētais vadības ziņojums ir svarīgi finanšu pārskata elementi. Tajos būtu jāsniedz skaidrs pārskats par uzņēmuma darbības attīstību un rezultātiem tādā veidā, kas atbilst uzņēmuma darbības apjomam un sarežģītībai. Informācijai nevajadzētu aprobežoties tikai ar uzņēmuma darbības finanšu aspektiem, tai vajadzētu sniegt arī uzņēmējdarbības vides ietekmes un sociālo aspektu analīzi, lai sniegtu priekšstatu par uzņēmuma attīstību, darbības rezultātiem vai stāvokli. Gadījumos, kad konsolidētais vadības ziņojums un mātesuzņēmuma vadības ziņojums ir apvienoti vienotā ziņojumā, var būt lietderīgi vairāk uzsvērt tos jautājumus, kas ir svarīgi konsolidācijā iekļautajiem uzņēmumiem kā kopumam. Tomēr, ņemot vērā potenciālo noslogojumu maziem un vidējiem uzņēmumiem, ir lietderīgi paredzēt, ka dalībvalstis var izvēlēties atteikties no pienākuma šādu uzņēmumu vadības ziņojumā sniegt nefinanšu informāciju.
(27)
Dalībvalstīm vajadzētu būt iespējai atbrīvot mazos uzņēmumus no pienākuma sagatavot vadības ziņojumu, ar noteikumu, ka šādi uzņēmumi finanšu pārskatu piezīmēs ietver informāciju par pašu akciju iegādi, kā minēts 24. panta 2. punktā Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā 2012/30/ES (2012. gada 25. oktobris) par to, kā vienādošanas nolūkā koordinēt nodrošinājumus, ko saistībā ar akciju sabiedrību veidošanu un to kapitāla saglabāšanu un mainīšanu dalībvalstis prasa no sabiedrībām Līguma par Eiropas Savienības darbību 54. panta otrās daļas nozīmē, lai aizsargātu sabiedrību dalībnieku un trešo personu intereses (7).
(28)
Ņemot vērā to, ka biržas sarakstā iekļautiem uzņēmumiem var būt ievērojama loma ekonomikā, kurā tie darbojas, šīs direktīvas noteikumi attiecībā uz paziņojumu par korporatīvo pārvaldību būtu jāpiemēro uzņēmumiem, kuru pārvedamos vērtspapīrus ir atļauts tirgot regulētā tirgū.
(29)
Daudziem uzņēmumiem pieder citi uzņēmumi, un konsolidētos finanšu pārskatus reglamentējošo tiesību aktu koordinēšanas mērķis ir aizsargāt uzņēmumu ar akciju kapitālu intereses. Konsolidētie finanšu pārskati būtu jāsagatavo tā, lai finanšu informāciju par šādiem uzņēmumiem varētu izplatīt dalībniekiem un trešām personām. Tāpēc valsts tiesību akti, kas reglamentē konsolidētos finanšu pārskatus, būtu jāsaskaņo, lai panāktu to, ka informācija, kas uzņēmumiem jāpublicē Savienībā, būtu salīdzināma un līdzvērtīga. Tomēr, ja nav pieejama savstarpēji nesaistītu pušu darījumu cena, dalībvalstīm vajadzētu būt iespējai atļaut grupas iekšējos līdzdalības daļu pārvedumus, t. s., kopīgās kontroles darījumus, ko uzskaita, izmantojot interešu apvienošanas grāmatvedības metodi, kur konsolidācijā iekļautā uzņēmuma akciju bilances vērtību savstarpēji ieskaita tikai ar atbilstošo kapitāla procentuālo daļu.
(30)
Direktīvā 83/349/EEK ir noteikta prasība sagatavot konsolidētos finanšu pārskatus grupām tādos gadījumos, kad vai nu mātesuzņēmums, vai arī viens vai vairāki meitasuzņēmumi veic uzņēmējdarbību kā viens no šīs direktīvas I vai II pielikumā uzskaitītajiem uzņēmumiem. Dalībvalstīm bija iespēja uz mātesuzņēmumu neattiecināt prasību sagatavot konsolidētos pārskatus, ja mātesuzņēmums nav uzņēmums, kas iekļauts I vai II pielikumā. Ar šo direktīvu ir noteikta prasība, ka konsolidētie pārskati ir jāsagatavo tikai tiem mātesuzņēmumu veidiem, kas uzskaitīti I vai - noteiktos apstākļos - II pielikumā, bet neizslēdz iespēju dalībvalstīm paplašināt šīs direktīvas darbības jomu, iekļaujot tajā arī citas situācijas. Tādēļ tas nerada nekādas izmaiņas pēc būtības, jo dalībvalstu ziņā paliek lemt par to, vai uzņēmumiem, uz kuriem neattiecas šīs direktīvas darbības joma, prasīt sagatavot konsolidētos finanšu pārskatus.
(31)
Konsolidētajos finanšu pārskatos būtu jāatspoguļo mātesuzņēmuma un tā meitasuzņēmumu kā vienotas ekonomiskās vienības (grupas) darbība. Uzņēmumus, kurus kontrolē mātesuzņēmums, būtu jāuzskata par meitasuzņēmumiem. Kontrolei vajadzētu būt balstītai uz to, ka tiek turēts balsstiesību vairākums, bet kontrole var eksistēt arī tādos gadījumos, kad ir noslēgta vienošanās ar citiem akcionāriem vai dalībniekiem. Noteiktos apstākļos kontroli var faktiski īstenot arī tad, ja mātesuzņēmumam tā meitasuzņēmumā ir akciju vai daļu mazākums vai arī tam šajā uzņēmuma nav akciju vai daļu. Dalībvalstīm vajadzētu būt tiesīgām pieprasīt, lai uzņēmumi, uz kuriem neattiecas kontrole, bet kuriem ir vienota vadība, vai kuriem ir kopīga administratīvā, vadības vai uzraudzības struktūra, tiktu iekļauti konsolidētajos finanšu pārskatos.
(32)
Meitasuzņēmumam, kas pats ir mātesuzņēmums, būtu jāsagatavo konsolidētie finanšu pārskati. Tomēr dalībvalstīm vajadzētu būt tiesīgām noteiktos apstākļos atbrīvot šādu mātesuzņēmumu no pienākuma sagatavot šādus konsolidētus pārskatus, ar noteikumu, ka tā dalībnieki un trešās personas ir pietiekami aizsargāti.
(33)
Mazās grupas vajadzētu atbrīvot no pienākuma sagatavot konsolidētos finanšu pārskatus, jo mazo uzņēmumu finanšu pārskatu lietotāju prasības nav ļoti specifiskas un konsolidēto finanšu pārskatu sagatavošana papildus mātesuzņēmuma un meitasuzņēmuma gada finanšu pārskatiem var būt dārga. Dalībvalstīm, pamatojoties uz tiem pašiem izmaksu un ieguvumu apsvērumiem, vajadzētu būt tiesīgām atbrīvot no konsolidētu finanšu pārskatu sagatavošanas pienākuma vidēja lieluma grupas, izņemot gadījumus, kad kāds no radniecīgiem uzņēmumiem ir sabiedriskas nozīmes struktūra.
(34)
Konsolidācija prasa grupu uzņēmumu aktīvu un saistību, kā arī ieņēmumu un izdevumu pilnīgu iekļaušanu, atsevišķu informācijas atklāšanu par nekontrolējošu līdzdalību konsolidētās bilances sadaļā "Kapitāls un rezerves" un atsevišķu informācijas atklāšanu par nekontrolējošu līdzdalību postenī "Grupas peļņa vai zaudējumi" konsolidētajā peļņas un zaudējumu pārskatā. Tomēr būtu jāizdara vajadzīgie labojumi, lai izslēgtu ietekmi, ko radījušas finanšu attiecības starp konsolidētajiem uzņēmumiem.
(35)
Atzīšanas un novērtēšanas principi, ko piemēro gada finanšu pārskatu sagatavošanai, būtu jāpiemēro arī konsolidēto finanšu pārskatu sagatavošanai. Tomēr dalībvalstīm vajadzētu būt iespējai atļaut vispārīgos noteikumus un principus, kas minēti šajā direktīvā gada finanšu pārskatiem un konsolidētajiem finanšu pārskatiem piemērot dažādi.
(36)
Asociētie uzņēmumi konsolidētajos finanšu pārskatos būtu jāiekļauj, izmantojot pašu kapitāla metodi. Noteikumiem par asociēto uzņēmumu novērtējumu būtībā vajadzētu palikt tādiem, kā tie ir izklāstīti Direktīvā 83/349/EEK, un metodes, kas ir atļautas saskaņā ar minēto direktīvu, vēl arvien ir piemērojamas. Dalībvalstīm vajadzētu būt tiesīgām atļaut vai pieprasīt, ka kopīgi pārvaldīti uzņēmumi konsolidētajos finanšu pārskatos tiek konsolidēti proporcionāli.
(37)
Konsolidētajos finanšu pārskatos būtu jāiekļauj visa finanšu pārskatu piezīmēs atklātā informācija attiecībā uz konsolidācijā iekļautajiem uzņēmumiem kopumā. Būtu jāatklāj arī meitasuzņēmumu, asociētu uzņēmumu, kopīgi pārvaldītu uzņēmumu un līdzdalību nosaukums, juridiskā adrese un grupas līdzdalības daļas uzņēmuma kapitālā.
(38)
Visu to uzņēmumu gada finanšu pārskati, uz kuriem attiecas šī direktīva, būtu jāpublicē saskaņā ar Direktīvu 2009/101/EK. Tomēr ir lietderīgi paredzēt, ka maziem un vidējiem uzņēmumiem šajā jomā var piešķirt dažas atkāpes.
(39)
Dalībvalstīm tiek stingri ieteikts izstrādāt elektroniskās publicēšanas sistēmas, kas ļautu uzņēmumiem reģistrēt grāmatvedības datus, tostarp tiesību aktos paredzētos finanšu pārskatus, tikai vienu reizi un tādā formā, kas ļauj vairākiem lietotājiem viegli piekļūt datiem un izmantot tos. Attiecībā uz finanšu pārskatu sniegšanu Komisija tiek aicināta izmantot iespējas lietot saskaņotu elektronisku formātu. Tomēr šādām sistēmām nevajadzētu radīt apgrūtinājumu maziem un vidējiem uzņēmumiem.
(40)
Uzņēmuma administratīvo, vadības un uzraudzības struktūru locekļiem vajadzētu izpildīt minimālo prasību, proti, tiem vajadzētu būt kolektīvi atbildīgiem uzņēmumu priekšā par gada finanšu pārskatu un vadības ziņojumu sagatavošanu un publicēšanu. Šāda pati pieeja būtu jāpiemēro attiecībā uz uzņēmumu administratīvo, vadības un uzraudzības struktūru locekļiem, kas sagatavo konsolidētos finanšu pārskatus. Minētās struktūras darbojas atbilstīgi pilnvarām, kas tām ir saskaņā ar valsts tiesību aktiem. Tam nebūtu jākavē dalībvalstis spert soli tālāk un paredzēt tiešu atbildību akcionāru vai pat citu ieinteresēto pušu priekšā.
(41)
Atbildību par gada finanšu pārskatu un konsolidēto finanšu pārskatu, kā arī vadības ziņojumu un konsolidēto vadības ziņojumu sagatavošanu un publicēšanu reglamentē dalībvalsts tiesību akti. Uzņēmumu administratīvo, vadības un uzraudzības struktūru locekļiem būtu jāpiemēro attiecīgi noteikumi par atbildību, ko paredz dalībvalstu tiesību akti. Dalībvalstīm vajadzētu būt iespējai noteikt atbildības apjomu.
(42)
Lai veicinātu ticamus finanšu pārskatu sagatavošanas procesus visā Savienībā, par uzņēmuma finanšu pārskatu sagatavošanu atbildīgās uzņēmuma struktūras locekļiem būtu jānodrošina, ka uzņēmuma gada finanšu pārskatos un grupas konsolidētajos finanšu pārskatos iekļautā finanšu informācija sniedz skaidru un patiesu priekšstatu.
(43)
Gada finanšu pārskatiem un konsolidētajiem finanšu pārskatiem būtu jāveic revīzija. Prasību, ka revīzijas ziņojumā būtu jānorāda, vai gada vai konsolidētais finanšu pārskats sniedz skaidru un patiesu priekšstatu atbilstīgi attiecīgajai finanšu pārskatu sagatavošanas sistēmai, nebūtu jāsaprot kā minētā revīzijas ziņojuma darbības jomas ierobežojumu, bet gan kā tā sniegšanas konteksta paskaidrojumu. Uz mazo uzņēmumu gada finanšu pārskatiem nevajadzētu attiekties šim pienākumam veikt revīziju, jo minētās kategorijas uzņēmumiem revīzija var radīt būtisku administratīvo slogu; vienlaicīgi daudzos mazajos uzņēmumos vienas un tās pašas personas ir gan akcionāri, gan vadības locekļi, tāpēc šiem uzņēmumiem vajadzība pēc trešās personas apliecinājuma par finanšu pārskatu ticamību ir ierobežota. Tomēr ar šo direktīvu nevajadzētu liegt dalībvalstīm noteikt revīziju to mazajiem uzņēmumiem, ņemot vērā mazo uzņēmumu un to finanšu pārskatu lietotāju īpašos apstākļus un vajadzības. Turklāt revīzijas ziņojuma saturu ir lietderīgāk noteikt Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā 2006/43/EK (2006. gada 17. maijs), ar ko paredz gada pārskatu un konsolidēto pārskatu obligātās revīzijas (8). Tāpēc minētā direktīva būtu attiecīgi jāgroza.
(44)
Lai nodrošinātu pārvaldes struktūrām veikto maksājumu pārskatāmību, lielajiem uzņēmumiem un sabiedriskas nozīmes struktūrām, kas darbojas ar ieguves rūpniecībā vai pirmatnējo mežu (9) izstrādē, atsevišķā ikgadējā ziņojumā būtu jāatklāj informācija par būtisku apmēru maksājumiem to valstu pārvaldes struktūrām, kurās tie darbojas. Šādi uzņēmumi darbojas valstīs, kas bagātas ar dabas resursiem, jo īpaši ar derīgajiem izrakteņiem, naftu, dabasgāzi un pirmatnējiem mežiem. Ziņojumā būtu jāiekļauj tādu veidu maksājumi, kas salīdzināmi ar maksājumiem, kurus atklāj uzņēmumi, kas piedalās Ieguves rūpniecības pārredzamības iniciatīvā (EITI). Šī iniciatīva arī papildina Eiropas Savienības Rīcības plānu meža tiesību aktu ieviešanai, pārvaldībai un tirdzniecībai (ES FLEGT) un Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 995/2010 (2010. gada 20. oktobris), ar ko nosaka pienākumus tirgus dalībniekiem, kas laiž tirgū kokmateriālus un koka izstrādājumus (10), noteikumus, kurā paredzēts, ka koksnes izstrādājumu tirgotāji velta pienācīgas pūles tam, lai novērstu nelegālu kokmateriālu iekļūšanu Savienības tirgū.
(45)
Ziņojumam būtu jāpalīdz ar resursiem bagātu valstu pārvaldes struktūrām piemērot EITI principus un kritērijus un atskaitīties saviem pilsoņiem par maksājumiem, ko šīs pārvaldes struktūras saņem no uzņēmumiem, kas darbojas ieguves rūpniecībā vai pirmatnējo mežu izstrādē to jurisdikcijā. Ziņojumā būtu jāatklāj informācija pa valstīm un pa projektiem. Projektu būtu jādefinē kā operatīvas darbības, ko reglamentē viens līgums, licence, noma, koncesija vai līdzīgi juridiski nolīgumi un kas ir pamatā maksājumu saistībām ar pārvaldes struktūru. Tomēr, ja vairāki šādi nolīgumi ir būtiski savstarpēji saistīti, to būtu jāuzskata par projektu. "Būtiski savstarpēji saistīti" juridiski nolīgumi būtu jāsaprot kā operatīvi un ģeogrāfiski integrētu līgumu, licenču, nomas vai koncesiju vai ar tiem saistītu nolīgumu kopums ar būtiski līdzīgiem noteikumiem, kas ir parakstīti ar pārvaldes struktūru un kas rada maksājumu saistības. Uz šādiem nolīgumiem var attiekties viens līgums, kopuzņēmuma nolīgums, kopražošanas nolīgums vai cits visaptverošs juridisks nolīgums.
(46)
Jebkurš maksājums - vai tas veikts kā viens maksājums vai saistītu maksājumu virkne, ziņojumā nav jāņem vērā, ja tā apjoms ir mazāks par EUR 100 000 finanšu gadā. Tas nozīmē, - ja pastāv jebkāds pasākums, ar ko paredz periodiskus maksājumus vai iemaksas (piemēram, nomas maksas), uzņēmumam attiecīgo periodisko maksājumu vai iemaksu kopsumma jāņem vērā, nosakot, vai saistībā ar minētajiem maksājumiem ir panākts slieksnis, un attiecīgi, vai ir nepieciešama informācijas atklāšana.
(47)
Uzņēmumiem, kas darbojas ieguves rūpniecībā vai pirmatnējo mežu izstrādē, nebūtu jāprasa sadalīt un piešķirt projektu maksājumus, ja maksājumi tiek veikti par saistībām, ko uzņēmumam piemēro vienības līmenī, nevis projekta līmenī. Piemēram, ja kādam uzņēmumam ir vairāk par vienu projektu uzņēmējā valstī, un minētās valsts pārvaldes struktūra uzliek uzņēmumam uzņēmuma ienākuma nodokļus saistībā ar uzņēmuma ienākumiem valstī kopumā, un nevis saistībā ar konkrētu projektu vai darbību valstī, uzņēmumam ļautu atklāt informāciju par attiecīgā ienākuma nodokļa maksājumu vai maksājumiem, nenorādot konkrētu projektu, ar kuru saistīts maksājums.
(48)
Uzņēmumam, kas darbojas ieguves rūpniecībā vai pirmatnējo mežu izstrādē, parasti nav jāatklāj informācija par dividendēm, kas maksātas kādai pārvaldes struktūrai, kura ir minētā uzņēmuma kopīgs vai parasts akcionārs, ja dividende pārvaldes struktūrai tiek maksāta saskaņā ar tādiem pašiem noteikumiem, kādus piemēro citiem akcionāriem. Tomēr uzņēmumam pieprasīs atklāt informāciju par jebkādām dividendēm, kas maksātas ražošanas tiesību piešķiršanas maksu vai atlīdzību par izmantošanu vietā.
(49)
Lai novērstu iespēju, ka notiek izvairīšanās no informācijas atklāšanas prasībām, šajā direktīvā būtu jāprecizē, ka informācija par maksājumiem jāatklāj saistībā ar attiecīgās darbības vai maksājuma būtību. Tādējādi uzņēmumam nevajadzētu spēt izvairīties no informācijas atklāšanas, piemēram, citādi raksturojot kādu darbību, uz kuru pretējā gadījumā attiektos šī direktīva. Turklāt maksājumus vai darbības nevajadzētu mākslīgi sadalīt vai apkopot, lai izvairītos no šādām informācijas atklāšanas prasībām.
(50)
Lai noteiktu apstākļus, kādos uzņēmumus būtu jāatbrīvo no 10. nodaļā paredzētajām ziņošanas prasībām, Komisijai būtu jādeleģē pilnvaras pieņemt deleģētos aktus saskaņā ar LESD 290. pantu attiecībā uz piemērojamo kritēriju noteikšanu, izvērtējot, vai trešo valstu ziņošanas prasības ir līdzvērtīgas minētajā nodaļā noteiktajām prasībām. Ir īpaši būtiski, lai Komisija, veicot sagatavošanas darbus, rīkotu atbilstīgas apspriešanās, tostarp ekspertu līmenī. Komisijai, sagatavojot un izstrādājot deleģētos aktus, būtu jānodrošina vienlaicīga, savlaicīga un atbilstīga attiecīgo dokumentu nosūtīšana Eiropas Parlamentam un Padomei.
(51)
Lai nodrošinātu vienādus nosacījumus šīs regulas 46 panta 1. punkta īstenošanai, būtu jāpiešķir īstenošanas pilnvaras Komisijai. Minētās pilnvaras būtu jāizmanto saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 182/2011 (2001. gada 16. februāris), ar ko nosaka normas un vispārīgus principus par dalībvalstu kontroles mehānismiem, kuri attiecas uz Komisijas īstenošanas pilnvaru izmantošanu (11).
(52)
Ziņošanas režīms būtu jāpārskata un par to jāziņo Komisijai trīs gados pēc tam, kad ir beidzies termiņš šīs direktīvas transponēšanai dalībvalstīs. Minētajā pārskatā būtu jāņem vērā ziņošanas noteikumu efektivitāte un starptautiskie notikumi, tostarp konkurētspējas un energoapgādes drošības jautājumi. Pārskatā būtu jāapsver arī ziņošanas prasību attiecināšana uz papildu rūpniecības nozarēm un tas, vai par ziņojumu būtu jāveic revīzija. Turklāt pārskatā būtu jāņem vērā maksājumu informācijas sagatavotāju un lietotāju pieredze un jāapsver, vai būtu lietderīgi ziņojumos iekļaut papildu informāciju par maksājumiem, piemēram, faktiskās nodokļu likmes un saņēmēja datus, piemēram, bankas konta informācija.
(53)
Saskaņā ar 2011. gada maijā Dovilā notikušā G8 samita secinājumiem un lai veicinātu līdzvērtīgu starptautisko nosacījumu nodrošināšanu, Komisijai būtu jāturpina mudināt visus starptautiskos partnerus ieviest līdzīgas prasības attiecībā uz ziņojumiem par maksājumiem pārvaldes struktūrām. Šajā kontekstā ir īpaši svarīgi turpināt darbu pie attiecīgā starptautiskā grāmatvedības standarta.
(54)
Lai ņemtu vērā turpmākās izmaiņas dalībvalstu tiesību aktos un Savienības tiesību aktos attiecībā uz uzņēmumu veidiem, Komisijai būtu jādeleģē pilnvaras pieņemt deleģētos aktus saskaņā ar LESD 290. pantu, lai atjauninātu I un II pielikumā iekļauto uzņēmumu sarakstus. Deleģēto aktu izmantošana ir nepieciešama arī, lai pielāgotu uzņēmumu lieluma kritērijus, jo laika gaitā inflācijas rezultātā samazinās to reālā vērtība. Ir īpaši būtiski, lai Komisija, veicot sagatavošanas darbus, rīkotu atbilstīgas apspriešanās, tostarp ekspertu līmenī. Komisijai, sagatavojot un izstrādājot deleģētos aktus, būtu jānodrošina vienlaicīga, savlaicīga un atbilstīga attiecīgo dokumentu nosūtīšana Eiropas Parlamentam un Padomei.
(55)
Ņemot vērā to, ka šīs direktīvas mērķus, proti, veicināt pārrobežu ieguldījumus un uzlabot finanšu pārskatu un ziņojumu Savienības mēroga salīdzināmību un sabiedrības uzticēšanos tiem, pieprasot kvalitatīvāku un saskaņotāku specifiskas informācijas atklāšanu, nevar pietiekami labi sasniegt atsevišķās dalībvalstīs un to, ka šīs direktīvas mēroga un iedarbības dēļ minētos mērķus var labāk sasniegt Savienības līmenī, Savienība var pieņemt pasākumus saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienību 5. pantā noteikto subsidiaritātes principu. Saskaņā ar minētajā pantā noteikto proporcionalitātes principu šajā direktīvā paredz vienīgi tos pasākumus, kas ir vajadzīgi minēto mērķu sasniegšanai.
(56)
Šī direktīva aizstāj Direktīvas 78/660/EK un 83/349/EEK. Tādēļ minētās direktīvas būtu jāatceļ.
(57)
Šajā direktīvā ir ievērotas jo īpaši Eiropas Savienības Pamattiesību hartā atzītās pamattiesības un principi.
(58)
Saskaņā ar Dalībvalstu un Komisijas 2011. gada 28. septembra kopīgo politisko deklarāciju par skaidrojošiem dokumentiem dalībvalstis ir apņēmušās, paziņojot savus transponēšanas pasākumus, pamatotos gadījumos pievienot vienu vai vairākus dokumentus, kuros paskaidrota saikne starp direktīvas sastāvdaļām un atbilstīgajām daļām valsts pieņemtos transponēšanas instrumentos. Attiecībā uz šo direktīvu likumdevējs uzskata, ka šādu dokumentu nosūtīšana ir pamatota,
IR PIEŅĒMUŠI ŠO DIREKTĪVU.
1. NODAĻA
DARBĪBAS JOMA, DEFINĪCIJAS UN UZŅĒMUMU KATEGORIJAS UN GRUPAS
1. pants
Darbības joma
1. Šajā direktīvā noteiktie koordinācijas pasākumi attiecas uz dalībvalstu normatīvajiem un administratīvajiem aktiem attiecībā uz uzņēmumu veidiem, kas uzskaitīti:
a)
I pielikumā;
b)
II pielikumā, ja visiem tiešiem vai netiešiem uzņēmuma dalībniekiem, kam citādi būtu neierobežota atbildība, faktiski ir ierobežota atbildība, jo minētie dalībnieki ir uzņēmumi:
i)
kuri ir uzskaitīti I pielikumā; vai
ii)
kurus nereglamentē dalībvalsts tiesību akti, bet kuru juridiskā forma ir salīdzināma ar I pielikumā uzskaitītajiem.
2. Dalībvalstis pieņemamā laikposmā informē Komisiju par tādām izmaiņām savos valsts tiesību aktos attiecībā uz uzņēmumu veidiem, kas varētu ietekmēt I vai II pielikuma pareizību. Šādā gadījumā Komisija ir pilnvarota ar deleģētiem aktiem saskaņā ar 49. pantu pielāgot I un II pielikumā iekļautos uzņēmumu sarakstus.
2. pants
Definīcijas
Šajā direktīvā piemēro šādas definīcijas:
1)
"sabiedriskas nozīmes struktūras" ir uzņēmumi, kas atbilst 1. pantā minētajai darbības jomai un
a)
ko reglamentē tiesību akti dalībvalstī un kuras pārvedamos vērtspapīrus ir atļauts tirgot regulētā tirgū jebkurā dalībvalstī Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2004/39/EK (2004. gada 21. aprīlis), kas attiecas uz finanšu instrumentu tirgiem, 4. panta 1. punkta 14) apakšpunkta nozīmē (12);
b)
kredītiestādes, kā definēts 4. panta 1. punktā Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā 2006/48/EK (2006. gada 14. jūnijs) par kredītiestāžu darbības sākšanu un veikšanu (13), izņemot tās, kas norādītas minētās direktīvas 2. pantā;
c)
apdrošināšanas uzņēmumi Padomes Direktīvas 91/674/EEK (1991. gada 19. decembris) par apdrošināšanas uzņēmumu gada pārskatiem un konsolidētajiem pārskatiem (14) 2. panta 1. punkta nozīmē; vai
d)
ko dalībvalstis izraudzījušās par sabiedriskas nozīmes struktūrām, piemēram, uzņēmumi, kam ir ievērojama sabiedriska nozīme to uzņēmējdarbības rakstura, uzņēmuma apjoma vai darbinieku skaita dēļ;
2)
"līdzdalības daļa" ir tiesības citu uzņēmumu kapitālā - neatkarīgi no tā, vai tās ir vai nav apliecinātas ar sertifikātiem -, kuras, radot ilgstošu saikni ar tādiem uzņēmumiem, ir paredzētas, lai veicinātu to uzņēmumu darbību, kuram ir minētās tiesības. Cita uzņēmuma kapitāldaļas turēšana veido līdzdalības daļu, ja tā pārsniedz dalībvalstu noteikto procentuālo robežvērtību, kura ir mazāka par vai vienāda ar 20 %;
3)
jēdzienam "saistītā puse" ir tāda pati nozīme kā starptautiskajos grāmatvedības standartos, kas pieņemti saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 1606/2002 (2002. gada 19. jūlijs) par starptautisko grāmatvedības standartu piemērošanu (15);
4)
"pamatlīdzekļi" ir tie aktīvi, kas paredzēti pastāvīgai lietošanai uzņēmuma darbībām;
5)
"neto apgrozījums" ir summas, kuras iegūtas no produktu tirdzniecības un pakalpojumu sniegšanas, atskaitot tirdzniecības atlaides un pievienotās vērtības nodokli, kā arī citus tieši ar apgrozījumu saistītus nodokļus;
6)
"iegādes cena" ir maksājamā cena un visi ar to saistītie papildu izdevumi mīnus iegādes izmaksu papildu samazinājumi;
7)
"ražošanas izmaksas" ir izejmateriālu iegādes cena, palīgmateriāli un citas tieši uz attiecīgo posteni attiecināmās izmaksas. Dalībvalstis atļauj vai pieprasa iekļaut samērīgu proporcionālo daļu no fiksētām vai mainīgām darbības izmaksām, kas netieši saistītas ar attiecīgo posteni, ciktāl tās attiecas uz ražošanas periodu. Izplatīšanas izmaksas šeit neietilpst;
8)
"vērtības korekcija" ir korekcijas, ko veic, lai atspoguļotu atsevišķu aktīvu vērtības izmaiņas bilances datumā, neatkarīgi no tā, vai izmaiņas ir vai nav galīgas;
9)
"mātesuzņēmums" ir uzņēmums, kurš kontrolē vienu vai vairākus meitasuzņēmumus;
10)
"meitasuzņēmums" ir uzņēmums, kuru kontrolē mātesuzņēmums, tostarp visi galvenā mātesuzņēmuma meitasuzņēmumi;
11)
"grupa" ir mātesuzņēmums un visi tā meitasuzņēmumi;
12)
"radniecīgi uzņēmumi" ir divi vai vairāki uzņēmumi grupā;
13)
"asociēts uzņēmums" ir uzņēmums, kurā citam uzņēmumam ir līdzdalības daļa un uz kura darbības un finanšu politiku minētajam citam uzņēmumam ir būtiska ietekme. Uzskata, ka uzņēmumam ir būtiska ietekme citā uzņēmumā, ja tam minētajā citā uzņēmumā ir vismaz 20 % akcionāru vai dalībnieku balsstiesību;
14)
"ieguldījumu uzņēmumi" ir
a)
uzņēmumi, kuru vienīgais uzdevums ir ieguldīt savus līdzekļus dažādos vērtspapīros, nekustamajā īpašumā un citos aktīvos ar vienīgo mērķi sadalīt ieguldījumu risku un nodrošināt saviem akcionāriem peļņu no viņu līdzekļu pārvaldīšanas;
b)
uzņēmumi, kas ir saistīti ar ieguldījumu uzņēmumiem ar pamatkapitālu, ja šādu saistīto uzņēmumu vienīgais mērķis ir iegūt pilnībā apmaksātas akcijas, ko emitējuši minētie ieguldījumu uzņēmumi, neskarot Direktīvas 2012/30/ES 22. panta 1. punkta h) apakšpunktu;
15)
"finanšu pārvaldītājuzņēmumi" ir uzņēmumi, kuru vienīgais mērķis ir iegādāties kapitāldaļas citos uzņēmumos, pārvaldīt šādas kapitāldaļas un gūt no tām peļņu, neiesaistoties minēto uzņēmumu pārvaldē ne tiešā, ne netiešā veidā, bet neierobežojot savas akcionāru tiesības;
16)
"būtisks" nozīmē tādu informācijas statusu, kad ir pamats uzskatīt, ka tās neatklāšana vai nepareizs izklāsts varētu mainīt vai ietekmēt lēmumus, ko lietotāji pieņem, pamatojoties uz uzņēmuma finanšu pārskatiem. Atsevišķu posteņu būtiskumu izvērtē saistībā ar citiem līdzīgiem posteņiem.
3. pants
Uzņēmumu kategorijas un grupas
1. Piemērojot vienu vai vairākas no 36. pantā minētajām iespējām, dalībvalstis definē "mikrouzņēmumus" kā uzņēmumus, kas bilances datumā nepārsniedz vismaz divas no trim turpmāk minēto kritēriju robežvērtībām:
a)
bilances kopsumma: EUR 350 000;
b)
neto apgrozījums: EUR 700 000;
c)
vidējais darbinieku skaits finanšu gada laikā: 10.
2. Mazie uzņēmumi ir uzņēmumi, kuri bilances datumā nepārsniedz vismaz divas no trim turpmāk minēto kritēriju robežvērtībām:
a)
bilances kopsumma: EUR 4 000 000.
b)
neto apgrozījums: EUR 8 000 000.
c)
vidējais darbinieku skaits finanšu gada laikā: 50.
Dalībvalstis var noteikt robežvērtības, kas pārsniedz pirmās daļas a) un b) apakšpunktā noteiktās robežvērtības. Tomēr kopējās bilances robežvērtība nepārsniedz EUR 6 000 000 un neto apgrozījuma robežvērtība - EUR 12 000 000.
3. Vidējie uzņēmumi ir uzņēmumi, kuri nav mikrouzņēmumi vai mazie uzņēmumi un kuri bilances datumā nepārsniedz vismaz divas no trim turpmāk minēto kritēriju robežvērtībām:
a)
bilances kopsumma: EUR 20 000 000;
b)
neto apgrozījums: EUR 40 000 000;
c)
vidējais darbinieku skaits finanšu gada laikā: 250.
4. Lielie uzņēmumi ir uzņēmumi, kuri bilances datumā pārsniedz vismaz divas no trim turpmāk minēto kritēriju robežvērtībām:
a)
bilances kopsumma: EUR 20 000 000;
b)
neto apgrozījums: EUR 40 000 000;
c)
vidējais darbinieku skaits finanšu gada laikā: 250.
5. Mazās grupas ir grupas, kas sastāv no mātesuzņēmumiem un meitasuzņēmumiem, ko iekļauj konsolidācijā, un kas to mātesuzņēmuma bilances datumā konsolidēti nepārsniedz vismaz divas no trim turpmāk minēto kritēriju robežvērtībām:
a)
bilances kopsumma: EUR 4 000 000.
b)
neto apgrozījums: EUR 8 000 000;
c)
vidējais darbinieku skaits finanšu gada laikā: 50.
Dalībvalstis var noteikt robežvērtības, kas pārsniedz pirmās daļas a) un b) apakšpunktā noteiktās robežvērtības. Tomēr kopējās bilances robežvērtība nepārsniedz EUR 6 000 000 un neto apgrozījuma robežvērtība - EUR 12 000 000.
6. Vidējās grupas ir grupas, kas nav mazās grupas un kas sastāv no mātesuzņēmumiem un meitasuzņēmumiem, ko iekļauj konsolidācijā, un kas to mātesuzņēmuma bilances datumā konsolidēti nepārsniedz vismaz divas no trim turpmāk minēto kritēriju robežvērtībām:
a)
bilances kopsumma: EUR 20 000 000;
b)
neto apgrozījums: EUR 40 000 000;
c)
vidējais darbinieku skaits pārskata gada laikā: 250.
7. Lielās grupas ir grupas, kas sastāv no mātesuzņēmumiem un meitasuzņēmumiem, ko iekļauj konsolidācijā, un kas to mātesuzņēmuma bilances datumā konsolidēti pārsniedz vismaz divas no trim turpmāk minēto kritēriju robežvērtībām:
a)
bilances kopsumma: EUR 20 000 000;
b)
neto apgrozījums: EUR 40 000 000;
c)
vidējais darbinieku skaits finanšu gada laikā: 250.
8. Dalībvalstis atļauj, ka 24. panta 3. punktā minētais ieskaits un jebkāda izslēgšana, kas izriet no 24. panta 7. punkta, netiek veikti, aprēķinot šā panta 5. līdz 7. punktā minētās robežvērtības. Šādos gadījumos bilances kopsummas un neto apgrozījuma kritēriju robežvērtības palielina par 20 %.
9. Dalībvalstīm, kuras vēl nav ieviesušas euro, naudas vienību summu, kura līdzvērtīga 1 līdz 7. punktā norādītajām summām, aprēķina, piemērojot valūtas maiņas kursu, kas publicēts Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī dienā, kad stājas spēka jebkura direktīva, ar ko nosaka minētās summas.
Veicot pārrēķinu to dalībvalstu naudas vienībās, kuras nav ieviesušas euro,1, 3., 4., 6. un 7. punktā norādītās summas euro var palielināt vai samazināt par ne vairāk kā 5 %, lai iegūtu apaļu summu naudas vienībās.
10. Ja bilances datumā uzņēmums vai grupa pārsniedz vai pārstāj pārsniegt divas no trim 1 līdz 7. punktā minētajām robežvērtībām, šis fakts ietekmē šajā direktīvā noteikto atkāpju piemērošanu tikai tad, ja tas notiek divus pārskata gadus pēc kārtas.
11. Šā panta 1 līdz 7 punktā minētā bilances kopsumma sastāv no kopējās vērtības tiem aktīviem, kas III nodaļā noteiktajā shēmā minēti A līdz E daļā, vai tiem aktīviem, kas IV nodaļā noteiktajā shēmā minēti A līdz E daļā.
12. Aprēķinot 1 līdz 7 punktā minētās robežvērtības, saistībā ar uzņēmumiem, kuriem "neto apgrozījums" nav piemērojams, dalībvalstis var pieprasīt iekļaut ienākumus no citiem avotiem. Dalībvalstis var pieprasīt, lai mātesuzņēmumi savas robežvērtības aprēķina konsolidēti, nevis individuāli. Dalībvalstis var arī pieprasīt, lai radniecīgi uzņēmumi aprēķina savas robežvērtības konsolidēti vai agregēti, ja šādi uzņēmumi ir dibināti ar vienīgo mērķi izvairīties no konkrētas informācijas ziņošanas.
13. Lai pielāgotos inflācijas ietekmei, Komisija vismaz reizi piecos gados pārskata un attiecīgā gadījumā ar deleģētiem aktiem saskaņā ar 49. pantu groza šā panta 1 līdz -7 punktā minētās robežvērtības, ņemot vērā Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī publicētos inflācijas rādītājus.
2. NODAĻA
VISPĀRĪGI NOTEIKUMI UN PRINCIPI
4. pants
Vispārīgi noteikumi
1. Gada finanšu pārskati veido vienotu kopumu, un visu uzņēmumu gada finanšu pārskatos ietilpst vismaz bilance, peļņas un zaudējumu pārskats un finanšu pārskatu piezīmes.
Dalībvalstis var pieprasīt uzņēmumiem, kas nav mazie uzņēmumi, papildus pirmajā daļā minētajiem dokumentiem gada finanšu pārskatos iekļaut vēl citus pārskatus.
2. Gada finanšu pārskatus sagatavo saprotami un saskaņā ar šīs direktīvas noteikumiem.
3. Gada finanšu pārskati sniedz patiesu un skaidru priekšstatu par uzņēmuma aktīviem, saistībām, finansiālo stāvokli un peļņu vai zaudējumiem. Gadījumā, ja ar šīs direktīvas piemērošanu nepietiek, lai sniegtu patiesu un skaidru priekšstatu par uzņēmuma aktīviem, saistībām, finansiālo stāvokli un peļņu vai zaudējumiem, finanšu pārskatu piezīmēs ir jāsniedz šāda papildu informācija, kas ir nepieciešama minētās prasības izpildei.
4. Izņēmuma gadījumā, ja kāda šīs direktīvas noteikuma piemērošana nav savienojama ar 3. punktā izklāstīto pienākumu, minēto noteikumu nepiemēro, lai sniegtu patiesu un skaidru priekšstatu par uzņēmuma aktīviem, saistībām, finansiālo stāvokli un peļņu vai zaudējumiem. Ikvienu šāda noteikuma nepiemērošanu atspoguļo finanšu pārskatu piezīmēs, paskaidrojot iemeslus un ietekmi uz uzņēmuma aktīviem, saistībām, finanšu stāvokli un peļņu vai zaudējumiem.
Dalībvalstis var noteikt attiecīgus izņēmuma gadījumus un izstrādāt attiecīgus īpašus noteikumus, kas jāpiemēro minētajos gadījumos.
5. Dalībvalstis var pieprasīt uzņēmumiem, kas nav mazie uzņēmumi, papildus informācijai, kura prasīta saskaņā ar šo direktīvu, gada finanšu pārskatos atklāt vēl citu informāciju.
6. Atkāpjoties no 5. punkta, dalībvalstis var pieprasīt mazajiem uzņēmumiem sagatavot, atklāt un publicēt tādu finanšu pārskatu informāciju, kas pārsniedz šajā direktīvā paredzētās prasības, ar noteikumu, ka šādu informāciju apkopo, izmantojot vienotu iesniegšanas sistēmu, un ja informācijas prasība ir iekļauta attiecīgās valsts tiesību aktos nodokļu iekasēšanas mērķiem. Informāciju, kas prasīta saskaņā ar šo punktu, iekļauj attiecīgajā finanšu pārskatu sadaļā.
7. Dalībvalstis Komisijai paziņo jebkādu papildu informāciju, ko tās saskaņā ar 6. punktu prasa pēc šīs direktīvas transponēšanas, un kad tās saskaņā ar 6. punktu valsts tiesību aktos ievieš jaunas prasības.
8. Dalībvalstis, kas finanšu pārskatu iesniegšanu un publicēšanu veic elektroniski, nodrošina, ka mazajiem uzņēmumiem neprasa saskaņā ar 7. nodaļu publicēt papildu informāciju, ko prasa atklāt valsts tiesību akti nodokļu jomā, kā minēts 6. punktā
5. pants
Vispārējas informācijas atklāšana
Dokumentā, kurā iekļauj finanšu pārskatus, norāda uzņēmuma nosaukumu un informāciju, kas paredzēta Direktīvas 2009/101/EK 5. panta a) un b) punktā.
6. pants
Vispārīgi finanšu pārskatu sastādīšanas principi
1. Gada un konsolidētajos finanšu pārskatos iekļautos posteņus atzīst un novērtē atbilstīgi šādiem vispārīgiem principiem:
a)
pieņem, ka uzņēmums darbosies arī turpmāk;
b)
attiecībā uz grāmatvedības politikām un vērtēšanas metodēm no viena finanšu gada uz nākamo ievēro pastāvību;
c)
atzīšanu un novērtēšanu veic, izmantojot piesardzības principu, jo īpaši ievērojot šādus nosacījumus:
i)
pārskatā drīkst atzīt tikai to peļņu, kas ir iegūta līdz bilances datumam,
ii)
atzīst visas saistības, kas rodas attiecīgā finanšu gada laikā vai radušās iepriekšējā finanšu gada laikā, pat ja šādas saistības atklājas tikai laikposmā starp bilances slēgšanas dienu un bilances sagatavošanas dienu, un
iii)
atzīst visas negatīvās vērtības korekcijas neatkarīgi no tā, vai finanšu gads ir noslēgts ar peļņu vai zaudējumiem;
d)
bilancē un peļņas un zaudējumu pārskatā atzītās summas aprēķina pēc uzkrāšanas principa;
e)
katra finanšu gada sākuma bilance atbilst iepriekšējā finanšu gada slēguma bilancei;
f)
aktīvu un saistību posteņus novērtē atsevišķi;
g)
jebkāds ieskaits starp aktīvu un saistību posteņiem vai ieņēmumu un izdevumu posteņiem ir aizliegts;
h)
peļņas un zaudējumu pārskatā un bilancē iekļautos posteņus uzskaita un atspoguļo, ņemot vērā attiecīgā darījuma vai pasākuma būtību;
i)
finanšu pārskatos atzītos posteņus novērtē atbilstīgi iegādes cenas vai ražošanas izmaksu principam un
j)
šajā direktīvā iekļautās prasības attiecībā uz atzīšanu, novērtēšanu, atspoguļošanu, atklāšanu un konsolidāciju nav jāizpilda, ja to izpildei nav būtiska ietekme.
2. Neatkarīgi no 1. punkta g) apakšpunkta dalībvalstis īpašos gadījumos var atļaut uzņēmumiem vai pieprasīt no tiem veikt savstarpēju ieskaitu starp aktīvu un saistību posteņiem vai starp ieņēmumu un izdevumu posteņiem, ar noteikumu, ka summas, par kurām tiek veikts ieskaits, finanšu pārskatu piezīmēs ir norādītas kā bruto summas.
3. Dalībvalstis var atbrīvot uzņēmumus no 1. punkta h) apakšpunktā minēto prasību izpildes.
4. Dalībvalstis var ierobežot 1. punkta j) apakšpunktā minēto jomu, attiecinot to uz atspoguļošanu un atklāšanu.
5. Dalībvalstis papildus tām summām, kas atzītas saskaņā ar 1. punkta c) apakšpunkta ii) punktu, var atļaut vai pieprasīt atzīt visas paredzamās saistības un varbūtējos zaudējumus, kas rodas attiecīgā finanšu gada laikā vai radušies iepriekšējā finanšu gada laikā, pat ja šādas saistības vai zaudējumi atklājas tikai laika posmā starp bilances slēgšanas dienu un bilances sagatavošanas dienu.
7. pants
Alternatīvi principi pamatlīdzekļu novērtēšanai pārvērtētajās summās
1. Atkāpjoties no 6. panta 1. punkta i) apakšpunkta, dalībvalstis drīkst atļaut vai pieprasīt attiecībā uz visiem uzņēmumiem vai jebkurām uzņēmumu kategorijām novērtēt pamatlīdzekļus pārvērtētajās summās. Ja valsts tiesību aktos ir paredzēta novērtēšana, pamatojoties uz pārvērtētajām summām, tiek noteikts tās saturs un ierobežojumi un noteikumi tās piemērošanai.
2. Ja piemēro 1. punktu, tad starpību starp novērtējumu, kas veikts, pamatojoties uz iegādes cenu vai ražošanas izmaksām, un novērtējumu, kas veikts, pamatojoties uz pārvērtēšanu, bilancē iekļauj pārvērtēšanas rezervē postenī "Kapitāls un rezerves".
Pārvērtēšanas rezervi jebkurā laikā var pilnībā vai daļēji kapitalizēt.
Pārvērtēšanas rezervi samazina, ja uz minēto rezervi pārnestās summas vairs nav vajadzīgas, lai īstenotu grāmatvedības pārvērtēšanas principus. Dalībvalstis var paredzēt noteikumus, kas regulē pārvērtēšanas rezerves izmantošanu, ar noteikumu, ka pārvedumu no pārvērtēšanas rezerves uz peļņas un zaudējumu pārskatu drīkst veikt tikai tad, ja pārnestās summas ir iegrāmatotas kā izdevumi peļņas un zaudējumu pārskatā vai atspoguļo realizētus vērtības palielinājumus. Pārvērtēšanas rezervi nedrīkst izmaksāt - tieši vai netieši -, izņemot gadījumus, kad tā atspoguļo faktiski gūtu ienākumu.
Izņemot šā punkta otrajā un trešajā daļā paredzētos gadījumus, pārvērtēšanas rezervi nedrīkst samazināt.
3. Vērtības korekcijas aprēķina katru gadu, pamatojoties uz pārvērtēto summu. Tomēr, atkāpjoties no 9. un 13. panta, dalībvalstis var atļaut vai pieprasīt, ka tikai vērtības korekciju summa, kas iegūta, novērtējumā balstoties uz iegādes cenu vai ražošanas izmaksām, tiek norādīta V un VI pielikumā noteikto shēmu attiecīgajos posteņos un ka starpību, kas iegūta novērtējumā, kurš balstīts uz pārvērtēšanu saskaņā ar šo pantu, shēmās norāda atsevišķi.
8. pants
Alternatīvā novērtēšana pēc patiesās vērtības
1. Atkāpjoties no 6. panta 1. punkta i) apakšpunkta un ievērojot šajā pantā paredzētos nosacījumus:
a)
dalībvalstis var atļaut vai pieprasīt attiecībā uz visiem uzņēmumiem vai jebkuru uzņēmumu kategoriju novērtēt finanšu instrumentus, tostarp atvasinātos finanšu instrumentus, to patiesajā vērtībā; un
b)
dalībvalstis attiecībā uz visiem uzņēmumiem vai jebkuru uzņēmumu kategoriju var atļaut vai pieprasīt novērtēt noteiktas aktīvu kategorijas, izņemot finanšu instrumentus, balstoties uz summām, ko nosaka, atsaucoties uz patieso vērtību.
Šādu atļauju vai prasību var ierobežot, attiecinot tikai uz konsolidētajiem finanšu pārskatiem.
2. Šajā direktīvā līgumi, kuru bāzes aktīvs ir prece un ko katra no līgumslēdzējām pusēm var nokārtot, norēķinoties vai nu naudā, vai ar kādu citu finanšu instrumentu, tiek uzskatīti par atvasinātiem finanšu instrumentiem, izņemot gadījumus, ja šādi līgumi:
a)
tika noslēgti ar nolūku un turpina nodrošināt uzņēmuma paredzētās preču iepirkuma, pārdošanas vai izlietošanas vajadzības, laikā, kad tie tika noslēgti un arī turpmāk;
b)
no paša sākuma bijuši plānoti kā līgumi, kuru bāzes aktīvs ir prece; un
c)
ir nokārtojami, piegādājot preci.
3. Šā panta 1. punkta a) apakšpunktu piemēro tikai šādām saistībām:
a)
saistībām, ko tur tirdzniecības portfelī; un
b)
atvasinātiem finanšu instrumentiem.
4. Novērtēšanu atbilstīgi 1. punkta a) apakšpunktam nepiemēro:
a)
finanšu instrumentiem, kas nav atvasināti un ko tur līdz to maksāšanas termiņa beigām;
b)
uzņēmuma aizdevumiem un debitoru parādiem, kas nav paredzēti tirdzniecības vajadzībām; un
c)
līdzdalības daļām meitasuzņēmumos, asociētos uzņēmumos vai kopuzņēmumos, pašu kapitāla instrumentiem, ko izdevis uzņēmums, līgumiem par iespējamu atlīdzību uzņēmumu apvienošanas gadījumā un citiem finanšu instrumentiem ar tādām īpašām iezīmēm, ka atbilstīgi vispārpieņemtiem principiem tie uzskaitīti citādi nekā citi finanšu instrumenti.
5. Atkāpjoties no 6. panta 1. punkta i) apakšpunkta, attiecībā uz jebkuru aktīvu un saistību posteni, kas kvalificēts kā pret risku nodrošināts postenis atbilstīgi patiesās vērtības riska ierobežošanas uzskaites sistēmai, vai precizētām tāda aktīvu vai saistību posteņa daļām dalībvalstis var atļaut novērtējumu pēc īpašās summas, kas paredzēta atbilstīgi minētajai sistēmai.
6. Atkāpjoties no 3. un 4. punkta, dalībvalstis var atļaut vai pieprasīt finanšu instrumentu atzīšanu, novērtēšanu un atklāšanu atbilstīgi starptautiskajiem grāmatvedības standartiem, kas pieņemti saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 1606/2002.
7. Patieso vērtību šā panta nozīmē nosaka, ņemot vērā vienu no šādām vērtībām:
a)
gadījumā, kad attiecīgo finanšu instrumentu tirgus vērtību noteikt ir viegli, tirgus vērtību. Ja kādam konkrētam instrumentam ir grūti noteikt tirgus vērtību, bet to var noteikt atsevišķiem tā komponentiem vai kādam līdzīgam instrumentam, tad tirgus vērtību var noteikt, pamatojoties uz tā atsevišķo komponentu vai līdzīgā instrumenta vērtību;
b)
gadījumā, kad finanšu instrumentu tirgus vērtību noteikt nav viegli, vērtību, ko iegūst, izmantojot vispārpieņemtus vērtēšanas modeļus un metodes, ar noteikumu, ka šie vērtēšanas modeļi un metodes nodrošina novērtējumu, kas ir iespējami tuvs tirgus vērtībai.
Finanšu instrumentus, kurus nevar ticami novērtēt pēc metodēm, kas aprakstītas pirmās daļas a) un b) apakšpunktā, novērtē saskaņā ar iegādes cenas vai ražošanas izmaksu principu tiktāl, ciktāl šāds novērtējums ir iespējams.
8. Neatkarīgi no 6. panta 1. punkta c) apakšpunkta gadījumos, kad kādu finanšu instrumentu vērtē tā patiesajā vērtībā, vērtības izmaiņas iekļauj peļņas un zaudējumu pārskatā, izņemot šādus gadījumus, kad šādu izmaiņu ieskaita tieši patiesās vērtības rezervē:
a)
ja uzskaitāmais instruments ir riska ierobežošanas instruments atbilstīgi kādai riska ierobežošanas uzskaites sistēmai, saskaņā ar kuru ir pieļaujams, ka peļņas un zaudējumu pārskatā netiek iekļautas visas vērtības izmaiņas vai daļa no tām; vai
b)
ja vērtības izmaiņas cēlonis ir valūtas maiņas kursa atšķirības, kas ietekmē kādu monetāro posteni, kas ir daļa no uzņēmuma neto ieguldījuma kādā ārvalstu uzņēmumā.
Dalībvalstis var atļaut vai pieprasīt, ka kāda pārdošanai pieejama finanšu aktīva, kas nav atvasināts finanšu instruments, vērtības izmaiņa ir tieši iekļaujama patiesās vērtības rezervē. Minēto patiesās vērtības rezervi koriģē, kad tajā iekļautās summas vairs nav vajadzīgas pirmās daļas a) un b) apakšpunkta īstenošanai.
9. Neatkarīgi no 6. panta 1. punkta c) apakšpunkta dalībvalstis var atļaut vai pieprasīt attiecībā uz visiem uzņēmumiem vai jebkurām uzņēmumu kategorijām, lai gadījumā, ja aktīvi, kas nav finanšu instrumenti, tiek novērtēti patiesajā vērtībā, peļņas un zaudējumu pārskatā būtu iekļauta vērtības izmaiņa.
3. NODAĻA
BILANCE UN PEĻŅAS UN ZAUDĒJUMU PĀRSKATS
9. pants
Vispārīgi noteikumi par bilanci un peļņas un zaudējumu pārskatu
1. Bilances un peļņas un zaudējumu pārskata shēmu nemaina salīdzinājumā ar iepriekšējo finanšu gadu. Tomēr izņēmuma gadījumos ir atļautas atkāpes no minētā principa, lai sniegtu patiesu un skaidru priekšstatu par uzņēmuma aktīviem, saistībām, finansiālo stāvokli un peļņu vai zaudējumiem. Ikvienu šādu atkāpi un tās iemeslus atspoguļo finanšu pārskatu piezīmēs.
2. Posteņus, kas noteikti III līdz VI pielikumā, bilancē un peļņas un zaudējumu pārskatā uzrāda atsevišķi, ievērojot norādīto secību. Dalībvalstis atļauj sīkāku šo posteņu iedalījumu, ievērojot paredzētās shēmas. Dalībvalstis atļauj iekļaut starpsummas un jaunus posteņus ar noteikumu, ka šādu jaunu posteņu saturs jau nav ietverts kādā no paredzēto shēmu posteņiem. Dalībvalstis var pieprasīt šādu sīkāku iedalījumu vai starpsummas vai jaunus posteņus.
3. To posteņu struktūru, nomenklatūru un terminoloģiju, kurus bilancē un peļņas un zaudējumu pārskatā apzīmē ar arābu cipariem, attiecīgi pielāgo, ja to prasa uzņēmuma īpatnības. Dalībvalstis var pieprasīt šādus pielāgojumus attiecībā uz uzņēmumiem, kuri ir konkrētas tautsaimniecības nozares daļa.
Dalībvalstis var atļaut vai prasīt apvienot bilances un peļņas un zaudējumu pārskata posteņus, ko apzīmē ar arābu cipariem, ja šo posteņu vērtībām nav lielas nozīmes, sniedzot patiesu un skaidru priekšstatu par uzņēmuma aktīviem, saistībām, finansiālo stāvokli un peļņu vai zaudējumiem, vai ja šāda apvienošana vieš lielāku skaidrību, ar noteikumu, ka šādi apvienotos posteņus atsevišķi paskaidro finanšu pārskatu piezīmēs.
4. Atkāpjoties no šā panta 2. un 3. punkta, dalībvalstis var ierobežot uzņēmuma spēju atkāpties no III līdz VI pielikumā noteiktajām shēmām tiktāl, ciktāl tas ir vajadzīgs, lai finanšu pārskatus varētu reģistrēt elektroniski.
5. Katram bilances un peļņas un zaudējumu pārskata postenim norāda skaitli par finanšu gadu, uz kuru attiecas bilance un peļņas un zaudējumu pārskats, kā arī iepriekšējā finanšu gada skaitļus attiecīgajam postenim. Ja minētie skaitļi nav salīdzināmi, dalībvalstis var pieprasīt, lai iepriekšējā finanšu gada skaitļi tiktu koriģēti. Visus neatbilstības gadījumus vai visas korekcijas norāda, sniedzot paskaidrojumus finanšu pārskatu piezīmēs.
6. Dalībvalstis var atļaut vai pieprasīt bilances un peļņas un zaudējumu pārskata pielāgošanu, lai ietvertu peļņas sadalīšanu vai zaudējumu segšanu.
7. Attiecībā uz līdzdalības daļu atspoguļošanu gada finanšu pārskatos:
a)
dalībvalstis var atļaut vai pieprasīt, lai līdzdalības daļa tiktu uzskaitīta, izmantojot pašu kapitāla metodi, kā paredzēts 27. pantā, un ņemot vērā būtiskas korekcijas, kas izriet no gada finanšu pārskatu īpatnībām salīdzinājumā ar konsolidētajiem finanšu pārskatiem;
b)
dalībvalstis var atļaut vai pieprasīt, lai peļņas vai zaudējumu daļa, kas attiecināma uz līdzdalības daļu, tiktu atzīta peļņas un zaudējumu pārskatā tikai tiktāl, ciktāl šī summa atbilst jau saņemtajai dividenžu summai vai summai, kuru var pieprasīt; un
c)
ja peļņas un zaudējumu pārskatā atzītā peļņa, kas ir attiecināma uz līdzdalības daļu, pārsniedz jau saņemto dividenžu summu vai to dividenžu summu, ko var pieprasīt, starpību ieskaita rezervē, ko nevar sadalīt akcionāriem.
10. pants
Bilances izklāsts
Bilances izklāstam dalībvalstis paredz vienu vai abas no III līdz VI pielikumā noteiktajām shēmām. Ja dalībvalsts paredz abas shēmas, tā ļauj uzņēmumiem izvēlēties, kuru no paredzētajām shēmām izmantot.
11. pants
Alternatīvs bilances izklāsts
Dalībvalstis var atļaut vai pieprasīt, lai visi uzņēmumi vai noteiktas uzņēmumu kategorijas izdalītu īstermiņa posteņus un ilgtermiņa posteņus, piemērojot shēmu, kas atšķiras no tās, kas noteikta III un IV pielikumā, ar noteikumu, ka sniegtā informācija ir vismaz līdzvērtīga tai, kas jāsniedz saskaņā ar III un IV pielikumu.
12. pants
Īpaši noteikumi par atsevišķiem bilances posteņiem
1. Ja kāds aktīvs vai saistība attiecas uz vairāk nekā vienu posteni shēmā, to saistību ar citiem posteņiem atspoguļo vai nu tajā postenī, kurā tie ir uzrādīti, vai finanšu pārskatu piezīmēs.
2. Pašu akcijas un daļas radniecīgos uzņēmumos norāda tikai tajos posteņos, kas paredzēti šim nolūkam.
3. Tas, vai konkrētus aktīvus uzrāda kā pamatlīdzekļus vai kā apgrozāmos līdzekļus, ir atkarīgs no mērķa, kādam tie ir paredzēti.
4. Tiesības uz nekustamo īpašumu un citas tamlīdzīgas tiesības, kas ir noteiktas valsts tiesību aktos, atspoguļo postenī "Zeme un ēkas".
5. Iegādes cenu vai ražošanas izmaksas - vai pārvērtētu summu, ja ir piemērojams 7. panta 1. punkts - pamatlīdzekļiem ar ierobežotu lietderīgās izmantošanas laiku samazina, atņemot vērtības korekcijas, ko aprēķina, lai veiktu pakāpenisku pamatlīdzekļu vērtības norakstīšanu šo pamatlīdzekļu lietderīgās izmantošanas laikā.
6. Pamatlīdzekļu vērtības korekcijām piemēro šādus noteikumus:
a)
dalībvalstis var atļaut vai pieprasīt, lai finanšu pamatlīdzekļu vērtības korekcijas veiktu tā, lai tos novērtētu atbilstoši zemākajai vērtībai, kāda tiem piemīt bilances datumā;
b)
pamatlīdzekļu vērtības korekcijas veic neatkarīgi no tā, vai to lietderīgās izmantošanas laiks ir ierobežots vai ne, lai tos novērtētu atbilstoši zemākajai vērtībai, kāda tiem piemīt bilances datumā, ja sagaidāms, ka to vērtības samazinājums saglabāsies;
c)
šā punkta a) un b) apakšpunktā minētās vērtības korekcijas iekļauj peļņas un zaudējumu pārskatā un atsevišķi atspoguļo finanšu pārskatu piezīmēs, ja tās nav atsevišķi norādītas peļņas un zaudējumu pārskatā;
d)
šā punkta a) un b) apakšpunktā paredzēto vērtēšanu pēc zemākās vērtības nevar turpināt, ja vairs nepastāv iemesli, kuru dēļ izdarītas šādas vērtības korekcijas; šo noteikumu nepiemēro vērtības korekcijām attiecībā uz nemateriālo vērtību.
7. Apgrozāmo līdzekļu vērtību koriģē, lai parādītu šo līdzekļu zemāko tirgus vērtību vai īpašos apstākļos - citu zemāko vērtību, kāda tiem piemīt bilances datumā.
Vērtēšanu pēc zemākās vērtības, kas paredzēta šā punkta pirmajā daļā, nevar turpināt, ja vairs nepastāv iemesli, kuru dēļ izdarītas šādas vērtības korekcijas.
8. Dalībvalstis var atļaut vai pieprasīt, lai ražošanas izmaksās iekļautu procentus par kapitālu, ko uzņēmums aizņēmies pamatlīdzekļu vai apgrozāmo līdzekļu ražošanas finansēšanai, ciktāl tie attiecas uz ražošanas laikposmu. Šā noteikuma piemērošanu atspoguļo finanšu pārskatu piezīmēs.
9. Dalībvalstis var atļaut aprēķināt vienas un tās pašas kategorijas preču krājumu iegādes cenu vai ražošanas izmaksas un visus atvietojamo preču, vērtspapīru u. c. posteņus, tostarp ieguldījumus, pamatojoties vai nu uz vidējām svērtām cenām, vai uz "pirmais iekšā, pirmais ārā" (FIFO) metodi, "pēdējais iekšā, pirmais ārā" (LIFO) metodi, vai arī metodi, kas atbilst vispārpieņemtai labākajai praksei.
10. Ja atmaksājamā aizņēmuma summa ir lielāka nekā saņemtā summa, dalībvalstis var atļaut vai pieprasīt, lai starpība tiktu uzrādīta kā aktīvs. To uzrāda atsevišķi bilancē vai finanšu pārskatu piezīmēs. Šīs starpības summu noraksta, pamatotā veidā sadalot pa gadiem, un to pilnībā noraksta ne vēlāk kā līdz parāda atmaksāšanas termiņam.
11. Nemateriālos aktīvus noraksta nemateriālo aktīvu lietderīgās izmantošanas laikā.
Izņēmuma gadījumos, kad nemateriālās vērtības lietderīgās izmantošanas laiku un attīstības izmaksas nav iespējams ticami aplēst, šādus aktīvus noraksta dalībvalsts noteiktajā maksimālajā laikposmā. Minētais maksimālais laikposms nav īsāks par pieciem gadiem un nepārsniedz 10 gadus. Paskaidrojumu par laikposmu(-iem), kura(-u) laikā nemateriālo vērtību noraksta, sniedz finanšu pārskata piezīmēs.
Ja valsts tiesību akti atļauj iekļaut attīstības izmaksas sadaļā "Aktīvi" un ja attīstības izmaksas nav pilnībā norakstītas, dalībvalstis pieprasa, lai peļņas sadale nenotiktu, ja vien sadalei pieejamo rezervju un iepriekšējo gadu nesadalītās peļņas summa nav vismaz vienāda ar nenorakstītajām izmaksām.
Ja valsts tiesību akti atļauj iekļaut dibināšanas izdevumus sadaļā "Aktīvi", tos noraksta, vēlākais, piecu gadu laikposmā. Tādā gadījumā dalībvalstis pieprasa, lai trešā daļa mutadis mutandis tiktu piemērota dibināšanas izdevumiem.
Izņēmuma gadījumos dalībvalstis drīkst atļaut atkāpes no trešās un ceturtās daļas. Šādas atkāpes un to iemeslus paskaidro finanšu pārskatu piezīmēs.
12. Uzkrājumi sedz tās saistības, kuru būtība ir skaidri formulēta un kuras varētu rasties bilances datumā, vai kuras noteikti radīsies, bet var mainīties to summa vai rašanās datums.
Dalībvalstis var arī atļaut veidot uzkrājumus, kas paredzēti, lai segtu tos izdevumus, kuru būtība ir skaidri formulēta un kuri varētu rasties bilances datumā, vai kuri noteikti radīsies, bet var mainīties to summa vai rašanās datums.
Bilances datumā uzkrājums atbilst precīzākajai aplēsei par izdevumiem, kuri varētu rasties, vai saistību gadījumā - par summu, kas vajadzīga, lai izpildītu minētās saistības. Uzkrājumus nevar izmantot aktīvu vērtības koriģēšanai.
13. pants
Peļņas un zaudējumu pārskata izklāsts
1. Peļņas un zaudējumu pārskata izklāstam dalībvalstis paredz vienu vai abas V un VI pielikumā noteiktās peļņas un zaudējumu pārskata shēmas. Ja dalībvalsts paredz abas shēmas, tā var atļaut uzņēmumiem izvēlēties, kuru no paredzētajām shēmām pieņemt.
2. Atkāpjoties no 4. panta 1. punkta noteikumiem, dalībvalstis var atļaut vai pieprasīt, lai visi uzņēmumi vai jebkuras uzņēmumu kategorijas uzrādītu savu darbības pārskatu, nevis peļņas un zaudējumu pārskata posteņus saskaņā ar V un VI pielikumu, ar noteikumu, ka sniegtā informācija ir vismaz pielīdzināma tai, kas paredzēta V un VI pielikumā.
14. pants
Vienkāršojumi attiecībā uz maziem un vidējiem uzņēmumiem
1. Dalībvalstis var atļaut maziem uzņēmumiem sastādīt saīsinātas bilances, uzrādot tikai tos posteņus, kas III un IV pielikumā ir apzīmēti ar burtiem un romiešu cipariem, atsevišķi norādot:
a)
informāciju, kas prasīta iekavās III pielikuma sadaļas "Aktīvi" D daļas II nodaļā un sadaļas "Kapitāls, rezerves un saistības" C daļā, bet katram punktam agregēti, vai
b)
informāciju, kas prasīta iekavās IV pielikuma D daļas II nodaļā.
2. Dalībvalstis var atļaut maziem un vidējiem uzņēmumiem sastādīt saīsinātos peļņas un zaudējumu pārskatus, piemērojot tiem šādus vienkāršojumus:
a)
V pielikuma 1. līdz 5. posteni var apvienot vienā postenī ar nosaukumu "Bruto peļņa vai zaudējumi";
b)
VI pielikuma 1., 2., 3. un 6. posteni var apvienot vienā postenī ar nosaukumu "Bruto peļņa vai zaudējumi".
4. NODAĻA
FINANŠU PĀRSKATU PIEZĪMES
15. pants
Vispārīgi noteikumi par finanšu pārskatu piezīmēm
Ja bilances un peļņas un zaudējumu pārskata piezīmes izklāsta saskaņā ar šo nodaļu, piezīmes izklāsta tādā kārtībā, kādā posteņi ir izklāstīti bilancē un peļņas un zaudējumu pārskatā.
16. pants
Finanšu pārskatu piezīmju saturs attiecībā uz visiem uzņēmumiem
1. Finanšu pārskatu piezīmēs visi uzņēmumi papildus informācijai, kas prasīta saskaņā ar šīs direktīvas noteikumiem, atklāj šādu informāciju:
a)
pieņemtās grāmatvedības politikas;
b)
ja pamatlīdzekļus novērtē pārvērtētajās summās, - tabula, kurā atspoguļotas:
i)
finanšu gadā pārvērtēšanas rezervē reģistrētās pārmaiņas, sniedzot paskaidrojumu par tajā iekļautajiem posteņiem piemērojamo nodokļu režīmu, un
ii)
bilances vērtība, kas būtu tikusi atzīta, ja pamatlīdzekļi nebūtu tikuši pārvērtēti;
c)
ja finanšu instrumentus un/vai aktīvus, kas nav finanšu instrumenti, novērtē patiesajā vērtībā:
i)
galvenie pieņēmumi, uz kuriem balstās vērtēšanas modeļi un metodes, ja patiesās vērtības ir noteiktas saskaņā ar 8. panta 7. punkta b) apakšpunktu,
ii)
attiecībā uz katru finanšu instrumentu kategoriju vai aktīvu, kas nav finanšu instruments, - patiesā vērtība, vērtības izmaiņas, kas iekļautas tieši peļņas un zaudējumu pārskatā un izmaiņas, kas iekļautas patiesās vērtības rezervēs,
iii)
attiecībā uz katru atvasināto finanšu instrumentu kategoriju - informācija par instrumentu apjomu un veidu, tostarp galvenie noteikumi un nosacījumi, kas var ietekmēt nākotnes naudas plūsmas apmēru, rašanās laiku un noteiktību, un
iv)
tabula, kur atspoguļotas pārmaiņas, kas finanšu gadā reģistrētas patiesās vērtības rezervēs;
d)
visu bilancē neiekļauto finansiālo saistību, garantiju vai iespējamo saistību kopējā summa un norāde par jebkura sniegtā vērtīgā nodrošinājuma veidu un formu; visas saistības attiecībā uz pensijām un radniecīgiem vai asociētiem uzņēmumiem norāda atsevišķi;
e)
administratīvo, vadības un uzraudzības struktūru locekļiem piešķirto avansu un kredītu summa, norādot procentu likmes, galvenos nosacījumus un atmaksātās vai norakstītās vai nepieprasītās summas, kā arī saistības, kādas ir radušās, piešķirot viņiem jebkura veida garantijas, norādot kopsummu katrai kategorijai;
f)
atsevišķu ieņēmumu vai izdevumu posteņu, kuru apjoms vai biežums ir ārkārtējs, summa un veids;
g)
uzņēmuma parādi, kas jāatmaksā pēc vairāk nekā pieciem gadiem, kā arī visi uzņēmuma parādi, ko sedz uzņēmuma sagādāts vērtīgs nodrošinājums, norādot nodrošinājuma veidu un formu; un
h)
vidējais darbinieku skaits finanšu gadā.
2. Dalībvalstis var mutatis mutandis pieprasīt, lai mazie uzņēmumi atklātu informāciju, kas prasīta 17. panta 1. punkta a), m), p) q) un r) apakšpunktā.
Piemērojot pirmo daļu, 17. panta 1. punkta p) apakšpunktā prasītā informācija attiecas tikai uz minētajā apakšpunktā minēto pasākumu veidu un mērķi.
Piemērojot pirmo daļu, 17. panta 1. punkta r) apakšpunktā prasītās informācijas atklāšana attiecas tikai uz darījumiem, kas noslēgti ar minētā apakšpunkta ceturtajā daļā uzskaitītajām personām.
3. Dalībvalstis nepieprasa maziem uzņēmumiem atklāt citu informāciju papildus šajā pantā prasītajai vai atļautajai informācijai.
17. pants
Papildu informācija, kas jāatklāj vidējiem un lieliem uzņēmumiem un sabiedriskas nozīmes struktūrām
1. Papildus 16. pantā un jebkurā citā šīs direktīvas pantā prasītajai informācijai vidēji un lieli uzņēmumi un sabiedriskas nozīmes struktūras finanšu pārskatu piezīmēs atklāj informāciju par šādiem jautājumiem:
a)
attiecībā uz dažādiem pamatlīdzekļu posteņiem:
i)
iegādes cena vai ražošanas izmaksas, vai, ja tikuši piemēroti alternatīvi vērtēšanas principi, patiesā vērtība vai pārvērtētā summa finanšu gada sākumā un beigās,
ii)
papildinājumi, atsavinājumi un pārvedumi finanšu gada laikā,
iii)
uzkrātās vērtības korekcijas finanšu gada sākumā un beigās,
iv)
finanšu gada laikā aprēķinātās vērtības korekcijas,
v)
uzkrātajās vērtības korekcijās reģistrētās pārmaiņas attiecībā uz papildinājumiem, atsavinājumiem un pārvedumiem finanšu gada laikā, un
vi)
ja procenti tikuši kapitalizēti saskaņā ar 12. panta 8. punktu, - finanšu gada laikā kapitalizētā summa.
b)
ja pamatlīdzekļu vai apgrozāmo līdzekļu vērtības korekcijas izdara tikai un vienīgi nodokļu dēļ, - korekciju summa un iemesli;
c)
ja finanšu instrumentus novērtē pēc iegādes cenas vai ražošanas izmaksām:
i)
attiecībā uz katru atvasināto finanšu instrumentu grupu:
-
instrumentu patiesā vērtība, ja šo vērtību var noteikt, izmantojot kādu no 8. panta 7. punkta a) apakšpunktā minētajām metodēm, un
-
informācija par instrumentu apjomu un veidu;
ii)
attiecībā uz finanšu pamatlīdzekļiem, kas iegrāmatoti ar summu, kura pārsniedz to patieso vērtību:
-
atsevišķu aktīvu vai to attiecīgu kategoriju bilances vērtība un patiesā vērtība, un
-
iemesli, kuru dēļ netiek samazināta bilances vērtība, tostarp to pierādījumu raksturojums, kas pamato pieņēmumu, ka bilances vērtība tiks atgūta;
d)
par finanšu gadu piešķirtais atalgojums administratīvo, vadības un uzraudzības struktūru locekļiem par viņu pienākumu veikšanu, un visas saistības, kas ir radušās vai iestājušās attiecībā uz pensiju maksājumiem minēto struktūru agrākajiem darbiniekiem, norādot kopējo summu katrai struktūru kategorijai.
Dalībvalstis var atteikties no prasības atklāt šādu informāciju, ja tās atklāšana ļautu noteikt šādas struktūras konkrētā darbinieka finansiālo stāvokli;
e)
vidējais darbinieku skaits finanšu gadā sadalījumā pa kategorijām un personāla izmaksas finanšu gadā, ja tās nav atsevišķi norādītas peļņas un zaudējumu pārskatā, iedalot tās algās, sociālā nodrošinājuma izmaksās un pensiju izmaksās;
f)
ja uzkrājumi atliktajiem nodokļiem ir atzīti bilancē, atlikto nodokļu atlikumi finanšu gada beigās un šajos atlikumos reģistrētās pārmaiņas finanšu gadā;
g)
to uzņēmumu nosaukums un juridiskā adrese, kuros uzņēmumam (vai nu pašam, vai arī personai, kas rīkojas savā vārdā, bet uzņēmuma interesēs) ir līdzdalības daļa, uzrādot šo kapitāla daļu, kapitālu un rezerves un attiecīgā uzņēmuma, kuram finanšu pārskati ir pieņemti, pēdējā finanšu gada peļņu vai zaudējumus; informāciju par kapitālu un rezervēm un peļņu vai zaudējumiem var nenorādīt, ja attiecīgais uzņēmums nepublicē savu bilanci un to nekontrolē cits uzņēmums.
Dalībvalstis var atļaut šā apakšpunkta pirmajā daļā prasīto informāciju sniegt pārskata veidā, kuru reģistrē saskaņā ar Direktīvas 2009/101/EK 3. panta 1. un 3. punktu; šādu pārskatu reģistrēšanu atspoguļo finanšu pārskatu piezīmēs. Dalībvalstis var arī atļaut nenorādīt šādu informāciju, ja tās būtība ir tāda, ka tās atklāšana varētu radīt nopietnu kaitējumu ikvienam uzņēmumam, uz kuru tā attiecas. Dalībvalstis var nesniegt šādu informāciju, pamatojoties uz iepriekšēju administratīvu vai tiesas atļauju. Katru šādas informācijas nesniegšanas gadījumu norāda finanšu pārskatu piezīmēs;
h)
to akciju skaits un nominālvērtība vai - ja nominālvērtība nav noteikta - uzskaites vērtība, kuras ir parakstītas finanšu gada laikā atļautā kapitāla ietvaros, attiecībā uz šā kapitāla summu, neskarot Direktīvas 2009/101/EK 2. panta e) punktu vai Direktīvas 2012/30/ES 2. panta c) un d) punktu;
i)
ja ir vairāku kategoriju akcijas, akciju skaits un nominālvērtība vai - ja nominālvērtība nav noteikta - uzskaites vērtība katrai kategorijai;
j)
jebkādu līdzdalības sertifikātu, konvertējamu obligāciju, regulētā tirgū tirgotu garantiju, iespējas līgumu vai tamlīdzīgu vērtspapīru vai tiesību esamība, norādot to skaitu un tiesības, kādas tie piešķir;
k)
katra uzņēmuma, kura dalībnieks ir uzņēmums ar neierobežotu atbildību, nosaukums, galvenais birojs vai juridiskā adrese un tiesiskais statuss;
l)
nosaukums un juridiskā adrese uzņēmumam, kas sastāda tās lielākās uzņēmumu vienības konsolidētos finanšu pārskatus, kurā uzņēmums ir tās daļa meitasuzņēmuma statusā;
m)
nosaukums un juridiskā adrese uzņēmumam, kas sastāda tās mazākās uzņēmumu vienības konsolidētos finanšu pārskatus, kurā uzņēmums ir tās daļa meitasuzņēmuma statusā un kura ir iekļauta arī 1. apakšpunktā minētajā uzņēmumu vienībā;
n)
vieta, kur var saņemt 1. un m) apakšpunktā minēto konsolidēto finanšu pārskatu kopijas, ar noteikumu, ka tie ir pieejami;
o)
priekšlikums par peļņas sadali vai zaudējumu segšanu vai - attiecīgā gadījumā - peļņas sadale vai zaudējumu segšana;
p)
uzņēmuma ārpusbilances pasākumu veids un mērķis un šādu pasākumu finansiālā ietekme uz uzņēmumu, ar noteikumu, ka riski vai ieguvumi, ko rada šādi pasākumi, ir būtiski un tiktāl, ciktāl šādu risku vai ieguvumu atklāšana ir nepieciešama uzņēmuma finansiālā stāvokļa novērtēšanai;
q)
pēc bilances datuma notikušu tādu būtisku notikumu raksturojums un finansiālā ietekme, kuri nav atspoguļoti peļņas un zaudējumu pārskatā vai bilancē; un
r)
darījumi, ko uzņēmums ir noslēdzis ar saistītām pusēm, tostarp šādu darījumu apmērs, starp saistītajām pusēm pastāvošās saiknes būtība, kā arī cita informācija par darījumiem, kas nepieciešama, lai izprastu uzņēmuma finansiālo stāvokli. Informāciju par atsevišķiem darījumiem var apkopot pēc to veida, izņemot gadījumus, kad ir nepieciešama atsevišķa informācija, lai izprastu saistīto pušu darījumu ietekmi uz uzņēmuma finansiālo stāvokli.
Dalībvalstis var atļaut vai pieprasīt, lai tiktu atklāti tikai tie darījumi ar saistītām pusēm, kuri nav noslēgti parastos tirgus apstākļos.
Dalībvalstis var atļaut neatklāt darījumus, ko noslēdzis viens vai vairāki grupas locekļi, ar noteikumu, ka meitasuzņēmumi, kas ir šādā darījumā iesaistītās puses, pilnībā pieder kādam no šiem locekļiem.
Attiecībā uz darījumiem, kas noslēgti ar saistītām pusēm, dalībvalstis var atļaut vidējam uzņēmumam atklāt informāciju tikai par tiem darījumiem, kas noslēgti ar:
i)
personām, kurām pieder līdzdalības daļa uzņēmumā;
ii)
uzņēmumiem, kuros uzņēmumam pašam ir līdzdalības daļa; un
iii)
uzņēmuma administratīvo, vadības vai uzraudzības struktūru locekļiem.
2. Dalībvalstīm nav jāpiemēro 1. punkta g) apakšpunkts uzņēmumam, kas ir mātesuzņēmums, uz kuru attiecas tā valsts tiesību akti, šādos gadījumos:
a)
ja uzņēmums, kurā šim mātesuzņēmumam ir līdzdalības daļa, 1. punkta g) apakšpunkta vajadzībām ir iekļauts šā mātesuzņēmuma sastādītajos konsolidētajos finanšu pārskatos vai lielākās uzņēmumu vienības konsolidētajos finanšu pārskatos, kā minēts 23. panta 4. punktā;
b)
ja minēto līdzdalības daļu minētais mātesuzņēmums ir ietvēris savos gada finanšu pārskatos saskaņā ar 9. panta 7. punktu vai konsolidētajos finanšu pārskatos, ko šis mātesuzņēmums ir sastādījis saskaņā ar 27. panta 1.-8. punktu.
18. pants
Papildu informācija, kas jāatklāj lieliem uzņēmumiem un sabiedriskas nozīmes struktūrām
1. Papildus 16. un 17. pantā un jebkurā citā šīs direktīvas pantā prasītajai informācijai lieli uzņēmumi un sabiedriskas nozīmes struktūras finanšu pārskatu piezīmēs atklāj informāciju par šādiem jautājumiem:
a)
neto apgrozījums sadalījumā pa darbību kategorijām un ģeogrāfiskajiem tirgiem tiktāl, ciktāl minētās kategorijas un tirgi būtiski atšķiras cits no cita, ņemot vērā veidu, kādā ir organizēta produktu pārdošana un pakalpojumu sniegšana; un
b)
kopējās maksas par finanšu gadu, kuras katrs obligātais revidents vai revīzijas uzņēmums saņēmis par gada finanšu pārskatu obligāto revīziju, un kopējās maksas, kuras katrs obligātais revidents vai revīzijas uzņēmums saņēmis par citiem nodrošinājuma pakalpojumiem, par nodokļu konsultāciju pakalpojumiem un par citiem ar revīziju nesaistītiem pakalpojumiem.
2. Dalībvalstis var atļaut nenorādīt 1. punkta a) apakšpunktā minēto informāciju, ja tās atklāšana varētu radīt nopietnu kaitējumu uzņēmumam. Dalībvalstis var nesniegt šādu informāciju, pamatojoties uz iepriekšēju administratīvu vai tiesas atļauju. Katru šādas informācijas nesniegšanas gadījumu norāda finanšu pārskatu piezīmēs.
3. Dalībvalstis var paredzēt, ka 1. punkta b) apakšpunktu nepiemēro uzņēmuma gada finanšu pārskatiem, ja minētais uzņēmums ir iekļauts konsolidētajos finanšu pārskatos, kuri jāsagatavo saskaņā ar 22. pantu, ar noteikumu, ka šāda informācija ir sniegta šo konsolidēto finanšu pārskatu pielikumā.
5. NODAĻA
VADĪBAS ZIŅOJUMS
19. pants
Vadības ziņojuma saturs
1. Vadības ziņojumā iekļauj skaidru pārskatu par uzņēmuma uzņēmējdarbības attīstību un rezultātiem un tā stāvokli, pievienojot aprakstu par uzņēmuma galvenajiem riskiem un nenoteiktībām, ar ko tas sastopas.
Apskatā sniedz vispusīgu un visaptverošu uzņēmuma uzņēmējdarbības attīstības un rezultātu un tā stāvokļa analīzi atbilstoši uzņēmējdarbības apjomam un sarežģītībai.
Ciktāl tas ir nepieciešams, lai izprastu uzņēmuma attīstību, rezultātus vai stāvokli, analīzē iekļauj gan finanšu rezultātu pamatrādītājus, gan attiecīgā gadījumā tos nefinanšu rezultātu pamatrādītājus, kas attiecas uz šo konkrēto uzņēmējdarbību, tostarp informāciju par vides aspektiem un darbiniekiem. Vadības ziņojumā, sniedzot šādu analīzi, attiecīgā gadījumā iekļauj atsauces uz gada finanšu pārskatos norādītajām summām un papildu skaidrojumus par tām.
2. Vadības ziņojumā informē arī par:
a)
uzņēmuma paredzamo attīstību nākotnē;
b)
pasākumiem pētniecības un attīstības jomā;
c)
informāciju par pašu akciju iegādi, kā noteikts Direktīvas 2012/30/ES 24. panta 2. punktā;
d)
uzņēmuma filiālēm; un
e)
attiecībā uz finanšu instrumentu izmantojumu uzņēmumā un, ja tas ir būtiski, tās aktīvu, saistību, finansiālā stāvokļa un peļņas vai zaudējumu novērtēšanai:
i)
uzņēmuma mērķiem un politikām finanšu riska pārvaldības jomā, tostarp politikām attiecībā uz katras tādas galveno prognozēto darījumu kategorijas nodrošināšanu pret risku, kurai piemēro riska ierobežošanas uzskaiti, un
ii)
uzņēmuma pakļautību cenas riskam, kredītriskam, likviditātes riskam un naudas plūsmas riskam.
3. Dalībvalstis var atbrīvot mazus uzņēmumus no pienākuma sagatavot vadības ziņojumus, ar noteikumu, ka tās pieprasa finanšu pārskatu piezīmēs atspoguļot Direktīvas 2012/30/ES 24. panta 2. punktā minēto informāciju par uzņēmuma pašu akciju iegādi.
4. Dalībvalstis var atbrīvot mazus un vidējus uzņēmumus no 1. punkta trešajā daļā izklāstītā pienākuma tiktāl, ciktāl tas attiecas uz nefinanšu informāciju.
20. pants
Paziņojums par korporatīvo pārvaldību
1. Uzņēmumi, kas minēti 2. panta 1. punkta a) apakšpunktā, iekļauj paziņojumu par korporatīvo pārvaldību to vadības ziņojumā. Minēto paziņojumu iekļauj kā īpašu nodaļu vadības ziņojumā, un tajā ietver vismaz šādu informāciju:
a)
atsauce uz turpmāk minētajiem elementiem, ja tādi ir piemērojami:
i)
korporatīvās pārvaldības kodekss, ko piemēro uzņēmumam,
ii)
korporatīvās pārvaldības kodekss, ko uzņēmums var būt nolēmis piemērot brīvprātīgi,
iii)
visa būtiskā informācija par korporatīvās pārvaldības praksi, ko piemēro papildus valsts tiesību aktu prasībām.
Ja tiek sniegta atsauce uz i) vai ii) punktā minēto korporatīvās pārvaldības kodeksu, uzņēmums norāda arī, kur ir publiski pieejami attiecīgie teksti. Ja tiek sniegta atsauce uz iii) punktā minēto informāciju, uzņēmums publisko informāciju par savu korporatīvās pārvaldības praksi;
b)
ja uzņēmums saskaņā ar valsts tiesību aktiem atkāpjas no a) apakšpunkta i) vai ii) punktā minētā korporatīvās pārvaldības kodeksa, uzņēmuma paskaidrojums par to, no kurām korporatīvās pārvaldības kodeksa daļām tas atkāpjas, un šādas rīcības iemesli; ja uzņēmums ir nolēmis nepiemērot nevienu no a) apakšpunkta i) vai ii) punktā minētajiem korporatīvās pārvaldības kodeksa noteikumiem, tas izskaidro šādas rīcības iemeslus;
c)
uzņēmuma iekšējās kontroles un riska pārvaldības sistēmu galveno iezīmju apraksts saistībā ar finanšu pārskatu sagatavošanas procesu;
d)
informācija, kas noteikta Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2004/25/EK (2004. gada 21. aprīlis) par pārņemšanas piedāvājumiem (16) 10. panta 1. punkta c), d), f), h) un i) apakšpunktā, ja minētā direktīva attiecas uz uzņēmumu;
e)
apraksts par akcionāru sapulces darbību un tās galvenajām pilnvarām, apraksts par akcionāru tiesībām un veidu, kā tās var īstenot, izņemot gadījumus, kad šī informācija jau ir pilnībā paredzēta valsts tiesību aktos; un
f)
administratīvo, vadības un uzraudzības struktūru, kā arī to komiteju sastāvs un darbība.
2. Dalībvalstis var atļaut šā panta 1. punktā noteikto informāciju izklāstīt:
a)
atsevišķā ziņojumā, ko publicē kopā ar vadības ziņojumu 30. pantā noteiktajā veidā; vai
b)
dokumentā, kas publiski pieejams uzņēmuma tīmekļa vietnē un uz kuru vadības ziņojumā ir sniegta atsauce.
Minētajā atsevišķajā ziņojumā vai dokumentā, kas minēts attiecīgi a) un b) apakšpunktā, var iekļaut savstarpējas atsauces uz vadības ziņojumu, ja informācija, kas sniedzama saskaņā ar šā panta 1. punkta d) apakšpunktu, ir darīta pieejama minētajā vadības ziņojumā.
3. Obligātais revidents vai revīzijas uzņēmums sniedz atzinumu saskaņā ar 34. panta 1. punkta otro daļu par informāciju, kas sagatavota saskaņā ar šā panta 1. punkta c) un d) apakšpunktu, un pārbauda, vai ir sniegta informācija, kas minēta šā panta 1. punkta a), b), e) un f) apakšpunktā.
4. Dalībvalstis var atbrīvot no šā panta 1. punkta a), b), e) un f) apakšpunkta piemērošanas 1. punktā minētos uzņēmumus, kuri ir laiduši apgrozībā vienīgi vērtspapīrus, kas nav akcijas, kuras tirgojamas regulētā tirgū Direktīvas 2004/39/EK 4. panta 1. punkta 14. apakšpunkta izpratnē, izņemot gadījumus, kad šādi uzņēmumi ir laiduši apgrozībā akcijas, kuras tirgo daudzpusējā tirdzniecības sistēmā Direktīvas 2004/39/EK 4. panta 1. punkta 15. apakšpunkta nozīmē.
6. NODAĻA
KONSOLIDĒTIE FINANŠU PĀRSKATI UN ZIŅOJUMI
21. pants
Konsolidēto finanšu pārskatu un ziņojumu darbības joma
Šajā nodaļā mātesuzņēmums un visi tā meitasuzņēmumi ir uzņēmumi, kas ir jākonsolidē, ja mātesuzņēmums ir uzņēmums, kuram piemēro šajā direktīvā noteiktos koordinācijas pasākumus, pamatojoties uz 1. panta 1. punktu.
22. pants
Prasības sagatavot konsolidētos finanšu pārskatus
1. Dalībvalsts pieprasa visiem uzņēmumiem, uz kuriem attiecas tās tiesību akti, sastādīt konsolidētos finanšu pārskatus un konsolidēto vadības ziņojumu, ja attiecīgajam uzņēmumam (mātesuzņēmumam):
a)
ir akcionāru vai dalībnieku balsstiesību vairākums citā uzņēmumā (meitasuzņēmumā);
b)
ir tiesības iecelt vai atsaukt cita uzņēmuma (meitasuzņēmuma) administratīvo, vadības vai uzraudzības struktūru locekļu vairākumu un vienlaikus tas ir minētā uzņēmuma akcionārs vai dalībnieks;
c)
ir tiesības izmantot dominējošu ietekmi uzņēmumā (meitasuzņēmumā), kura akcionārs vai dalībnieks tas ir saskaņā ar līgumu, kas noslēgts ar minēto uzņēmumu, vai saskaņā ar noteikumiem tā statūtos vai dibināšanas dokumentā, ja tiesību akti, kas reglamentē minētā meitasuzņēmuma darbību, ļauj tam piemērot šādus līgumus vai noteikumus.
Dalībvalstij nav jānosaka, ka mātesuzņēmumam jābūt sava meitasuzņēmuma akcionāram vai dalībniekam. Tām dalībvalstīm, kuru tiesību akti nepieļauj šādus līgumus vai noteikumus, šis noteikums nav jāpiemēro; vai
d)
ja attiecīgais uzņēmums (mātesuzņēmums) ir kāda uzņēmuma akcionārs vai dalībnieks, un
i)
aa) vairākums minētā uzņēmuma (meitasuzņēmuma) administratīvo, vadības vai uzraudzības struktūru locekļu, kas bijuši attiecīgos amatos finanšu gadā, iepriekšējā finanšu gadā un līdz šo konsolidēto finanšu pārskatu sastādīšanai, ir iecelti vienīgi tā balsstiesību izmantošanas rezultātā, vai
ii)
saskaņā ar nolīgumu, kas noslēgts ar citiem minētā uzņēmuma (meitasuzņēmuma) akcionāriem vai dalībniekiem, tas vienpersoniski kontrolē akcionāru vai dalībnieku vairākuma balsstiesības minētajā uzņēmumā. Dalībvalstis var ieviest sīkākus noteikumus par šādu nolīgumu formu un saturu.
Dalībvalstis paredz vismaz tos pasākumus, kas minēti ii) punktā. Tās i) punkta piemērošanai var noteikt prasību, ka balsstiesības atbilst vismaz 20 % no kopējā skaita.
Tomēr i) punktā minētais nav piemērojams, ja kādai trešai personai ir a), b) vai c) apakšpunktā minētās tiesības attiecībā uz minēto uzņēmumu.
2. Papildus 1. punktā minētajiem gadījumiem dalībvalstis var jebkuram uzņēmumam, kas darbojas saskaņā ar tās tiesību aktiem, pieprasīt sagatavot konsolidētus finanšu pārskatus un konsolidētu vadības ziņojumu, ja:
a)
minētajam uzņēmumam (mātesuzņēmumam) ir tiesības izmantot vai tas faktiski izmanto dominējošu ietekmi vai kontroli pār citu uzņēmumu (meitasuzņēmumu); vai
b)
minēto uzņēmumu (mātesuzņēmumu) un citu uzņēmumu (meitasuzņēmumu) vienoti vada mātesuzņēmums.
3. Piemērojot 1. punkta a), b) un d) apakšpunktu, ikviena cita meitasuzņēmuma balsstiesības un tiesības iecelt amatā un atcelt no amata, kā arī tās, kas ir personai, kas darbojas savā vārdā, bet mātesuzņēmuma vai cita meitasuzņēmuma interesēs, pieskaita mātesuzņēmuma tiesībām.
4. Piemērojot 1. punkta a), b) un d) apakšpunktu, no 3. punktā minētajām tiesībām atskaita tiesības:
a)
kas nostiprinātas akcijās, kas tiek turētas tādas personas interesēs, kura nav ne mātesuzņēmums, ne minētā mātesuzņēmuma meitasuzņēmums; vai
b)
kas nostiprinātas akcijās, kuras:
i)
tiek turētas kā garantija, ar noteikumu, ka konkrētās tiesības tiek izmantotas saskaņā ar saņemtajiem norādījumiem, vai
ii)
tiek turētas saistībā ar aizdevuma piešķiršanu kā daļa no parastajām saimnieciskajām darbībām, ja balsstiesības tiek izmantotas tās personas labā, kas nodrošina garantiju.
5. Piemērojot 1. punkta a) un d) apakšpunktu, no kopējām akcionāru vai dalībnieku balsstiesībām meitasuzņēmumā atņem tās balsstiesības, kas nostiprinātas akcijās, kas pieder pašam uzņēmumam, šā uzņēmuma meitasuzņēmumam vai personai, kas darbojas savā vārdā, bet minēto uzņēmumu interesēs.
6. Neskarot 23. panta 9. punktu, mātesuzņēmums un visi tā meitasuzņēmumi ir uzņēmumi, kas ir jākonsolidē neatkarīgi no tā, kur ir šo meitasuzņēmumu juridiskā adrese.
7. Neskarot šo pantu, 21. un 23. pantu, dalībvalsts var pieprasīt ikvienam uzņēmumam, uz ko attiecas tās tiesību akti, sastādīt konsolidētos finanšu pārskatus un konsolidēto vadības ziņojumu, ja:
a)
šo uzņēmumu un vienu vai vairākus citus uzņēmumus, ar kuriem tas nav saistīts, kā aprakstīts 1. vai 2. punktā, vienoti vada saskaņā ar:
i)
līgumu, kas noslēgts ar šo uzņēmumu, vai
ii)
minēto citu uzņēmumu dibināšanas dokumentu vai statūtiem; vai
b)
minētā uzņēmuma un viena vai vairāku citu uzņēmumu, ar kuriem tas nav saistīts, kā aprakstīts 1. vai 2. punktā, administratīvās, vadības vai uzraudzības struktūras finanšu gadā galvenokārt sastāv no vienām tām pašām amatpersonām, kas ir amatā līdz konsolidēto finanšu pārskatu sastādīšanai.
8. Ja dalībvalsts izmanto 7. punktā minēto iespēju, uzņēmumus, kas aprakstīti minētajā punktā, un visus to meitasuzņēmumus konsolidē, ja viens vai vairāki no šiem uzņēmumiem ir reģistrēti kā viens no I vai II pielikumā uzskaitītajiem uzņēmumu veidiem.
9. Šā panta 6. punktu, 23. panta 1., 2., 9. un 10. punktu un 25. līdz 29. pantu piemēro šā panta 7. punktā minētajiem konsolidētajiem finanšu pārskatiem un konsolidētajam vadības ziņojumam, ievērojot šādas izmaiņas:
a)
atsauces uz mātesuzņēmumiem saprot kā atsauces uz visiem uzņēmumiem, kas norādīti šā panta 7. punktā; un
b)
neskarot 24. panta 3. punktu, konsolidētajos finanšu pārskatos iekļaujamie posteņi "kapitāls", "akciju emisijas uzcenojums", "pārvērtēšanas rezerve", "rezerves", "nesadalītā peļņa vai zaudējumi" un "finanšu gada peļņa vai zaudējumi" ir kopējās summas, kas attiecināmas uz katru šā panta 7. punktā minēto uzņēmumu.
23. pants
Atbrīvojumi no konsolidācijas
1. Mazas grupas atbrīvo no pienākuma sastādīt konsolidētos finanšu pārskatus un konsolidēto vadības ziņojumu, izņemot gadījumus, kad kāds no radniecīgiem uzņēmumiem ir sabiedriskas nozīmes struktūra.
2. Dalībvalstis var atbrīvot vidēja lieluma grupas no pienākuma sastādīt konsolidētos finanšu pārskatus un konsolidēto vadības ziņojumu, izņemot gadījumus, kad kāds no radniecīgiem uzņēmumiem ir sabiedriskas nozīmes struktūra.
3. Neatkarīgi no šā panta 1. un 2. punkta dalībvalsts šādos gadījumos atbrīvo no pienākuma sastādīt konsolidētos finanšu pārskatus un konsolidēto vadības ziņojumu ikvienu mātesuzņēmumu ("atbrīvotais uzņēmums"), uz ko attiecas tās tiesību akti un kas ir arī meitasuzņēmums, tostarp sabiedriskas nozīmes struktūra, ja vien uz minēto sabiedriskas nozīmes struktūru neattiecas 2. panta 1. punkta a) apakšpunkts, ja uz tā paša mātesuzņēmumu attiecas kādas dalībvalsts tiesību akti un:
a)
atbrīvotā uzņēmuma mātesuzņēmumam pieder visas atbrīvotā uzņēmuma akcijas. Akcijas atbrīvotajā uzņēmumā, kuras pieder tā administratīvo, vadības vai uzraudzības struktūru locekļiem saskaņā ar juridisko pienākumu vai pienākumu, kas noteikts tā dibināšanas dokumentā vai statūtos, neņem vērā šim nolūkam; vai
b)
atbrīvotā uzņēmuma mātesuzņēmumam pieder 90 % vai vairāk no atbrīvotā uzņēmuma akcijām un pārējie šā atbrīvotā uzņēmuma akcionāri vai dalībnieki ir apstiprinājuši šo atbrīvojumu.
4. Atbrīvojumi, kas minēti 3. punktā, izpilda visus šādus nosacījumus:
a)
atbrīvoto uzņēmumu un, neskarot 9. punktu, visus tā meitasuzņēmumus konsolidē tādas lielākas uzņēmumu vienības finanšu pārskatos, uz kuras mātesuzņēmumu attiecas kādas dalībvalsts tiesību akti;
b)
šā punkta a) apakšpunktā minētos konsolidētos finanšu pārskatus un lielākas uzņēmumu vienības konsolidētos vadības ziņojumus sastāda minētās vienības mātesuzņēmums saskaņā ar tās dalībvalsts tiesību aktiem, kuri attiecas uz minēto mātesuzņēmumu, un saskaņā ar šo direktīvu vai starptautiskajiem grāmatvedības standartiem, kas pieņemti saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 1606/2002;
c)
attiecībā uz atbrīvoto uzņēmumu šādus dokumentus publicē tā, kā noteikts dalībvalsts tiesību aktos, kuri attiecas uz minēto atbrīvoto uzņēmumu saskaņā ar 30. pantu:
i)
šā punkta a) apakšpunktā minētie konsolidētie finanšu pārskati un b) apakšpunktā minētie konsolidētie vadības ziņojumi,
ii)
revīzijas ziņojumi, un
iii)
attiecīgā gadījumā 6. punktā minētais pielikums.
Minētā dalībvalsts var pieprasīt šā apakšpunkta i), ii) un iii) punktā minēto dokumentu publicēšanu attiecīgās valsts valodā un to tulkojuma apstiprināšanu;
d)
atbrīvotā uzņēmuma gada finanšu pārskatu piezīmēs atklāj šādu informāciju:
i)
tā mātesuzņēmuma nosaukums un juridiskā adrese, kas sastāda a) apakšpunktā minētos konsolidētos finanšu pārskatus; un
ii)
atbrīvojums no pienākuma sastādīt konsolidētos finanšu pārskatus un konsolidēto vadības ziņojumu.
5. Gadījumos, uz kuriem neattiecas 3. punkts, dalībvalsts, neskarot šā panta 1., 2. un 3. punktu, var atbrīvot no pienākuma sastādīt konsolidētos finanšu pārskatus un konsolidēto vadības ziņojumu jebkuru mātesuzņēmumu (atbrīvotais uzņēmums), uz kuru attiecas šīs valsts tiesību akti un kurš ir arī meitasuzņēmums, tostarp sabiedriskas nozīmes struktūra, ja vien uz minēto sabiedriskas nozīmes struktūru neattiecas 2. panta 1. punkta a) apakšpunkts, un uz kā mātesuzņēmumu attiecas kādas dalībvalsts tiesību akti, ar noteikumu, ka visi 4. punktā paredzētie nosacījumi ir izpildīti, un turklāt ar noteikumu, ka:
a)
atbrīvotā uzņēmuma akcionāri vai dalībnieki, kuriem pieder minētā uzņēmuma parakstītā kapitāla minimālā daļa, nav pieprasījuši konsolidēto finanšu pārskatu sagatavošanu vismaz sešus mēnešus pirms finanšu gada beigām;
b)
minimālā daļa, kas minēta a) apakšpunktā, nepārsniedz šādas robežvērtības:
i)
10 % no parakstītā kapitāla akciju sabiedrību un komandītsabiedrību gadījumā; un
ii)
20 % no parakstītā kapitāla cita veida uzņēmumu gadījumā;
c)
dalībvalsts atbrīvojumam nepiemēro:
i)
nosacījumu, ka uz mātesuzņēmumu, kurš sagatavojis 4. punkta a) apakšpunktā minētos konsolidētos finanšu pārskatus, attiecas tās dalībvalsts tiesību akti, kura piešķīrusi atbrīvojumu, vai
ii)
nosacījumus attiecībā uz minēto finanšu pārskatu sagatavošanu un pārbaudi.
6. Dalībvalsts 3. un 5. punktā paredzētos atbrīvojumus var saistīt ar papildu informācijas atklāšanu 4. punkta a) apakšpunktā minētajos konsolidētajos finanšu pārskatos vai to pielikumā saskaņā ar šo direktīvu, ja šī informācija tiek pieprasīta no uzņēmumiem, uz kuriem attiecas šīs dalībvalsts tiesību akti un kuriem ir pienākums sagatavot konsolidētus finanšu pārskatus, un kuri ir vienādos apstākļos.
7. Šīs direktīvas 3.līdz 6. pantu piemēro, neskarot dalībvalsts tiesību aktus par konsolidēto finanšu pārskatu vai konsolidēto vadības ziņojumu sastādīšanu, ja minētos dokumentus pieprasa:
a)
darbinieku vai viņu pārstāvju informācijai; vai
b)
administratīva vai tiesu iestāde savām vajadzībām.
8. Neskarot šā panta 1., 2., 3. un 5. punktu, dalībvalsts, kas paredz atbrīvojumus saskaņā ar šā panta 3. un 5. punktu, var arī atbrīvot no pienākuma sastādīt konsolidētos finanšu pārskatus un konsolidēto vadības ziņojumu jebkuru mātesuzņēmumu (atbrīvotais uzņēmums), uz kuru attiecas tās tiesību akti un kurš ir arī meitasuzņēmums, tostarp sabiedriskas nozīmes struktūra, ja vien uz minēto sabiedriskas nozīmes struktūru neattiecas 2. panta 1. punkta a) apakšpunkts, uz kā mātesuzņēmumu neattiecas dalībvalstu tiesību akti, ja ir izpildīti visi šādi nosacījumi:
a)
atbrīvotais uzņēmums un, neskarot 9. punktu, visi tā meitasuzņēmumi ir konsolidēti lielākas uzņēmumu vienības finanšu pārskatos;
b)
šā punkta a) apakšpunktā minētos konsolidētos finanšu pārskatus un - attiecīgā gadījumā - konsolidētos vadības ziņojumus sagatavo:
i)
saskaņā ar šo direktīvu,
ii)
atbilstoši starptautiskajiem grāmatvedības standartiem, kas pieņemti, ievērojot Regulu (EK) Nr. 1606/2002,
iii)
tādā pašā veidā, kā tiek sastādīti konsolidētie finanšu pārskati un konsolidētie vadības ziņojumi saskaņā ar šo direktīvu, vai
iv)
veidā, kas ir līdzvērtīgs starptautiskajiem grāmatvedības standartiem, kā noteikts saskaņā ar Komisijas Regulu (EK) Nr. 1569/2007 (2007. gada 21. decembris), ar ko izveido mehānismu, kā nosaka līdzvērtību grāmatvedības standartiem, kurus atbilstīgi Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvai 2003/71/EK un 2004/109/EK piemēro trešo valstu vērtspapīru emitenti (17);
c)
šā punkta a) apakšpunktā minētos konsolidētos finanšu pārskatus ir revidējis viens vai vairāki obligātie revidenti vai revīzijas uzņēmumi, kas ir tiesīgi revidēt finanšu pārskatus saskaņā ar tiem valsts tiesību aktiem, kuri attiecas uz uzņēmumu, kas minētos pārskatus ir sastādījis.
Piemēro 4. punkta c) un d) apakšpunktu un 5., 6. un 7. punktu.
9. Uzņēmumam, tostarp sabiedriskas nozīmes struktūrai, nav jābūt iekļautam konsolidētajos finanšu pārskatos, ja ir izpildīts vismaz viens no šādiem nosacījumiem:
a)
ļoti retos gadījumos, kad informāciju, kas vajadzīga konsolidētu finanšu pārskatu sagatavošanai saskaņā ar šo direktīvu, nevar iegūt bez nesamērīgi lieliem izdevumiem vai neattaisnojamas kavēšanās;
b)
šā uzņēmuma akcijas tiek turētas vienīgi ar nolūku vēlāk tās pārdot; vai
c)
nopietni ilgtermiņa ierobežojumi ievērojami kavē:
i)
mātesuzņēmuma tiesību izmantošanu attiecībā uz šā uzņēmuma aktīviem vai vadību vai
ii)
šā uzņēmuma vienotas vadības īstenošanu, ja tas ir kādās no 22. panta 7. punktā minētajām attiecībām.
10. Neskarot 6. panta 1. punkta b) apakšpunktu, 21. pantu un šā panta 1. un 2. punktu, ikvienu mātesuzņēmumu, tostarp sabiedriskas nozīmes struktūru, atbrīvo no 22. pantā noteiktā pienākuma, ja:
a)
tam ir tikai meitasuzņēmumi, kuri ir nebūtiski gan individuāli, gan kopumā; vai
b)
visus tā meitasuzņēmumus var izslēgt no konsolidācijas, ievērojot šā panta 9. punktu.
24. pants
Konsolidēto finanšu pārskatu sagatavošana
1. Šīs direktīvas 2. un 3. nodaļu piemēro attiecībā uz konsolidētajiem finanšu pārskatiem, ņemot vērā būtiskas korekcijas, kas izriet no konsolidēto finanšu pārskatu īpatnībām salīdzinājumā ar gada finanšu pārskatiem.
2. Konsolidācijā iekļautos uzņēmumu aktīvus un saistības pilnībā iekļauj konsolidētajā bilancē.
3. Konsolidācijā iekļauto akciju bilances vērtību uzņēmumu kapitālā ieskaita atbilstoši to pārstāvētajai daļai minēto uzņēmumu kapitālā un rezervēs saskaņā ar šādiem noteikumiem:
a)
izņemot gadījumos, kad akcijas mātesuzņēmuma kapitālā pieder vai nu pašam uzņēmumam, vai citam konsolidācijā iekļautam uzņēmumam, kuras pielīdzina pašu akcijām saskaņā ar 3. nodaļu, šo ieskaitu veic, pamatojoties uz bilances vērtību tajā dienā, kad minētie uzņēmumi ir iekļauti konsolidācijā pirmo reizi. Starpību, kas rodas minētā ieskaita rezultātā, ciktāl iespējams, iegrāmato tieši tajos konsolidētās bilances posteņos, kuru vērtība ir lielāka vai mazāka par to bilances vērtību;
b)
dalībvalsts var atļaut vai pieprasīt ieskaitus, pamatojoties uz identificējamu aktīvu un saistību vērtību akciju iegādes dienā, vai gadījumos, kad iegāde notiek divos vai vairākos posmos, dienā, kad uzņēmums ir kļuvis par meitasuzņēmumu;
c)
visas starpības, kas pastāv pēc a) apakšpunkta piemērošanas vai rodas b) apakšpunkta piemērošanas rezultātā, uzrāda konsolidētajā bilancē kā nemateriālo vērtību;
d)
metodes, ko izmanto, lai aprēķinātu nemateriālo vērtību, un jebkādas nozīmīgas vērtības izmaiņas saistībā ar iepriekšējo finanšu gadu, paskaidro finanšu pārskatu piezīmēs;
e)
ja dalībvalsts ir atļāvusi pozitīvas un negatīvas nemateriālās vērtības ieskaitu, finanšu pārskatu piezīmēs sniedz arī nemateriālās vērtības analīzi;
f)
negatīvu nemateriālo vērtību var pārnest uz konsolidēto peļņas un zaudējumu pārskatu, ja tas ir saskaņā ar 2. nodaļā izklāstītajiem principiem.
4. Ja konsolidācijā iekļauto meitasuzņēmumu akcijas pieder personām, kas nav minētie konsolidācijā iekļautie uzņēmumi, summu, kas attiecināma uz minētajām akcijām, uzrāda konsolidētajā bilancē atsevišķi kā nekontrolējošu līdzdalību.
5. Konsolidācijā iekļauto uzņēmumu ieņēmumus un izdevumus pilnībā iekļauj konsolidētajā peļņas un zaudējumu pārskatā.
6. Katras peļņas vai zaudējumu summu, kas attiecināma uz 4. punktā minētajām akcijām, uzrāda konsolidētajā peļņas un zaudējumu pārskatā atsevišķi kā peļņu vai zaudējumus, kas attiecināmi uz nekontrolējošu līdzdalību.
7. Konsolidētie finanšu pārskati atspoguļo konsolidācijā iekļauto uzņēmumu aktīvus, saistības, finansiālo stāvokli un peļņu vai zaudējumus tā, it kā tie būtu viens uzņēmums. Jo īpaši no konsolidētajiem finanšu pārskatiem tiek izslēgti:
a)
parādi un prasības starp uzņēmumiem;
b)
ieņēmumi un izdevumi, kas attiecas uz darījumiem starp uzņēmumiem; un
c)
peļņa un zaudējumi, kas rodas no darījumiem starp uzņēmumiem, ja tie ir iekļauti aktīvu bilances vērtībās.
8. Konsolidētos finanšu pārskatus sastāda tajā pašā dienā, kad sastāda mātesuzņēmuma gada finanšu pārskatus.
Tomēr dalībvalsts var atļaut vai pieprasīt konsolidētu finanšu pārskatu sastādīšanu arī citā datumā, lai ņemtu vērā uzņēmumu vairākuma vai vissvarīgāko konsolidācijā iekļauto uzņēmumu bilances datumus, ar noteikumu, ka:
a)
šis fakts ir atspoguļots konsolidēto finanšu pārskatu piezīmēs, paskaidrojot iemeslus;
b)
ir ņemti vērā vai atspoguļoti svarīgākie notikumi attiecībā uz konsolidācijā iekļauta uzņēmuma aktīviem un saistībām, finansiālo stāvokli un peļņu vai zaudējumiem, kas ir radušies laikā starp šā uzņēmuma bilances datumu un konsolidētās bilances datumu; un
c)
ja uzņēmuma bilances sastādīšana notiek vairāk nekā trīs mēnešus pirms vai pēc konsolidētās bilances datuma, šo uzņēmumu konsolidē, pamatojoties uz pagaidu finanšu pārskatiem, kas sastādīti konsolidētās bilances sagatavošanas datumā.
9. Ja konsolidācijā iekļauto uzņēmumu struktūra finanšu gada laikā ir ievērojami mainījusies, konsolidētajos finanšu pārskatos iekļauj informāciju, kas piešķir jēgu konsolidēto finanšu pārskatu secīgu komplektu salīdzināšanai. Šo pienākumu var izpildīt, sagatavojot koriģētu salīdzinošo bilanci un koriģētu salīdzinošo peļņas un zaudējumu pārskatu.
10. Konsolidētajos finanšu pārskatos iekļautos aktīvus un saistības novērtē pēc vienotiem kritērijiem un saskaņā ar 2. nodaļu.
11. Uzņēmums, kas sastāda konsolidētos finanšu pārskatus, piemēro tādus pašus novērtēšanas principus, kādus tas piemēro saviem gada finanšu pārskatiem. Tomēr dalībvalstis var atļaut vai pieprasīt konsolidētajos finanšu pārskatos izmantot citus novērtēšanas principus saskaņā ar 2. nodaļu. Ja tiek izmantots šis izņēmums, šo faktu atspoguļo konsolidēto finanšu pārskatu piezīmēs, paskaidrojot iemeslus.
12. Ja konsolidācijā iekļautie uzņēmumi ir novērtējuši konsolidētajos finanšu pārskatos iekļautos aktīvus un saistības, piemērojot principus, kas atšķiras no tiem, kas izmantoti konsolidācijas nolūkos, minētos aktīvus un saistības pārvērtē saskaņā ar konsolidācijai piemērotajiem principiem. Atkāpšanās no šīs prasības ir atļauta izņēmuma gadījumos. Ikvienu šādu atkāpi atspoguļo konsolidēto finanšu pārskatu piezīmēs, paskaidrojot iemeslus.
13. Atlikto nodokļu atlikumus atzīst konsolidācijā, ar noteikumu, ka nodokļa iekasēšana no kāda konsolidācijā iekļautā uzņēmuma var notikt tuvākajā nākotnē.
14. Ja konsolidētos finanšu pārskatos iekļauto aktīvu vērtības korekcijas izdarītas tikai un vienīgi nodokļu dēļ, tos iekļauj konsolidētajos finanšu pārskatos tikai pēc tam, kad šādas korekcijas ir izslēgtas.
25. pants
Uzņēmējdarbības apvienošana grupas ietvaros
1. Dalībvalsts var atļaut vai pieprasīt konsolidācijā iekļauto uzņēmumu kapitālā turēto akciju bilances vērtības ieskaitu tikai pret atbilstošo kapitāla procentuālo daļu, ar noteikumu, ka uzņēmējdarbības apvienošanā iesaistītos uzņēmumus galu galā kontrolē viena un tā pati puse gan pirms, gan pēc uzņēmējdarbības apvienošanas un ja šī kontrole nav pārejoša.
2. Starpību, kas rodas saskaņā ar 1. punktu, attiecīgi pieskaita konsolidētām rezervēm vai atņem no tām.
3. Konsolidēto finanšu pārskatu piezīmēs atspoguļo 1. punktā aprakstītās metodes piemērošanu, izmaiņas, kas rodas rezervēs, un attiecīgo uzņēmumu nosaukumu un juridisko adresi.
26. pants
Proporcionāla konsolidācija
1. Ja konsolidācijā iekļauts uzņēmums kopā ar vienu vai vairākiem konsolidācijā neiekļautiem uzņēmumiem kopīgi vada citu uzņēmumu, dalībvalstis var pieprasīt vai atļaut šā cita uzņēmuma iekļaušanu konsolidētajos finanšu pārskatos proporcionāli konsolidācijā iekļautā uzņēmuma tiesībām uz tā kapitāla daļu.
2. Šīs direktīvas 23. panta 9. un 10. punktu un 24. pantu mutatis mutandis piemēro šā panta 1. punktā minētajai proporcionālajai konsolidācijai.
27. pants
Asociēto uzņēmumu pašu kapitāla grāmatvedības metode
1. Ja konsolidācijā iekļautam uzņēmumam ir asociēts uzņēmums, šis asociētais uzņēmums jānorāda konsolidētajā bilancē kā atsevišķs postenis ar attiecīgu nosaukumu.
2. Piemērojot šo pantu pirmo reizi asociētam uzņēmumam, minēto asociēto uzņēmumu norāda konsolidētajā bilancē vai nu:
a)
tā bilances vērtībā, kas aprēķināta saskaņā ar šīs direktīvas 2. un 3. nodaļā izklāstītajiem vērtēšanas noteikumiem. Starpību starp minēto vērtību un summu, kas atbilst šīs līdzdalības daļas pārstāvētajai kapitāla un rezervju daļai minētajā asociētajā uzņēmumā, atspoguļo atsevišķi konsolidētajā bilancē vai konsolidēto finanšu pārskatu piezīmēs. Šo starpību aprēķina dienā, kad minētā metode ir izmantota pirmo reizi; vai
b)
ar summu, kas atbilst asociētā uzņēmuma kapitāla un rezervju daļai, ko pārstāv šī līdzdalības daļa minētajā asociētajā uzņēmumā. Starpību starp šo summu un saskaņā ar šīs direktīvas 2. un 3. nodaļā noteiktajiem vērtēšanas noteikumiem aprēķināto bilances vērtību atspoguļo atsevišķi konsolidētajā bilancē vai konsolidēto finanšu pārskatu piezīmēs. Šo starpību aprēķina dienā, kad šī metode ir izmantota pirmo reizi;
Dalībvalsts var noteikt viena vai otra a) vai b) apakšpunktā paredzētā varianta piemērošanu. Šādos gadījumos, konsolidētajā bilancē vai konsolidēto finanšu pārskatu piezīmēs norāda, kurš no minētajiem variantiem izmantots.
Turklāt a) vai b) apakšpunkta varianta vajadzībām dalībvalsts var atļaut vai pieprasīt starpības aprēķināšanu akciju pārņemšanas dienā vai, ja tās pārņemtas divās vai vairākās stadijās, dienā, kad uzņēmums ir kļuvis par asociēto uzņēmumu.
3. Gadījumos, kad asociētā uzņēmuma aktīvi vai pasīvi ir novērtēti ar metodēm, kas atšķiras no konsolidācijā izmantotajām, saskaņā ar 24. panta 11. punktu, 2. punkta a) un b) apakšpunktā minētās starpības aprēķināšanas nolūkā tos var pārvērtēt no jauna saskaņā ar konsolidācijā izmantotajām metodēm. Ja šāda pārvērtēšana nav notikusi, minēto faktu izklāsta konsolidēto finanšu pārskatu piezīmēs; Dalībvalsts var pieprasīt šādu pārvērtēšanu.
4. Šā panta 2. punkta a) apakšpunktā minētā bilances vērtība vai summa, kas atbilst 2. punkta b) apakšpunktā minētajai asociētā uzņēmuma kapitāla un rezervju daļai, jāpalielina vai jāsamazina par to izmaiņu summu, kas finanšu gadā notikušas sasociētā uzņēmuma kapitāla un rezervju daļā, ko pārstāv minētā līdzdalības daļa; no tās atņem ar minēto līdzdalības daļu saistīto dividenžu summu.
5. Tā kā 2. punkta a) un b) apakšpunktā minēto pozitīvo starpību nevar attiecināt uz nevienas kategorijas aktīviem vai pasīviem, tā jāaplūko saskaņā ar noteikumiem par posteni "nemateriālā vērtība", kas noteikts 12. panta 6. punkta d) apakšpunktā, 12. panta 11. punkta pirmajā daļā, 24. panta 3. punkta c) apakšpunktā un III pielikumā un IV pielikumā.
6. Asociēto uzņēmumu peļņas vai zaudējumu daļa, kas attiecināma uz līdzdalības daļām šādos asociētos uzņēmumos, jāuzrāda konsolidētajā peļņas un zaudējumu pārskatā kā atsevišķs postenis attiecīgā sadaļā.
7. Šīs direktīvas 24. panta 7. punktā minēto faktus neuzrāda, ciktāl tie ir zināmi vai var tikt apliecināti.
8. Ja asociētais uzņēmums sastāda konsolidētus finanšu pārskatus, 1. līdz 7. punkts attiecas uz kapitālu un rezervēm, kas uzrādīti šādos konsolidētajos finanšu pārskatos.
9. Šis pants nav jāpiemēro, ja līdzdalības daļa asociētajā uzņēmumā ir nebūtiska.
28. pants
Konsolidēto finanšu pārskatu piezīmes
1. Papildus jebkurai citai informācijai, kas norādāma saskaņā ar šīs direktīvas citiem noteikumiem, konsolidēto finanšu pārskatu piezīmēs izklāsta 16., 17. un 18. pantā norādīto informāciju tā, lai atvieglotu konsolidācijā iekļauto uzņēmumu finansiālā stāvokļa novērtēšanu kopumā, ņemot vērā būtiskas korekcijas, kas izriet no konsolidēto finanšu pārskatu īpatnībām salīdzinājumā ar gada finanšu pārskatiem, tostarp:
a)
atklājot darījumus starp saistītajām pusēm, neatklāj darījumus starp konsolidācijā iekļautām saistītajām pusēm, kuri ir izslēgti konsolidējot;
b)
atklājot finanšu gada laikā nodarbināto personu vidējo skaitu, atsevišķi norāda darbinieku vidējo skaitu proporcionāli konsolidētos uzņēmumos; un
c)
atklājot administratīvo, vadības un uzraudzības struktūru dalībniekiem piešķirto atalgojumu, avansu un kredītu summas, atklāj tikai tās summas, ko mātesuzņēmums un tā meitasuzņēmumi ir piešķīruši mātesuzņēmuma administratīvo, vadības un uzraudzības struktūru dalībniekiem.
2. Konsolidēto finanšu pārskatu piezīmēs papildus 1. punktā noteiktajai informācijai norāda šādu informāciju:
a)
attiecībā uz konsolidācijā iekļautiem uzņēmumiem:
i)
minēto uzņēmumu nosaukums un juridiskā adrese,
ii)
kapitāla daļa, kas konsolidācijā iekļautajiem uzņēmumiem vai personām, kuras rīkojas savā vārdā, bet minēto uzņēmumu interesēs, pieder minētajos uzņēmumos, kas nav mātesuzņēmumi, un
iii)
informācija par to, kuri no 22. panta 1., 2. un 7. punktā minētajiem nosacījumiem pēc 22. panta 3., 4. un 5. punkta piemērošanas ir veidojuši pamatu konsolidācijas īstenošanai. Tomēr minēto informāciju var nesniegt gadījumos, kad konsolidācija īstenota, pamatojoties uz 22. panta 1. punkta a) apakšpunktu, un kad piederošā kapitāla daļa un balsstiesību daļa ir vienādas.
Tādu pašu informāciju sniedz attiecībā uz uzņēmumiem, kas izslēgti no konsolidācijas nebūtiskuma dēļ saskaņā ar 6. panta 1. punkta j) apakšpunktu un 23. panta 10. punktu, un sniedz paskaidrojumu par 23. panta 9. punktā minēto uzņēmumu izslēgšanu;
b)
konsolidācijā iekļauto asociēto uzņēmumu, kā aprakstīts 27. panta 1. punktā, nosaukums un juridiskā adrese, un kapitāla daļa, kas šajos uzņēmumos pieder konsolidācijā iekļautajiem uzņēmumiem vai personām, kas rīkojas savā vārdā, bet minēto uzņēmumu interesēs;
c)
saskaņā ar 26. pantu proporcionāli konsolidēto uzņēmumu nosaukums un juridiskā adrese, faktori, uz kuriem tiek pamatota minēto uzņēmumu kopīgā vadība, kapitāla daļa, kas šajos uzņēmumos pieder konsolidācijā iekļautajiem uzņēmumiem vai personām, kas rīkojas savā vārdā, bet minēto uzņēmumu interesēs; un
d)
attiecībā uz katru uzņēmumu, kas nav a), b) un c) apakšpunktā minētais uzņēmums un kurā konsolidācijā iekļautajiem uzņēmumiem - vai nu pašiem, vai ar to personu starpniecību, kas rīkojas savā vārdā, bet minēto uzņēmumu interesēs, - ir līdzdalības daļa:
i)
minēto uzņēmumu nosaukums un juridiskā adrese,
ii)
piederošā kapitāla daļa,
iii)
kapitāla un rezervju summa un attiecīgā uzņēmuma, kuram ir pieņemti finanšu pārskati, pēdējā finanšu gada peļņa vai zaudējumi.
Informāciju par kapitālu un rezervēm un par peļņu vai zaudējumiem var arī nenorādīt, ja attiecīgais uzņēmums nepublicē savu bilanci.
3. Dalībvalstis var atļaut 2. punkta a) - d) apakšpunktā noteikto informāciju atklāt pārskata veidā, kuru reģistrē saskaņā ar Direktīvas 2009/101/EK 3. panta 3. punktu. Šādu pārskatu reģistrēšanu atspoguļo konsolidēto finanšu pārskatu piezīmēs. Dalībvalstis var arī atļaut nenorādīt minēto informāciju, ja tās būtība ir tāda, ka tās atklāšana varētu radīt nopietnu kaitējumu ikvienam uzņēmumam, uz kuru tā attiecas. Dalībvalstis var nesniegt šādu informāciju, pamatojoties uz iepriekšēju administratīvu vai tiesas atļauju. Katru šādas informācijas nesniegšanas gadījumu norāda konsolidēto finanšu pārskatu piezīmēs.
29. pants
Konsolidētais vadības ziņojums
1. Papildus jebkurai citai informācijai, kas norādāma saskaņā ar šīs direktīvas citiem noteikumiem, konsolidētajā vadības ziņojumā izklāsta vismaz 19. un 20. pantā noteikto informāciju tā, lai atvieglotu konsolidācijā iekļauto uzņēmumu stāvokļa novērtēšanu kopumā, ņemot vērā būtiskas korekcijas, kas izriet no konsolidētā vadības ziņojuma īpatnībām salīdzinājumā ar vadības ziņojumu.
2. Informācijai, kas noteikta 19. un 20. pantā, piemēro šādas korekcijas:
a)
atklājot datus par iegādātajām pašu akcijām, konsolidētajā vadības ziņojumā norāda mātesuzņēmuma visu to akciju skaitu un nominālvērtību vai, ja nominālvērtība nav noteikta, uzskaites vērtību, kuras pieder šim mātesuzņēmumam, šā mātesuzņēmuma meitasuzņēmumiem vai personām, kas rīkojas savā vārdā, bet šo uzņēmumu interesēs. Dalībvalsts var atļaut vai pieprasīt šīs informācijas izpaušanu konsolidēto finanšu pārskatu piezīmēs;
b)
ziņojot par iekšējās kontroles un riska pārvaldības sistēmām, korporatīvajā pārvaldības ziņojumā norāda iekšējās kontroles un riska pārvaldības sistēmu galvenās iezīmes attiecībā uz konsolidācijā iekļautajiem uzņēmumiem kopumā.
3. Ja papildus vadības ziņojumam nepieciešams sniegt konsolidēto vadības ziņojumu, abus ziņojumus var noformēt kā vienu ziņojumu.
7. NODAĻA
PUBLICĒŠANA
30. pants
Vispārīga publicēšanas prasība
1. Dalībvalstis nodrošina, ka uzņēmumi pamatotā laikposmā, kas nepārsniedz 12 mēnešus pēc bilances datuma, publicē pienācīgi apstiprinātus gada finanšu pārskatus un vadības ziņojumu kopā ar likumā noteiktās revīzijas veikšanai apstiprinātā revidenta vai revīzijas uzņēmuma sniegto atzinumu, kā minēts šīs direktīvas 34. pantā, saskaņā ar katras dalībvalsts tiesību aktiem atbilstīgi Direktīvas 2009/101/EK 2. nodaļai.
Tomēr dalībvalstis var atbrīvot uzņēmumus no pienākuma publicēt vadības ziņojumu, ja ir viegli īstenojama iespēja pēc pieprasījuma saņemt ikviena šāda ziņojuma vai kādas tā daļas kopiju par cenu, kas nav lielāka par tās administratīvajām izmaksām.
2. Dalībvalstis var atbrīvot II pielikumā minēto uzņēmumu, uz kuru attiecas šajā direktīvā noteiktie koordinācijas pasākumi, ko piemēro saskaņā ar 1. panta 1. punkta b) apakšpunktu, no pienākuma publicēt finanšu pārskatus saskaņā ar Direktīvas 2009/101/EK 3. pantu, ar noteikumu, ka minētie finanšu pārskati ir publiski pieejami uzņēmuma galvenajā birojā šādos gadījumos:
a)
visi attiecīgā uzņēmuma dalībnieki ar neierobežotu atbildību ir tādu veidu uzņēmumi, kas minēti I pielikumā, un uz kuriem attiecas tādu dalībvalstu tiesību akti, kuras nav tā pati dalībvalsts, kuras tiesību akti attiecas uz minēto uzņēmumu, un neviens no šiem uzņēmumiem nepublicē attiecīgā uzņēmuma finanšu pārskatus kopā ar saviem finanšu pārskatiem;
b)
visi attiecīgā uzņēmuma dalībnieki ar neierobežotu atbildību ir uzņēmumi, uz kuriem neattiecas kādas dalībvalsts tiesību akti, bet kuru juridiskā forma ir salīdzināma ar Direktīvā 2009/101/EK minētajām.
Finanšu pārskatu kopijas ir saņemamas pēc pieprasījuma. Šādas kopijas cena nedrīkst pārsniegt administratīvās izmaksas.
3. Šā panta 1. punktu piemēro attiecībā uz konsolidētajiem finanšu pārskatiem un konsolidētajiem vadības ziņojumiem.
Ja uzņēmums, kas sastāda konsolidētos finanšu pārskatus, veic uzņēmējdarbību kā kāds no II pielikumā uzskaitītajiem uzņēmumiem un ja tā dalībvalsts tiesību akti neliek tam publicēt 1. punktā minētos dokumentus tā, kā noteikts Direktīvas 2009/101/EK 3. pantā, šis uzņēmums minētos dokumentus vismaz dara publiski pieejamus savā galvenajā birojā un pēc pieprasījuma izsniedz kopiju, kuras cena nepārsniedz tās administratīvās izmaksas.
31. pants
Vienkāršojumi attiecībā uz maziem un vidējiem uzņēmumiem
1. Dalībvalstis var piešķirt maziem uzņēmumiem atbrīvojumu no pienākuma publicēt savus peļņas un zaudējumu pārskatus un vadības ziņojumus.
2. Dalībvalstis var atļaut vidējiem uzņēmumiem publicēt:
a)
saīsinātas bilances, uzrādot tikai tos posteņus, kas III un IV pielikumā apzīmēti ar burtiem un romiešu cipariem, vai nu bilancē, vai finanšu pārskatu piezīmēs, atsevišķi norādot:
i)
III pielikuma sadaļas "Aktīvi" C daļas I nodaļas 3. punktā, C daļas II nodaļas 1., 2., 3. un 4. punktā, C daļas III nodaļas 1., 2., 3. un 4. punktā, D daļas II nodaļas 2., 3. un 6. punktā un D daļas III nodaļas 1. un 2. punktā, un sadaļas "Kapitāls, rezerves un saistības" C daļas 1., 2., 6., 7. un 9. punktā,
ii)
IV pielikuma C daļas I nodaļas 3. punktā, C daļas II nodaļas 1., 2., 3. un 4. punktā, C daļas III nodaļas 1., 2., 3. un 4. punktā, D daļas II nodaļas 2., 3. un 6. punktā, D daļas III nodaļas 1. un 2. punktā, F daļas 1., 2., 6., 7. un 9. punktā un I daļas 1., 2., 6., 7. un 9. punktā,
iii)
prasīto informāciju, kas norādīta iekavās III pielikuma sadaļas "Aktīvi" D daļas II nodaļā un sadaļas "Kapitāls, rezerves un saistības" C daļā, kopā visiem attiecīgajiem posteņiem un atsevišķi sadaļas "Aktīvi" D daļas II nodaļas 2. un 3. punktā un sadaļas "Kapitāls, rezerves un saistības" C daļas 1., 2., 6., 7. un 9. punktā,
iv)
prasīto informāciju, kas norādīta iekavās IV pielikuma D daļas II nodaļā, kopā visiem attiecīgajiem posteņiem un atsevišķi D daļas II nodaļas 2. un 3. punktā;
b)
saīsinātas finanšu pārskatu piezīmes, nesniedzot 17. panta 1. punkta f) un j) apakšpunktā prasīto informāciju.
Šis punkts neskar 30. panta 1. punktu, ciktāl minētais pants attiecas uz peļņas un zaudējumu pārskatu, vadības ziņojumu un obligātā revidenta vai revīzijas uzņēmuma atzinumu.
32. pants
Citas publicēšanas prasības
1. Ja gada finanšu pārskatus un vadības ziņojumu publicē pilnībā, tos sagatavo, izmantojot tādu pašu formātu un tekstu, uz kuru pamata obligātais revidents vai revīzijas uzņēmums ir sagatavojis savu atzinumu. Tiem pievieno pilnu revīzijas ziņojuma tekstu.
2. Ja gada finanšu pārskatus nepublicē pilnībā, minēto finanšu pārskatu saīsinātajā versijā, kam nepievieno revīzijas ziņojumu:
a)
norāda, ka publicētā versija ir saīsināta;
b)
iekļauj atsauci uz reģistru, kurā finanšu pārskati ir reģistrēti saskaņā ar Direktīvas 2009/101/EK 3. pantu vai, ja finanšu pārskati vēl nav iesniegti, norāda minēto faktu;
c)
norāda, vai obligātais revidents vai revīzijas uzņēmums ir sniedzis revīzijas atzinumu bez iebildēm, revīzijas atzinumu ar iebildēm vai negatīvu revīzijas atzinumu vai arī obligātais revidents vai revīzijas uzņēmums nevarēja izteikt revīzijas atzinumu;
d)
norāda, vai revīzijas ziņojumā bija iekļauta norāde uz jebkuru jautājumu, kuram obligātais revidents vai revīzijas uzņēmums pievērsa uzmanību, to uzsverot, bet nesniedzot revīzijas atzinumu ar iebildēm.
33. pants
Atbildība un saistības attiecībā uz finanšu pārskatu un vadības ziņojuma sagatavošanu un publicēšanu
1. Dalībvalstis nodrošina, ka uzņēmuma administratīvās, vadības un uzraudzības struktūru locekļiem, darbojoties atbilstīgi pilnvarām, kas tiem piešķirtas saskaņā ar valsts tiesību aktiem, ir kolektīvs pienākums nodrošināt, lai:
a)
gada finanšu pārskati, vadības ziņojumi un - gadījumos, kad to sniedz atsevišķi, - paziņojums par korporatīvo pārvaldību; un
b)
konsolidētie finanšu pārskati, konsolidētie vadības ziņojumi un -gadījumos, kad to sniedz atsevišķi, - konsolidētais paziņojums par korporatīvo pārvaldību,
tiktu sagatavoti un publicēti saskaņā ar šīs direktīvas prasībām un - attiecīgā gadījumā ar starptautiskajiem grāmatvedības standartiem, kas pieņemti saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 1606/2002.
2. Dalībvalstis nodrošina, ka to normatīvie un administratīvie akti par saistībām un atbildību, vismaz attiecībā uz uzņēmumu, tiek piemēroti uzņēmumu administratīvo, vadības un uzraudzības struktūru locekļiem, ja netiek pildīti 1. punktā minētie pienākumi.
8. NODAĻA
REVĪZIJA
34. pants
Vispārīgas prasības
1. Dalībvalstis nodrošina, lai sabiedriskas nozīmes struktūru, vidējo un lielo uzņēmumu finanšu pārskatu revīziju veiktu viens vai vairāki obligātie revidenti vai revīzijas uzņēmumi, kurus dalībvalstis ir apstiprinājušas obligātās revīzijas veikšanai, pamatojoties uz Direktīvu 2006/43/EK.
Obligātais(ie) revidents(i) vai revīzijas uzņēmums(i) arī:
a)
sniedz atzinumu par to,
i)
vai vadības ziņojums atbilst tā paša finanšu gada finanšu pārskatiem, un
ii)
vai vadības ziņojums ir sagatavots saskaņā ar attiecīgajām juridiskajām prasībām;
b)
norāda, vai, ņemot vērā revīzijas laikā gūtās zināšanas un izpratni par uzņēmumu un tā vidi, viņš, viņa vai tas vadības ziņojumā ir identificējis būtiskus nepareizus izklāstus, un dod norādi par jebkādu šādu nepareizu izklāstu veidu.
2. Šā panta 1. punkta pirmo daļu piemēro mutatis mutandis attiecībā uz konsolidētajiem finanšu pārskatiem. Šā panta 1. punkta otro daļu piemēro mutatis mutandis attiecībā uz konsolidētajiem finanšu pārskatiem un konsolidētajiem vadības ziņojumiem.
35. pants
Grozījums Direktīvā 2006/43/EK attiecībā uz revīzijas ziņojumu
Direktīvas 2006/43/EK 28. pantu aizstāj ar šādu:
"28. pants
Revīzijas ziņojumi
1. Revīzijas ziņojumā ietver:
a)
ievadu, kurā vismaz norāda finanšu pārskatus, uz kuriem attiecas obligātā revīzija, un to sagatavošanā izmantoto finanšu pārskatu sagatavošanas sistēmu;
b)
aprakstu par obligātās revīzijas darbības jomu, kurā norāda vismaz revīzijas standartus, saskaņā ar kuriem ir veikta obligātā revīzija;
c)
revīzijas atzinumu, kurš ir vai nu atzinums bez iebildēm, atzinums ar iebildēm, vai negatīvs atzinums un kurā skaidri izteikts obligātā revidenta atzinums attiecībā uz to:
i)
vai gada finanšu pārskati sniedz skaidru un patiesu priekšstatu saskaņā ar attiecīgo finanšu pārskatu sagatavošanas sistēmu, un
ii)
attiecīgā gadījumā, vai finanšu pārskati atbilst obligātajām prasībām.
Ja obligātais revidents nevar izteikt revīzijas atzinumu, ziņojumā iekļauj atteikumu sniegt atzinumu;
d)
norādi uz jebkuru jautājumu, kuram obligātais revidents pievērš uzmanību un uzsver to, bet nesniedz revīzijas atzinumu ar iebildēm;
e)
atzinumu un pārskatu, kas minēts Direktīvas 2013/34/ES (2013. gada 26. jūnijs) par noteiktu veidu uzņēmumu gada finanšu pārskatiem, konsolidētajiem finanšu pārskatiem un saistītiem ziņojumiem, ar ko groza Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2006/43/EK un atceļ Padomes Direktīvas 78/660/EEK un 83/349/EEK (18) 34. panta 1. punkta otrajā daļā.
2. Revīzijas ziņojumu paraksta un datē obligātais revidents. Gadījumos, kad revīzijas uzņēmums veic obligāto revīziju, revīzijas ziņojumu paraksta vismaz obligātais(-ie) revidents(-i), kas obligāto revīziju veic revīzijas uzņēmuma vārdā. Izņēmuma gadījumos dalībvalstis var noteikt, ka šādu(-us) parakstu(-us) nav jāizpauž atklātībai, ja šāda datu izpaušana varētu nenovēršami un nopietni apdraudēt kādas personas drošību. Katrā ziņā iesaistītās(-o) personas(-u) vārds, uzvārds ir zināms attiecīgajām kompetentajām iestādēm.
3. Revīzijas ziņojums par konsolidētajiem finanšu pārskatiem atbilst 1. un 2. punktā izklāstītajām prasībām. Sniedzot ziņojumu par vadības ziņojuma un finanšu pārskatu atbilstību, kā paredzēts 1. punkta e) apakšpunktā, obligātais revidents vai revīzijas uzņēmums ņem vērā konsolidētos finanšu pārskatus un konsolidēto vadības ziņojumu. Ja konsolidētajiem finanšu pārskatiem ir pievienoti mātesuzņēmuma gada finanšu pārskati, šajā pantā paredzētos revīzijas ziņojumus var apvienot.
9. NODAĻA
NOTEIKUMI ATTIECĪBĀ UZ ATBRĪVOJUMIEM UN ATBRĪVOJUMU IEROBEŽOJUMIEM
36. pants
Atbrīvojumi attiecībā uz mikrouzņēmumiem
1. Dalībvalstis var atbrīvot mikrouzņēmumus no kāda vai no visiem šādiem pienākumiem:
a)
pienākuma iesniegt informāciju par posteņiem "Nākamo periodu izmaksas un uzkrātie ieņēmumi" un "Uzkrātās saistības un nākamo periodu ieņēmumi". Ja dalībvalsts izmanto minēto iespēju, tā var atļaut minētajiem uzņēmumiem - tikai attiecībā uz citām izmaksām, kā minēts šā panta 2. punkta b) apakšpunkta vi) punktā, - atkāpties no 6. panta 1. punkta d) apakšpunkta attiecībā uz posteņu "Nākamo periodu izmaksas un uzkrātie ienākumi" un "Uzkrātās saistības un nākamo periodu ieņēmumi" atspoguļošanu, ar noteikumu, ka šis fakts ir izklāstīts finanšu pārskatu piezīmēs vai saskaņā ar šā punkta b) apakšpunktu - bilances beigās;
b)
pienākuma sagatavot finanšu pārskatu piezīmes saskaņā ar 16. pantu, ar noteikumu, ka bilances beigās ir izklāstīta šīs direktīvas 16. panta 1. punkta d) un da) apakšpunktā un Direktīvas 2012/30/ES 24. panta 2. punktā paredzētā informācija;
c)
pienākuma sagatavot vadības ziņojumu saskaņā ar 5. nodaļu, ar noteikumu, ka Direktīvas 2012/30/ES 24. panta 2. punktā noteiktā informācija ir sniegta finanšu pārskatu piezīmēs vai saskaņā ar šā punkta b) apakšpunktu - bilances beigās;
d)
pienākuma publicēt gada finanšu pārskatus saskaņā ar šīs direktīvas 7. nodaļu, ar noteikumu, ka tajos iekļautā bilances informācija saskaņā ar valsts tiesību aktiem ir pienācīgi reģistrēta vismaz vienā attiecīgās dalībvalsts norādītajā kompetentajā iestādē. Ja kompetentā iestāde nav centrālais reģistrs, komercreģistrs vai uzņēmumu reģistrs, kā minēts Direktīvas 2009/101/EK 3. panta 1. punktā, kompetentajai iestādei iesniegtā informācija ir jāpaziņo reģistram.
2. Dalībvalstis var atļaut mikrouzņēmumiem:
a)
sastādīt vienīgi saīsinātu bilanci, attiecīgos gadījumos atsevišķi norādot vismaz tos posteņus, kas III vai IV pielikumā ir apzīmēti ar burtiem. Gadījumos, kad piemērojams šā panta 1. punkta a) apakšpunkts, bilancē neiekļauj posteņus, kas paredzēti III pielikuma iedaļas "Aktīvi" E daļā un iedaļas "Saistības" D daļā, vai posteņus IV pielikuma E un K daļā;
b)
sastādīt vienīgi saīsinātu peļņas un zaudējumu pārskatu, attiecīgos gadījumos atsevišķi norādot vismaz šādus posteņus:
i)
neto apgrozījums,
ii)
citi ieņēmumi,
iii)
izejvielu un palīgmateriālu izmaksas,
iv)
personāla izmaksas,
v)
vērtību korekcijas,
vi)
citas izmaksas,
vii)
nodokļi,
viii)
peļņa vai zaudējumi.
3. Dalībvalstis neatļauj vai neprasa 8. panta piemērošanu nevienam mikrouzņēmumam, kas izmanto šā panta 1. un 2. punktā paredzētos atbrīvojumus.
4. Attiecībā uz mikrouzņēmumiem tiek uzskatīts, ka gada finanšu pārskati, kas sastādīti saskaņā ar šā panta 1., 2. un 3. punktu, sniedz patiesu un skaidru priekšstatu, kā noteikts 4. panta 3. punktā, un līdz ar to šādiem finanšu pārskatiem nepiemēro 4. panta 4. punktu.
5. Ja piemēro šā panta 1. punkta a) apakšpunktu, tad 3. panta 1. punkta a) apakšpunktā minēto bilances kopsummu veido aktīvi, kas minēti III pielikumā sadaļas "Aktīvi" A līdz D daļas posteņos vai IV pielikumā A līdz D daļas posteņos.
6. Neskarot šo pantu, dalībvalstis nodrošina, ka mikrouzņēmumus citādi uzskata par maziem uzņēmumiem.
7. Dalībvalstis 1., 2. un 3. punktā paredzētos atbrīvojumus neattiecina uz ieguldījumu uzņēmumiem un finanšu pārvaldītājuzņēmumiem.
8. Dalībvalstis, kurās 19 jūlijs 2013 ir atbilstīgi Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvai 2012/6/ES (2012. gada 14. marts), ar ko attiecībā uz saimnieciskām mikrovienībām groza Padomes Direktīvu 78/660/EEK (19) stājušies spēkā normatīvie un administratīvie akti, var atbrīvot no 3. panta 9. punktā izklāstītajām prasībām attiecībā uz 3. panta 1. punktā izklāstīto robežvērtību konvertāciju valsts naudas vienībās, piemērojot 53. panta 1. punkta pirmo teikumu.
9. Līdz 20 jūlijs 2018 Komisija iesniedz Eiropas Parlamentam, Padomei un Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejai ziņojumu par saimniecisko mikrouzņēmumu situāciju, jo īpaši ņemot vērā situāciju valstu līmenī attiecībā uz to uzņēmumu skaitu, uz kuriem attiecas apjoma kritēriji, un administratīvā sloga samazināšanu, kas izriet no atbrīvojuma no publicēšanas pienākuma.
37. pants
Atbrīvojums attiecībā uz meitasuzņēmumiem
Neatkarīgi no Direktīvu 2009/101/EK un 2012/30/ES noteikumiem dalībvalstij nav jāpiemēro šīs direktīvas noteikumi par gada finanšu pārskatu un vadības ziņojuma saturu, revīziju un publicēšanu tādiem uzņēmumiem, uz kuriem attiecas tās tiesību akti un kuri ir meitasuzņēmumi, ja ir izpildīti šādi nosacījumi:
1)
uz mātesuzņēmumu attiecas dalībvalsts tiesību akti;
2)
visi meitasuzņēmuma akcionāri vai dalībnieki attiecībā uz katru finanšu gadu, kurā tiek piemērots atbrīvojums, ir paziņojuši par savu piekrišanu atbrīvojumam no šāda pienākuma;
3)
mātesuzņēmums ir paziņojis, ka garantē saistības, ko uzņēmies meitasuzņēmums;
4)
meitasuzņēmums ir publicējis šā panta 2. un 3. punktā minētos paziņojumus, kā noteikts dalībvalsts tiesību aktos saskaņā ar Direktīvas 2009/101/EK 2. nodaļu;
5)
meitasuzņēmums ir iekļauts saskaņā ar šo direktīvu sastādītajos mātesuzņēmuma konsolidētajos finanšu pārskatos;
6)
atbrīvojums ir atspoguļots mātesuzņēmuma sastādīto konsolidēto finanšu pārskatu piezīmēs; un
7)
par meitasuzņēmumu ir publicēti šā panta 5. punktā minētie konsolidētie finanšu pārskati, konsolidētais vadības ziņojums un revīzijas ziņojums, kā noteikts dalībvalsts tiesību aktos saskaņā ar Direktīvas 2009/101/EK 2. nodaļu.
38. pants
Uzņēmumi, kas ir dalībnieki ar neierobežotu atbildību citos uzņēmumos
1. Dalībvalstis var pieprasīt 1. panta 1. punkta a) apakšpunktā minētajiem uzņēmumiem, uz kuriem attiecas to tiesību akti un kuri ir dalībnieki ar neierobežotu atbildību jebkurā citā 1. panta 1. punkta b) apakšpunktā minētajā uzņēmumā (attiecīgais uzņēmums), sastādīt, revidēt un publicēt kopā ar saviem finanšu pārskatiem attiecīgā uzņēmuma finanšu pārskatus saskaņā ar šo direktīvu; šādā gadījumā šīs direktīvas prasības neattiecas uz attiecīgo uzņēmumu.
2. Dalībvalstīm nav jāattiecina šīs direktīvas prasības uz attiecīgo uzņēmumu, ja:
a)
attiecīgā uzņēmuma finanšu pārskatus saskaņā ar šīs direktīvas noteikumiem ir sastādījis, revidējis un publicējis uzņēmums,
i)
kas ir attiecīgā uzņēmuma dalībnieks ar neierobežotu atbildību un
ii)
uz ko attiecas citas dalībvalsts tiesību akti;
b)
attiecīgais uzņēmums ir iekļauts konsolidētajos finanšu pārskatos, ko saskaņā ar šo direktīvu ir sastādījis, revidējis un publicējis:
i)
dalībnieks ar neierobežotu atbildību vai
ii)
attiecīgais uzņēmums ir iekļauts kādas lielākas uzņēmumu grupas konsolidētajos finanšu pārskatos, kurus atbilstoši šai Direktīvai ir sastādījis, revidējis un publicējis mātesuzņēmums, uz ko attiecas kādas dalībvalsts tiesību akti. Šo atbrīvojumu norāda konsolidēto finanšu pārskatu piezīmēs.
3. Šā panta 2. punktā minētajos gadījumos attiecīgais uzņēmums pēc pieprasījuma atklāj tā uzņēmuma nosaukumu, kurš publicē finanšu pārskatus.
39. pants
Atbrīvojums attiecībā uz peļņas un zaudējumu pārskatu mātesuzņēmumiem, kas sagatavo konsolidētos finanšu pārskatus
Dalībvalstij nav jāpiemēro šīs direktīvas noteikumi attiecībā uz peļņas un zaudējumu pārskata revīziju un publicēšanu uzņēmumiem, uz kuriem attiecas tās tiesību akti un kuri ir mātesuzņēmumi, ar noteikumu, ka ir spēkā šādi nosacījumi:
1)
mātesuzņēmums sastāda konsolidētos finanšu pārskatus atbilstīgi šai direktīvai un ir iekļauts šajos konsolidētajos finanšu pārskatos;
2)
atbrīvojums ir atspoguļots mātesuzņēmuma gada finanšu pārskatu piezīmēs;
3)
atbrīvojums ir atspoguļots mātesuzņēmuma sastādīto konsolidēto finanšu pārskatu piezīmēs; un
4)
mātesuzņēmuma peļņa un zaudējumi, kas noteikti saskaņā ar šo direktīvu, ir uzrādīti tā bilancē.
40. pants
Atbrīvojumu ierobežojumi attiecībā uz sabiedriskas nozīmes struktūrām
Ja vien šajā direktīvā nav nepārprotami noteikts citādi, dalībvalstis neattiecina direktīvā paredzētos vienkāršojumus un atbrīvojumus uz sabiedriskas nozīmes struktūrām. Sabiedriskas nozīmes struktūru uzskata par lielu uzņēmumu neatkarīgi no tās neto apgrozījuma, bilances kopsummas vai vidējā darbinieku skaita finanšu gadā.
10. NODAĻA
ZIŅOJUMS PAR MAKSĀJUMIEM PĀRVALDES STRUKTŪRĀM
41. pants
Definīcijas saistībā ar ziņojumiem par maksājumiem pārvaldes struktūrām
Šajā nodaļā piemēro šādas definīcijas:
1)
"uzņēmums, kas darbojas ieguves rūpniecībā", ir uzņēmums, kas veic jebkādu darbību, kurā iesaistīta derīgo izrakteņu, naftas, dabasgāzes vai citu materiālu izpēte, meklēšana, atklāšana, izstrāde un ieguve, atbilstoši saimnieciskajām darbībām, kas uzskaitītas Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 1893/2006 (2006. gada 20. decembris), ar ko izveido NACE 2. red. saimniecisko darbību statistisko klasifikāciju (20), I pielikuma B sadaļas 05. līdz 08. daļā;
2)
"uzņēmums, kas darbojas pirmatnējo mežu izstrādē" ir uzņēmums, kas veic Regulas (EK) Nr. 1893/2006 I pielikuma A sadaļas 02. daļas 02.2 sadaļā minētās darbības pirmatnējos mežos;
3)
"pārvaldes struktūra" ir jebkura valsts, reģionālā vai vietējā līmeņa iestāde dalībvalstī vai trešā valstī. Tas ietver, piemēram, departamentu, aģentūru vai uzņēmumu, ko kontrolē šāda iestāde, kā noteikts šīs direktīvas 22. panta 1.līdz 6. punktā;
4)
"projekts" ir operatīvas darbības, ko reglamentē viens līgums, licence, noma, koncesija vai līdzīgi juridiski nolīgumi un kas ir pamatā maksājumu saistībām ar pārvaldes struktūru. Tomēr, ja vairāki šādi nolīgumi ir būtiski savstarpēji saistīti, to uzskata par projektu;
5)
"maksājums" ir samaksātā summa vai nu naudā, vai materiālā izteiksmē, kas samaksāta par darbībām, kas aprakstītas 1. un 2. punktā, proti:
a)
ražošanas tiesību piešķiršanas maksas;
b)
nodokļi, ko piemēro ienākumiem, uzņēmumu produkcijai vai peļņai, izņemot nodokļus, ko piemēro patēriņam, tādus kā pievienotās vērtības nodokļi, iedzīvotāju ienākuma nodokļi vai tirdzniecības nodokļi;
c)
atlīdzība par izmantošanu;
d)
dividendes;
e)
parakstīšanas, atklāšanas un ražošanas papildatlīdzība;
f)
licences maksas, nomas maksas, piekļuves maksas un citas atlīdzības saistībā ar licencēm un/vai koncesijām; un
g)
maksājumi par infrastruktūras uzlabojumiem.
42. pants
Uzņēmumi, uz kuriem attiecas pienākums ziņot par maksājumiem pārvaldes struktūrām
1. Dalībvalstis pieprasa, lai lielie uzņēmumi un visas sabiedriskas nozīmes struktūras, kas darbojas ieguves rūpniecībā vai pirmatnējo mežu izstrādē, katru gadu sagatavotu un darītu sabiedrībai pieejamu ziņojumu par maksājumiem pārvaldes struktūrām.
2. Šo pienākumu nepiemēro uzņēmumam, uz ko attiecas kādas dalībvalsts tiesību akti un kurš ir meitasuzņēmums vai mātesuzņēmums, ja ir spēkā abi šādi nosacījumi:
a)
uz mātesuzņēmumu attiecas dalībvalsts tiesību akti; un
b)
uzņēmuma veiktie maksājumi pārvaldes struktūrām ir iekļauti konsolidētajā ziņojumā par maksājumiem pārvaldes struktūrām, ko attiecīgais mātesuzņēmums ir sastādījis saskaņā ar 44. pantu.
43. pants
Ziņojuma saturs
1. Jebkurš maksājums - vai tas veikts kā viens maksājums vai kā saistītu maksājumu virkne, ziņojumā nav jāņem vērā, ja tā apjoms ir mazāks par EUR 100 000 finanšu gadā.
2. Ziņojumā par darbībām, kas aprakstītas 41. panta 1. un 2. punktā, saistībā ar attiecīgo finanšu gadu sniedz šādu informāciju:
a)
katrai pārvaldes struktūrai veikto maksājumu kopējā summa;
b)
katrai pārvaldes struktūrai veikto maksājumu veidu kopējā summa, kā precizēts 41. panta 5. punkta a) līdz g) apakšpunktā;
c)
ja minētie maksājumi ir piešķirti konkrētam projektam, - katra maksājuma veida kopējo summu, kā norādīts 41. panta 5. punkta a) līdz g) apakšpunktā, kas veikta katram šādam projektam un kopējo maksājumu summu katram šādam projektam.
Maksājumus, ko uzņēmums veic saistībā ar struktūras līmenī noteiktām saistībām var atklāt struktūras līmenī, nevis projekta līmenī.
3. Ja pārvaldes struktūrai tiek veikti maksājumi natūrā, par tiem ziņo, izsakot vērtībā un, attiecīgā gadījumā, apjomā. Sniedz papildu piezīmes, kurās paskaidro, kā noteikta vērtība.
4. Atklājot informāciju par šajā pantā minētajiem maksājumiem, drīzāk atspoguļo attiecīgā maksājuma vai darbības būtību, nevis formu. Maksājumus un darbības nevar mākslīgi sadalīt vai apkopot, lai izvairītos no šīs direktīvas piemērošanas.
5. To dalībvalstu gadījumā, kuras nav ieviesušas euro, 1. punktā noteikto euro robežvērtību konvertē valsts naudas vienībā:
a)
piemērojot valūtas maiņas kursu, kas publicēts Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī dienā, kad stājas spēkā jebkura direktīva, ar ko nosaka minēto robežvērtību; un
b)
noapaļojot līdz tuvākajam simtam.
44. pants
Konsolidētais ziņojums par maksājumiem pārvaldes struktūrām
1. Dalībvalsts pieprasa, lai jebkurš liels uzņēmums vai jebkura sabiedriskas nozīmes struktūra, kas darbojas ieguves rūpniecībā vai pirmatnējo mežu izstrādē un uz kuru attiecas tās tiesību akti, sastādītu konsolidētu ziņojumu par maksājumiem pārvaldes struktūrām saskaņā ar 41. un 42. pantu, ja uz attiecīgo mātesuzņēmumu attiecas pienākums sagatavot konsolidētos finanšu pārskatus, kā noteikts 22. panta 1.līdz 6. punktā.
Uzskata, ka mātesuzņēmums darbojas ieguves rūpniecībā vai pirmatnējo mežu izstrādē tad, ja kāds no tā meitasuzņēmumiem darbojas ieguves rūpniecībā vai pirmatnējo mežu izstrādē.
Konsolidētajā ziņojumā ietver tikai tos maksājumus, kas izriet no ieguves darbībām un/vai darbībām, kas saistītas ar pirmatnējo mežu izstrādi.
2. Pienākums sastādīt 1. pantā minēto konsolidēto ziņojumu neattiecas uz:
a)
mazas grupas, kā definēts 3. panta 5. punktā, mātesuzņēmumu, izņemot gadījumos, kad kāds no radniecīgiem uzņēmumiem ir sabiedriskas nozīmes struktūra;
b)
vidēja lieluma grupas, kā definēts 3. panta 6. punktā, mātesuzņēmumu, izņemot gadījumos, kad kāds no radniecīgiem uzņēmumiem ir sabiedriskas nozīmes struktūra; un
c)
mātesuzņēmumu, uz kuru attiecas kādas dalībvalsts tiesību akti un kurš ir arī meitasuzņēmums, ja uz tā mātesuzņēmumu attiecas kādas dalībvalsts tiesību akti.
3. Uzņēmumam, tostarp sabiedriskas nozīmes struktūrai, nav jābūt iekļautam konsolidētajā ziņojumā par maksājumiem pārvaldes struktūrai, ja ir spēkā vismaz viens no šādiem nosacījumiem:
a)
nopietni ilgtermiņa ierobežojumi būtiski kavē mātesuzņēmuma tiesību izmantošanu attiecībā uz šā uzņēmuma aktīviem vai vadību;
b)
ļoti retos gadījumos, kad informāciju, kas vajadzīga, lai sagatavotu konsolidēto ziņojumu par maksājumiem pārvaldes struktūrām saskaņā ar šo direktīvu, nevar iegūt bez nesamērīgi lieliem izdevumiem vai neattaisnojamas kavēšanās;
c)
šā uzņēmuma akcijas tiek turētas vienīgi ar nolūku vēlāk tās pārdot.
Minētos izņēmumus piemēro tikai gadījumos, kad tos izmanto arī konsolidēto finanšu pārskatu vajadzībām.
45. pants
Publicēšana
1. Šīs direktīvas 42. pantā minēto ziņojumu un 44. pantā minēto konsolidēto ziņojumu par maksājumiem pārvaldes struktūrām publicē atbilstīgi katras dalībvalsts tiesību aktiem saskaņā ar Direktīvas 2009/101/EK 2. nodaļu.
2. Dalībvalstis nodrošina, ka uzņēmuma atbildīgo struktūru locekļiem, darbojoties saskaņā ar valsts tiesību aktos noteikto kompetenci, ir pienākums atbilstoši to rīcībā esošām zināšanām un prasmei nodrošināt, ka ziņojums par maksājumiem pārvaldes struktūrām ir izstrādāts un publicēts saskaņā ar šīs direktīvas prasībām.
46. pants
Līdzvērtības kritēriji
1. Uzņēmumi, kas minēti42 un 44. pantā un kas sagatavo un dara sabiedrībai pieejamu ziņojumu, kurš atbilst izvērtētajām trešās valsts ziņošanas prasībām, un kas saskaņā ar 47. pantu ir novērtēti kā līdzvērtīgi šajā nodaļā noteiktajām prasībām, ir atbrīvoti no šajā nodaļā noteiktajām prasībām, izņemot pienākumu publicēt šo ziņojumu, kā tas ir noteikts katras dalībvalsts tiesību aktos saskaņā ar Direktīvas 2009/101/EK 2. nodaļu.
2. Komisija tiek pilnvarota pieņemt deleģētos aktus saskaņā ar 49. pantu, lai noteiktu kritērijus, kas jāpiemēro, šā panta 1. punkta vajadzībām izvērtējot trešo valstu ziņošanas prasību un šajā nodaļā noteikto prasību līdzvērtību.
3. Kritēriji, ko Komisija noteikusi saskaņā ar 2. punktu:
a)
ietver:
i)
mērķa uzņēmumus,
ii)
maksājumu mērķa saņēmējus,
iii)
saņemtie maksājumi,
iv)
saņemto maksājumu attiecināšana,
v)
saņemto maksājumu sadalījums,
vi)
nosacījumi konsolidēta ziņojuma sniegšanai,
vii)
ziņošanas veids,
viii)
ziņošanas biežums, un
ix)
izvairīšanās novēršanas pasākumi;
b)
citādi attiecas tikai uz kritērijiem, kas atvieglo trešās valsts ziņošanas prasību un šajā nodaļā noteikto prasību tiešu salīdzinājumu.
47. pants
Līdzvērtības kritēriju piemērošana
Komisija tiek pilnvarota pieņemt īstenošanas aktus, lai noteiktu tās trešo valstu ziņošanas prasības, kuras, piemērojot līdzvērtības kritērijus, kas noteikti saskaņā ar 46. pantu, tā atzīst par līdzvērtīgām šajā nodaļā noteiktajām prasībām. Minētos īstenošanas aktus pieņem saskaņā ar 50. panta 2. punktā minēto pārbaudes procedūru.
48. pants
Pārskatīšana
Komisija veic šīs nodaļas pārskatīšanu un ziņo par tās īstenošanu un efektivitāti, jo īpaši attiecībā uz ziņošanas pienākumu darbības jomu un ievērošanu un kārtību, ko izmanto ziņojumiem par katru atsevišķo projektu.
Pārskatīšanā ņem vērā starptautiskos notikumus, jo īpaši attiecībā uz pārvaldes struktūrām veiktu maksājumu pārredzamības uzlabošanu, izvērtē citu starptautisko režīmu ietekmi un ņem vērā ietekmi uz konkurētspēju un energoapgādes drošību. To pabeidz līdz 21 jūlijs 2018.
Ziņojumu iesniedz Eiropas Parlamentam un Padomei, attiecīgā gadījumā pievienojot tiesību akta projektu. Minētajā ziņojumā apsver ziņošanas prasību attiecināšanu uz papildu rūpniecības nozarēm un to, vai par ziņojumu par maksājumiem pārvaldes struktūrām būtu jāveic revīzija. Ziņojumā ņem vērā arī papildu informācijas atklāšanu par darbinieku vidējo skaitu, apakšuzņēmēju izmantošanu un jebkādiem valsts pārvaldītiem naudas sodiem.
Turklāt ziņojumā analizē iespējamību ieviest pienākumu visiem Savienības emitentiem, iegūstot derīgos izrakteņus, veltīt pienācīgu ievērību tam, lai nodrošinātu, ka piegādes ķēdes nav saistītas ar konfliktā iesaistītām personām un tiek ievēroti EITI un ESAO ieteikumi par atbildīgu piegādes ķēžu pārvaldību.
11. NODAĻA
NOBEIGUMA NOTEIKUMI
49. pants
Deleģēto pilnvaru īstenošana
1. Pilnvaras pieņemt deleģētos aktus Komisijai piešķir, ievērojot šajā pantā izklāstītos nosacījumus.
2. Pilnvaras pieņemt 1. panta 2. punktā, 3. panta 13. punktā un 46. panta 2. punktā minētos deleģētos aktus Komisijai piešķir uz nenoteiktu laiku no 54. pantā minētās dienas.
3. Eiropas Parlaments vai Padome jebkurā laikā var atsaukt 1. panta 2. punktā, 3. panta 13. punktā un 46. panta 2. punktā minēto pilnvaru deleģēšanu. Ar lēmumu par atsaukšanu izbeidz šajā lēmumā norādīto pilnvaru deleģēšanu. Lēmums stājas spēkā nākamajā dienā pēc tā publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī vai vēlākā dienā, kas tajā norādīta. Tas neskar jau spēkā esošos deleģētos aktus.
4. Tiklīdz tā pieņem deleģētu aktu, Komisija par to paziņo vienlaikus Eiropas Parlamentam un Padomei.
5. Saskaņā ar 1. panta 2. punktu, 3. panta 13. punktu vai 46. panta 2. punktu pieņemts deleģētais akts stājas spēkā tikai tad, ja divos mēnešos no dienas, kad minētais akts paziņots Eiropas Parlamentam un Padomei ne Eiropas Parlaments, ne Padome nav izteikuši iebildumus vai ja pirms minētā laikposma beigām gan Eiropas Parlaments, gan Padome ir informējuši Komisiju par savu nodomu neizteikt iebildumus. Pēc Eiropas Parlamenta vai Padomes iniciatīvas šo laikposmu pagarina par diviem mēnešiem.
50. pants
Komiteju procedūra
1. Komisijai palīdz komiteja. Minētā komiteja ir komiteja Regulas (ES) Nr. 182/2011 nozīmē.
2. Ja ir atsauce uz šo punktu, piemēro Regulas (ES) Nr. 182/2011 5. pantu.
51. pants
Sankcijas
Dalībvalstis nosaka sankcijas, ko piemēro par to valsts noteikumu pārkāpumiem, kuri ir pieņemti saskaņā ar šo direktīvu, un veic visus vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu minēto sankciju piemērošanu. Noteiktajām sankcijām jābūt iedarbīgām, samērīgām un preventīvām.
52. pants
Direktīvu 78/660/EEK un 83/349/EEK atcelšana
Direktīvas 78/660/EEK un 83/349/EEK atceļ.
Atsauces uz atceltajām direktīvām uzskata par atsaucēm uz šo direktīvu, un tās lasa saskaņā ar atbilstības tabulu VII pielikumā.
53. pants
Transponēšana
1. Dalībvalstīs stājas spēkā normatīvie un administratīvie akti, kas vajadzīgi, lai izpildītu šīs direktīvas prasības līdz 20 jūlijs 2015. Dalībvalstis nekavējoties informē Komisiju par tiem.
Dalībvalstis var noteikt, ka 1. punktā minētos noteikumus pirmoreiz piemēro finanšu pārskatiem par finanšu gadiem, kuri sākas 2016. gada 1. janvārī vai 2016. kalendārā gada laikā.
Kad dalībvalstis pieņem minētos noteikumus, tajos ietver atsauci uz šo direktīvu, vai arī šādu atsauci pievieno to oficiālajai publikācijai. Dalībvalstis nosaka paņēmienus, kā izdarāma šāda atsauce.
2. Dalībvalstis dara Komisijai zināmus to tiesību aktu galvenos noteikumus, ko tās pieņem jomā, uz kuru attiecas šī direktīva.
54. pants
Stāšanās spēkā
Šī direktīva stājas spēkā divdesmitajā dienā pēc publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.
55. pants
Adresāti
Šī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.
Briselē, 2013. gada 26. jūnijā