ДИРЕКТИВА 2013/59/ЕВРАТОМ НА СЪВЕТА
от 5 декември 2013 година
за определяне на основни норми на безопасност за защита срещу опасностите, произтичащи от излагане на йонизиращо лъчение и за отмяна на директиви 89/618/Евратом, 90/641/Евратом, 96/29/Евратом, 97/43/Евратом и 2003/122/Евратом
СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взе предвид Договора за създаване на Европейската общност за атомна енергия, и по-специално членове 31 и 32 от него,
като взе предвид предложението на Европейската комисия, изготвено след получаване на становището на група лица, определени от Научния и технически комитет измежду научни експерти в държавите членки, и след консултация с Европейския икономически и социален комитет,
като взе предвид становището на Европейския парламент,
като взе предвид становището на Европейския икономически и социален комитет,
като има предвид, че:
(1)
Член 2, буква б) от Договора за Евратом предвижда установяването на единни стандарти за безопасност с цел опазване здравето на работниците и на населението, а член 30 от Договора за Евратом определя „основни стандарти“ за опазване здравето на населението и на работниците срещу опасностите, произтичащи от йонизиращите лъчения.
(2)
За да изпълни своята задача, Общността постанови основните норми за първи път през 1959 г. посредством директиви от 2 февруари 1959 г. за определяне на основните норми за защита на здравето на работниците и населението срещу опасностите, произтичащи от йонизиращото лъчение (1). Директивите са преразглеждани неколкократно, последно с Директива 96/29/Евратом на Съвета (2), която отмени предходните директиви.
(3)
Директива 96/29/Евратом установява основните норми на безопасност. Разпоредбите на тази директива са приложими за нормални и аварийни ситуации и са допълнени с по-конкретни законодателни актове.
(4)
Директива 97/43/Евратом на Съвета (3), Директива 89/618/Евратом на Съвета (4), Директива 90/641/Евратом на Съвета (5) и Директива 2003/122/Евратом на Съвета (6) обхващат различни конкретни аспекти в допълнение към Директива 96/29/Евратом.
(5)
Както е установено в практиката на Съда на Европейския съюз, задачите за установяване на единни стандарти за безопасност с цел опазване на здравето на на работниците и населението, възложени на Общността с член 2, буква б) от Договора за Евратом, не изключват възможността, освен ако това изрично не e посочено в стандартите, дадена държава членка да предвиди по-строги мерки за защита. Тъй като в настоящата директива са предвидени минимални правила, държавите членки следва да имат възможността да приемат или поддържат по-строги мерки в обхванатата от нея област, без да се засяга свободното движение на стоки и услуги в рамките на вътрешния пазар, както е посочено в практиката на Съда.
(6)
Експертната група, назначена от Научния и технически комитет, препоръча основните норми на безопасност, установени в съответствие с членове 30 и 31 от Договора за Евратом, да бъдат съобразени с новите препоръки на Международната комисия за радиационна защита (МКРЗ), по-специално посочените в Публикация 103 (7) на МКРЗ, и да бъдат преразглеждани в светлината на новите научни данни и оперативния опит.
(7)
Разпоредбите на настоящата директива следва да са съобразени със ситуационния подход, въведен с Публикация 103 на МКРЗ, и да отчитат разликите между ситуациите на съществуващо, предвидено и аварийно облъчване. Като се има предвид тази нова рамка, настоящата директива следва да обхваща всички ситуации на облъчване и всички категории облъчване, а именно професионалното облъчване, облъчването на населението и медицинското облъчване.
(8)
Определението на термина „предприятие“ в настоящата директива и използването му в контекста на опазване на здравето на работниците от йонизиращо лъчение не засягат правните системи и възлагането на отговорности на работодателя, въведено в националното законодателство посредством транспонирането на Директива 89/391/ЕИО на Съвета (8).
(9)
Изчисляването на дози от измерими количества следва да почива на научно установени стойности и връзки. Препоръките за тези дозови коефициенти са публикувани и актуализирани от МКРЗ, като се отчита научният прогрес. Сборникът с дозовите коефициенти, основаващи се на изнесените в Публикация 60 (9) на МКРЗ по-ранни препоръки, е наличен в Публикация 119 (10) на МКРЗ. В своята Публикация 103 обаче МКРЗ въведе нова методология за изчисляване на дозите въз основа на най-новите познания за радиационните рискове и това, доколкото е възможно, следва да се има предвид в настоящата директива.
(10)
Външното облъчване, стойностите и връзките са публикувани в съответствие с новата методология, изложена в Публикация 116 (11) на МКРЗ. Тези данни, както и добре установените операционни количества, следва да се използват за целите на настоящата директива.
(11)
За вътрешното облъчване, докато МКРЗ е консолидирала в своята Публикация 119 всички по-ранни публикации (въз основа на Публикация 60) относно дозовите коефициенти, на въпросната публикация ще се правят актуализации, а коефициентите, публикувани в нея ще бъдат заменяни от стойности, основани нарадиационни и тъканни тегловни фактори и на фантоми, предвидени в Публикация 103 на МКРЗ. Комисията ще прикани експертната група, посочена в член 31 от Договора за Евратом, да продължи да следи научния прогрес, като Комисията ще прави препоръки във връзка с всички актуализирани стойности, отношения и коефициенти, включително тези за облъчване от радон, като взема предвид съответните становища на експертната група.
(12)
В член 30 от Договора за Евратом е предвидено, че едно от предназначенията на „основните стандарти“ е включването на „максимално допустими дози с достатъчна безопасност“. За тази цел настоящата директива следва да предвижда еднакви граници на дозите.
(13)
Настоящите граници на годишните ефективни дози при професионалното облъчване и при облъчването на населението следва да бъдат запазени. Въпреки това следва да отпадне необходимостта от осредняване за пет последователни години, с изключение на специални случаи, посочени в националното законодателство.
(14)
Новата научна информация за въздействието върху тъканите изисква принципът за оптимизиране да се прилага по целесъобразност и по отношение на еквивалентните дози с цел поддържане на дозите на възможно най-ниски разумно постижими нива. Настоящата директива следва да е съобразена и с новите насоки на МКРЗ относно границата на еквивалентната доза за очната леща при професионално облъчване.
(15)
Отраслите, преработващи естествени радиоактивни материали, извлечени от земната кора, излагат работниците, а ако материали биват изпускани в околната среда, и лица от населението, на повишено облъчване.
(16)
Защитата срещу естествени радиационни източници вместо да бъде разглеждана отделно в специален дял, следва да бъде напълно интегрирана в цялостните изисквания. По-специално отраслите, преработващи материали, съдържащи естествени радионуклиди, следва да бъдат управлявани от същата регулаторна рамка, както и другите практики.
(17)
Целесъобразно е с настоящата директива да се установят референтни нива за концентрацията на радон в закрити помещения и за облъчване с гама-лъчение от строителни материали в закрити помещения, както и да се въведат изисквания за рециклирането в строителни материали на отпадъците от производствата за преработка на естествени радиоактивни материали.
(18)
Регламент (ЕС) № 305/2011 г. (12) предвижда хармонизирани условия за предлагането на строителни продукти на пазара.
(19)
Строителните материали, излъчващи гама-лъчение, следва да бъдат в обхвата на настоящата директива, както и да бъдат разглеждани като строителни продукти, съгласно определението в Регламент (ЕС) № 305/2011, доколкото този регламент се прилага спрямо строежите, които отделят опасни вещества или излъчват опасни лъчениия.
(20)
Настоящата директива не следва да засяга разпоредбите на Регламент (ЕС) № 305/2011 относно декларацията за експлоатационните показатели, определянето на хармонизирани стандарти или средствата и условията за представяне на декларацията за експлоатационните показатели или по отношение на маркировката „СЕ“.
(21)
Регламент (ЕС) № 305/2011 изисква да се представя информация при пускането на пазара на продукти. Това не засяга правото на държавите членки да предвиждат в националното си законодателство изисквания за каквато сметнат за необходима допълнителна информация с цел осигуряване на радиационна защита.
(22)
Според последните епидемиологични сведения от изследвания във връзка с жилищни сгради е налице статистически значимо повишение на риска от рак на белия дроб вследствие на продължително облъчване от радон в закрити помещения при нива от порядъка на 100 Bq m-3. Новото виждане за ситуации на облъчване позволява разпоредбите на Препоръка 90/143/Евратом на Комисията (13) да бъдат включени в задължителните изисквания на основните норми на безопасност, като се позволява достатъчно гъвкавост по отношение на прилагането.
(23)
Необходими са национални планове за действие за справяне с дългосрочните рискове от облъчването от радон. Признава се, че комбинацията от тютюнопушене и облъчване от радон във високи дози създава значително по-голям индивидуален риск от рак на белите дробове в сравнение с всеки друг индивидуален фактор и че тютюнопушенето увеличава риска от облъчване от радон за населението като цяло. Важно е държавите членки да предприемат мерки срещу тези две опасности за здравето.
(24)
Когато, поради национални особености, държава членка установи референтно ниво на концентрациите на радон в закрити помещения, по-високо от 300 Bq m-3, тя следва да уведоми за това Комисията.
(25)
В случаите, когато радонът навлиза в работните помещения от почвата, това следва да се разглежда като ситуация на съществуващо облъчване, тъй като наличието на радон до голяма степен не зависи от човешките дейности, извършвани в работното помещение. Това облъчване може да бъде значително в някои зони или особени видове работни помещения, които се определят от държавите членки, като в случай на превишаване на националното референтно ниво следва да се вземат подходящи мерки за намаляване съдържанието на радон и на облъчването. Ако равнищата продължават да бъдат над националното референтно ниво, тези човешки дейности, извършвани в работното помещение, не следва да се разглеждат като практики. Държавите членки обаче следва да направят необходимото за тези работни помещения да бъде съобщавано, а в случаите, когато професионалното облъчване е вероятно да надхвърли ефективната доза от 6 mSv годишно или съответстваща стойност на облъчване с радон за даден интервал от време - те да бъдат управлявани като ситуация на планирано облъчване, като се прилагат граници на дозите, както и да се определи какви изисквания за оперативна защита е необходимо да бъдат приложени.
(26)
Излагането на екипажите на въздухоплавателни средства на космическо лъчение следва да се разглежда като ситуация на планирано облъчване. Експлоатацията на космически апарати следва да бъде в обхвата на настоящата директива и в случай на надвишаване на границите на дозите - да се разглежда като специално разрешено облъчване.
(27)
Радиоактивното замърсяване на околната среда може да създаде заплаха за човешкото здраве. До момента вторичното общностно законодателство разглежда това замърсяване единствено като начин на облъчване на лица от населението, пряко засегнати от освобождаването на радиоактивни изхвърляния в околната среда. Тъй като състоянието на околната среда може да даде дългосрочно отражение върху човешкото здраве, това налага разработването на политика за защита на околната среда от вредните последствия на йонизиращото лъчение. За целите на дългосрочната защита на човешкото здраве следва да се вземат предвид екологичните критерии, основаващи се на международно признати научни данни (като публикуваните от ЕК, МКРЗ, Научния комитет на ООН за последствията от атомното лъчение, Международната агенция за атомна енергия (МААЕ).
(28)
В сферата на медицината същественият технологичен и научен напредък доведе до значително увеличаване на облъчването на пациентите. В този смисъл настоящата директива следва да подчертае необходимостта от обосновка на медицинското облъчване, включително облъчването на асимптоматични пациенти, и следва да засили изискванията относно информацията, която да бъде предоставяна на пациентите, регистрирането и докладването на дози при медицински процедури, използването на диагностични референтни нива и наличието на устройства за оценка на дозата. Следва да се отбележи, че според Световната здравна организация понятието здраве обхваща физическото, психическото и социалното благосъстояние на дадено лице, а не само отсъствието на болест или недъг.
(29)
От особена важност е наличието на високо равнище на компетентност и ясно определение на отговорностите и задачите сред онези специалисти, които участват в медицинското облъчване, с цел осигуряване на подходяща защита на пациентите, подложени на медицински радиодиагностични и радиотерапевтични процедури. Това се отнася за лекарите, зъболекарите и други здравни специалисти, които поемат клиничната отговорност за индивидуалните медицински облъчвания, за специалистите по медицинска физика и други специалисти, занимаващи се с практическите аспекти на медицинските радиологични процедури, като радиолози и техници в областта на радиодиагностичната медицина, нуклеарната медицина и радиотерапията.
(30)
Аварийните и непреднамерените медицински облъчвания продължават да са източник на безпокойство. Докато съгласно Директива 93/42/ЕИО на Съвета (14) се изисква контрол на медицинските изделия след пускането им на пазара, компетентният орган по радиационна защита е този, който отговаря за предотвратяването на аварийните и непреднамерените медицински облъчвания и за последващите действия в случай на такива облъчвания. В този смисъл следва да бъде подчертана ролята на програмите за осигуряване на качество с цел избягване на такива инциденти, включително проучване за рисковете при радиотерапия, а в случай на такъв инцидент следва да се изисква той да бъде регистриран, докладван, анализиран и по него да бъде предприето коригиращо действие.
(31)
Във ветеринарната практика нараства използването на йонизиращо лъчение за образна диагностика, като при това често се използва оборудване втора ръка от сектора на хуманната медицина. Особено при по-едрите животни или в случай на прилагане на радиофармацевтични средства на животни съществува значителен риск от високи нива на професионално облъчване и от облъчване на придружаващите лица. Това налага осигуряването на подходяща информация и обучение на ветеринарите и техните екипи.
(32)
Така наречените „съдебномедицински“ облъчвания, включени в Директива 97/43/Евратом, понастоящем са ясно определени като преднамерено облъчване на лица с немедицински цели, или като „облъчване при немедицински образни изследвания“. Тези практики е необходимо да бъдат поставени под подходящ регулаторен контрол и следва да бъдат обосновани аналогично на медицинските облъчвания. Необходим е обаче различен подход, от една страна, за процедурите, при които се използва медицинско радиологично оборудване, и от друга страна - за процедурите, при които не се използва такова оборудване. Изобщо следва да се прилагат границите на годишните дози и съответните гранични дози по отношение на облъчването на населението.
(33)
От държавите членки следва да се изисква да включат определени практики, свързани с опасност от йонизиращо лъчение, в система за регулаторен контрол или да забранят определени практики.
(34)
Прилагането на принципите на радиационна защита по отношение на потребителските стоки изисква регулаторният контрол на практиките да започва още на етапа на тяхното проектиране и производство или от момента на внос на такива стоки. Затова следва да се регламентират производството или вносът на потребителски стоки и следва да се предвидят конкретни процедури, за да се даде възможност за навременна обосновка на употребата, за която са предназначени потребителските стоки, както и за проверка дали тази употреба може да бъде освободена от регулаторен контрол. Въпреки че тази оценка следва да продължи да се извършва в държавата членка, в която има такива практики, държавите членки следва да се информират взаимно, за да си дадат възможност да искат съответната информация от въпросните предприятия и да извършват свои собствени оценки.
(35)
Преднамереното добавяне на радиоактивни вещества в определени категории потребителски стоки следва да продължи да бъде забранено, но е необходимо да бъде пояснено, че това се отнася и за активирането на такива стоки посредством облъчване, без да се засяга съществуващото законодателство като Директива 1999/2/ЕО на Европейския парламент и на Съвета (15).
(36)
Държавите членки следва да се ползват от прилагането на степенуван подход към регулаторния контрол, който следва да е пропорционален на величината и вероятността на облъчванията в резултат на практиките, както и да е пропорционален на въздействието, което регулаторният контрол може да окаже за намаляването на тези облъчвания или за подобряване на безопасността на съоръженията.
(37)
Налице е полза от наличието на едни и същи стойности на специфичната активност както за освобождаването на дадени практики от регулаторен контрол, така и за разрешаването на материали от позволени практики. След обстоен преглед бе направено заключение, че стойностите, препоръчани в публикацията на МААЕ „Прилагане на концепциите за изключване и освобождаване от контрол“ (16), могат да бъдат използвани както като приети стойности за освобождаване, заменящи стойностите на специфичната активност, посочени в приложение I към Директива 96/29/Евратом, така и като общи нива за освобождаване от контрол, заменящи стойностите, препоръчани от Комисията в Радиационна защита № 122 (17).
(38)
Държавите членки следва да могат да предоставят специално освобождаване от регулаторен контрол за определени практики, свързани с дейности над стойностите за освобождаване.
(39)
Конкретните нива за освобождаване от контрол, както и съответното ръководство на Общността (18) остават важни инструменти за управлението на големи количества материали, получени в резултат на демонтиране на разрешени съоръжения.
(40)
Държавите членки следва да осигурят на външните работници същата защита като на професионално облъчваните лица, наети от предприятие, осъществяващо практики, включващи източници на йонизиращо лъчение. Обхватът на специалните разпоредби за външните работници в Директива 90/641/Евратом следва да бъде разширен, така че да включва също работата в наблюдавани зони.
(41)
По отношение на управлението на ситуации на аварийно облъчване настоящият подход, основан на нивата за намеса, следва да бъде заменен с една по-обстойна система, включваща оценка на потенциални ситуации на аварийно облъчване, цялостна система за управление на аварии, планове за аварийно реагиране и предварително планирани стратегии за управление на всяко предполагаемо събитие.
(42)
Въвеждането на референтни нива за ситуации на аварийно и на съществуващо облъчване позволява осигуряването на защита на лицата, както и отчитането на други обществени критерии по същия начин, както при границите на дозите и граничните дози при ситуации на планирано облъчване.
(43)
Ефикасното управление при аварии с трансгранични последици изисква засилено сътрудничество между държавите членки по отношение на аварийното планиране и реагиране.
(44)
Докато обменът на информация в спешен порядък между държавите членки и Комисията в случай на радиационна авария е предвиден в Решение 87/600/Евратом на Съвета (19), е необходимо да бъдат приети разпоредби за обмен на информация извън обхвата на посоченото решение, за да се даде възможност за сътрудничество с всички други държави членки, както и с трети страни, които могат да участват или за които има вероятност да бъдат засегнати.
(45)
МААЕ заедно със Световната здравна организация, Организацията на ООН за прехрана и земеделие, Международната организация на труда, Агенцията за атомна енергия към Организацията за икономическо сътрудничество и развитие и Панамериканската здравна организация преразгледаха международните основни норми на безопасност в контекста на новата Публикация 103 на МКРЗ, като Комисията информира МААЕ за решението си от 6 август.2012 г. да бъде съавтор на тозидокумент от името на Европейската общност за атомна енергия.
(46)
Нужно е да се изяснят ролите и отговорностите на националните служби и експерти, участващи в осигуряването на високо ниво на компетентност при управлението на техническите и практическите аспекти на радиационната защита. С настоящата директива следва да се направи ясно разграничение между различните функции и отговорности на службите и експертите, без да се предрешава правото в националните рамки да бъде възможно групирането на отговорности или вменяването на отговорности за конкретни технически и практически задачи в областта на радиационната защита на определени експерти.
(47)
С Препоръка 2004/2/Евратом на Комисията (20) бе въведена стандартизирана информация за докладването на данни за радиоактивни изхвърляния от атомни електроцентрали и преработвателни съоръжения, за предаване на данните на Комисията съгласно член 36 от Договора за Евратом.
(48)
Държавите членки следва да разполагат с точни изисквания за издаване на разрешения за изхвърляния и за наблюдение на изхвърлянията. Докладването на компетентния орган на данни за изхвърлянията от ядрени електроцентрали и преработвателни съоръжения следва да се основава на стандартизирана информация.
(49)
Съгласно член 35 от Договора за Евратом държавите членки правят необходимото да разполагат с подходяща програма за наблюдение на нивото на радиоактивност в околната среда. Съгласно член 36 от Договора за Евратом държавите членки докладват резултатите от това наблюдение на Комисията. Изискванията за докладването по член 36 от Договора за Евратом са разяснени в Препоръка 2000/473/Евратом на Комисията (21).
(50)
Регламент (ЕС) № 333/2011 на Съвета (22) установява критериите за това кога определени типове скрап престават да бъдат отпадъци по смисъла на Директива 2008/98/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 19 ноември 2008 г. относно отпадъците (23). Необходимо е да бъдат взети мерки за предотвратяване на аварийното претопяване на безстопанствени източници, както и за привеждане в съответствие с критериите за освобождаване от контрол на металите, освобождавани от ядрените съоръжения, например по време на тяхното демонтиране.
(51)
Директива 2003/122/Евратом се нуждае от промени, за да бъде разширен обхватът на някои от изискванията, така че да включва всички радиоактивни източници. Остават някои неразрешени проблеми с безстопанствените източници и са регистрирани значими случаи на внос на замърсени метали от трети страни. Поради тази причина следва да бъде включено изискване за уведомяване за аварии с безстопанствени източници или за замърсяване на метали. Важно е също така нивата, над които даден източник се смята за високоактивен закрит източник, да се хармонизират с установените от МААЕ равнища.
(52)
Съгласно член 106а, параграф 3 от Договора за Евратом, законодателството, прието въз основа на разпоредбите на Договора за Европейския съюз и Договора за функционирането на Европейския съюз, не следва да предоставя дерогации от разпоредбите на настоящата директива и следователно принципите за обосновка и оптимизация следва да се прилагат по-специално за медицинските инструменти и строителните продукти с маркировка „СЕ“.
(53)
В съответствие със Съвместната политическа декларация на държавите членки и на Комисията от 28 септември 2011 г. относно обяснителните документи, държавите членки се задължават в обосновани случаи да прилагат към съобщението за своите мерки за транспониране един или повече документи, обясняващи връзката между компонентите на дадена директива и съответните елементи от националните инструменти за транспониране. По отношение на настоящата директива представянето на тези документи е обосновано.
(54)
Директива 96/29/Евратом и допълващите директиви 89/618/Евратом, 90/641/Евратом, 97/43/Евратом и 2003/122/Евратом следва да бъдат отменени,
ПРИЕ НАСТОЯЩАТА ДИРЕКТИВА:
ГЛАВА I
ПРЕДМЕТ И ОБХВАТ
Член 1
Предмет
Настоящата директива установява единни основни норми на безопасност за защита на здравето на лицата - обект на професионално, медицинско и облъчване на населението, срещу опасностите, произтичащи от йонизиращото лъчение.
Член 2
Обхват
1. Настоящата директива се прилага за всяка ситуация на планирано, съществуващо или аварийно облъчване, свързана с риск от излагане на йонизиращо лъчение, който не може да бъде пренебрегнат от гледна точка на радиационната защита или във връзка с околната среда предвид на дългосрочната защита на човешкото здраве.
2. Настоящата директива се прилага по-специално по отношение на:
a)
изработването, производството, преработката, манипулирането, погребването, използването, съхранението, притежаването, транспортирането, вноса във и износа от Общността на радиоактивни материали;
б)
изработването и експлоатацията на електрическо оборудване, излъчващо йонизиращо лъчение и съдържащо компоненти, работещи при разлика на потенциала от над 5 киловолта (kV);
в)
човешки дейности, включващи наличието на естествени радиационни източници, които водят до значително повишаване на професионалното облъчване или на облъчването на населението, по-специално:
i)
експлоатацията на въздухоплавателни средства и космически апарати във връзка с облъчването на екипажите;
ii)
преработката на материали с естествени радионуклиди;
г)
професионалното облъчване или облъчването на лица от населението от радон в закрити помещения, външното облъчване от строителни материали и случаите на трайно облъчване в резултат на последици от авария или минала човешка дейност;
д)
готовността за, планирането на реакцията и управлението при ситуации на аварийно облъчване, за които се смята, че налагат предприемането на мерки за защита на здравето на лицата от населението или работниците.
Член 3
Изключване от обхвата
Настоящата директива не се прилага за:
a)
излагането на естественото ниво на лъчение като например от радионуклидите, които се съдържат в човешкото тяло, и космическото лъчение, върху земната повърхност;
б)
облъчването на лица от населението или професионалното облъчване на лица, различни от екипажите на въздухоплавателни средства или космически апарати, с космическо лъчение по време на полет или в открития космос;
в)
наземното облъчване с радионуклиди, намиращи се в ненарушената земна кора.
ГЛАВА II
ОПРЕДЕЛЕНИЯ
Член 4
Определения
За целта на настоящата директива, се прилагат следните определения:
(1)
„Погълната доза“ (D) е енергията, погълната от единица маса,
където
е средната енергия, предадена от йонизиращото лъчение на веществото в обемен елемент,
dm
е масата на веществото в този обемен елемент.
В настоящата директива „погълната доза“ означава осреднената доза за биологична тъкан или орган. Единицата за погълната доза е грей (Gy), като един грей е равен на един джаул на килограм: .
(2)
„Ускорител“ означава оборудване или инсталация, в които се ускоряват частиците, излъчвайки йонизиращо лъчение с енергия, по-голяма от 1 мегаелектронволт (MeV).
(3)
„Аварийно облъчване“ означава облъчване на лица, различни от аварийни работници, в резултат на авария.
(4)
„Активиране“ означава процес, при който стабилен нуклид се трансформира в радионуклид чрез облъчване на материала, в който се съдържа, с частици или високоенергийни фотони.
(5)
„Активност“ (А) е активността на дадено количество радионуклид в определено енергетично състояние в даден момент. Тя представлява съотношението на dN спрямо dt, където dN е очакваната стойност на броя на ядрените превръщания от това енергийно състояние за времеви интервал dt:
Единицата за активност е бекерел (Bq).
(6)
„Стажант“ означава лице, което преминава обучение или инструктаж в дадено предприятие с оглед упражняването на конкретно умение.
(7)
„Разрешение“ означава регистрацията или лицензирането на дадена практика.
(8)
„Бекерел“ (Bq) е специалното наименование на единицата за активност. Един бекерел е равен на едно ядрено превръщане в секунда:
.
(9)
„Строителен материал“ означава всеки продукт за трайно влагане в сграда или части от нея и чиито експлоатационни характеристики оказват влияние върху тези на сградата по отношение на облъчването на нейните обитатели с йонизиращо лъчение.
(10)
„Полагащи грижи лица и лица, които осигуряват удобство на пациентите“ означава лица, които съзнателно и доброволно се излагат на облъчване с йонизиращо лъчение, като помагат, без това да е част от професионалните им задължения, при осигуряването на подкрепа и удобство на пациенти, които са или са били обект на медицинско облъчване.
(11)
„Нива за освобождаване от контрол“ означава стойности, установени от компетентния орган или в националното законодателство и изразени като специфични активности, при или под които материалите, получавани в резултат на практики, подлежащи на уведомяване или на издаване на разрешение, могат да бъдат освободени от изискванията на настоящата директива.
(12)
„Клиничен одит“ означава преглед или системна проверка на медицинските рентгенови процедури, която има за цел да подобри качеството и резултата от грижите, предоставени на пациента благодарение на структуриран преглед, в рамките на който практиките, процедурите и рентгеновите резултати се сравняват с приети стандарти за добри медицински рентгенови процедури и вследствие на който може да настъпи промяна в практическата дейност, ако това се налага, а и в прилагането на нови стандарти, ако е необходимо,
(13)
„Клинична отговорност“ означава отговорността на практикуващия лекар за индивидуалните медицински облъчвания, по-специално: обосновка; оптимизация; клинична оценка на резултатите; сътрудничество с други специалисти и служители, ако е необходимо, във връзка с практическите аспекти на медицинските радиологични процедури; получаването на информация за предишни прегледи, ако е приложимо; предоставяне на съществуваща медицинска радиологична информация и/или данни на други практикуващи лекари и/или на лекаря, издаващ направление, ако е необходимо; и даване на информация, ако е необходимо, за риска от йонизиращото лъчение на пациентите и други съответни лица.
(14)
„Очаквана ефективна доза“ (E(τ) е сумата от очакваните еквивалентни дози при постъпване на радионуклиди в органи или тъкани HT(τ), всяка от които умножена със съответния тъканен тегловен фактор wT. Тя се определя по следната формула:
При определянето на E(τ) τ е броят на годините, за които се извършва сумирането. С цел постигане на съответствие с границите на дозите, посочени в настоящата директива, τ представлява период от 50 години след постъпването при възрастни и до 70-годишна възраст за бебета и деца. Единицата за очаквана ефективна доза е сиверт (Sv).
(15)
„Очаквана еквивалентна доза“ (HT(τ)) е интегралът за време (t) от мощността на еквивалентната доза в тъкан или орган Т, която ще бъде получена от дадено лице в резултат на постъпване.
Тя се определя по следната формула:
за постъпване към момент t0, където
е съответната мощност на еквивалентната доза в орган или тъкан Т към момент t,
τ
е времето, за което се изчислява интегралът.
При определянето на HT(τ) τ е броят на годините, за които се извършва сумирането. С цел постигане на съответствие с границите на дозите, посочени в настоящата директива, τ представлява период от 50 години при възрастните и до 70-годишна възраст за бебетата и децата. Единицата за очаквана еквивалентна доза е сиверт (Sv).
(16)
„Компетентен орган“ означава орган или система от органи, определени от държавите членки за имащи законна власт за целите на настоящата директива.
(17)
„Потребителска стока“ означава устройство или произведено изделие, в което целенасочено са включени или образувани чрез активация един или повече радионуклиди, или което генерира йонизиращо лъчение и което може да бъде продавано или предлагано на лица от населението без осъществяване на специално наблюдение или регулаторен контрол след продажбата.
(18)
„Замърсяване“ означава непреднамерено или нежелано наличие на радиоактивни вещества по повърхности или в твърди предмети, течности или газове, или по човешкото тяло.
(19)
„Контролирана зона“ означава зона, подложена на специални правила за целите на защита от йонизиращи лъчения или за предотвратяване разпространението на радиоактивно замърсяване и достъпът до която се контролира.
(20)
„Диагностични референтни нива“ означава нивата на дозите в медицинската лъчева диагностика или интервенционната радиология, или в случай на радиофармацевтични продукти - нивата на активност за типови изследвания на групи типови пациенти или типови фантоми за широко определени видове оборудване.
(21)
„Изведен от употреба източник“ означава закрит източник, който повече не се използва или не се предвижда да се използва за практика, за която е било издадено разрешение, но който продължава да изисква управление от гледна точка на безопасността.
(22)
„Гранична доза доза“ означава граница, определена като очакван горен предел (квота) на индивидуалните дози, използвана за определяне на възможните варианти, вземани под внимание в процеса на оптимизация за даден източник на йонизиращо лъчение при ситуация на планирано облъчване.
(23)
„Граница на дозата“ означава стойността на ефективната доза (където е приложимо - на очакваната ефективна доза) или еквивалентната доза за определен период, която не може да бъде надвишавана за дадено лице.
(24)
„Дозиметрична служба“ означава орган или лице, компетентно да калибрира, отчита или разчита устройствата за индивидуален мониторинг, или да измерва радиоактивността в човешкото тяло или в биологични проби, или да оценявана дозите, чиято правоспособност да извършва дейност в това отношение е призната от компетентния орган.
(25)
„Ефективна доза“ (Е) е сумата от претеглените еквивалентни дози от вътрешно и външно облъчване във всички тъкани и органи на тялото. Тя се определя по следната формула:
където
DT,R
е поетата осреднена за тъкан или орган Т доза, дължаща се на лъчение R,
wR
е радиационният тегловен фактор, а
wT
е тъканният или органен тегловен фактор Т.
Стойностите на wT и wR са определени в приложение Iа. Единицата за ефективна доза е сиверт (Sv).
(26)
„Авария или аварийна ситуация“ означава необичайна ситуация или извънредно събитие, които са свързани с източник на йонизиращо лъчение, и които изискват незабавни действия за смекчаване на значителните неблагоприятни последици за здравето и безопасността на хората, качеството на живот, имуществото или околната среда, или на сериозните опасности, които могат да доведат до такива значителни неблагоприятни последици.
(27)
„Ситуация на аварийно облъчване“ означава ситуация на облъчване, дължащо се на авария.
(28)
„Система за управление на аварийни ситуации“ означава правна или административна рамка, определяща отговорности за аварийна готовност и реагиране, както и процедури за вземане на решения при ситуация на аварийно облъчване.
(29)
„Аварийно професионално облъчване“ означава облъчване, получено от авариен работник при ситуация на аварийно облъчване.
(30)
„План за аварийно реагиране“ означава мерки за планиране на адекватно реагиране при ситуация на аварийно облъчване въз основа на предполагаеми събития и съответните сценарии.
(31)
„Авариен работник“ означава всяко лице, което има определена роля в случай на авария и което може да бъде облъчено в хода на своите действия при авария.
(32)
„Мониторинг на околната среда“ означава измерване на мощностите на дозите от радиоактивни вещества в околната среда или на концентрациите на радионуклиди в компоненти на околната среда.
(33)
„Еквивалентна доза“ (HT) означава поетата доза в тъкан или орган Т, претеглена за вида и качеството на лъчение R. Тя се определя по следната формула:
,
където:
DT,R
е поетата осреднена за тъкан или орган Т доза, дължаща се на лъчение R,
wR
е радиационният тегловен фактор.
Когато радиационното поле е съставено от няколко лъчения с различни стойности на wR, общата еквивалентна доза HT се определя по следната формула:
Стойностите на wR са определени в част А на приложение II. Единицата за еквивалентна доза е сиверт (Sv).
(34)
„Ниво на освобождаване“ означава стойност, установена от компетентен орган или в законодателството и изразена като специфична активност или обща активност, при или под която за даден източник на йонизиращо лъчение не съществува изискване за уведомяване или получаване на разрешение;
(35)
„Ситуация на съществуващо облъчване“ означава ситуация на облъчване, която вече съществува в момента, в който трябва да се вземе решение за контрола ѝ и която не изисква или повече не изисква прилагането на спешни мерки.
(36)
„Професионално облъчвано лице“ означава самостоятелно заето или работещо за работодател лице, което е подложено на облъчване по време на работа, осъществявана в рамките на практика, регулирана от настоящата директива, и което е изложено на опасност да получи дози, превишаващи някоя от границите на дозите за облъчване на населението.
(37)
„Облъчване“ означава процесът или състоянието на излагане на йонизиращо лъчение от източник извън тялото на човека (външно облъчване) или вътре в тялото на човека (вътрешно облъчване).
(38)
„Крайници“ означава дланите, ръцете от китката до лакътя, ходилата и глезените.
(39)
„Увреждане на здравето“ означава намаляване на продължителността и качеството на живота сред група от населението в резултат на облъчване, включителнопричинено от тъканните реакции, туморите и тежките генетични заболявания.
(40)
„Здравен скрининг“ означава процедура с използване на медицинска радиологична апаратура за ранна диагностика, при рискови групи от населението в риск.
(41)
„Високоактивен закрит източник“ означава закрит източник, в който активността на съдържащия се в него радионуклид е по-голяма или равна на съответната стойност на активност, посочена в приложение III.
(42)
„Индивидуална вреда“ означава клинично откриваеми вредни последици, за хора или техните потомци, чиято поява е или незабавна, или закъсняла, а в последния случай появата е по-скоро вероятна, отколкото сигурна.
(43)
„Инспекция“ означава разследване от страна на компетентен орган или от името на компетентен орган с цел проверка на спазването на националните правни изисквания.
(44)
„Постъпване“ означава общата активност на радионуклид, постъпващ в тялото от външната среда.
(45)
„Интервенционна радиология“ означава използването на методи за рентгенова образна диагностика с цел да бъде подпомогнато въвеждането и насочването на инструменти в човешкото тяло с диагностични или лечебни цели.
(46)
„Йонизиращо лъчение“ означава енергията, предадена под формата на частици или на електромагнитни вълни с дължина на вълната до 100 нанометра (честота 3 × 1015 херца или по-голяма), способни да създават йони пряко или непряко.
(47)
„Лиценз“ означава разрешение, издадено под формата на документ от компетентния орган, за изпълнението на определена практика в съответствие с конкретни условия, изложени в този документ.
(48)
„Медицинско облъчване“ означава облъчване, поето от пациенти или асимптоматични лица като част от тяхната медицинска или стоматологична диагностика или лечение, имащо за цел да благоприятства тяхното здраве, както и облъчването, поето от полагащи грижи лица и лица, които осигуряват удобството на пациентите, и от лица, които доброволно участват в медицински или биомедицински научни изследвания.
(49)
„Експерт по медицинска физика“ означава лице или ако е предвидено в националното законодателство - група лица, притежаващи познания, квалификация и опит да предприемат действия или да дават консултации по въпроси, свързани с приложението на радиационната физика в областта на медицинските облъчвания, чиято правоспособност в това отношение е призната от компетентния орган.
(50)
„Медицински радиологичен“ означава отнасящ се за лъчеводиагностични и лъчетерапевтични процедури, интервенционна радиология или друго медицинско използване на йонизиращото лъчение с цел планиране, даване на напътствия и проверка.
(51)
„Медицинско радиологично съоръжение“ означава съоръжение, в което се извършват медицински радиологични процедури.
(52)
„Медицинска радиологична процедура“ означава всяка процедура, която предизвиква медицинско облъчване.
(53)
„Лица от населението“ означава лица, които може да се окажат подложени на облъчване на населението.
(54)
„Естествен източник на йонизиращо лъчение“ означава източник на йонизиращо лъчение с естествен земен или космически произход.
(55)
„Облъчване при немедицински образни изследвания“ означава всяко преднамерено облъчване на хора с цел визуализация, при което главното предназначение на облъчването не е да допринесе за здравето на облъчваното лице.
(56)
„Нормално облъчване“ означава облъчване, което се очаква да възникне при нормални оперативни условия за дадена инсталация или дейност (включително поддръжка, инспекция, извеждане от експлоатация), в това число. малки по мащаб инциденти, които могат да бъдат овладени, например при нормална експлоатация и очаквани експлоатационни събития.
(57)
„Уведомление“ означава подаването на информация до компетентен орган с цел известяване за намерение да се осъществява практика в рамките на обхвата на настоящата директива.
(58)
„Професионално облъчване“ означава облъчване на работници, стажанти и студенти, на което те са изложени по време на работа.
(59)
„Служба по трудова медицина“ означава здравен специалист или орган, компетентен да осъществява медицинско наблюдение на облъчвани работници, чиято правоспособност да извършва дейност в тази сфера е призната от компетентния орган.
(60)
„Безстопанствен източник“ означава радиоактивен източник, който нито е освободен от регулаторен контрол, нито е поставен под такъв, например поради това, че никога не е бил обект на регулаторен контрол, или поради това, че е бил изоставен, изгубен, поставен не където трябва, откраднат или прехвърлен по някакъв начин без съответното разрешение.
(61)
„Външен работник“ означава всеки изложен на облъчване работник, който не е нает от предприятието, отговорно за наблюдаваните и контролираните зони, но извършва дейност в тези зони, включително стажанти, и студенти.
(62)
„Ситуация на планирано облъчване“ означава ситуация на облъчване, възникваща в резултат на планирана дейност с източник на йонизиращо лъчение, или от човешка дейност, която променя начините на облъчване, и причиняваща облъчване или потенциално облъчване на хора или на околната среда. Ситуациите на планирано облъчване могат да включват както нормални, така и потенциални облъчвания.
(63)
„Потенциално облъчване“ означава облъчване, което не се очаква със сигурност, но което може да произтече от събитие или от поредица от събития с вероятностен характер, включително и от повреди на оборудване и експлоатационни грешки.
(64)
„Практически аспекти на процедурите за медицинско облъчване“ означава физическото протичане на медицинско облъчване и всякакви спомагателни аспекти, включително боравенето и работата с медицинско радиологично оборудване, и оценката на техническите и физическите параметри (включително радиационните дози), калибрирането и поддръжката на оборудването, подготовката и прилагането на радиофармацевтични продукти и обработката на изображенията.
(65)
„Практика“ означава човешка дейност, която може да доведе до увеличаване на облъчването на лица от източник на йонизиращо лъчение и която се управлява като ситуация на планирано облъчване.
(66)
„Практикуващ лекар“ означава лекар, зъболекар или друг здравен специалист, който има право да поема медицинска отговорност за дадено медицинско облъчване в съответствие с националните изисквания.
(67)
„Преработка“ означава химическите или физическите операции, свързани с радиоактивни материали, които включват добива, трансформирането, обогатяването на делящи се или възпроизвеждащи се ядрени материали и повторната обработка на отработеното гориво.
(68)
„Защитни мерки“ означава мерки, различни от коригиращи мерки, имащи за цел предотвратяване или намаляване на дозите, които в противен случай биха могли да бъдат приети при ситуация на аварийно облъчване или ситуация на съществуващо облъчване.
(69)
„Облъчване на населението“ означава облъчване на лица, с изключение на всякакво професионално или медицинско облъчване.
(70)
„Осигуряване на качеството“ означава всички планирани и систематични дейности, необходими за осигуряването на достатъчна гаранция, че дадена структура, система, компонент или процедура ще функционира по задоволителен начин в съответствие с установените стандарти. Контролът на качеството е част от осигуряването на качеството.
(71)
„Контрол на качеството“ означава съвкупността от операции (програмиране, координация, прилагане), предназначени да поддържат или да подобрят качеството. Той включва наблюдение, оценка и поддържане на нивата, които се изискват за всички характеристики на експлоатация на оборудването, които могат да бъдат определени, измерени и контролирани.
(72)
„Генератор на лъчение“ означава уред, способен да генерира йонизиращо лъчение, като например рентгенови лъчи, неутрони, електрони или други заредени частици.
(73)
„Експерт по радиационна защита“ означава лице или, ако е предвидено в националното законодателство - група лица, притежаващи познания, квалификация и опит, необходими за предоставяне на консултации по радиационната защита с цел осигуряване на ефективната защита на лицата, и чиито компетенции в това отношение са признати от компетентния орган.
(74)
„Отговорник по радиационна защита“ означава лице, което е технически компетентно по въпросите на радиационната защита за определен вид практика (дейност) и което има за задача да наблюдава или да осъществява прилагането на мерките за радиационна защита.
(75)
„Източник на йонизиращо лъчение“ означава обект, който може да причини облъчване, например чрез излъчване на йонизиращо лъчение или чрез изпускане на радиоактивен материал.
(76)
„Радиоактивен материал“ означава материал, съдържащ в състава си радиоактивни вещества.
(77)
„Радиоактивен източник“ означава източник на йонизиращо лъчение, включващ в състава си радиоактивен материал с цел използване на неговата радиоактивност.
(78)
„Радиоактивно вещество“ означава всяко вещество, което съдържа един или повече радионуклиди, чиято активност или специфична активност не може да бъде пренебрегната от гледна точка на радиационната защита.
(79)
„Радиоактивни отпадъци“ означава радиоактивен материал в газообразно, течно или твърдо състояние, за който не се предвижда или обмисля по-нататъшна употреба от държавата членка или от физическо или юридическо лице, с чието решение е съгласна държавата членка, и който се регулира като радиоактивен отпадък от компетентен регулаторен орган съгласно законодателната и регулаторната рамка на държавата членка.
(80)
„Лъчеводиагностичен“ означава отнасящ се до диагностичната ядрена медицина in vivo, медицинската диагностична радиология, използваща йонизиращо лъчение, както и до денталната радиология.
(81)
„Лъчетерапевтичен“ означава отнасящ се до лъчетерапията, включително нуклеарната медицина за терапевтични цели.
(82)
„Радон“ означава радионуклидът Rn-222 и неговите кратко живеещи продукти на разпадане, ако е приложимо.
(83)
„Облъчване от радон“ означава облъчване с кратко живеещите продукти на разпадане на радона.
(84)
„Референтно ниво“ означава, при ситуация на аварийно или съществуващо облъчване, нивото на ефективната или еквивалентната доза или на специфичната активност, над което облъчването се счита за недопустимо като в резултат на въпросната ситуация на облъчване, макар това ниво да не е граница, която да не може да бъде надхвърляна.
(85)
„Лекар, предоставящ направление“ означава лекар, зъболекар или друг здравен специалист, който има право в съответствие с националните разпоредби да насочва пациенти към практикуващ лекар за медицински радиологични процедури.
(86)
„Регистрация“ означава разрешението, дадено с документ от компетентния орган или предоставено по националното законодателство посредством опростена процедура, за осъществяването на дадена практика в съответствие с условията, предвидени в националното законодателство или посочени от компетентния орган за този вид или категория практика.
(87)
„Регулаторен контрол“ означава всяка форма на контрол или регулиране, която се осъществява във връзка с човешки дейности, насочени към прилагането на изискванията за радиационна защита.
(88)
„Коригиращи мерки“ означава отстраняване на източник на йонизиращо лъчение или намаляване на силата му (изразена като активност или количество) или прекъсване на пътищата на облъчване или намаляване на тяхното въздействие с цел избягване или намаляване на дозите, които в противен случай могат да бъдат поети в ситуация на съществуващо облъчване.
(89)
„Представително лице“ означава лице, получаващо доза, която е представителна за лицата от населението с по-високо облъчване, без лицата с екстремни или необичайни навици.
(90)
„Закрит източник“ означава радиоактивен източник, в който радиоактивният материал е окончателно херметизиран в капсула или е поставен в твърда форма с цел да бъде предотвратено, при нормални условия на използване, всякакво разпространение на радиоактивни вещества.
(91)
„Сиверт“ (Sv) е специалното наименование на мерната единица за еквивалентна или ефективна доза. Един сиверт е равен на един джаул на килограм:
.
(92)
„Съхраняване“ означава държането в дадено съоръжение на радиоактивни материали, включително отработено гориво, на радиоактивен източник или на радиоактивни отпадъци с намерение за последващо изваждане.
(93)
„Наблюдавана зона“ означава зона, подложена на подходящ надзор за целите на защитата от йонизиращи лъчения.
(94)
„Контейнер на източник“ означава съвкупност от компоненти, предназначени да гарантират обвивката на закрит източник, като това е отделна част от източника, предназначена му е да предпазва източника по време на неговото транспортиране и боравенето с него.
(95)
„Космически апарат“ означава пилотиран летателен апарат, проектиран за експлоатация на височина, по-голяма от 100 km над морското равнище.
(96)
„Стандартни стойности и взаимозависимости“ означава стойностите и взаимозависимостите, препоръчани в глави 4 и 5 на Публикация 116 на МКРЗ за оценка на дозите при външно облъчване и глава 1 на Публикация 119 на МКРЗ за оценка на дозите при вътрешно облъчване, включително актуализациите, одобрени от държавите членки. В конкретни случаи държавите членки могат да одобрят използването на специални методи във връзка с физико-химичните свойства на радионуклида или други характеристики на ситуацията на облъчване или на облъченото лице.
(97)
„Торон“ означава радионуклидът Rn-220 и неговите кратко живеещи продукти на разпадане, ако е приложимо.
(98)
„Предприятие“ означава физическо или юридическо лице, което носи правна отговорност съгласно националното законодателство за осъществяването на дадена практика или за даден източник на йонизиращо лъчение (включително случаите, когато собственикът или ползвателят на източника на йонизиращо лъчение не извършва свързани с употребата на източника човешки дейности).
(99)
„Непреднамерено облъчване“ означава медицинско облъчване, което значително се различава от медицинското облъчване, предприето с определена цел.
ГЛАВА III
СИСТЕМА ЗА РАДИАЦИОННА ЗАЩИТА
Член 5
Общи принципи на радиационната защита
Държавите членки установяват правни изисквания и подходящ режим на регулаторен контрол, които за всички ситуации на облъчване отразяват система за радиационна защита, основана на принципите на обосноваността, оптимизацията и ограничаването на дозите:
a)
Обоснованост: решенията за въвеждане на дадена практика се обосновават в смисъл, че тези решения се вземат с намерението да се направи така, че индивидуалните или обществените ползи от практиката да компенсират увреждането на здравето, което тя може да причини. Решенията за въвеждане или промяна на даден начин на облъчване при ситуации на съществуващо и аварийно облъчване се обосновават в смисъл, че те следва да носят повече полза, отколкото вреда.
б)
Оптимизация: радиационната защита на лицата, които са обект на облъчване на населението или на професионално облъчвани лица, се оптимизира така, че величината на индивидуалните дози, вероятността за облъчване и броят на облъчените лица да бъдат във възможно най-ниските разумно постижими граници, като се вземат предвид актуалното състояние на техническите познания и икономическите и обществените фактори. Оптимизацията на защитата на лицата, подложени на медицинско облъчване, се прилага по отношение на величината на индивидуалните дози и съответства на медицинската цел на облъчването, както е описано в член 56. Този принцип се прилага не само спрямо ефективната доза, но ако е целесъобразно и спрямо еквивалентните дози като предпазна мярка за недопускане на несигурност по отношение на увреждане на здравето над праговата стойност при реакции на тъканите.
в)
Ограничаване на дозите: при ситуации на планирано облъчване сборът от дозите за дадено лице не надвишава границите на дозите, определени за професионалното облъчване или за облъчването на населението. Границите на дозите не се прилагат при медицински облъчвания.
РАЗДЕЛ 1
Инструменти за оптимизация
Член 6
Гранични дози при професионално облъчване, облъчване на населението и медицинско облъчване
1. Държавите членки правят необходимото, ако се налага, да бъдат установени гранични дози за целите на предстоящата оптимизация на защитата:
a)
По отношение на професионалното облъчване граничната доза се определя като оперативен инструмент за оптимизация от предприятието под общия надзор на компетентния орган. В случай на външни работници граничната доза се определя в сътрудничество между работодателя и предприятието.
б)
По отношение на облъчването на населението граничната доза се определя за индивидуалната доза, която лицата от населението получават вследствие на планирана експлоатация на даден източник на йонизиращо лъчение. Компетентният орган гарантира, че граничните дози съответстват на границата на дозата по отношение на сумата от дозите на същото лице, получени от съвкупността от всички разрешени практики.
в)
По отношение на медицинското облъчване гранични дози се прилагат само във връзка със защитата на полагащи грижи лица и лица, които осигуряват удобството на пациентите, както и на доброволци, участващи в медицински и биомедицински научни изследвания.
2. Граничните дози се определят като индивидуални ефективни или еквивалентни дози за установен подходящ период от време.
Член 7
Референтни нива
1. Държавите членки правят необходимото за установяването на референтни нива за ситуации на аварийно и съществуващо облъчване. Оптимизацията на защитата дава приоритет на облъчванията над референтното ниво и продължава да се осъществява под референтното ниво.
2. Избраните за референтни нива стойности зависят от вида на ситуацията на облъчване. При избора на референтни нива се вземат под внимание както изискванията за радиологична защита, така и обществените критерии. При облъчване на населението за установяването на референтни нива се взема под внимание диапазонът от референтни нива, изложен в приложение I.
3. При ситуации на съществуващо облъчване, включващи облъчване от радон, референтните нива се определят като обемна концентрация на радона във въздуха, както е посочено в член 74 за лицата от населението и в член 54 - за работниците.
РАЗДЕЛ 2
Граници на дозите
Член 8
Възрастови граници за професионално облъчвани лица
Съгласно член 11, параграф 2 държавите членки правят необходимото на лица под 18 години да не се възлага работа, която би могла да доведе до тяхното облъчване като професионално облъчвани лица.
Член 9
Граници на дозите при професионално облъчване
1. Държавите членки правят необходимото границите на дозите при професионално облъчване да се прилагат за сумата от годишните професионални облъчвания на даден работник от всички разрешени практики, за професионалното облъчване от радон на работното място, за което се изисква уведомяване, съгласно член 54, параграф 3, и за останалите случаи на професионално облъчване от ситуациите на съществуващо облъчване в съответствие с член 100, параграф 3. За аварийното професионално облъчване се прилага член 53.
2. Границата на ефективната доза за професионално облъчване е 20 mSv за всяка отделна година. При специални обстоятелства обаче или при определени ситуации на облъчване, посочени в националното законодателство, компетентният орган може да разреши по-висока ефективна доза в размер до 50 mSv за една година, при условие че средната годишна доза за които и да е пет последователни години, включително годините, през които границата на дозата е била надхвърлена, не надвишава 20 mSv.
3. В допълнение към границите на ефективната доза, посочени в параграф 2, се прилагат следните граници на еквивалентната доза:
a)
границата на еквивалентната доза за очната леща е 20 mSv за една година или 100 mSv за които и да е пет последователни години, стига максималната доза да не надвишава 50 mSv през една отделна година, както е посочено в националното законодателство;
б)
границата на еквивалентната доза за кожата е 500 mSv за една година; тази граница се отнася за средната доза, получена от всяка повърхност с площ 1 сm2, независимо от облъчената повърхност;
в)
границата на еквивалентната доза за крайниците е 500 mSv за една година.
Член 10
Защита на бременни и кърмещи работнички
1. Държавите членки правят необходимото защитата на все още нероденото дете да е сравнима с тази, която се осигурява на лицата от населението. Веднага след като бременна работничка уведоми предприятието или, при външни работници - работодателя, за своята бременност в съответствие с националното законодателство предприятието и работодателят правят необходимото условията за работа на бременната работничка да бъдат такива, че еквивалентната доза за нероденото дете да е във възможно най-ниските разумно постижими граници и да няма вероятност тя да превиши 1 mSv в протежение най-малкото на остатъка от бременността.
2. Веднага след като работничка уведоми предприятието или, при външни работници - работодателя, че кърми дете, тази работничка престава да изпълнява трудови дейности, предполагащи значителен риск от поемане на радионуклиди или от радиоактивно замърсяване на тялото.
Член 11
Граници на дозите за стажанти и студенти
1. Държавите членки правят необходимото границите на дозите за стажанти и студенти, навършили 18 години, които по време на своето обучение се налага да работят с източници на йонизиращо лъчение, да са равни на границите на дозите за професионално облъчване, регламентирани в член 9.
2. Държавите членки правят необходимото границата на ефективната доза за стажанти и студенти на възраст от 16 до 18 години, които по време на своето обучение се налага да работят с източници на йонизиращо лъчение, да е 6 mSv за една година.
3. В допълнение към границите на ефективната доза, посочени в параграф 2, се прилагат следните граници на еквивалентната доза:
a)
границата на еквивалентната доза за очната леща е 15 mSv за една година;
б)
границата на еквивалентната доза за кожата е 150 mSv за една година, осреднена за всеки 1 сm2, независимо от облъчената повърхност;
в)
границата на еквивалентната доза за крайниците е 150 mSv за една година.
4. Държавите членки правят необходимото границите на дозите за стажанти и студенти, които не са обект на разпоредбите на параграфи 1, 2 и 3, да са същите като границите на дозите за лицата от населението, определени в член 12.
Член 12
Граници на дозите при облъчване на населението
1. Държавите членки правят необходимото границите на дозите при облъчване на населението да се прилагат за сумарното годишно облъчване на лице от населението в резултат на всички разрешени практики.
2. Държавите членки определят границата на ефективната доза при облъчване на населението на 1 mSv за една година.
3. В допълнение към границата на дозата, посочена в параграф 2, се прилагат следните граници на еквивалентната доза:
a)
границата на еквивалентната доза за очната леща е 15 mSv за една година;
б)
границата на еквивалентната доза за кожата е 50 mSv за една година, осреднена за всеки 1 сm2 кожна повърхност, независимо от облъчената повърхност.
Член 13
Оценка на ефективната и на еквивалентната доза
При оценката на ефективните и еквивалентните дози се използват съответните стандартни стойности и взаимозависимости: По отношение на външното облъчване се използват оперативните величини, посочени в раздел 2.3 от Публикация 116 на МКРЗ.
ГЛАВА IV
ИЗИСКВАНИЯ ВЪВ ВРЪЗКА С РАДИАЦИОННАТА ЗАЩИТА, ОБРАЗОВАНИЕТО, ОБУЧЕНИЕТО И ИНФОРМАЦИЯТА
Член 14
Общи отговорности за образование, обучение и предоставяне на информация
1. Държавите членки установяват адекватна законодателна и административна рамка за осигуряване предоставянето на подходящо образование, обучение и информация в областта на радиационната защита на всички лица, чиито задачи изискват конкретни компетенции в областта на радиационната защита. Обучението и информацията се осигуряват на подходящи интервали от време и се документират.
2. Държавите членки вземат мерки за осигуряването на образование, обучение и поддържащо обучение, които да дават възможност за признаване на експертите по радиационна защита и експертите по медицинска физика, както и на службите по трудова медицина и дозиметричните служби по отношение на видовете практики.
3. Държавите членки могат да вземат мерки за осигуряване на образование, обучение и поддържащо обучение, които да дават възможност за признаване на отговорниците по радиационна защита, ако националното законодателство предвижда такова признаване.
Член 15
Обучение на професионално облъчвани лица и информация, която им се предоставя
1. Държавите членки изискват предприятието да информира професионално облъчваните лица за:
a)
рисковете за здравето в резултат на облъчването, свързано с тяхната работа;
б)
общите процедури за радиационна защита и предпазните мерки, които да бъдат взети;
в)
процедурите за радиационна защита и предпазните мерки, свързани с експлоатационните и работните условия по отношение както на практиката като цяло, така и на всяко звено или дейност, към които работниците могат да бъдат причислени;
г)
съответните части от плановете и процедурите за аварийно реагиране;
д)
важността на спазването на техническите, медицинските и административните изисквания.
За външните работници работодателят прави необходимото за осигуряване на необходимата информация по букви а), б) и д).
2. Държавите членки изискват от предприятието или за външните работници - от работодателя, да информират професионално облъчваните лица за значението на ранното уведомяване за бременност с оглед на рисковете от облъчване на нероденото дете.
3. Държавите членки изискват от предприятието или за външните работници - от работодателя, да информират професионално облъчваните лица за това колко важно е да съобщават за намерението си да кърмят дете с оглед на риска от облъчване за кърмачето вследствие на поемане на радионуклиди или радиоактивно замърсяване на тялото.
4. Държавите членки задължават предприятието или за външните работници - работодателя, да осигурят за професионално облъчваните лица подходящо обучение и информационни програми по радиационна защита.
5. В допълнение към информацията и обучението в областта на радиационната защита, посочени в параграфи 1, 2, 3 и 4, държавите членки изискват от предприятието, отговарящо за високоактивни закрити източници, да направи така, че това обучение да включва конкретни изисквания за безопасното управление и контрола на високоактивните закрити източници с оглед на осигуряването на подходяща подготовка на съответните работници за всякакви събития, имащи отношение към радиационната защита. При информирането и обучението се набляга специално върху необходимите изисквания в областта на безопасността и се включват конкретни данни за възможните последици от изгубването на адекватния контрол върху високоактивните закрити източници.
Член 16
Информация и обучение на работници, потенциално изложени на йонизиращо лъчение от безстопанствени източници
1. Държавите членки правят необходимото членовете на ръководството на инсталации, в които съществува голяма вероятност да се намират или преработват безстопанствени източници, включително големи площадки за съхранение на метален скрап или големи съоръжения за рециклиране на метален скрап, както и във важни транспортни възли, да бъдат информирани за вероятността да се окажат в досег с някой източник.
2. Държавите членки насърчават ръководството на инсталациите, посочени в параграф 1, да се погрижат когато работниците в тези инсталации се окажат в досег с някой източник, те да са:
a)
информирани и обучени за визуално откриване на източници и техните контейнери;
б)
информирани за основните факти по отношение на йонизиращото лъчение и последствията от него;
в)
информирани и обучени за действията, които да предприемат на място в случай на откриване или подозрение за наличие на източник.
Член 17
Предварително информиране и обучение на аварийни работници
1. Държавите членки правят необходимото на аварийните работници, посочени в плановете за аварийно реагиране или в системата за управление, да се предоставя подходяща и редовно актуализирана информация за здравните рискове, с които може да е свързана тяхната намеса, както и за предпазните мерки, които да бъдат вземани в такива случаи. В тази информация се отчитат диапазонът на потенциалните аварии и видът на намесата.
2. Веднага щом възникне авария, посочената в параграф 1 информация се допълва надлежно, като се отчитат конкретните дадености.
3. Държавите членки правят необходимото предприятието или организацията, отговорни за защитата на аварийните работници, да осигурят на посочените в параграф 1 аварийни работници подходящо обучение, както е предвидено в системата за управление на аварийни ситуации, изложена в член 97. При необходимост това обучение включва практически упражнения.
4. Държавите членки правят необходимото в допълнение към обучението по аварийно реагиране, посочено в параграф 3, предприятието или организацията, отговорни за защитата на аварийните работници, да предоставят на тези работници подходящо обучение и информация във връзка с радиационната защита.
Член 18
Образование, информация и обучение в областта на медицинското облъчване
1. Държавите членки гарантират, че практикуващите лекари и лицата, ангажирани с практическите аспекти на медицинските радиологични процедури, разполагат с подходящо образование, информация и теоретично и практическо обучение за целите на медицинските радиологични практики, както и съответната компетентност в областта на радиационната защита.
За тази цел държавите членки правят необходимото за изготвянето на подходящи програми за обучение и признават съответните дипломи, удостоверения или официални квалификации.
2. Лицата, участващи в съответните програми за обучение, могат да вземат участие по практическите аспекти на медицинските радиологични процедури, както е посочено в член 57, параграф 2.
3. Държавите членки правят необходимото за осигуряването на непрекъснато образование и обучение след получаването на квалификация, а в специалния случай на клинично използване на нови техники - за провеждането на обучение, свързано с тези техники и с изискванията за радиационна защита, които произтичат от тях.
4. Държавите членки насърчават въвеждането на курс по радиационна защита в рамките на основната програма за обучение по специалностите медицина и стоматология.
ГЛАВА V
ОБОСНОВАНОСТ И РЕГУЛАТОРЕН КОНТРОЛ НА ПРАКТИКИТЕ
РАЗДЕЛ 1
Обоснованост и забрана на практики
Член 19
Обоснованост на практики
1. Държавите членки правят така, че новите класове или видове практики, свързани с излагане на йонизиращо лъчение, да бъдат обосновани, преди да бъдат приети.
2. Държавите членки предвиждат преглед на съществуващите класове или видове практики с оглед на тяхната обоснованост, когато се появи ново важно доказателство за тяхната ефикасност или за потенциалните им последствия, или нова важна информация за други техники и технологии.
3. Практиките, включващи професионално облъчване и облъчване на населението, се обосновават като клас или вид практика, като се отчитат и двете категории облъчване.
4. Практиките, включващи медицинско облъчване, се обосновават както като клас или вид практика, като се взема предвид медицинското облъчване, а ако е необходимо - и съответното професионално облъчване и облъчването на населението, така и на нивото на всяко отделно медицинско облъчване, както е посочено в член 55.
Член 20
Практики, свързани с потребителски стоки
1. Държавите членки изискват от всяко предприятие, което възнамерява да произвежда или внася потребителска стока, чието предназначение има вероятност да е нов клас или вид практика, да представи на компетентния орган цялата съответна информация, включително тази, посочена в приложение IV, раздел А, за да може да бъде изпълнено изискването за обосновка на практиката, предвидено в член 19, параграф 1.
2. Въз основа на оценка на тази информация държавите членки правят необходимото компетентният орган, както е посочено в приложение IV, раздел Б, да вземе решение дали предназначението на потребителската стока е обосновано.
3. Без да се засяга параграф 1, държавите членки правят необходимото компетентният орган, който е получил информацията по същия параграф, да информира точката за контакт с компетентните органи на другите държави членки за нейното получаване, както и при поискване - за решението си и за основанията за него.
4. Държавите членки забраняват продажбата или предлагането на населението на потребителски стоки, ако тяхното предназначение не е обосновано или ако употребата им няма да отговаря на критериите за освобождаване от задължението за уведомяване по член 26.
Член 21
Забрана на практики
1. Държавите членки забраняват преднамереното добавяне на радиоактивни вещества при производството на хранителни продукти, храни за животни и козметика, както и вноса или износа на такива стоки.
2. Без да се засяга Директива 1999/2/ЕО, практиките, свързани с активирането на материали, водещи до увеличаване на активността в потребителска стока, която в момента на пускането на пазара не може да бъде пренебрегната от гледна точка на радиационната защита, се смятат за необосновани. Компетентният орган обаче може да оценява конкретни видове практики в рамките на въпросния клас по отношение на тяхната обоснованост.
3. Държавите членки забраняват преднамереното добавяне на радиоактивни вещества при изработването на играчки и лични украшения, както и вноса и износа на такива стоки.
4. Държавите членки забраняват практиките, включващи активирането на материали, използвани за играчки и лични украшения, които в момента на пускане на пазара на тези стоки или на тяхното производство, водят до увеличаване на активността до степен, която не може да бъде пренебрегната от гледна точка на радиационната защита, и забраняват вноса и износа на такива продукти и материали.
Член 22
Практики, свързани с преднамереното облъчване на хора за немедицински образни изследвания
1. Държавите членки правят необходимото да бъдат определени практиките, свързани с облъчване при немедицински образни изследвания, по-специално като се вземат предвид практиките, посочени в приложение V.
2. Държавите членки правят така, че да се отделя специално внимание на обосновката на практиките, свързани с облъчване при немедицински образни изследвания, по-специално:
a)
всички видове практики, свързани с облъчване при немедицински образни изследвания, се обосновават преди да бъдат принципно приети;
б)
всяко конкретно осъществяване на принципно приет вид практика се обосновава;
в)
всички процедури за индивидуално облъчване при немедицински образни изследвания, при които се използва медицинско радиологично оборудване, се обосновават предварително, като се вземат предвид конкретните цели на процедурата и характеристиките на съответното лице;
г)
общата и специалната обоснованост на практиките, свързани с облъчване при немедицински образни изследвания, както е посочено в букви а) и б), могат да бъдат обект на преглед;
д)
обстоятелствата, които налагат облъчване при немедицински образни изследвания, без индивидуална обоснованост на всяко облъчване, подлежат на редовен преглед.
3. Държавите членки могат да освобождават обоснованите практики, свързани с облъчване при немедицински образни изследвания, при които се използва медицинско радиологично оборудване, от изискването за гранични дози по член 6, параграф 1, буква б) и от посочените в член 13 граници на дозите.
4. Когато държава членка е счела, че определена практика, свързана с облъчване при немедицински образни изследвания, е обоснована, тя прави необходимото:
a)
практиката да бъде обект на разрешение;
б)
изискванията във връзка с практиката, включително критериите за индивидуално прилагане, да са определени от компетентния орган в сътрудничество със съответните други органи и научномедицински дружества, ако е целесъобразно;
в)
за процедурите, при които се използва медицинско радиологично оборудване
i)
да се прилагат съответните изисквания, определени за медицинското облъчване съгласно Глава VII, включително тези за оборудването, оптимизацията, отговорностите, обучението и специалната защита по време на бременност и участието по целесъобразност на експерт по медицинска физика;
ii)
по целесъобразност да се въведат специални протоколи, съобразени с целта на облъчването и необходимото качество на образа;
iii)
когато практиката го допуска, да се въведат конкретни диагностични референтни нива;
г)
за процедурите, при които не се използва медицинско радиологично оборудване, ограниченията на дозата да са значително под границата на дозата за лицата от населението;
д)
на лицето, подлежащо на облъчване, да се осигурява информация и да се иска неговото съгласие, като се допускат случаи, в които правоприлагащите органи могат да процедират без съгласието на лицето, в съответствие с националното законодателство.
РАЗДЕЛ 2
Регулаторен контрол
Член 23
Идентифициране на практики, свързани с използването на естествени радиоактивни материали
Държавите членки осигуряват идентифицирането на класовете или видовете практика, свързани с използването на естествени радиоактивни материали и водещи до облъчване на професионално облъчване или облъчване на лица от населението, което не може да се пренебрегне от гледна точка на радиационната защита. Това идентифициране се извършва чрез подходящи средства, като се вземат предвид посочените в приложение VI промишлени сектори.
Член 24
Степенуван подход към регулаторния контрол
1. Държавите членки изискват практиките да подлежат на регулаторен контрол за целите на радиационната защита посредством уведомяване, получаване на разрешение и съответни инспекции, който да е съизмерим с величината и вероятността от възникване на облъчвания в резултат на практиката, както и да е съизмерим с ефекта, който регулаторният контрол може да има за намаляването на тези облъчвания или за повишаването на радиологичната безопасност.
2. Без да се засягат членове 27 и 28, по целесъобразност и в съответствие с общите критерии за освобождаване от задължението за уведомяване, изложени в приложение VII, регулаторният контрол може да се ограничи с уведомяването и с подходяща честота на проверките. За тази цел държавите членки могат да установят общи критерии за освобождаване или да дадат възможност на компетентния орган да решава дали да освободи обявените с уведомление практики от изискването за разрешаване въз основа на общите критерии, посочени в приложение VII; в случай на умерени количества материали, определени от държавите членки, стойностите на специфичната активност, посочени в приложение VII, таблица Б, колона 2, могат да бъдат използвани за тази цел.
3. Обявените с уведомление практики, които не са освободени от изискването за издаване на разрешение, подлежат на регулаторен контрол посредством регистриране или лицензиране.
Член 25
Уведомяване
1. Държавите членки правят необходимото да се изисква уведомяване за всички обосновани практики, включително тези, идентифицирани съгласно член 23. Уведомяването се прави преди да започне осъществяването на практиката или, за съществуващи практики, възможно най-бързо след като това изискване стане приложимо. За практики, подлежащи на уведомяване, държавите членки определят информацията, която да бъде предоставена във връзка с уведомяването. В случай на подаване на заявление за разрешение не е необходимо отделно уведомяване.
Практиките могат да бъдат освободени от изискването за уведомяване, както е посочено в член 26.
2. Държавите членки правят необходимото да се изисква уведомяване за работните места, посочени в член 54, параграф 3, както и за ситуации на съществуващо облъчване, които се третират като ситуация на планирано облъчване, както е посочено в член 100, параграф 3.
3. Независимо от критериите за освобождаване, предвидени в член 26, в определени от държавите членки ситуации, при които има опасения, че дадена практика, идентифицирана в съответствие с член 23, може да доведе до наличието във водата на естествени радионуклиди, които могат да засегнат качеството на водата за питейно-битово водоснабдяване, или да засегнат други пътища на облъчване, така че да породят загриженост от гледна точка на радиационната защита, компетентният орган може да изиска практиката да подлежи на уведомяване.
4. Човешките дейности, свързани със замърсени с радиоактивни вещества материали, получени в резултат на разрешени изхвърляния, или с материали, освободени от контрол съгласно член 30, не се третират като ситуация на планирано облъчване и за тях съответно не е необходимо уведомяване.
Член 26
Освобождаване от задължението за уведомяване
1. Държавите членки могат да решат, че от уведомяване не се нуждаят обоснованите практики, свързани със следното:
a)
радиоактивни материали, при които общата стойност на съответната активност не надвишава стойностите за освобождаване, посочени в третата колона на таблица Б от приложение VII, или по-високите стойности, които (за определени приложения) са одобрени от компетентния орган и отговарят на общите критерии за освобождаване от уведомяване/разрешаване и от контрол, посочени в приложение VII; или
б)
без да се засяга член 25, параграф 4, радиоактивни материали, при които концентрациите на активност не надвишават стойностите за освобождаване, посочени в таблица А на приложение VII, или по-високи стойности, които (за определени приложения) са одобрени от компетентния орган и отговарят на общите критерии за освобождаване от уведомяване/разрешение и от контрол, посочени в приложение VII; или
в)
уред, съдържащ закрит източник, при условие че:
i)
уредът е от вид, одобрен от компетентния орган;
ii)
при нормални експлоатационни условия уредът не създава мощност на дозата, превишаваща
на разстояние 0,1 m от всяка негова достъпна повърхност; и
iii)
компетентният орган е определил условията за рециклиране или погребване;
г)
всеки електрически апарат, при условие че:
i)
апаратът е електроннолъчева тръба, предназначенада дава видими образи, или друг електрически апарат, работещ при потенциална разлика до 30 киловолта (kV), или всеки друг вид апарат, който е одобрен от компетентния орган; и
ii)
при нормални експлоатационни условия апаратът не създава мощност на дозата, превишаваща
на разстояние 0,1 m от всяка негова достъпна повърхност.
2. Държавите членки могат да освобождават определени видове практики от изискването за уведомяване при спазване на общите критерии за освобождаване, установени в точка 3 от приложение VII, въз основа на оценка, показваща, че освобождаването е най-добрият вариант.
Член 27
Регистрация или лицензиране
1. Държавите членки изискват или регистрация, или лицензиране на следните практики:
a)
експлоатацията на генератори на йонизиращи лъчения или на ускорители или радиоактивни източници за медицински облъчвания или за немедицински образни изследвания;
б)
експлоатацията на генератори на йонизиращи лъчения или на ускорители, с изключение на електронни микроскопи, или на радиоактивни източници, за цели, различни от посочените в буква а).
2. Държавите членки могат да изискват регистрация или лицензиране за други видове практики.
3. Регулаторното решение за подлагане на видове практики на регистрация или лицензиране може да се основава на регулаторния опит, като се вземе предвид размерът на очакваните или потенциалните дози, както и комплексният характер на практиката.
Член 28
Лицензиране
Държавите членки изискват лицензиране за следните практики:
a)
преднамереното прилагане на радиоактивни вещества върху лица и доколкото се засяга радиационната защита на хората - върху животни с цел медицинска или ветеринарна диагностика, лечение или научни изследвания;
б)
експлоатацията и извеждането от експлоатация на всяко ядрено съоръжение и експлоатацията и затварянето на уранови рудници;
в)
преднамереното добавяне на радиоактивни вещества при производството или изработването на потребителски стоки или други (включително медицински) изделия, както и при вноса на такива стоки или изделия;
г)
всяка практика, свързана с високоактивен закрит източник;
д)
експлоатацията, извеждането от експлоатация и закриването на всяко съоръжение за дългосрочно съхранение или погребване на радиоактивни отпадъци, включително съоръженията за управление на отпадъци с такава цел;
е)
практиките, освобождаващи значителни количества радиоактивен материал като газоаерозолни или течни изхвърляния в околната среда.
Член 29
Процедура за получаване на разрешение
1. За целите на издаването на разрешение държавите членки изискват предоставянето на информация, имаща отношение към радиационната защита, която е съизмерима с естеството на практиката и свързаните с нея радиационни рискове.
2. При лицензирането и когато се определя каква информация трябва да се представи по параграф 1, държавите членки вземат предвид примерния списък, изложен в приложение IХ.
3. Лицензът включва по целесъобразност специални условия и препратки към изисквания в националното законодателство, посредством които да се осигури правната приложимост на елементите на лиценза, и налага подходящи ограничения за експлоатационните граници и условията на експлоатация. Националното законодателство или конкретните условия също изискват, ако е целесъобразно, официалното и документирано прилагане на принципа на оптимизация.
4. Когато е приложимо, националното законодателство или лицензът включват условия относно освобождаването на радиоактивни изхвърляния в съответствие с изискванията на глава VIII относно издаването на разрешение за радиоактивните изхвърляния в околната среда.
Член 30
Освобождаване от регулаторен контрол
1. Държавите членки правят необходимото погребването, рециклирането или повторното използване на радиоактивни материали, получени в резултат на разрешена практика, да подлежат на издаване на разрешение.
2. Материалите, предназначени за погребване, рециклиране или повторна употреба, могат да бъдат освободени от регулаторен контрол, при условие че специфичните активности:
a)
за материалите в твърдо състояние не превишават нивата за освобождаване от контрол, посочени в таблица А на приложение VII; или
б)
съответстват на конкретните нива за освобождаване от контрол и съответните изисквания за определени материали или за материали, получавани в резултат на специални видове практики; тези конкретни нива на освобождаване от контрол се определят в националното законодателство или от националния компетентен орган, като се следват общите критерии за освобождаване от уведомяване/разрешение и от контрол, посочени в приложение VII, и като се вземат предвид техническите насоки, осигурени от Общността.
3. Държавите членки правят необходимото по отношение на освобождаването от контрол на материали със съдържание на естествени радионуклиди, когато те са резултат от разрешени практики, при които естествените радионуклиди се обработват заради свойствата им радиоактивност, делимост или превръщаемост в делим материал, нивата на освобождаване от контрол да отговарят на дозовите критерии във връзка с освобождаването от контрол на материалите, съдържащи изкуствени радионуклиди.
4. Държавите членки не разрешават преднамереното разреждане на радиоактивни материали, целящо те да бъдат освободени от регулаторен контрол. Смесването на материали при нормална експлоатация, когато радиоактивността не се взема под внимание, не е обект на горната забрана. При определени обстоятелства компетентният орган може да разреши смесването на радиоактивни и нерадиоактивни материали за целите на повторната употреба или рециклирането.
ГЛАВА VI
ПРОФЕСИОНАЛНО ОБЛЪЧВАНЕ
Член 31
Отговорности
1. Държавите членки правят необходимото предприятието да отговаря за оценката и прилагането на режими за радиационна защита на професионално облъчвани лица.
2. За външните работници отговорностите на предприятието и на работодателя на външните работници са уредени в член 51.
3. Без да се засягат параграфи 1 и 2, държавите членки създават ред и условия за ясното възлагане на отговорностите за защита на работниците при всякакви ситуации на облъчване - на предприятие, работодател или друга организация - по-специално за защита на:
a)
аварийните работници;
б)
работниците, участващи в дейности за възстановяването на земя, сгради и други конструкции, замърсени с радиоактивни вещества;
в)
работниците, които са изложени на радон по време на работа, в случая, посочен в член 54, параграф 3.
Това се прилага и по отношение на защитата на самостоятелно заетите лица и лицата, които работят на доброволческа основа.
4. Държавите членки осигуряват достъп на работодателите до информация за евентуалното облъчване на техни работници, когато за последните отговорност носи друг работодател или предприятие.
Член 32
Оперативна защита на професионално облъчвани лица
Държавите членки правят необходимото оперативната защита на професионално облъчваните лица да бъде основана, в съответствие с настоящата директива, на:
a)
предварителна оценка с цел определяне на естеството и нивото на радиологичния риск запрофесионално облъчваните лица;
б)
оптимизация на радиационната защита при всякакви работни условия, включително професионалното облъчване в резултат на практики, включващи медицинско облъчване;
в)
класификация на работниците в различни категории;
г)
прилагане на мерки за контрол и мониторинг, свързани с различните зони и условия на работа, включително, когато е необходимо, индивидуален мониторинг;
д)
медицинско наблюдение;
е)
образование и обучение.
Член 33
Оперативна защита на стажанти и студенти
1. Държавите членки правят необходимото условията на професионално облъчване и оперативната защита на обучаващи се стажанти и студентите над 18-годишна възраст, посочени в член 11, параграф 1, да са еквивалентни на тези на професионално облъчвани лицаот категория А или Б съответно.
2. Държавите членки правят необходимото условията на професионално облъчване и оперативната защита на стажантите и студентите между 16- и 18-годишна възраст, посочени в член 11, параграф 2, да са еквивалентни на тези на професионално облъчваните лица отпот категория Б.
Член 34
Консултации с експерт по радиационна защита
Държавите членки изискват от предприятията да се консултират с експерт по радиационна защита, в рамките на неговата област на компетентност, както е посочено в член 82, по посочените по-долу въпроси, свързани с дадена практика:
a)
проучването и изпитването на защитни устройства и средства за измерване;
б)
предварителния критичен преглед на проекти на съоръженията от гледна точка на радиационната защита;
в)
приемането в експлоатация на нови или модифицирани радиационни източници от гледна точка на радиационната защита;
г)
редовната проверка на ефективността на защитните устройства и техники;
д)
редовното калибриране на средства за измерване и редовната проверка на тяхната техническа изправност и правилно използване.
Член 35
Организация на работните места
1. Държавите членки правят необходимото за целите на радиационната защита да се установяват режими за всички работни места, където съществува вероятност работниците да получат облъчване над ефективната доза от 1 mSv за една година или еквивалентната доза от 15 mSv за една година за очната леща или 50 mSv за една година за кожата и крайниците.
Тази организация на работните места съответства на характера на съоръженията и източниците и на мащаба и естеството на рисковете.
2. Към работните места, посочени в член 54, параграф 3, и когато облъчването на работниците е възможно да надвиши 6 mSv на година или съответната интегрирана във времето стойност на облъчване от радон, определена от държавата членка, се подхожда като към ситуация на планирано облъчване и държавите членки определят кои от изложените в настоящата глава изисквания са подходящи. За работните места, посочени в член 54, параграф 3, и когато ефективната доза на работниците е до 6 mSv на година включително или облъчването е по-малко от съответната интегрирана във времето стойност на облъчване от радон, компетентният орган изисква облъчванията да бъдат обект на преглед.
3. По отношение на предприятие, експлоатиращо летателни апарати, при които ефективната доза за облъчване на екипажа с космическо лъчение може да надвиши 6 mSv за една година, се прилагат съответните изисквания, посочени в настоящата глава, като се вземат предвид характеристиките на тази ситуация на облъчване. Когато ефективната доза за екипажа е възможно да надвиши 1 mSv за една година, държавите членки правят необходимото компетентният орган да изисква от предприятието да вземе съответните мерки, по-специално:
a)
да бъде направена оценка на облъчването на съответния екипаж;
б)
да бъде отчетено прогнозното облъчване при съставянето на работните графици с оглед намаляване на дозите на силно облъчените екипажи;
в)
съответните работници да бъдат информирани за здравните рискове, свързани с тяхната работа, и за тяхната индивидуална доза;
г)
да се прилага член 10, параграф 1 по отношение на бременните сред членовете на летателните екипажи.
Член 36
Класификация на работните места
1. Държавите членки правят така, че режимите на работните места да включват класификация по различни зони, където е подходящо, въз основа на оценката за очакваните годишни дози и вероятността от възникване и мащаба на потенциалните облъчвания.
2. Прави се разграничение между контролирани зони и наблюдавани зони. Държавите членки правят необходимото компетентният орган да определи принципи за класификацията на контролираните и наблюдаваните зони в зависимост от конкретните обстоятелства.
3. Държавите членки правят необходимото предприятието да прави редовен преглед на условията за работа в контролираните и наблюдаваните зони.
Член 37
Контролирани зони
1. Държавите членки правят необходимото по отношение на контролираната зона да бъдат налице следните минимални изисквания:
a)
границите на контролираната зона са определени и достъпът до нея е ограничен до лица, които са получили необходимия инструктаж, и тя се контролира в съответствие с писмени процедури, осигурени от предприятието. Когато се появи значителен риск от разпространение на радиоактивно замърсяване, се разработват специални режими, включително за влизането и излизането на лица и оборудване и за мониторинга на замърсяването в контролираната зона, а при необходимост - и в съседни на нея зони;
б)
като се отчитат характерът и степента на радиологичните рискове в контролираната зона, се организира радиологично наблюдение на работното място в съответствие с разпоредбите на член 39;
в)
поставят се знаци, които показват вида на зоната, характера на източниците и рисковете, които те могат да породят;
г)
установяват се инструкции за работа, съответстващи на радиологичния риск, произтичащ от източниците и съответните дейности.
д)
работникът получава специално обучение във връзка с характеристиките на работното място и дейностите.
е)
работникът се снабдява с необходими средства за индивидуална защита.
2. Държавите членки правят необходимото предприятието да отговаря за изпълнението на тези задължения, като се вземат предвид препоръките на експерта по радиационна защита.
Член 38
Наблюдавани зони
1. Държавите членки правят необходимото по отношение на наблюдаваната зона да бъдат налице следните изисквания:
a)
като се отчита характерът и степента на радиологичните рискове в наблюдаваната зона, се организира радиологично наблюдение на работното място в съответствие с разпоредбите на член 39;
б)
ако е необходимо, се поставят знаци, които показват вида на зоната, естеството на източниците и рисковете, които те могат да породят;
в)
ако е необходимо, се установяват инструкции за работа, съответстващи на радиационния риск, свързан с източниците и включените дейности.
2. Държавите членки правят необходимото предприятието да отговаря за изпълнението на тези задължения, като се вземат предвид препоръките на експерта по радиационна защита.
Член 39
Радиологично наблюдение на работното място
1. Държавите членки правят необходимото радиологичното наблюдение на работното място, посочено в член 37, параграф 1, буква б) и член 38, параграф 1, буква а) да включва, когато е целесъобразно:
a)
измерване на мощностите на дозите външно облъчване, като по този начин се показват естеството и качеството на въпросното лъчение;
б)
измерване на обемната активност във въздуха и повърхностната плътност на замърсяващите радионуклиди, като по този начин се показват тяхното естество и техните физически и химически състояния.
2. Резултатите от тези измервания се записват и се използват, ако е необходимо, за оценяване на индивидуалните дози, както е предвидено в член 41.
Член 40
Категоризация на облъчваните работници
1. Държавите членки правят необходимото за целите на мониторинга и медицинското наблюдение да се прави разграничение между две категории професионално облъчвани лица:
a)
категория А: тези професионално облъчвани лица, които могат да получат ефективна доза, надвишаваща 6 mSv за една година или еквивалентна доза, по-висока от 15 mSv за една година, за очната леща, или по-висока от 150 mSv за една година за кожата и крайниците;
б)
категория Б: тези професионално облъчвани лица, които не са класифицирани като професионално облъчвани лица от категория А.
2. Държавите членки изискват от предприятието или, за външните работници - от работодателя, да решават относно категоризацията на отделните работници, преди те да започнат дадена работа, която може да доведе до облъчване, и да правят редовен преглед на тази категоризация въз основа на условията на работа и медицинското наблюдение. При разграничението се имат предвид и потенциалните облъчвания.
Член 41
Индивидуален мониторинг
1. Държавите членки правят необходимото работниците от категория А да бъдат подложени на системен мониторинг въз основа на индивидуални измервания, извършвани от дозиметрична служба. В случаите, при които работниците от категория A могат да получат значително вътрешно облъчване или значително облъчване на очната леща или крайниците, се установява подходяща система за мониторинг.
2. Държавите членки правят необходимото мониторингът на работниците от категория Б да бъде поне достатъчен, за да покаже, че тези работници са правилно класифицирани в категория Б. Държавите членки могат да изискват за работниците от категория Б индивидуален мониторинг и, ако е необходимо, индивидуални измервания, които да се извършват от дозиметрична служба.
3. В случаи, когато индивидуалните измервания не са възможни или са недостатъчни, индивидуалният мониторинг се основава на оценка, направена в резултат на индивидуални измервания при други професионално облъчвани лица, на резултатите от наблюдението на работното място, предвидено в член 39, или въз основа на изчислителни методи, одобрени от компетентния орган.
Член 42
Оценка на дозата при аварийно облъчване
Държавите членки правят необходимото при аварийно облъчване от предприятието да се изисква да направи оценка на съответните дози и тяхното разпределение в тялото.
Член 43
Документиране и докладване на резултатите
1. Държавите членки правят необходимото да бъдат документирани резултатите от индивидуалния мониторинг за всеки работник от категория А и за всеки работник от котегория Б, за когото такъв мониторинг се изисква от държавата членка.
2. За целите на параграф 1 се съхранява следната информация за професионално облъчваните лица:
a)
регистър на измерените или оценените, в зависимост от случая, индивидуални дози на облъчване съгласно членове 41, 42, 51, 52, 53 и ако държавата членка реши - съгласно член 35, параграф 2 и член 54, параграф 3;
б)
при облъчванията, посочени в членове 42, 52 и53, - докладите относно обстоятелствата и предприетите мерки;
в)
резултатите от мониторинга на работното място, използвани за оценка на индивидуалните дози, когато това е необходимо.
3. Посочената в параграф 1 информация се съхранява през цялата професионална дейност в среда на йонизиращи лъчения, и след това, докато лицето навърши или би навършило 75-годишна възраст, но при всички случаи не по-малко от 30 години след прекратяването на работата, свързана с професионално облъчване.
4. Дозите по смисъла на членове 42, 52, 53, и ако държавата членка реши - по смисъла на член 35, параграф 2 и член 54, параграф 3, се вписват отделно при документирането, посочено в параграф 1.
5. Информацията за дозите, посочена в параграф 1, се предава в системата за данни от индивидуалния радиологичен мониторинг, установена от държавите членки в съответствие с разпоредбите на приложение X.
Член 44
Достъп до резултатите от индивидуалния мониторинг
1. Държавите членки изискват резултатите от индивидуалния мониторинг съгласно членове 41, 42, 52, 53 и ако държавата членка реши - съгласно член 35, параграф 2 и член 54, параграф 3:
a)
да са на разположение на компетентния орган, на предприятието и на работодателя на външни работници;
б)
да са на разположение на съответния работник съгласно параграф 2;
в)
да се предоставят на службата по трудова медицина, която да анализира последствията от резултатите за човешкото здраве, както е предвидено в член 44, параграф 2;
г)
да се подават към системата за данни от индивидуалния радиологичен мониторинг, установена от държавите членки в съответствие с разпоредбите на приложение X.
2. Държавите членки изискват от предприятието, или за външни работници - от работодателя, да предоставят на работниците, по тяхно искане, достъп до резултатите от техния индивидуален мониторинг, включително до резултатите от измерванията, които може да са били използвани при оценката на резултатите, или до резултатите от оценката на техните дози, направена по резултати от наблюдение на работното място.
3. Държавите членки определят начина на предаване на резултатите от индивидуалния мониторинг.
4. Системата за данни от индивидуалния радиологичен мониторинг обхваща най-малко данните, посочени в приложение X, раздел А.
5. При аварийно облъчване държавите членки изискват от предприятието незабавно да съобщава на компетентния орган и на съответното лице резултатите от индивидуалния мониторинг и оценките на дозите.
6. Държавите членки правят необходимото между предприятието, а за външни работници - между работодателя, компетентния орган, службите по трудова медицина, експертите по радиационна защита или дозиметричните служби да съществува начин на подходящ обмен на цялата информация, отнасяща се за предходно получени от даден работник дози, с цел извършване на медицински преглед преди назначаването на работа или класифицирането като работник от категория А в съответствие с член 45, както и с цел контролиране на по-нататъшното облъчване на работниците.
Член 45
Медицинско наблюдение на професионално облъчвани лица
1. Държавите членки правят необходимото медицинското наблюдение на професионално облъчваните лица да се основава на принципите, уреждащи най-общо медицината на професионалните болести.
2. Медицинското наблюдение на работници от категория А се извършва от службата по трудова медицина. Това медицинско наблюдение позволява да се установи здравното състояние на наблюдаваните работници по отношение на тяхната пригодност за изпълнение на възложените им задачи. За целта службата по трудова медицина има достъп до всяка изискана от нея информация, включително за условията на средата в работните помещения.
3. Медицинското наблюдение включва:
a)
медицински преглед преди назначаване на работа или класифициране като работник от категория А, с цел определяне пригодността на работника да изпълнява задълженията си като работник от категория А;
б)
периодични здравни прегледи най-малкото веднъж годишно, за да се определи дали работниците от категория А продължават да са пригодни да изпълняват своите задължения. Естеството на тези прегледи, които могат да се извършват толкова пъти, колкото счете за необходимо службата по трудова медицина, зависи от вида на работата и от индивидуалното здравословно състояние на работника.
4. Службата по трудова медицина може да препоръча медицинското наблюдение да продължи и след спиране на работа за срок, който тя прецени за необходим, с оглед опазване на здравето на съответното лице.
Член 46
Медицинска класификация
Държавите членки правят необходимото по отношение на пригодността за работа като работник от категория А да се приема следната медицинска класификация:
a)
годен;
б)
годен при определени условия;
в)
непригоден.
Член 47
Забрана за наемане на работа или за класифициране на негодни работници
Държавите членки правят необходимото да не се допуска назначаване или класифициране на лице за какъвто и да е срок на определена длъжност като работник от категория А, ако медицинското наблюдение установи, че лицето е непригодно за тази длъжност.
Член 48
Медицинска документация
1. Държавите членки правят необходимото за всеки работник от категория А да се открива медицинско досие, което да се поддържа актуализирано, докато лицето е в тази категория. След това досието се съхранява в архивите, докато лицето навърши или би навършило 75-годишна възраст, но не по-малко от 30 години след прекратяването на работата, свързана с облъчване с йонизиращо лъчение.
2. Медицинското досие съдържа информация за естеството на работата, резултатите от медицинските изследвания преди назначаването или класификацията като работник от категория А, периодичните здравни прегледи и данните за дозите по смисъла на член 43.
Член 49
Специално медицинско наблюдение
1. Държавите членки правят необходимото в допълнение към медицинското наблюдение на професионално облъчваните лица, посочено в член 45, да бъде предвидена възможност за всякакви допълнителни действия, които службата по трудова медицина счете за необходими, с оглед защитата на здравето на облъчваните лица, като например допълнителни изследвания, мерки за деконтаминация, спешно възстановително лечение или други действия, определени от службата по трудова медицина.
2. Специално медицинско наблюдение се извършва във всеки случай, когато бъде превишена някоя от границите на дозите, посочени в член 9.
3. Последващите условия на излагане на йонизиращо лъчение подлежат на одобрение от службата по трудова медицина.
Член 50
Обжалване
Държавите членки определят процедурите за обжалване на заключения и решения, издадени в съответствие с членове 46, 47 и 49.
Член 51
Защита на външните работници
1. Държавите членки правят необходимото системата за индивидуален радиологичен мониторинг да осигурява на външните работници същата защита като тази на постоянните работници на предприятието.
2. Държавите членки правят необходимото предприятието да отговаря пряко или по силата на договорни споразумения с работодателя на външните работници за оперативните аспекти на радиационната защита на външните работници, които имат пряко отношение към естеството на тяхната дейност в предприятието.
3. По-специално държавите членки правят необходимото като минимално изискване предприятието да:
a)
проверява за работниците от категория А, влизащи в контролирани зони, дали съответният външен работник е определен в здравно отношение като годен за дейността, която предстои да му бъде възложена;
б)
проверява дали категоризацията на външния работник е подходяща с оглед на дозите, които е вероятно да бъдат получени в рамките на предприятието;
в)
прави необходимото, за влизането в контролираните зони, в допълнение към основното обучение по радиационна защита, външният работник да е преминал специален инструктаж и обучение във връзка с характеристиките на работното място и извършваната дейност в съответствие с член 15, параграф 1, букви в) и г);
г)
за влизането в наблюдаваните зони, да прави необходимото външният работник да е получил работен инструктаж, съобразен с радиологичния риск, произтичащ от съответните източници и операции, съгласно изискванията на член 38, параграф 1, буква в);
д)
да прави необходимото външният работник да е снабден с необходими средства за индивидуална защита;
е)
да прави необходимото външният работник да бъде обект на индивидуален мониторинг на облъчването в съответствие с естеството на работата и при необходимост - на всякакъв оперативен дозиметричен мониторинг;
ж)
да прави необходимото за съобразяване със системата за защита, описана в глава III;
з)
за влизането в контролираните зони, да прави необходимото или да вземе всички мерки след всяка конкретна дейност да бъдат документирани радиологичните данни от индивидуалния мониторинг на облъчването за всеки външен работник от категория А по смисъла на приложение Х, раздел Б, точка 2.
4. Държавите членки правят необходимото работодателите на външните работници да гарантират, пряко или посредством договорни споразумения с предприятието, че радиационната защита на техните работници отговаря на съответните разпоредби на настоящата директива, по-специално като:
a)
осигурят съответствие със системата за защита, описана в глава III;
б)
направят необходимото за осигуряване на информацията и обучението в областта на радиационната защита, както е посочено в член 15, параграф 1, букви а), б) и д) и член 15, параграфи 2, 3 и 4.
в)
гарантират, че техните работници подлежат на подходяща оценка на облъчването, а за работниците от категория А - на медицинско наблюдение, съгласно условията, посочени в членове 39 и 41-49;
г)
направят необходимото радиологичните данни от индивидуалния мониторинг на облъчването на всеки от техните работници от категория А по смисъла на приложение Х, раздел Б, точка 1 да бъдат редовно актуализирани в системата за данни от индивидуалния радиологичен мониторинг, посочена в член 44, параграф 1, буква г).
5. Държавите членки правят необходимото всички външни работници да допринасят лично, доколкото е възможно, за осигуряването на своята защита чрез посочената в параграф 1 система за радиологичен мониторинг, независимо от задълженията на предприятието или работодателя.
Член 52
Специално разрешени облъчвания
1. Държавите членки могат да решат, че при изключителни обстоятелства, оценявани според конкретния случай, с изключение на авариите, компетентният орган може, когато конкретната операция го изисква, да разреши индивидуални професионални облъчвания на определени работници, надвишаващи предвидените в член 9 граници на дозите, при условие тези облъчвания да са за ограничено време, да са в рамките на определени работни зони и да са под максималните нива на облъчване, определени за конкретния случай от компетентния орган. Вземат се предвид следните условия:
a)
само работниците от категория А, както е определено в член 40, или екипажите на космически апарати могат да бъдат обект на такива облъчвания;
б)
стажантите, студентите, бременните работнички, и при наличие на риск от поемане или от радиоактивно замърсяване на тялото, кърмещите работнички не са обект на такива облъчвания;
в)
предприятието обосновава тези облъчвания предварително и ги обсъжда подробно с работниците, техните представители, службата по трудова медицина и експерта по радиационна защита;
г)
информацията за включените рискове и взетите предпазни мерки по време на операцията се предоставят на съответните работници предварително;
д)
налице е съгласие от страна на работниците;
е)
всички дози, свързани с тези облъчвания, се регистрират отделно в медицинската документация, посочена в член 48, и в индивидуалното досие, посочено в член 43.
2. Надвишаването на границите на дозите в резултат на специално разрешени облъчвания не представлява непременно причина за отстраняването на работниците от обичайната им дейност или за преместването им без тяхното съгласие.
3. Държавите членки правят необходимото облъчването на екипажите на космически апарати над границите на дозите да се третира като специално разрешено облъчване.
Член 53
Професионално облъчване при аварийна ситуация
1. Държавите членки правят необходимото аварийните професионални облъчвания да остават, когато е възможно, под стойностите на границите на дозите, предвидени в член 9.
2. В случаите, когато посоченото по-горе условие е неосъществимо, се прилагат следните условия:
a)
референтните нива за аварийното професионално облъчване се определят по правило така, че да съответстват на ефективна доза под 100 mSv;
б)
в извънредни ситуации, с цел спасяване на човешки живот, избягване на тежки радиационно-индуцирани последици за здравето или предотвратяване на катастрофа, може да бъде определено референтно ниво за ефективната доза при външно облъчване на аварийните работници на повече от 100 mSv, но не повече от 500 mSv.
3. Държавите членки правят необходимото аварийните работници, за които има вероятност да се заемат с действия, при които може да бъде надвишена ефективната доза от 100 mSv, да бъдат ясно и подробно информирани предварително за съответните рискове за здравето и за съществуващите защитни мерки, и да извършват тези действия доброволно.
4. В случай на аварийно професионално облъчване държавите членки изискват радиологичен мониторинг на аварийните работници. В зависимост от обстоятелствата се извършва индивидуален мониторинг или оценка на индивидуалните дози.
5. В случай на аварийно професионално облъчване държавите членки изискват специално медицинско наблюдение на аварийните работници, както е посочено в член 49, което да се извърши в зависимост от обстоятелствата.
Член 54
Радон на работното място
1. Държавите членки определят национални референтни нива за концентрацията на радон в закрити помещения на работното място. Референтното ниво за средната годишна обемна активност във въздуха е не по-високо от 300 Bq m-3, освен ако обстоятелствата на национално равнище не налагат друго.
2. Държавите членки изискват измерванията, свързани с радона, да се извършват:
a)
на работните места в зоните, определени в съответствие с член 103, параграф 3, които са разположени на приземния етаж или в сутерена, като се отчитат параметрите, съдържащи се в националния план за действие, както и в точка 2 на приложение ХVIII, както и
б)
на определени видове работни места, определени в националния план за действие, като се взема предвид точка 3 на приложение ХVIII.
3. В зоните на работните места, където концентрацията на радон (в средногодишни стойности) продължава да надвишава националното референтно ниво въпреки действията, предприети в съответствие с принципа на оптимизация, изложен в глава III, държавите членки изискват за тази ситуация да бъде уведомявано в съответствие с член 25, параграф 2 и да се прилага член 35, параграф 2.
ГЛАВА VII
МЕДИЦИНСКИ ОБЛЪЧВАНИЯ
Член 55
Обоснованост
1. Медицинските облъчвания са обосновани, когато се характеризират с достатъчно висока нетна полза, илюстрирана от съпоставянето на общите потенциални диагностични или терапевтични ползи, които те носят, включително преките ползи за личното здраве и ползите за обществото, спрямо индивидуалните вреди, които облъчванията могат да причинят, като се отчитат ефикасността, ползите и рисковете от наличните алтернативни техники, които имат същото предназначение, но са свързани с по-ниско или нулево йонизиращо лъчение.
2. Държавите членки правят необходимото за прилагането на определения в параграф 1 принцип и по-специално за това:
a)
новите видове практики, свързани с използването на медицинско облъчване, да се обосновават предварително, преди да бъдат принципно приети;
б)
всички индивидуални медицински облъчвания да се обосновават предварително, като се вземат предвид конкретните цели на облъчването и характеристиките на съответното лице;
в)
ако даден вид практика, свързана с медицинско облъчване, не е принципно обоснована, определено индивидуално облъчване от този тип може да бъде обосновано по целесъобразност при особени обстоятелства, които се оценяват за всеки отделен случай и се документират;
г)
лекарят, предоставящ направление, и практикуващият лекар, в съответствие с разпоредбите на държавите членки, да се стремят да получат, когато това е възможно, предишна диагностична информация или медицински досиета, имащи отношение към предвиденото облъчване, и да ги подлагат на преценка, за да се избегне евентуалното ненужно облъчване;
д)
медицинското облъчване за целите на медицинските или биомедицинските научни изследвания да се разглеждат от комитет по етика, учреден в съответствие с националните процедури и/или от компетентния орган;
е)
компетентният орган, в сътрудничество със съответните научномедицински дружества или съответни органи, да изготвя конкретната обосновка на медицинските радиологични процедури, които да бъдат реализирани като част от програма за здравен скрининг;
ж)
облъчването на полагащи грижи лица и лица, които осигуряват удобството на пациентите, да е обосновано, когато се характеризира с достатъчна нетна полза, като се отчитат преките ползи за здравето на пациента, евентуалните ползи за лицето, което подпомага/осигурява удобството на пациентите, и вредите, които облъчването може да причини;
з)
всяка медицинска радиологична процедура, прилагана на асимптоматично лице с цел ранна диагностика на заболяване, да бъде част от програма за здравен скрининг, или да изисква специална документирана обосновка за въпросното лице, изготвена от практикуващия лекар в консултация с предоставящия направление лекар, като се следват насоките на съответните научномедицински дружества и компетентния орган. Специално внимание се отделя на предоставянето на информация на лицето, подложено на медицинско облъчване, съгласно изискванията на член 56, параграф 1, буква г).
Член 56
Оптимизация
1. Държавите членки правят необходимото всички дози, вследствие на медицинско облъчване за целите на лъчевата диагностика, интервенционната радиология, планирането, издаването на напътствия и проверката, да се поддържат във възможно най-ниските разумно постижими стойности, насочени към получаването на необходимата медицинска информация, при отчитане на икономическите и обществените фактори.
При всички медицински облъчвания на пациенти с радиотерапевтична цел облъчванията на целеви обеми се планират индивидуално и резултатите от тях се проверяват по подходящ начин, като дозите за нецелевите обеми и тъкани се поддържат на най-ниското разумно постижимо ниво и в съответствие с радиотерапевтичната цел на облъчването.
2. Държавите членки правят необходимото за определянето, редовния преглед и използването на диагностични референтнти нива за радиодиагностичните изследвания, като се вземат предвид препоръчваните на европейско равнище диагностични референтни нива, когато има такива, а по целесъобразност - и за интервенционните радиологични процедури, както и наличието на насоки за тази цел.
3. Държавите членки правят необходимото при всеки проект за медицински или биомедицински научни изследвания, включващ медицинско облъчване:
a)
съответните лица да участват доброволно;
б)
тези лица да са информирани за рисковете от облъчването;
в)
да е установена граничната доза за лицата, за които не се очаква пряка медицинска полза от това облъчване;
г)
в случаите, в които пациенти приемат доброволно да се подложат на експериментално медицинско изследване и се очаква да имат диагностична или терапевтична полза от тази практика, съответните нива на дозите да се определят за всеки случай поотделно от практикуващия лекар и/или лекаря, предоставящ направление, преди извършване на облъчването;
4. Държавите членки правят необходимото оптимизацията да включва избора на оборудване, системното предоставяне на подходяща диагностична информация или на терапевтични резултати, практическите аспекти на медицинските радиологични процедури, осигуряване на качеството и преценката и оценката на дозите за пациента или проверката на назначените дейности, при отчитане на икономическите и обществените фактори.
5. Държавите членки правят необходимото:
a)
да се определят ограничения на дозите за облъчване на полагащите грижи лица и на лицата, които осигуряват удобството на пациентите, където е подходящо;
б)
да се разработят подходящи насоки за облъчването на полагащите грижи лица и на лицата, които осигуряват удобството на пациентите.
6. Държавите членки правят необходимото в случай на провеждане на лечение или диагностика на пациент с използването на радионуклиди лекарят, предоставящ направление, или предприятието, в съответствие с разпоредбите на държавите членки, да предоставят на пациента или на неговия представител информация за рисковете от йонизиращото лъчение и съответните инструкции с оглед ограничаване дозите на лицата, намиращи се в контакт с пациента, в разумно постижими граници. За терапевтичните процедури тези инструкции са в писмен вид.
Тези инструкции се предоставят преди пациентът да напусне болницата или клиниката или всяко друго подобно заведение.
Член 57
Отговорности
1. Държавите членки правят необходимото:
a)
всяко медицинско облъчване да се извършва под клиничната отговорност на практикуващ лекар;
б)
практикуващият лекар, експертът по медицинска физика и специалистите, занимаващи се с практическите аспекти на медицинските радиологични процедури да участват, в съответствие с разпоредбите на държавите членки, в процеса по оптимизация;
в)
лекарят, предоставящ направлението, и практикуващият лекар да участват, в съответствие с разпоредбите на държавите членки, в процеса на обосновка на индивидуалните медицински облъчвания,
г)
когато това е осъществимо и преди извършване на облъчването, практикуващият лекар или лекарят, предоставящ направлението, в съответствие с разпоредбите на държавите членки, прави необходимото на пациента или на неговия представител да е предоставена подходяща информация за ползите и рисковете, свързани с радиационната доза от медицинското облъчване. Подобна информация, както и съответните насоки, се предоставят на полагащите грижи лица и на лицата, които осигуряват удобството на пациентите, в съответствие с член 56, параграф 5, буква б).
2. Практическите аспекти на медицинските радиологични процедури могат да бъдат делегирани от предприятието или практикуващия лекар съответно на едно или повече лица, упълномощени да извършват такава дейност в призната област на специализация.
Член 58
Процедури
Държавите членки правят необходимото:
a)
за всеки вид стандартна медицинска радиологична процедура да се изготвят писмени протоколи за всяко оборудване за съответната категория пациенти;
б)
информацията, свързана с облъчванията на пациенти, да съставлява част от доклада на медицинската радиологична процедура;
в)
лекарите, предоставящи направления, да разполагат с насоки за издаване на направления за медицински образни изследвания, при отчитане на радиационните дози;
г)
в медицинските радиологични практики съответно участие да взема експерт по медицинска физика, като нивото на участие е пропорционално на радиологичния риск, свързан с практиката. По-специално:
i)
при радиотерапевтични практики, различни от стандартизирани терапевтични практики на нуклеарната медицина, експертът по медицинска физика участва активно;
ii)
при стандартизирани терапевтични практики на нуклеарната медицина, както и при радиодиагностични и интервенционни радиологични практики, когато се използват високи дози съгласно посоченото в член 61, параграф 1, буква в), участва експерт по медицинска физика;
iii)
за други медицински радиологични практики, които не са обхванати от букви а) и б), се ангажира експерт по медицинска физика, когато е уместно, за консултации и съвети по въпроси, свързани с радиационната защита по отношение на медицинското облъчване;
д)
да се извършват клинични одити в съответствие с националните процедури;
е)
в случаите, когато диагностичните референтни нива се превишават редовно, да се направят подходящи анализи на местно ниво и без излишно забавяне да се предприемат подходящи коригиращи действия.
Член 59
Обучение и признаване
Държавите членки правят необходимото изискванията за обучение и признаване, посочени в членове 79, 14 и 18, да се спазват по отношение на практикуващия лекар, експерта по медицинска физика и лицата, посочени в член 57, параграф 2.
Член 60
Оборудване
1. Държавите членки правят необходимото:
a)
цялото използвано радиологично оборудване да бъде под постоянен строг контрол във връзка с радиационната защита;
б)
компетентният орган да разполага с актуален опис на медицинското радиологично оборудване за всяко медицинско радиологично съоръжение;
в)
предприятието да е въвело подходящи програми за осигуряване на качеството и оценки на дозите и проверка на прилаганите дейности; както и
г)
да се извършва приемателно изпитване преди първото използване на оборудването за клинични цели, а след това редовно да се извършват експлоатационни изпитвания, както и след всяка процедура за поддръжка, която може да засегне работата на оборудването.
2. Държавите членки правят необходимото компетентният орган да предприеме стъпки, за да се увери, че предприятието е взело необходимите мерки за подобряване на неподходящото или неправилно функциониране на използваното медицинско радиологично оборудване. Те приемат и конкретни критерии за приемливост на оборудването, за да се посочи кога са необходими подходящи коригиращи действия, включително оборудването да се изведе от експлоатация.
3. Държавите членки правят необходимото:
a)
използването на флуороскопско оборудване, което не е снабдено с устройство за автоматичен контрол на мощността на дозата или с усилвател на изображението или аналогично устройство, да е забранено;
б)
оборудването, използвано за радиотерапия с външни лъчи с номинална енергия на лъчите над 1 MeV, да разполага с устройство за проверка на основните параметри на лечението. Оборудване, монтирано преди 6 февруари 2018 г., може да бъде освободено от това изискване.
в)
всяко оборудване, използвано за интервенционна радиология, да е снабдено с устройство или да има функция за информиране на практикуващия лекар и на специалистите, занимаващи се с практическите аспекти на медицинските процедури, за количеството на йонизиращото лъчение, генерирано от оборудването по време на процедурата. Оборудване, монтирано преди 6 февруари 2018 г., може да бъде освободено от това изискване.
г)
всяко оборудване, използвано за интервенционна радиология и компютърна томография, и всяко ново оборудване, използвано с цел планиране, даване на напътствия и проверка, да е снабдено с устройство или да има функция за информиране на практикуващия лекар в края на процедурата за съответните параметри за оценка на дозата на пациента;
д)
оборудването, използвано за интервенционна радиология и компютърна томография, да може да прехвърля информацията по член 3, буква г) в записа за прегледа. Оборудване, монтирано преди 6 февруари 2018 г., може да бъде освободено от това изискване.
е)
без да се засягат букви в), г) и д) от параграф 3, новото медицинско радиологично оборудване, генериращо йонизиращо лъчение, да разполага с устройство или с равностойно средство за информиране на практикуващия лекар за съответните параметри за оценка на дозата на пациента. Ако е подходящо, оборудването може да прехвърля въпросната информация в записа за прегледа.
Член 61
Специални практики
1. Държавите членки правят необходимото за използването на подходящо медицинско радиологично оборудване, практически техники и спомагателно оборудване при медицинското облъчване:
a)
на деца;
б)
като част от програма за здравен скрининг;
в)
когато се използват високи дози за пациента, какъвто може да е случаят при интервенционната радиология, нуклеарната медицина, компютърната томография или радиотерапията.
Отдава се специално внимание на програмите за осигуряване на качеството и на оценката на дозата или проверката на предписаната дейност във връзка с тези практики.
2. Държавите членки правят необходимото практикуващите лекари и лицата, посочени в член 57, параграф 2, които извършват облъчванията, посочени в параграф 1, да получават подходящо обучение по тези медицински радиологични практики, както се изисква съгласно член 18.
Член 62
Специална защита по време на бременност и кърмене
1. Държавите членки правят необходимото лекарят, предоставящ направление, или практикуващият лекар, според случая, да се осведомяват, в съответствие с разпоредбите на държавите членки, дали лицето, обект на медицинско облъчване, е бременна или кърмачка, освен ако това е изключено по очевидни причини или няма отношение към радиологичната процедура.
2. Ако не може да се изключи възможността за бременност, в зависимост от медицинската радиологична процедура, особено ако е обхваната коремната и тазовата област, се обръща специално внимание на обосновката, и по-специално на спешната необходимост, както и на оптимизацията, като се вземат предвид и бременната, и нероденото дете.
3. При кърмачки, в нуклеарната медицина, в зависимост от медицинската радиологична процедура, се обръща специално внимание на обосновката, и по-специално на спешната необходимост и на оптимизацията, като се вземат предвид и майката, и детето.
4. Без да се засягат параграфи 1, 2 и 3, държавите членки предприемат мерки за повишаване на осведомеността на лицата, за които се отнасят разпоредбите на настоящия член, посредством мерки като публични съобщения на подходящи за целта места.
Член 63
Аварийни и непреднамерени облъчвания
Държавите членки правят необходимото:
a)
да са взети всички разумни мерки за ограничаване до минимум на вероятността от възникване и на мащаба на аварийни или непреднамерени облъчвания на лица, подлежащи на медицинско облъчване;
б)
по отношение на радиотерапевтични практики програмата за осигуряване на качеството да включва изследване на риска от аварийни или непреднамерени облъчвания;
в)
за всички медицински облъчвания предприятието да разполага с подходяща система за регистриране и анализ на събития, свързани или потенциално свързани със аварийни или непреднамерени медицински облъчвания, съизмерими с радиологичния риск, произтичащ от практиката;
г)
да бъде уредено информирането на лекаря, предоставящ направлението, и практикуващия лекар, както и пациента или негов представител, за значителни от клинична гледна точка непреднамерени или аварийни облъчвания и за резултатите от анализа;
д)
i)
предприятието да декларира възможно най-бързо на компетентния орган възникването на значими събития, съгласно определеното от компетентния орган;
ii)
резултатите от разследването и корективните мерки за избягване на такива събития да се докладват на компетентния орган в рамките на срока, определен от държавата членка;
е)
да са налице механизми за своевременно разпространение на информация във връзка с радиационната защита при медицинско облъчване по отношение на поуките от значими събития.
Член 64
Оценки на дозите, получени от населението
Държавите членки правят необходимото за определяне на разпределението на оценените индивидуални дози от медицинско облъчване за целите на радиодиагностиката и интервенционната радиология, като се отчитат, ако е целесъобразно, възрастовото разпределение и полът на облъченото лице.
ГЛАВА VIII
ОБЛЪЧВАНЕ НА НАСЕЛЕНИЕТО
РАЗДЕЛ 1
Защита на лицата от населението и дългосрочна защита на здравето при нормални обстоятелства
Член 65
Оперативна защита на лица от населението
1. Държавите членки правят необходимото оперативната защита при нормални обстоятелства на лицата от населението от практики, подлежащи на лицензиране, за съответните съоръжения, да включва:
a)
проверка и одобряване на предлаганата площадка на съоръжението, с оглед на радиационната защита, като се вземат предвид съответните демографски, метеорологични, геоложки, хидроложки и екологически условия;
б)
даване на разрешение за експлоатация на съоръжението при положение, че е осигурена адекватна защита срещу облъчване или радиоактивно замърсяване, които биха могли да се разпрострат извън периметъра на съоръжението, или радиоактивно замърсяване, което би могло да обхване терена под съоръжението;
в)
проверка и одобряване на планове за освобождаване на радиоактивни изхвърляния;
г)
мерки за контрол на достъпа на лица от населението до съоръжението.
2. По целесъобразност компетентният орган определя разрешените граници като част от разрешението за изхвърляне и условията за изхвърляне на радиоактивни вещества, като:
a)
се вземат предвид резултатите от оптимизацията на радиационната защита;
б)
се отразяват добрите практики в експлоатацията на подобни съоръжения.
Допълнително, за тези разрешения за изхвърляне се вземат предвид, ако е подходящо, резултатите от общата скринингова оценка, основаваща се на международно признати научни ръководства, когато тази оценка се изисква от държавата членка, с цел да се докаже, че са изпълнени екологичните критерии за дългосрочна защита на човешкото здраве.
3. За практики, подлежащи на регистрация, държавите членки гарантират защитата на лицата от населението при нормални обстоятелства посредством подходящи национални разпоредби и ръководства.
Член 66
Оценка на дозите за лицата от населението
1. Държавите членки правят необходимото за въвеждането на механизми за оценката на дозите за лицата от населението, произтичащи от разрешени практики. Обхватът на тези разпоредби е съобразен със съответния риск от облъчване.
2. Държавите членки правят необходимото за идентифицирането на практики, за които се извършва оценка на дозите за лицата от населението. Държавите членки определят практиките, за които е необходимо тази оценка да се извърши въз основа на реални данни, и практиките, за които е достатъчна скринингова оценка.
3. С цел реалистичното оценяване на дозите за лицата от населението компетентният орган:
a)
решава относно разумен обхват от проучвания, които да бъдат осъществени, и информация, която да бъде взета предвид, с цел да бъде определено представителното лице, като се отчитат действителните пътища за пренос на радиоактивните вещества;
б)
решава относно разумната периодичност на мониторинга на съответните параметри, както е посочено в буква а);
в)
прави необходимото оценките на дозите по отношение на представителното лице да включват:
i)
оценка на дозите, дължащи се на външно облъчване, като се посочва, когато е необходимо, видът на въпросното йонизиращо лъчение;
ii)
оценка на постъпванетона радионуклиди, като се посочва естеството на радионуклидите и, когато е необходимо, техните физически и химически състояния, и определяне на специфичните активности на тези радионуклиди в храните и питейната вода или други имащи отношение елементи от околната среда, които служат за пренос;
iii)
оценка на дозите, които представителното лице, определено в буква а), е възможно да получи;
г)
изисква поддържането и предоставянето, при поискване, на всички заинтересовани лица на документация относно измерванията на външното облъчване и замърсяването, оценките на постъпването на радионуклиди и резултатите от оценката на дозите, получени от представителното лице.
Член 67
Мониторинг на радиоактивните изхвърляния
1. Държавите членки изискват предприятието, отговорно за практики, за които е издадено разрешение за изхвърляне, да осъществява подходящ мониторинг или ако е целесъобразно да извършва оценка на газоаерозолните и течните изхвърляния в околната среда при нормална експлоатация и да докладва на компетентния орган за резултатите.
2. Държавите членки изискват всяко предприятие, отговорно за експлоатацията на ядрен реактор или на преработвателен завод, да осъществява мониторинг на освобождаването на радиоактивните изхвърляния и да докладва за това в съответствие със стандартизираната информация.
Член 68
Задачи на предприятието
Държавите членки изискват предприятието да изпълнява следните задачи:
a)
да постига и поддържа оптимално ниво на защита на лицата от населението;
б)
да приема за експлоатация подходящо оборудване и процедури за измерване и оценка на облъчването на населението и радиоактивното замърсяване на околната среда;
в)
да проверява ефективността и поддръжката на оборудването, посочено в буква б), и да осигурява редовното калибриране на средствата за измерване;
г)
да се консултира с експерти по радиационна защита при изпълнението на задачите, посочени в букви а), б) и в).
РАЗДЕЛ 2
Ситуации на аварийно облъчване
Член 69
Аварийно реагиране
1. Държавите членки изискват предприятието незабавно да уведомява компетентния орган за всяка авария във връзка с практиките, за които отговаря, както и да предприема всички необходими действия за намаляване на последиците.
2. Държавите членки правят необходимото в случай на авария на тяхна територия въпросното предприятие да направи първоначална предварителна оценка на обстоятелствата и последиците от аварията и да оказва съдействие чрез защитни мерки.
3. Държавите членки правят необходимото да бъдат предвидени защитни мерки по отношение на:
a)
източника на йонизиращи лъчения, с цел да бъде намалено или спряно излъчването, вкл. отделянето на радионуклиди;
б)
околната среда, с цел да бъде намалено облъчването на лица, произтичащо от радиоактивни вещества чрез съответните пътища на облъчване;
в)
лицата, с цел да бъде намалено облъчването им.
4. В случай на авария на нейна територия или извън нея, държавата членка изисква:
a)
организирането на подходящи защитни мерки, като се отчитат действителните характеристики на аварията и се съблюдава стратегията за оптимизирана защита като част от плана за аварийно реагиране, като елементите, които трябва да бъдат включени в плана за аварийно реагиране, са посочени в раздел Б от приложение XI;
б)
да бъдат оценени и документирани последиците от аварията и ефективността на защитните мерки.
5. Ако ситуацията го изисква, държавата членка прави необходимото за организирането на лечението на засегнатите лица.
Член 70
Информация за лицата от населението, за които има вероятност да бъдат засегнати в случай на авария
1. Държавите членки правят необходимото лицата от населението, за които има вероятност да бъдат засегнати в случай на авария, да бъдат информирани относно приложимите за тях мерки за защита на здравето, и действията, които те да предприемат в случай на такава авария.
2. Предоставената информация включва като минимум елементите, посочени в раздел А от приложение ХII.
3. Тази информация се предоставя на лицата от населението, посочени в параграф 1, без да е необходимо те да искат това.
4. Държавите членки правят необходимото информацията да бъде актуализирана и разпространявана редовно, както и в случай на съществени промени. Тази информация е постоянно достъпна за населението.
Член 71
Информация за лицата от населението, действително засегнати в случай на авария
1. Държавите членки правят необходимото в случай на авария действително засегнатите лица от населението да бъдат незабавно информирани за фактическата страна на аварията, за стъпките, които предстои да бъдат предприети, и в зависимост от случая, за мерките за защита на здравето, приложими за тези лица от населението.
2. Предоставената информация обхваща онези елементи, изброени в раздел Б от приложение ХII, които отговарят на съответния вид авария.
РАЗДЕЛ 3
Ситуации на съществуващо облъчване
Член 72
Програма за мониторинг на околната среда
Държавите членки правят необходимото да разполагат с подходяща програма за мониторинг на околната среда.
Член 73
Замърсени зони
1. Държавите членки правят необходимото стратегиите за оптимизирана защита във връзка с управлението на радиоактивно замърсените зони да включват, където е приложимо, следното:
a)
цели, включително дългосрочни цели, преследвани от стратегията, и съответните референтни нива, съгласно член 7;
б)
определяне на границите на засегнатите зони и идентифициране на засегнатите лица от населението;
в)
отчитане на необходимостта от защитни мерки и степента, в която да бъдат прилагани спрямо засегнатите зони и лицата от населението;
г)
отчитане на необходимостта от предотвратяване или контрол на достъпа до засегнатите зони или от налагане на ограничения по отношение на условията за живот в тези зони;
д)
оценка на облъчването на различни групи от населението и оценка на средствата, с които разполагат лицата, за контрол на облъчването, на което са изложени.
2. По отношение на зони с дълготрайно остатъчно замърсяване, за които държавите членки са взели решение да разрешат обитаването и възстановяването на социалните и икономическите дейности, държавите членки правят необходимото, като се консултират със заинтересованите страни, да бъдат взети мерки за осъществяване на постоянен контрол на облъчването с цел създаване на условия за живот, които могат да бъдат определени като нормални, включително:
a)
определяне на подходящи референтни нива;
б)
изграждане на инфраструктура в подкрепа на продължаващите мерки за самозащита в засегнатите зони, като например предоставянето на информация, консултации и мониторинг;
в)
възстановителни мерки, ако е необходимо;
г)
обособяване на зони, ако е необходимо.
Член 74
Облъчване от радон в закрити помещения
1. Държавите членки установяват национални референтни нива на концентрациите на радон в закрити помещения. Референтните нива за средногодишната обемна концентрация във въздуха не превишават 300 Bq m-3.
2. Съгласно посочения в член 103 национален план за действие държавите членки насърчават действията за идентифициране нажилища, в които концентрациите на радон (като средногодишна стойност) надвишават референтните нива, и насърчават по целесъобразност технически или други мерки за намаляване концентрациите на радон в тези жилища.
3. Държавите членки правят необходимото за осигуряване на информация на местно и национално равнище за облъчването от радон в закрити помещения и свързаните с това рискове за здравето, за значението на това да се извършват измервания във връзка с радона и за съществуващите технически мерки за намаляване на съществуващите концентрации на радон.
Член 75
Гама-лъчение от строителни материали
1. Референтното ниво, приложимо по отношение на външното облъчване в закрити помещения с гама-лъчение от строителни материали, в допълнение към външното облъчване на открито, е 1 mSv на година.
2. За строителни материали, които са определени от държавата членка като будещи загриженост с оглед на радиационната защита, като се отчита примерният списък на материали, изложен в приложение XIII, във връзка с излъчваното от тях гама-лъчение, държавите членки правят необходимото преди предлагането на подобни материали на пазара:
а)
специфичните активности на радионуклидите, уточнени в приложение VIII, да са определени, и
б)
на компетентния орган да се предоставя при поискване информация за резултатите от измерванията и съответния индекс на специфичната активност, както и за други имащи отношение фактори посочени в приложение VIII.
3. По отношение на видовете строителни материали, определени в съответствие с параграф 2, които се очаква да предизвикат дози над референтното ниво, държавите членки вземат решение за подходящите мерки, които могат да включват специални изисквания в националните строителни норми или ограничения във връзка с предвиденото използване на тези материали.
ГЛАВА IX
ОБЩИ ОТГОВОРНОСТИ НА ДЪРЖАВИТЕ ЧЛЕНКИ И КОМПЕТЕНТНИТЕ ОРГАНИ И ДРУГИ ИЗИСКВАНИЯ ВЪВ ВРЪЗКА С РЕГУЛАТОРНИЯ КОНТРОЛ
РАЗДЕЛ 1
Институционална инфраструктура
Член 76
Компетентен орган
1. Държавите членки определят компетентен орган, който да изпълнява задачи в съответствие с настоящата директива. Те правят необходимото компетентният орган:
a)
да е функционално отделен от всеки друг орган или организация с интереси в насърчаването или използването на практики по смисъла на настоящата директива, с цел да се осигури действителна независимост от нежелано влияние върху неговата регулаторна дейност.
б)
да разполага със законовите правомощия и с човешките и финансовите ресурси, които са му необходими за изпълнението на задълженията му.
2. Когато в една държава членка има повече от един компетентен орган за дадена област на компетентност, тя определя една точка за контакт, която да осъществява комуникацията с компетентните органи на другите държави членки. Ако по основателни причини не е осъществимо да бъде съставен списък на всички подобни точки за контакт за различните области на компетентност, държавите членки могат да посочат една единствена точка за контакт.
3. Държавите членки изпращат на Комисията наименованията и адресите на точките за контакт и съответните им области на компетентност с оглед осигуряването на бърза комуникация, ако е необходимо, с техните органи.
4. Държавите членки изпращат на Комисията всички промени в информацията, посочена в параграф 3.
5. Комисията съобщава информацията, посочена в параграфи 3 и 4, на всички точки за контакт в дадена държава членка и я публикува периодично в Официален вестник на Европейския съюз през интервали от максимум две години.
Член 77
Прозрачност
Държавите членки правят необходимото информацията във връзка с обосноваността на класовете или видовете практики, регулирането на източниците на йонизиращо лъчение и радиационната защита да се предоставя на предприятията, работниците, лицата от населението, както и на пациентите и на други лица, подложени на медицинско облъчване. Това задължение включва и вземането на мерки, за да се гарантира, че компетентният орган предоставя информация в рамките на своята област на компетентност. Информацията се предоставя в съответствие с националното законодателство и международните задължения, при условие че това не излага на опасност други интереси, например сигурността, които са признати в националното законодателство или по силата на международни задължения.
Член 78
Информация за оборудването
1. Държавите членки правят необходимото всяко предприятие, придобиващо оборудване, което съдържа източници на йонизиращо лъчение или генератор на йонизиращи лъчения, да разполага с адекватна информация относно потенциалните радиологични опасности и правилното използване, тестване и поддръжка на това оборудване, както и с доказателство, че конструкцията позволява ограничаване на облъчванията до възможно най-ниското разумно постижимо ниво.
2. Държавите членки правят необходимото всяко предприятие, придобиващо медицинско радиологично оборудване, да разполага с адекватна информация относно оценката на риска за пациентите и относно наличните елементи на клиничната оценка.
Член 79
Признаване на служби и експерти
1. Държавите членки правят необходимото да установят режим за признаването на:
a)
службите по трудова медицина;
б)
дозиметричните служби;
в)
експертите по радиационна защита;
г)
експертите по медицинска физика.
Държавите членки правят необходимото да се вземат нужните мерки за осигуряване на постоянната професионална компетентност на тези служби и експерти.
Ако е целесъобразно, държавите членки могат да установят ред и условия за признаването на служители по радиационна защита.
2. Държавите членки установяват изискванията във връзка с признаването и ги съобщават на Комисията.
3. Комисията предоставя на държавите членки получената в съответствие с параграф 2 информация.
Член 80
Служби по трудова медицина
Държавите членки правят необходимото службите по трудова медицина да осъществяват медицинско наблюдение на професионално облъчвани лица в съответствие с глава VI във връзка с тяхното излагане на йонизиращо лъчение и тяхната пригодност да изпълняват поставените им задачи, свързани с работа в среда на йонизиращо лъчение.
Член 81
Дозиметрични служби
Държавите членки правят необходимото дозиметричните служби да определят дозите от вътрешно или външно облъчване за професионално облъчваните лица, подлежащи на индивидуален мониторинг, с цел регистриране на дозата съвместно с предприятието, а в случая на външни работници, с работодателя и по целесъобразност - със службата по трудова медицина.
Член 82
Експерт по радиационна защита
1. Държавите членки правят необходимото експертът по радиационна защита да предоставя компетентни становища на предприятието по въпроси, свързани със съответствието с приложимите правни изисквания по отношение на професионалното облъчване и облъчването на населението.
2. Препоръките на експерта по радиационна защита обхващат, където е приложимо, следните елементи, без да се ограничават до тях:
a)
оптимизацията и определянето на подходящи гранични дози;
б)
плановете за нови съоръжения и пускането в експлоатация на нови или модифицирани източници на йонизиращо лъчение във връзка с всякакви инженерни проверки, проектни характеристики, параметри за безопасност и предупредителни устройства, имащи отношение към радиационната защита;
в)
категоризацията на контролираните и наблюдаваните зони;
г)
класификацията на работниците;
д)
програмите за мониторинг на работното място и индивидуален мониторинг и съответната индивидуална дозиметрия;
е)
подходящи средства за радиационен мониторинг;
ж)
осигуряването на качеството;
з)
програмата за мониторинг на околната среда;
и)
мерките за управление на радиоактивните отпадъци;
й)
мерките за предотвратяване на аварии и инциденти;
к)
готовността и реагирането при ситуации на аварийно облъчване;
л)
програмите за обучение и преквалификация на облъчвани работници;
м)
разследването и анализа на аварии и инциденти, и съответните коригиращи мерки;
н)
условията на труд за бременните и кърмачките;
o)
изготвянето на съответната документация, като предварителни оценки на риска и писмени процедури;
3. Експертът по радиационна защита при необходимост си сътрудничи с експерта по медицинска физика.
4. На експерта по радиационната защита може да бъдат възложени, ако е предвидено в националното законодателство, задачите по радиационна защита на работниците и лицата от населението.
Член 83
Експерт по медицинска физика
1. Държавите членки изискват експертът по медицинска физика да извършва дейности или предоставя специализирани становища, ако е целесъобразно, по въпроси, свързани с радиационната физика, с цел изпълнение на изискванията, съдържащи се в глава VII и в член 22, параграф 4, буква в) от настоящата директива.
2. Държавите членки правят необходимото, в зависимост от медицинската радиологична практика, експертът по медицинска физика да носи отговорност за дозиметрията, включително физическите измервания за оценка на дозата, приложена на пациента и други лица, обект на медицинско облъчване, да дава становища относно медицинското радиологично оборудване и да допринася по-специално за следното:
a)
оптимизацията на радиационната защита на пациентите и други лица, обект на медицинско облъчване, включително прилагането и използването на диагностични референтни нива;
б)
определянето и резултатите от осигуряването на качество на медицинското радиологично оборудване;
в)
приемателното изпитване на медицинско радиологично оборудване;
г)
изготвянето на технически спецификации за медицинското радиологично оборудване и за проектирането на съоръженията;
д)
контрола на медицинските радиологични съоръжения;
е)
анализа на събитията, свързани или потенциално свързани с аварийни или непреднамерени медицински облъчвания;
ж)
избора на оборудването, необходимо за извършване на измерванията за целите на радиационната защита;
з)
обучението на практикуващите лекари и друг персонал по съответните аспекти на радиационната защита;
3. Експертът по медицинска физика при необходимост поддържа контакти с експерта по радиационна защита.
Член 84
Служител по радиационна защита
1. Държавите членки определят практиките, за които е необходимо назначаването на служител по радиационна защита, който да наблюдава или да осъществява свързаните с радиационната защита задачи в рамките на дадено предприятие. Държавите членки изискват от предприятията да предоставят на служителите по радиационна защита необходимите средства за изпълнението на техните задължения. Служителят по радиационна защита докладва пряко на предприятието. Държавите членки може да изискват от работодателите на външни работници да назначат служител по радиационната защита според необходимостта, който да наблюдава или да осъществява свързаните с радиационната защита задачи, когато те имат отношение към защитата на техните работници.
2. В зависимост от естеството на практиката задачите на служителя по радиационна защита за подпомагане на предприятието могат да включват следното:
a)
уверение за това, че работата в среда на йонизиращи лъчения се извършва в съответствие с изискванията на всички установени процедури или местни правила;
б)
контрол върху изпълнението на програмата за мониторинг на работното място;
в)
поддържане на подходяща документация за отчитане и контрол на всички източници на йонизиращи лъчения;
г)
извършване на периодични оценки на състоянието на съответните системи за безопасност и предупреждение;
д)
контрол върху изпълнението на програмата за индивидуален мониторинг;
е)
контрол върху изпълнението на програмата за медицинско наблюдение;
ж)
запознаване на новите работници по подходящ начин с основните положения на местните правила и процедури;
з)
даване на становища и бележки във връзка с работни планове;
и)
изработване на работни планове;
й)
предоставяне на отчети на местното ръководство;
к)
участие в мерките за предотвратяване, готовност и реагиране при ситуации на аварийно облъчване;
л)
информиране и обучение на облъчвани работници;
м)
поддържането на контакти с експерта по радиационна защита.
3. Задачите на служителя по радиационна защита могат да бъдат извършвани от звено по радиационна защита, създадено в рамките на дадено предприятие, или от експерт по радиационна защита.
РАЗДЕЛ 2
Контрол на радиоактивните източници
Член 85
Общи изисквания за незакритите източници
1. Държавите членки правят необходимото за установяването на мерки за поддържане на контрол върху откритите източници по отношение на тяхното местоположение, използване и, ако вече не са необходими - рециклиране или погребване.
2. Съобразно необходимостта и доколкото е възможно, държавите членки изискват от предприятието да води регистър на откритите източници, за които отговаря, вкл. на тяхното местоположение, прехвърляне, погребване или изхвърляне.
3. Държавите членки изискват от всяко предприятие, което притежава открит радиоактивен източник, да уведомява своевременно компетентния орган за всеки случай на загуба, кражба, значителен теч или нерегламентирано използване или изхвърляне.
Член 86
Общи изисквания за закрити източници
1. Държавите членки правят необходимото за установяването на мерки за поддържане на контрол върху закритите източници по отношение на тяхното местоположение, използване и, ако вече не са необходими - рециклиране или погребване.
2. Държавите членки изискват от предприятието да води регистър на всички закрити източници, за които отговаря, вкл. на тяхното местоположение, прехвърляне и погребване.
3. Държавите членки създават система, която да позволява адекватното им информиране за всяко прехвърляне на високоактивни закрити източници и, според необходимостта, за отделни прехвърляния на закрити източници.
4. Държавите членки изискват от всяко предприятие, което притежава закрит източник, да уведомява своевременно компетентния орган за всеки случай на загуба, значителен теч, кражба или нерегламентирано използване на закрит източник.
Член 87
Изисквания за контрол на високоактивни закрити източници
Държавите членки вземат необходимите мерки, за да се гарантира, че преди издаването на разрешение за практики, свързани с високоактивен закрит източник:
a)
са взети подходящи мерки за безопасното управление и контрол на източниците, включително в случаите, когато те са извадени от употреба. С тези мерки може да се предвиди прехвърлянето на извадени от употреба източници към доставчика, полагането им в съоръжение за погребване или съхранение или задължение производителят или доставчикът да ги приеме;
б)
са предвидени съответните мерки, чрез финансови гаранции или други равностойни средства, подходящи за съответния източник, за безопасното управление на извадени от употреба източници, включително когато предприятието обяви несъстоятелност или прекрати дейността си.
Член 88
Специфични изисквания за лицензиране на високоактивни закрити източници
В допълнение към общите лицензионни условия, посочени в глава V, държавите членки правят необходимото лицензът за практика, свързана с високоактивен закрит източник, да включва, но да не се ограничава до:
a)
отговорностите;
б)
минималната компетентност на персонала, включително осведомяване и обучение;
в)
минималните експлоатационни критерии за източника, контейнера на източника и допълнителното оборудване;
г)
изискванията за процедури и комуникационни връзки при авария;
д)
правилата за работа, които да бъдат спазвани;
е)
поддръжката на оборудването, източниците и контейнерите;
ж)
правилното управление на извадените от употреба източници, включително споразумения относно прехвърлянето при необходимост на тези източници на производител, доставчик, друго предприятие, което има разрешение, или съоръжение за погребване или съхранение.
Член 89
Водене на регистри от предприятията
Държавите членки изискват регистрите за високоактивни закрити източници да съдържат информацията, посочена в приложение XIV, а предприятието да предоставя на компетентния орган електронно или писмено копие от целия регистър или част от него при поискване и при спазване като минимум на следните условия:
a)
без излишно забавяне, към момента на създаването на тези регистри, доколкото е разумно осъществимо след придобиването на източника;
б)
на интервали от време, които се определят от държавите членки;
в)
в случай на промяна в посочената в информационния лист ситуация;
г)
без излишно забавяне, след закриването на регистрите за определен източник, когато предприятието вече не притежава този източник, като се посочва наименованието на предприятието или съоръжението за погребване или съхранение, където е предаден източникът;
д)
без излишно забавяне, при закриването на такива регистри, когато предприятието вече не разполага с каквито и да било източници.
Регистрите на предприятието са на разположение за проверка от компетентния орган.
Член 90
Водене на регистри от компетентния орган
Държавите членки правят необходимото компетентният орган да води регистри на всички предприятия, които имат разрешение да извършват практики, свързани с използването на високоактивни закрити източници, и на държаните от тях високоактивни закрити източници. Тези регистри включват съответния радионуклид, активността към момента на производство или, ако тази активност не е известна, активността към момента на първото пускане на пазара или към момента, в който предприятието е придобило източника, както и вида на източника. Компетентният орган редовно актуализира регистрите, като взема предвид прехвърлянията на източниците и други фактори.
Член 91
Контрол на високоактивни закрити източници
1. Държавите членки изискват от предприятието, което извършва дейности, включващи високоактивни закрити източници, да съблюдава посочените в приложение XIV изисквания.
2. Държавите членки изискват от производителя, доставчика и всяко предприятие да гарантират, че високоактивните закрити източници и контейнерите отговарят на посочените в приложение XVI изисквания за идентификация и обозначение.
РАЗДЕЛ 3
Безстопанствени източници
Член 92
Откриване на безстопанствени източници
1. Държавите членки правят необходимото да бъдат взети мерки за:
a)
повишаване на обществената осведоменост относно евентуалното намиране на безстопанствени източници и свързаните с тях опасности; както и
б)
предоставяне на ръководства на лицата, които имат подозрения или информация за присъствието на безстопанствен източник, относно информирането на компетентния орган и относно действията, които трябва да се предприемат.
2. Държавите членки стимулират изграждането на системи за откриване на безстопанствени източници, там където обикновено се предполага, че могат да се намират безстопанствени източници, например на големите складови площадки за метален скрап и големите инсталации за рециклиране на метален скрап, или ако е необходимо, на големите транспортни възли.
3. Държавите членки правят необходимото за своевременното предоставяне на специализирана техническа консултация и помощ на лица, които подозират наличието на безстопанствен източник и които обичайно не участват в дейности, подлежащи на изисквания за радиационна защита. Основната цел на тази консултация и помощ е радиационната защита на работниците и лицата от населението, както и обезопасяването на източника.
Член 93
Замърсяване на метали
1. Държавите членки насърчават създаването на системи, които да откриват наличието на радиоактивно замърсяване в метални изделия, внасяни от трети държави, на места като големи инсталации за внос на метал, или във важни транспортни възли.
2. Държавите членки изискват от ръководството на инсталации за рециклиране на метален скрап, при подозрения или информация за претопяване или друга металургична операция на безстопанствен източник, своевременно да информират компетентния орган и изискват замърсените материали да не се използват, предлагат на пазара или погребват без участието на компетентния орган.
Член 94
Откриване, управление, контрол и погребване на безстопанствени източници
1. Държавите членки правят необходимото компетентният орган да е подготвен или да е изготвил разпоредби, включително по отношение на разпределението на отговорностите, за контрол и откриване на безстопанствени източници и за справяне с аварийни ситуации, дължащи се на безстопанствени източници, както и да е изготвил подходящи планове и процедури за аварийно реагиране.
2. Държавите членки гарантират, че при необходимост се организират кампании за откриването на безстопанствени източници, останали от минали практики.
Тези кампании могат да включват финансовото участие на държавите членки в разходите за откриването, управлението, контрола и погребването на източниците, както и проучване на архивите на органи и на предприятия, като например изследователски институти, лаборатории за изпитване на материали или болници.
Член 95
Финансови гаранции за безстопанствени източници
Държавите членки правят необходимото за въвеждането на система за финансово гарантиране или друго равностойно средство за покриване на разходите по дейностите, които са свързани с откриването на безстопанствени източници и биха могли да произтекат от прилагането на член 94.
РАЗДЕЛ 4
Значими събития
Член 96
Съобщаване и документиране на значими събития
Държавите членки изискват от предприятието:
a)
да въведе по целесъобразност система за документиране и анализ на значими събития, свързани или потенциално свързани с аварийни или непреднамерени облъчвания;
б)
своевременно да уведомява компетентния орган за възникването на всякакво значимо събитие, което води или е вероятно да доведе до облъчване на дадено лице извън рамките на експлоатационните граници или експлоатационните условия, посочени в лицензионните изисквания по отношение на професионалното облъчване или облъчването на населението, или определеното от компетентния орган по отношение на медицинското облъчване, включително резултатите от разследването и коригиращите мерки с цел предотвратяване на такива събития.
РАЗДЕЛ 5
Ситуации на аварийно облъчване
Член 97
Система за управление на аварийни ситуации
1. Държавите членки вземат предвид факта, че на тяхна територия може да възникнат аварийни ситуации, както и че може да бъдат засегнати от аварийни ситуации, възникнали извън тяхната територия. Държавите членки установяват система за управление на аварийни ситуации и подходящи административни разпоредби за поддържането на тази система. Системата за управление на аварийни ситуации включва елементите, посочени в раздел А от приложение XI.
2. Системата за управление на аварийни ситуации е съобразена с резултатите от оценката на потенциални ситуации на аварийно облъчване и е в състояние да реагира ефективно при ситуации на аварийно облъчване вследствие на практики или непредвидени събития.
3. В системата за управление на аварийни ситуации се предвижда изготвянето на планове за реагиране при аварийни ситуации с цел предотвратяване на тъканни реакции с тежки детерминистични ефекти при всяко лице от засегнатото население и намаляване на риска от стохастични ефекти, като се вземат под внимание общите принципи за радиационна защита и посочените в глава III референтни нива.
Член 98
Аварийна готовност
1. Държавите членки правят необходимото предварително да бъдат изготвени планове за аварийно реагиране при различните видове аварийни ситуации, идентифицирани посредством оценка на потенциалните ситуации на аварийно облъчване.
2. Плановете за аварийно реагиране включват елементите, посочени в раздел Б от приложение XI.
3. Плановете за аварийно реагиране включват и разпоредба за преминаването от ситуация на аварийно облъчване към ситуация на съществуващо облъчване.
4. Държавите членки предприемат необходимите мерки, които да гарантират, че плановете за аварийно реагиране се подлагат на редовна проверка, преглед и, по целесъобразност, преработване, като се вземат под внимание поуките от предишни ситуации на аварийно облъчване и с оглед на резултатите от участието в учения за реагиране при аварийни ситуации на национално и международно равнище.
5. Ако е уместно, плановете за аварийно реагиране включват съответни елементи от системата за управление на аварийни ситуации, посочена в член 97.
Член 99
Международно сътрудничество
1. Държавите членки си сътрудничат с други държави членки и с трети държави за справяне с потенциални аварийни ситуации на тяхна територия, които могат да засегнат други държави членки или трети държави, за да се улесни организацията на радиологичната защита в тези държави членки или в трети държави.
2. В случай на аварийна ситуация, която е възникнала на нейна територия или е вероятно да предизвика радиологични последствия на нейна територия, всяка държава членка своевременно установява контакт с всички други държави членки и с трети държави, които може да са засегнати или има вероятност да бъдат засегнати с цел споделяне на оценката за ситуацията на облъчване и координиране на защитните мерки и на информацията за обществеността посредством подходящи двустранни или международни системи за обмен на информация и координация. Тези координационни дейности не предотвратяват или забавят необходимите действия на национално равнище.
3. Всяка държава членка своевременно споделя информация и сътрудничи с други имащи отношение държави членки, засегнати трети държави и съответните международни организации в случай на загуба, кражба или откриване на високоактивни закрити източници, други опасни радиоактивни източници и радиоактивни материали, както и по отношение на съответните последващи действия и разследвания, без да се засягат приложимите изисквания за поверителност и националното законодателство.
4. По целесъобразност всяка държава членка си сътрудничи с други държави членки и с трети държави при преминаването от ситуация на аварийно облъчване към ситуация на съществуващо облъчване.
РАЗДЕЛ 6
Ситуации на съществуващо облъчване
Член 100
Програми във връзка със ситуации на съществуващо облъчване
1. Държавите членки правят необходимото за предприемането на мерки при индикация или доказателство за облъчвания, които не могат да бъдат пренебрегнати от гледна точка на радиационната защита, за откриване и оценка на ситуации на съществуващо облъчване, като отчитат посочените в приложение ХVII видове ситуации на съществуващо облъчване, както и за определяне на съответното професионално облъчване и облъчване на населението.
2. Държавите членки може да преценят, като вземат под внимание общия принцип за обоснованост, че определена ситуация на съществуващо облъчване не дава основания за обмислянето на защитни или възстановителни мерки.
3. Ситуации на съществуващо облъчване, които предизвикват загриженост от гледна точка на радиационната защита, и за които може да бъде възложена правна отговорност, се подчиняват на съответните изисквания за ситуации на планирано облъчване и съответно за такива ситуации на облъчване се изисква уведомяване, както е уточнено в член 25, параграф 2.
Член 101
Изготвяне на стратегии
1. Държавите членки предприемат стъпки за изготвянето на стратегии, които да гарантират правилното управление на ситуациите на съществуващо облъчване съразмерно на рисковете и ефективността на защитните мерки.
2. Всяка стратегия съдържа:
a)
поставените цели;
б)
подходящи референтни нива при отчитане на референтните нива, определени в приложение I.
Член 102
Прилагане на стратегии
1. Държавите членки възлагат отговорности за прилагането на стратегии за управлението на ситуации на съществуващи облъчвания и правят необходимото за осигуряването на подходяща координация между съответните страни, участващи в прилагането на възстановителни и защитни мерки. По целесъобразност държавите членки предвиждат участие на заинтересованите страни във вземането на решения, свързани с изготвянето и прилагането на стратегии за управление на ситуации на облъчвания.
2. Формата, мащабът и продължителността на всички защитни мерки, предвидени за прилагане на дадена стратегия се оптимизират.
3. Прави се оценка на разпределението на дозите, постигнато в резултат на прилагането на дадена стратегия. Обмислят се по-нататъшни стъпки за оптимизиране на защитата и за намаляване на всякакви облъчвания, които все още надвишават референтното ниво.
4. Държавите членки правят необходимото лицата, отговорни за прилагането на стратегията, редовно да:
a)
оценяват наличните възстановителни и защитни мерки за постигане на целите, както и ефикасността на планираните и реализираните мерки;
б)
предоставят информация на засегнатото население за потенциалните рискове за здравето и за наличните средства за намаляване на облъчването;
в)
предоставят ръководства за управлението на облъчванията на индивидуално или местно ниво;
г)
по отношение на дейностите, които са свързани с използването на естествени радиоактивни материали и не са управлявани като ситуации на планирано облъчване, да предоставят информация за подходящите средства за мониторинг на концентрациите и облъчванията, както и за предприемането на защитни мерки.
Член 103
План за действие по отношение на радона
1. В изпълнение на член 100, параграф 1 държавите членки изготвят национален план за действие с цел справяне с дългосрочните рискове от облъчване от радон в жилищни сгради, сгради с обществен достъп и работни места по отношение на всеки източник на проникване на радон, било то от почвата, строителните материали или водата. В плана за действие се вземат предвид посочените в приложение ХVIII въпроси и той редовно се актуализира.
2. Държавите членки правят необходимото, за да се гарантира, че са въведени подходящи мерки за предотвратяване на проникването на радон в нови сгради. Тези мерки може да включват специфични изисквания в националните строителни норми.
3. Държавите членки идентифицират зоните, където концентрацията на радон (в средногодишни стойности) в значителен брой сгради се очаква да надвишава съответното национално референтно ниво.
РАЗДЕЛ 7
Система за прилагане
Член 104
Инспекции
1. Държавите членки изготвят система или системи за инспекции по отношение на прилагането на разпоредбите, приети съгласно настоящата директива, и за започване на наблюдение и коригиращи действия, когато това е необходимо.
2. Държавите членки правят необходимото компетентният орган да изготви програма за инспекции, като вземе предвид потенциалния мащаб и естеството на опасността, свързана с практиките, обща оценка на въпросите за радиационната защита в практиките и степента на спазване на разпоредбите, приети съгласно настоящата директива.
3. Държавите членки правят необходимото констатациите от всяка инспекция да се документират и предоставят на съответното предприятие. В случай че констатациите са свързани с външен работник или работници, по целесъобразност те също биват предоставени на работодателя.
4. Държавите членки правят необходимото основните параметри на програмите за инспекции и най-важните констатации от изпълнението ѝ да са публично достояние.
5. Държавите членки правят необходимото, за да се гарантира наличието на механизми за своевременно разпространяване до съответните страни, включително производители и доставчици на радиационни източници, и когато е уместно - до международни организации, на информация за направените изводи във връзка със защитата и безопасността, извлечени от инспекции и от докладвани инциденти и аварии и свързаните с тях констатации.
Член 105
Прилагане
Държавите членки правят необходимото компетентният орган да има правомощието да изисква от физическо или юридическо лице да предприеме действия за отстраняване на пропуските и за предотвратяване на повторното им допускане или да отнема, когато е уместно, издаденото разрешение в случаите, в които резултатите от регулаторната проверка или друга регулаторна оценка показват, че ситуацията на облъчване не е в съответствие с разпоредбите, приети съгласно настоящата директива.
ГЛАВА X
ЗАКЛЮЧИТЕЛНИ РАЗПОРЕДБИ
Член 106
Транспониране
1. Държавите членки въвеждат в сила законовите, подзаконовите и административните разпоредби, необходими за изпълнението на настоящата директива, в срок до 6 февруари 2018 г..
2. Когато държавите членки приемат тези разпоредби, в тях се съдържа позоваване на настоящата директива или позоваването се извършва при официалното публикуване на разпоредбите. Условията и редът на позоваване се определят от държавите членки.
3. Държавите членки съобщават на Комисията текста на разпоредбите на националното законодателство, което те приемат в областта, обхваната от настоящата директива.
Член 107
Отмяна
Директиви 89/618/Евратом, 90/641/Евратом, 96/29/Евратом, 97/43/Евратом и 2003/122/Евратом се отменят, считано от 6 февруари 2018 г..
Позоваванията на отменените директиви се смятат за позовавания на настоящата директива и се четат в съответствие с таблицата за съответствието в приложение XIX.
Член 108
Влизане в сила
Настоящата директива влиза в сила на двадесетия ден след датата на публикуването ѝ в Официален вестник на Европейския съюз.
Член 109
Адресати
Адресати на настоящата директива са държавите членки.
Съставено в Брюксел на 5 декември 2013 година.
PADOMES DIREKTĪVA 2013/59/EURATOM
(2013. gada 5. decembris),
ar ko nosaka drošības pamatstandartus aizsardzībai pret jonizējošā starojuma radītajiem draudiem un atceļ Direktīvu 89/618/Euratom, Direktīvu 90/641/Euratom, Direktīvu 96/29/Euratom, Direktīvu 97/43/Euratom un Direktīvu 2003/122/Euratom
EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
ņemot vērā Eiropas Atomenerģijas kopienas dibināšanas līgumu un jo īpaši tā 31. un 32. pantu,
ņemot vērā Eiropas Komisijas priekšlikumu, kas izstrādāts pēc atzinuma saņemšanas no to personu grupas, kuras Zinātnes un tehnikas komiteja iecēlusi no dalībvalstu zinātniskajiem ekspertiem, un pēc apspriešanās ar Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteju,
ņemot vērā Eiropas Parlamenta atzinumu,
ņemot vērā Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu,
tā kā:
(1)
Euratom līguma 2. panta b) punkts paredz ieviest vienotus drošības standartus darbinieku un visas sabiedrības veselības aizsardzībai. Euratom līguma 30. pants definē "pamatstandartus" darbinieku un sabiedrības veselības aizsardzībai pret draudiem, ko rada jonizējošais starojums.
(2)
Lai veiktu savu uzdevumu, Kopiena 1959. gadā pirmoreiz noteica pamatstandartus ar 1959. gada 2. februāra direktīvām, kas nosaka pamatstandartus darbinieku un sabiedrības veselības aizsardzībai pret draudiem, ko rada jonizējošais starojums (1). Direktīvas ir vairākas reizes pārskatītas, pēdējo reizi ar Padomes Direktīvu 96/29/Euratom (2), un ar ko atcēla iepriekšējās direktīvas.
(3)
Direktīva 96/29/Euratom nosaka drošības pamatstandartus. Minētās direktīvas noteikumus piemēro parastām un avārijas situācijām, un tos papildina specifiskāki tiesību akti.
(4)
Padomes Direktīva 97/43/Euratom (3), Padomes Direktīva 89/618/Euratom (4), Padomes Direktīva 90/641/Euratom (5) un Padomes Direktīva 2003/122/Euratom (6) aptver dažādus specifiskus aspektus, ar ko papildina Direktīvu 96/29/Euratom.
(5)
Kā Eiropas Savienības Tiesa ir atzinusi savā judikatūrā, Euratom līguma 2. panta b) punktā Kopienai noteiktie uzdevumi pieņemt vienotus drošības standartus, lai aizsargātu darba ņēmēju un visas sabiedrības veselību, nenozīmē, ka dalībvalstis nedrīkst paredzēt vēl stingrākus aizsardzības pasākumus, ja vien minētajos drošības standartos tā nav skaidri noteikts. Tā kā šajā direktīvā paredzēti minimālie noteikumi, dalībvalstīm vajadzētu varēt brīvi pieņemt vai saglabāt arī stingrākus pasākumus šajā direktīvā ietvertajā darbības jomā, neskarot preču un pakalpojumu brīvu apriti iekšējā tirgū, kā noteikts Tiesas judikatūrā.
(6)
Zinātnes un tehnikas komitejas ieceltā ekspertu grupa ir ieteikusi, ka drošības pamatstandartos, kas izstrādāti saskaņā ar Euratom līguma 30. un 31. pantu, būtu jāņem vērā Starptautiskās Radioloģiskās aizsardzības komisijas (ICRP) jaunie ieteikumi, jo īpaši tie, kas sniegti ICRP Publikācijā Nr. 103 (7), un ka pamatstandarti būtu jāpārskata, ņemot vērā jaunākās zinātniskās atziņas un praktisko pieredzi.
(7)
Šīs direktīvas noteikumiem būtu jāatbilst situatīvajai pieejai, kas ieviesta ar ICRP Publikāciju Nr. 103, un tajos būtu jānošķir esošās, plānotās un avārijas apstarošanas situācijas. Ņemot vērā šo jauno regulējumu, šai direktīvai būtu jāaptver visas apstarošanas situācijas un visas apstarošanas kategorijas, proti, darbinieku apstarošana, iedzīvotāju apstarošana un medicīniskā apstarošana.
(8)
Termina "uzņēmums" definīcija šajā direktīvā un tā lietojums darbinieku veselības aizsardzības pret jonizējošo starojumu kontekstā neskar ne tiesiskās sistēmas, ne pienākumu noteikšanu darba devējam, ko nosaka valstu tiesību akti, ar kuriem transponē Padomes Direktīvu 89/391/EEK (8).
(9)
Dozu aprēķināšana no mērāmiem lielumiem būtu jābalsta uz zinātniski noteiktām vērtībām un sakarībām. ICRP ir publicējusi un atjauninājusi ieteikumus šādiem dozu koeficientiem, ņemot vērā zinātnes progresu. Dozu koeficienti, kas balstīti uz agrākiem ieteikumiem ICRP Publikācijā Nr. 60 (9), ir pieejami kā ICRP Publikācija Nr. 119 (10). Tomēr ICRP Publikācijā Nr. 103 ICRP ieviesa jaunu metodoloģiju dozu aprēķināšanai, balstoties uz jaunākajām zināšanām par radiācijas riskiem, un tas būtu, ciktāl iespējams, jāņem vērā šajā direktīvā.
(10)
Attiecībā uz ārēju apstarošanu vērtības un attiecības, kurās izmantota jaunā metodoloģija, ir publicētas ICRP Publikācijā Nr. 116 (11). Šie dati, kā arī vispāratzīti operatīvie lielumi, būtu jāizmanto šajā direktīvā.
(11)
Attiecībā uz iekšēju apstarošanu, lai gan ICRP Publikācijā Nr. 119 ICRP ir apkopojusi visas agrākās publikācijas (pamatojoties uz ICRP Publikāciju Nr. 60) par dozu koeficientiem, tiks sniegti šīs publikācijas atjauninājumi un tajā iekļautie koeficienti tiks aizstāti ar vērtībām, balstoties uz jonizējošā starojuma un audu svēruma koeficientiem un fantomiem, kas noteikti ICRP Publikācijā Nr. 103. Komisija aicinās Euratom līguma 31. pantā minēto ekspertu grupu turpināt pārraudzīt zinātniskos atklājumus, un Komisija sniegs ieteikumus par jebkurām atjauninātām vērtībām, attiecībām un koeficientiem, tostarp attiecībā uz apstarošanu ar radonu, ņemot vērā attiecīgos ekspertu grupas atzinumus.
(12)
Euratom līguma 30. pantā noteikts, ka "pamatstandartiem" jāietver "jonizējošā starojuma maksimāli pieļaujamās dozas, kas atbilst pietiekamai drošībai". Šajā direktīvā būtu jānosaka vienoti dozu limiti šajā nolūkā.
(13)
Pašreizējie gada efektīvās dozas limiti attiecībā uz darbinieku apstarošanu un iedzīvotāju apstarošanu būtu jāsaglabā. Tomēr turpmāk nebūtu nepieciešams noteikt piecu gadu vidējo vērtību, izņemot īpašos apstākļos, kas norādīti valstu tiesību aktos.
(14)
Jaunākā zinātniskā informācija par audu reakciju liecina, ka attiecīgā gadījumā optimizācijas princips būtu jāpiemēro arī ekvivalentām dozām, lai šīs dozas saglabātos tik zemas cik vien saprātīgi panākams. Šai direktīvai būtu arī jāatbilst jaunajiem ICRP norādījumiem par ekvivalentu dozu limitiem acu lēcām darbinieku apstarošanas gadījumā.
(15)
Nozares, kur pārstrādā dabā sastopamos radioaktīvos materiālus, ko iegūst no zemes garozas, pakļauj darbiniekus un - ja šis materiāls nonāk vidē - iedzīvotājus pastiprinātai apstarošanai.
(16)
Aizsardzība pret dabiskajiem starojuma avotiem būtu nevis jāapskata atsevišķā daļā, bet pilnībā jāintegrē vispārējās prasībās. Konkrētāk, nozares, kur pārstrādā materiālus, kas satur dabā sastopamus radionuklīdus, būtu jāpārvalda, ievērojot tādu pašu regulējumu kā citās jomās.
(17)
Ir lietderīgi šajā direktīvā noteikt standartlīmeņus iekštelpu radona gāzes koncentrācijai un iekštelpu gamma starojumam, ko emitē būvmateriāli, un ieviest prasības attiecībā uz atlikumiem, kas rodas nozarēs, kas dabā sastopamos radioaktīvos materiālus pārstrādā būvmateriālos.
(18)
Regulā (ES) Nr. 305/2011 (12) nosaka saskaņotus būvizstrādājumu tirdzniecības nosacījumus.
(19)
Šīs direktīvas darbības jomā būtu jāietver būvmateriāli, kas emitē gamma starojumu, tomēr tie būtu arī jāuzskata par būvizstrādājumiem, kā tas ir definēts Regulā (ES) Nr. 305/2011, tādā nozīmē, ka tā attiecas uz būvdarbiem, kuros noplūst bīstamas vielas vai emitē bīstamu starojumu.
(20)
Šai direktīvai nevajadzētu skart Regulas (ES) Nr. 305/2011 noteikumus par ekspluatācijas īpašību deklarāciju, saskaņotu standartu izveidi vai līdzekļiem vai nosacījumiem, kā darīt pieejamu ekspluatācijas īpašību deklarāciju, vai attiecībā uz CE zīmi.
(21)
Regulā (ES) Nr. 305/2011 paredzēta informācijas sniegšana, kad produkti tiek izvietoti tirgū. Tas neskar dalībvalstu tiesības valstu tiesību aktos noteikt papildu informācijas prasības, ko tās uzskata par nepieciešamām, lai nodrošinātu aizsardzību pret jonizējošo starojumu.
(22)
Nesenie epidemioloģiskie atklājumi, veicot izpēti dzīvojamās ēkās, pierādīja, ka statistiski nozīmīgs plaušu vēža riska pieaugums rodas no ilgstoša radona apstarojuma iekštelpās, ja tā pakāpe ir 100 Bq m-3. Jaunais apstarošanas situāciju koncepts dod iespēju drošības pamatstandartu saistošajās prasībās iekļaut noteikumus, kas paredzēti Komisijas Ieteikumā 90/143/Euratom (13), vienlaikus pieļaujot pietiekamu elastību īstenošanā.
(23)
Lai novērstu ilgtermiņa risku, ko rada radona apstarojums, nepieciešami valstu rīcības plāni. Ir atzīts, ka smēķēšanas un augsta apstarojuma ar radonu kombinācija rada ievērojami augstāku individuālu risku saslimt ar plaušu vēzi nekā katrs no faktoriem atsevišķi un ka smēķēšana palielina apstarošanas ar radonu radīto risku sabiedrības līmenī. Ir svarīgi, lai dalībvalstis novērstu abus šos veselības apdraudējumus.
(24)
Ja, ņemot vērā valstī raksturīgos apstākļus, dalībvalsts nosaka iekštelpu radona koncentrācijas darba vietā standartlīmeni, kas ir augstāks par 300 Bq m-3, dalībvalstij būtu jāsniedz informācija Komisijai.
(25)
Ja radons no zemes iekļūst darba vietās, kas atrodas iekštelpās, tas būtu jāuzskata par esošu apstarošanas situāciju, jo radona klātbūtne ir lielā mērā neatkarīga no cilvēku veiktajām darbībām darba vietā. Šāds apstarojums var būt ievērojams atsevišķās teritorijās vai īpaša veida darba vietās, kas jāapzina dalībvalstīm, un būtu jāveic atbilstīgi radona un apstarojuma samazināšanas pasākumi, ja pārsniegts valsts noteiktais standartlīmenis. Ja līmenis turpina pārsniegt valsts standartlīmeni, šajā darba vietā veiktās cilvēku darbības nebūtu jāuzskata par praktiskām darbībām. Tomēr dalībvalstīm būtu jānodrošina, ka šīs darbavietas tiek informētas un ka - gadījumos, kad darbinieku apstarošana varētu pārsniegt efektīvo dozu 6 mSv gadā vai atbilstošu laikā integrētu radona apstarojuma vērtību - tās tiek pārvaldītas kā plānotas apstarošanas situācija un ka piemēro dozu limitus, un būtu jānosaka, kuras operatīvās aizsardzības prasības nepieciešams piemērot.
(26)
Kosmiskā starojuma iedarbība uz gaisa kuģu apkalpēm būtu jāpārvalda kā plānotas apstarošanas situācija. Kosmosa kuģu ekspluatācija būtu jāiekļauj šīs direktīvas darbības jomā un, ja tiek pārsniegti dozu limiti, jāpārvalda kā apstarošana, kam piešķirta īpaša atļauja.
(27)
Vides piesārņojums var radīt apdraudējumu cilvēku veselībai. Kopienas sekundārajos tiesību aktos līdz šim šāds piesārņojums ir uztverts kā apstarošanas ceļš pie iedzīvotājiem, ko tieši skar radioaktīvu izmešu noplūde vidē. Tā kā vides stāvoklis var ilgtermiņā ietekmēt cilvēku veselību, nepieciešama politika vides aizsardzībai pret jonizējošā starojuma kaitīgo ietekmi. Cilvēka veselības ilgtermiņa aizsardzības nolūkos būtu jāņem vērā vides kritēriji, kas balstītu uz starptautiski atzītiem zinātniskiem datiem (piemēram, datiem, ko publicējusi Eiropas Komisija, ICRP, Apvienoto Nāciju Organizācijas Zinātniskā komisija par radiācijas efektiem un Starptautiskā Atomenerģijas Aģentūra (SAEA)).
(28)
Medicīnas jomā nozīmīgi tehnoloģiskie un zinātniskie atklājumi ir būtiski palielinājuši pacientu apstarošanu. Šajā ziņā direktīvā būtu jāizceļ nepieciešamība pēc pamatojuma medicīniskai apstarošanai - tostarp asimptomātisku personu apstarošanai - un jānostiprina prasības par pacientu informēšanu, medicīnisko procedūru dozu reģistrēšanu un paziņošanu, standartlīmeņu izmantošanu diagnostikā un dozas noteikšanas ierīču pieejamību. Jāatzīmē, ka saskaņā ar Pasaules Veselības organizācijas atziņām veselības jēdziens ietver personas fizisko, garīgo un sociālo labklājību, un tas nenozīmē tikai slimības vai fiziskā vājuma neesamību.
(29)
Lai nodrošinātu pacientu, kuriem tiek veiktas medicīniskās radiodiagnostikas un radioterapeitiskās procedūras, pienācīgu aizsardzību, būtisks ir visu medicīniskajā apstarošanā iesaistīto profesionāļu augsts kompetences līmenis un precīza pienākumu un uzdevumu definīcija. Tas attiecas uz ārstiem, zobārstiem un citiem veselības aprūpes profesionāļiem, kas ir tiesīgi uzņemties klīnisku atbildību par individuālu medicīnisku apstarošanu, medicīnas fiziķiem un citiem profesionāļiem, kas veic medicīniski radioloģisko procedūru praktiskos aspektus, piemēram, rentgenologiem un tehniķiem radiodiagnostiskajā medicīnā, kodolmedicīnā un radioterapijā.
(30)
Nejauša un neparedzēta medicīniskā apstarošana joprojām rada bažas. Tā kā Padomes Direktīvā 93/42/EEK (14) ir paredzēta medicīnas ierīču pēcpārdošanas uzraudzības prasība, kompetentajai iestādei, kas atbild par aizsardzību pret jonizējošo starojumu, ir jārisina jautājums par nejaušas un neplānotas medicīniskas apstarošanas novēršanu un turpmākajiem pasākumiem gadījumā, ja tas atkārtojas. Šajā ziņā būtu jāuzsver, ka liela nozīme ir kvalitātes nodrošināšanas programmām, tostarp riska izpētei radioterapijā, lai novērstu šādus negadījumus, un būtu jānosaka prasība, ka šādos gadījumos ir nepieciešama reģistrēšana, ziņošana, analīze un korektīvās darbības.
(31)
Veterinārajā praksē jonizējošā starojuma pielietojums attēlveidošanā pieaug, bieži ar medicīnas nozares lietotu aparatūru. Jo īpaši lielu dzīvnieku gadījumā vai dodot dzīvniekiem radiofarmaceitiskus preparātus, pastāv būtisks augstas darbinieku apstarošanas risks un iesaistīto personu apstarošanas risks. Tādēļ nepieciešams sniegt veterinārārstiem un to darbiniekiem pienācīgu informāciju un izglītību.
(32)
Tā dēvētā "tiesu medicīniskā" apstarošana, kas minēta Direktīvā 97/43/Euratom, tagad ir skaidri identificēta kā tīša personu apstarošana nemedicīniskos nolūkos jeb kā "apstarošana nemedicīniskā attēlveidošanā". Šādas praktiskas darbības ir jāpakļauj piemērotai regulatīvai kontrolei un būtu jāpamato tāpat kā medicīniska apstarošana. Tomēr atšķirīga pieeja ir nepieciešama, no vienas puses, procedūrām, kurās izmanto medicīniski radioloģisko aparatūru un, no otras puses, procedūrām, kur neizmanto šādu aparatūru. Vispārīgi būtu jāpiemēro gada dozas limiti un attiecīgi ierobežojumi, kas noteikti iedzīvotāju apstarošanai.
(33)
Būtu jāparedz, ka dalībvalstīm konkrētas praktiskās darbības, kas rada jonizējošā starojuma draudus, ir jāpakļauj regulatīvās kontroles sistēmai vai ir jāaizliedz konkrētas praktiskās darbības.
(34)
Lai piemērotu aizsardzības pret jonizējošo starojumu principus attiecībā uz patēriņa precēm, praktisko darbību regulatīvā kontrole ir jāsāk preču projektēšanas un ražošanas posmā vai brīdī, kad šādas preces tiek importētas. Tāpēc patēriņa preču ražošana vai importēšana būtu jāregulē, un būtu jāievieš konkrētas procedūras, lai varētu savlaicīgi pamatot patēriņa preču paredzēto izmantošanu, kā arī varētu pārbaudīt, vai šo izmantojumu varētu atbrīvot no regulatīvās kontroles. Ja šādu novērtējumu būtu jāturpina veikt dalībvalstī, kurā minētās praktiskās darbības tiek īstenotas, dalībvalstīm būtu vienai otra jāinformē, lai tās varētu pieprasīt būtisku informāciju no attiecīgā uzņēmuma un veikt pašas savu novērtējumu.
(35)
Arī turpmāk būtu jāaizliedz tīši pievienot radioaktīvās vielas konkrētām patēriņa preču kategorijām, taču ir jāprecizē, ka tas attiecas arī uz šādu preču aktivāciju, izmatojot apstarošanu, neskarot tādus spēkā esošus tiesību aktus kā Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 1999/2/EK (15);
(36)
Dalībvalstīm būtu jāizmanto iespējas, ko sniedz diferencēta pieeja regulatīvajai kontrolei, kurai vajadzētu būt samērīgai ar praktisko darbību izraisītās apstarošanas apjomu un iespējamību un samērīgai ar ietekmi, kāda regulatīvajai kontrolei varētu būt uz šādas apstarošanas samazināšanu vai uz iekārtu drošības uzlabošanu.
(37)
Ir lietderīgi, ja vienas un tās pašas radioaktivitātes koncentrācijas vērtības attiecina gan uz praktisko darbību nepakļaušanu regulatīvajai kontrolei, gan uz atbrīvojuma piemērošanu atļautās praktiskās darbībās iegūtiem materiāliem. Pēc vispusīga izvērtējuma tika secināts, ka vērtības, kas ieteiktas SAEA publikācijā "Izslēgšanas, izņēmuma un atbrīvošanas jēdzienu izmantojums" (16), var izmantot gan kā izņēmuma standartvērtības, kuras aizstāj radioaktivitātes koncentrācijas vērtības, kas noteiktas Direktīvas 96/29/Euratom I pielikumā, gan kā vispārējus atbrīvojuma līmeņus, kuri aizstāj vērtības, kas ieteiktas Komisijas dokumentā par aizsardzību pret jonizējošo starojumu Nr. 122 (17).
(38)
Dalībvalstīm būtu jāvar konkrētos gadījumos piemērot izņēmumus attiecībā uz atļaujas piešķiršanu noteiktām praktiskām darbībām, kas ietver radioaktivitātes, kuras pārsniedz izņēmuma vērtības.
(39)
Konkrēti atbrīvojuma līmeņi, kā arī attiecīgas Kopienas pamatnostādnes (18) joprojām ir būtiski līdzekļi, lai apsaimniekotu lielus daudzumus materiālu, kurus iegūst, demontējot atļautus objektus.
(40)
Dalībvalstīm būtu jānodrošina, lai ārējie darbinieki saņemtu tādu pašu aizsardzību kā apstarošanai pakļautie darbinieki, kurus nodarbina uzņēmums, kas darbojas ar jonizējošā starojuma avotiem. Konkrētā kārtība ārējo darbinieku aizsardzībai, kas paredzēta Direktīvā 90/641/Euratom, būtu jāpaplašina, attiecinot to arī uz darbu uzraudzības zonās.
(41)
Attiecībā uz avārijas apstarošanas situāciju pārvaldību pašreizējā pieeja, kas balstīta uz intervences līmeņiem, būtu jāaizstāj ar vispusīgāku sistēmu, kurā ietilptu potenciālu avārijas apstarošanas situāciju izvērtējums, vispārēja avārijas situāciju pārvaldības sistēma, avārijas reaģēšanas plāni un iepriekš izplānotas stratēģijas katra postulētā notikuma pārvaldībai.
(42)
Standartlīmeņu ieviešana avārijas apstarošanas un esošas apstarošanas situācijās ļauj īstenot personu aizsardzību, kā arī ņemt vērā citus sociālus kritērijus tādā pašā veidā, kā attiecībā uz dozas limitiem un dozas ierobežojumiem plānotas apstarošanas situācijām.
(43)
Lai būtu iespējams efektīvi pārvaldīt avārijas ar pārrobežu ietekmi, dalībvalstīm ir ciešāk jāsadarbojas avāriju novēršanas plānošanā un reaģēšanā uz tām.
(44)
Lai gan ar Padomes Lēmumu 87/600/Euratom (19) ir paredzēta steidzama informācijas apmaiņa starp dalībvalstīm un Komisiju avārijas gadījumā, ir jāievieš mehānisms informācijas apmaiņai ārpus minētā lēmuma darbības jomas, lai varētu sadarboties ar visām citām dalībvalstīm un ar trešajām valstīm, kas var tikt iesaistītas vai varētu tikt skartas
(45)
Starptautiskā Atomenerģijas aģentūra sadarbībā ar Pasaules Veselības organizāciju, Pārtikas un lauksaimniecības organizāciju, Starptautisko Darba organizāciju, Ekonomiskās sadarbības un attīstības organizācijas Kodolenerģijas aģentūru un Amerikas Veselības organizāciju ir pārskatījušas Starptautiskos drošības pamatstandartus, ņemot vērā ICRP jauno Publikāciju Nr. 103, un Komisija ir informējusi SAEA par tās 2012. gada 6. augusta lēmumu atbalstīt minēto dokumentu Eiropas Atomenerģijas kopienas vārdā.
(46)
Ir jāprecizē to valstu dienestu un ekspertu funkcijas un atbildība, kuru uzdevums ir nodrošināt aizsardzības pret jonizējošo starojumu tehnisko un praktisko aspektu vadību augstā kompetences līmenī. Šajā direktīvā būtu skaidri jānošķir dienestu un ekspertu dažādās lomas un pienākumi, neizslēdzot, ka valstu regulējums atļauj pienākumu grupēšanu vai pienākumu uzticēšanu noteiktiem ekspertiem attiecībā uz specifiskiem tehniskiem un praktiskiem pienākumiem saistībā ar aizsardzību pret starojumu.
(47)
Ar Komisijas Ieteikumu 2004/2/Euratom (20) tika ieviesta standartizēta informēšanas kārtība datu paziņošanai par noplūdēm no kodolspēkstacijām un pārstrādes rūpnīcām datu pārsūtīšanai Komisijai saskaņā ar Euratom līguma 36. pantu.
(48)
Dalībvalstīs vajadzētu būt spēkā precīzām prasībām attiecībā uz noplūžu atļauju izsniegšanu un noplūžu uzraudzīšanu. Datu ziņošana kompetentajai iestādei par kodolspēkstaciju un pārstrādes rūpnīcu noplūdēm būtu jābalsta uz standartizētu informāciju.
(49)
Saskaņā ar Euratom līguma 35. pantu dalībvalstis nodrošina, lai pastāvētu pienācīga programma vides radiokativitātes monitoringam. Saskaņā ar Euratom līguma 36. pantu dalībvalstis šāda monitoringa rezultātus paziņo Komisijai. Paziņošanas prasības, kas noteiktas Euratom līguma 36. pantā, izskaidrotas Komisijas Ieteikumā Nr. 2000/473/Euratom (21).
(50)
Padomes Regulā (ES) Nr. 333/2011 (22) ir paredzēti kritēriji, kas nosaka, kad atsevišķu veidu metāllūžņi vairs nav atkritumi saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2008/98/EK (2008. gada 19. novembris) par atkritumiem (23). Ir jāveic pasākumi, lai novērstu bezsaimnieka jonizējošā starojuma avotu nejaušu kušanu, kā arī lai nodrošinātu, ka metāli, ko iegūst no kodoliekārtām, piemēram, tās demontējot, atbilst atbrīvojuma kritērijiem.
(51)
Nav nepieciešamas izmaiņas Direktīvā 2003/122/Euratom, izņemot to, ka jāpaplašina dažas prasības, attiecinot tās uz jebkuriem radioaktīvajiem avotiem. Pastāv neatrisinātas problēmas, kas saistītas ar bezsaimnieka jonizējošā starojuma avotiem, un ir bijuši nopietni gadījumi saistībā ar piesārņota metāla ievešanu no trešām valstīm. Tādēļ būtu jāievieš prasība, ka ir jāpaziņo par negadījumiem ar bezsaimnieka jonizējošā starojuma avotiem vai metāla piesārņojumu. Svarīgi ir arī līmeņus, kurus pārsniedzot avots ir uzskatāms par augstas radioaktivitātes slēgtu starojuma avotu, saskaņot ar SAEA noteiktajiem līmeņiem.
(52)
Saskaņā ar Euratom līguma 106.a panta 3. punktu tiesību aktos, kas pieņemti, pamatojoties uz Līgumu par Eiropas Savienību un Līgumu par Eiropas Savienības darbību, nevajadzētu būt atkāpēm no šīs direktīvas noteikumiem, un līdz ar to pamatošanas un optimizācijas principi būtu jāpiemēro jo īpaši attiecībā uz medicīniskajām ierīcēm un būvizstrādājumiem, uz ko attiecas CE zīme.
(53)
Saskaņā ar dalībvalstu un Komisijas kopīgo politisko deklarāciju par 2011. gada 28. septembra skaidrojošajiem dokumentiem, dalībvalstis ir apņēmušās paziņojumam par transponēšanas pasākumiem, ja tas pamatoti, pievienot vienu vai vairākus dokumentus ar skaidrojumu par direktīvas komponentu attiecībām ar dalībvalstu transponēšanas instrumentu attiecīgajām daļām. Likumdevējs uzskata, ka attiecībā uz šo direktīvu šādu dokumentu nodošana ir pamatota.
(54)
Direktīva 96/29/Euratom un to papildinošā Direktīva 89/618/Euratom, Direktīva 90/641/Euratom, Direktīva 97/43/Euratom un Direktīva 2003/122/Euratom būtu jāatceļ,
IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.
I NODAĻA
PRIEKŠMETS UN DARBĪBAS JOMA
1. pants
Priekšmets
Ar šo direktīvu nosaka vienotus drošības pamatstandartus darbinieku apstarošanai, medicīniskai apstarošanai un iedzīvotāju apstarošanai pakļautu personu veselības aizsardzībai pret apdraudējumu, ko rada jonizējošais starojums.
2. pants
Darbības joma
1. Šī direktīva attiecas uz jebkuru plānotu, esošu vai avārijas apstarošanas situāciju, kurā apstarošana ar jonizējošo starojumu rada risku, ko cilvēku ilgtermiņa veselības aizsardzības dēļ nevar neņemt vērā no aizsardzības pret jonizējošo starojumu viedokļa vai no vides viedokļa.
2. Šī direktīvu piemēro jo īpaši attiecībā uz:
a)
radioaktīvo materiālu izgatavošanu, ražošanu, pārstrādi, pārvietošanu, apglabāšanu, izmantošanu, glabāšanu, turēšanu, transportēšanu, importu Kopienā un eksportu no tās;
b)
tādu elektrisku iekārtu izgatavošanu un ekspluatāciju, kas emitē jonizējošo starojumu un satur komponentus, kuri darbojas pie potenciālu starpības, kas lielāka par 5 kilovoltiem (kV);
c)
cilvēku darbībām, kas paredz dabisku starojuma avotu klātesamību un būtiski palielina iedarbību uz darbiniekiem vai iedzīvotājiem, jo īpaši:
i)
gaisa kuģu un kosmosa kuģu ekspluatāciju, attiecībā uz apkalpju apstarošanu;
ii)
tādu materiālu pārstrādi, kuros ir dabā sastopamie radionuklīdi;
d)
darbinieku vai iedzīvotāju apstarošanu no radona iekštelpās, ārēju apstarošanu, ko rada būvmateriāli, un ilglaicīgu apstarošanu, ko rada avārijas sekas vai cilvēku darbība pagātnē;
e)
sagatavotību avārijas apstarošanas situācijām, reaģēšanu uz avārijas apstarošanas situācijām un avārijas apstarošanas situāciju pārvaldību situācijās, kad tiek atzīts par pamatotu veikt pasākumus, lai aizsargātu iedzīvotāju vai darbinieku veselību.
3. pants
Izņēmumi no darbības jomas
Šo direktīvu nepiemēro:
a)
apstarošanai ar dabīgo jonizējošā starojuma līmeni, piemēram, radionuklīdiem, kas atrodas cilvēka ķermenī, vai kosmisko starojumu uz zemes;
b)
iedzīvotāju vai darbinieku, izņemot gaisa kuģu vai kosmosa kuģu apkalpi, apstarošanai ar kosmisko starojumu lidojuma laikā vai kosmosā;
c)
virszemes apstarojumam no radionuklīdiem, kas atrodas neskartā zemes garozā.
II NODAĻA
DEFINĪCIJAS
4. pants
Definīcijas
Šajā direktīvā piemēro šādas definīcijas:
1)
"Absorbētā doza" (D) ir masas vienībā absorbētā enerģija
kur:
-
ir vidējā enerģija, ko jonizējošais starojums nodod vielai tilpuma elementā,
-
dm
ir vielas masa šajā tilpuma elementā.
Šajā direktīvā absorbētā doza nozīmē vidējo dozu, kas uzņemta audos vai orgānā. Absorbētās dozas vienība ir grejs (Gy), un viens grejs ir vienāds ar vienu džoulu uz kilogramu: ;
2)
"paātrinātājs" ir ierīce vai iekārta, kurā tiek paātrinātas daļiņas un kura emitē jonizējošo starojumu ar enerģiju, kas ir lielāka par 1 megaelektronvoltu (MeV);
3)
"nejauša apstarošana" ir avārijas rezultātā notikusi tādu personu apstarošana, kas nav avārijas likvidēšanas darbinieki;
4)
"aktivācija" ir process, kurā stabils nuklīds pārvēršas par radionuklīdu, kad stabilo nuklīdu saturošu materiālu apstaro ar daļiņām vai augstas enerģijas fotoniem;
5)
"radioaktivitāte" (A) ir radioaktivitāte, kas norādītajā laikā piemīt radionuklīda daudzumam noteiktā enerģētiskā stāvoklī. Tā ir dN un dt attiecība, kur dN ir sagaidāmais kodolpārvērtību skaits no minētā enerģētiskā stāvokļa laika intervālā dt:
Radioaktivitātes mērvienība ir bekerels (Bq);
6)
"māceklis" ir persona, kas uzņēmumā saņem apmācību vai instruktāžu, lai apgūtu kādu īpašu prasmi;
7)
"atļaujas piešķiršana" ir praktiskās darbības reģistrēšana vai licence;
8)
"bekerels" (Bq) ir radioaktivitātes mērvienības īpašs nosaukums. Viens bekerels ir ekvivalents vienai kodolpārvērtībai sekundē: -
;
9)
"būvmateriāls" ir jebkurš būvizstrādājums, kas izgatavots pastāvīgai iestrādāšanai ēkā vai tās daļās un kura ekspluatācijas īpašības ietekmē ēkas raksturlielumus attiecībā uz jonizējošā starojuma iedarbību uz tās iedzīvotājiem;
10)
"aprūpētāji un mierinātāji" ir personas, kuras apzināti un brīvprātīgi pakļaujas jonizējošā starojuma iedarbībai, palīdzot (ja vien tas neietilpst viņu profesionālajos pienākumos) sniegt atbalstu un mierinājumu personām, kuras tiek vai ir tikušas pakļautas medicīniskai apstarošanai;
11)
"atbrīvojuma līmeņi" ir vērtības, ko nosaka kompetentā iestāde vai valsts tiesību akti un kas izteiktas kā radioaktivitātes koncentrācijas, kuras nepārsniedzot, materiālus, kas iegūti jebkādā praktiskā darbībā, par kuru jāpaziņo, vai praktiskā darbībā, kurai nepieciešama atļauja, var atbrīvot no šīs direktīvas prasībām;
12)
"klīniskais audits" ir medicīniski radioloģisko procedūru sistemātiska pārbaude vai pārskatīšana ar mērķi uzlabot pacientu aprūpes kvalitāti un iznākumu, īstenojot strukturētu pārskatīšanu, kuras laikā medicīniski radioloģiskās praktiskās darbības, procedūras un rezultātus izvērtē salīdzinājumā ar pieņemtajiem par labām atzīto medicīniski radioloģisko procedūru standartiem, attiecīgā gadījumā praksi mainot un vajadzības gadījumā piemērojot jaunus standartus;
13)
"klīniskā atbildība" ir praktizējoša ārsta atbildība par individuālu medicīnisko apstarošanu, jo īpaši attiecībā uz: pamatošanu, optimizāciju, rezultāta klīnisko novērtēšanu, vajadzības gadījumā sadarbību ar citiem speciālistiem un darbiniekiem attiecībā uz medicīniskās radioloģijas procedūru praktiskajiem aspektiem; vajadzības gadījumā informācijas iegūšanu par iepriekšējiem izmeklējumiem, esošās medicīniski radioloģiskās informācijas un/vai izrakstu sniegšanu citiem praktizējošiem ārstiem un/vai nosūtītājam pēc nepieciešamības, un informācijas sniegšanu pēc vajadzības pacientiem un citām iesaistītajām personām par jonizējošā starojuma radīto risku;
14)
"paredzamā efektīvā doza" (E(τ)) ir paredzamo orgāna vai audu ekvivalento dozu HT(τ) summa, kas rodas no uzņemšanas, katra reizināta ar attiecīgu audu svēruma koeficientu wT. To izsaka šādi:
Nosakot E(τ), τ ir gadu skaits, par kuriem veic summēšanu. Lai ievērotu šajā direktīvā noteiktos dozu limitus, τ ir 50 gadu laikposms pēc uzņemšanas pieaugušajiem un līdz 70 gadu vecumam - zīdaiņiem un bērniem. Paredzamās efektīvās dozas vienība ir zīverts (Sv);
15)
"paredzamā ekvivalentā doza" (HT(τ)) ir ekvivalentās dozas jaudas audos vai orgānā T integrālis laika periodā (t), ko persona saņems uzņemšanas rezultātā.
To izsaka šādi:
uzņemšanai laika momentā t0, kur:
ir atbilstošā ekvivalentās dozas jauda orgānā vai audos T laikā t,
τ
ir laika periods, par kuru tiek veikta summēšana.
Nosakot HT(τ), τ ir gadu skaits, par kuriem veic summēšanu. Lai ievērotu šajā direktīvā noteiktos dozu limitus, τ ir 50 gadu laikposms pieaugušajiem un līdz 70 gadu vecumam - zīdaiņiem un bērniem. Paredzamās ekvivalentās dozas vienība ir zīverts (Sv);
16)
"kompetentā iestāde" ir dalībvalstu izraudzīta iestāde vai iestāžu sistēma, kurai šīs direktīvas nozīmē ir juridiskas pilnvaras;
17)
"patēriņa produkts" ir ierīce vai ražojums, kurā viens vai vairāki radionuklīdi ir apzināti iekļauti vai rodas aktivācijas ceļā vai kurš emitē jonizējošo starojumu, un kuru var pārdot vai nodot iedzīvotāju rīcībā bez īpašas pēcpārdošanas uzraudzības vai regulatīvās kontroles;
18)
"piesārņojums" ir radioaktīvu vielu neparedzēta vai nevēlama klātbūtne uz virsmām vai cietvielās, šķidrumos vai gāzēs vai uz cilvēka ķermeņa;
19)
"kontroles zona" ir teritorija, uz kuru attiecas īpaši noteikumi, lai nodrošinātu aizsardzību pret jonizējošo starojumu vai novērstu radioaktīvā piesārņojuma izplatīšanos, un kurai piekļuve tiek kontrolēta;
20)
"diagnostikas standartlīmeņi" ir dozu līmeņi medicīniskās radiodiagnostikas vai invazīvas radioloģijas praksē vai - radiofarmaceitisko preparātu gadījumā - radioaktivitātes līmeņi standartlieluma pacientu grupu vai standartveida fantomu tipiskiem izmeklējumiem plaši definētu iekārtu veidiem;
21)
"no lietošanas izņemts starojuma avots" ir slēgts starojuma avots, ko vairs neizmanto vai ko nav paredzēts izmantot praktiskajās darbībās, kā lietošana bija atļauta, bet kuru joprojām nepieciešams pārvaldīt drošā veidā;
22)
"dozas ierobežojums" ir ierobežojums, kas noteikts kā indivīda saņemtās dozas iespējama augšējā robeža un ko izmanto, lai noteiktu iespēju klāstu, ko izvērtē optimizācijas procesā attiecībā uz konkrēto jonizējošā starojuma avotu plānotā apstarošanas situācijā;
23)
"dozas limits" ir efektīvās dozas (attiecīgos gadījumos paredzamās efektīvās dozas) vai ekvivalentās dozas vērtība konkrētā periodā, kura attiecībā uz personu nav pārsniedzama;
24)
"dozimetrijas dienests" ir struktūra vai persona, kuras kompetencē ir individuālā monitoringa ierīču kalibrēšana, nolasījumi vai to interpretācija, vai radioaktivitātes mērījumi cilvēka organismā vai bioloģiskajos paraugos, vai dozu novērtēšana, un kuras pilnvaras rīkoties šajā jomā atzīst kompetentā iestāde;
25)
"efektīvā doza" (E) ir visu ķermeņa audu un orgānu iekšējā un ārējā apstarojuma svērto ekvivalento dozu summa. To nosaka izteiksme:
kur:
DT,R
ir vidējā absorbētā doza audos vai orgānā T, ko izraisījis starojums R,
wR
ir starojuma svēruma koeficients un
wT
ir audu svēruma koeficients audiem vai orgānam T.
Attiecīgās wT un wR vērtības ir norādītas II pielikumā. Efektīvās dozas vienība ir zīverts (Sv);
26)
"avārija" ir neikdienišķa situācija vai notikums saistībā ar jonizējošā starojuma avotu, kura dēļ nepieciešama tūlītēja rīcība, lai mazinātu nopietnas nelabvēlīgas sekas attiecībā uz cilvēku veselību un drošību, dzīves kvalitāti, īpašumu vai vidi, vai nopietns apdraudējums, kas radītu šādas nopietnas sekas;
27)
"avārijas apstarošanas situācija" ir apstarošanas situācija, kas radusies avārijas rezultātā;
28)
"avārijas pārvaldības sistēma" ir juridiska vai administratīva sistēma, kas nosaka atbildību attiecībā uz gatavību avārijas situācijām un reaģēšanu uz tām, kā arī lēmumu pieņemšanas kārtību gadījumos, kad iestājas avārijas apstarošanas situācija;
29)
"avārijas darbinieku apstarošana" ir avārijas likvidēšanas darbinieka apstarošana avārijas apstarošanas situācijā;
30)
"avārijas reaģēšanas plāns" ir pasākumi atbilstošas reaģēšanas plānošanai avārijas apstarošanas situācijā, pamatojoties uz postulētiem notikumiem un saistītiem scenārijiem;
31)
"avārijas likvidēšanas darbinieks" ir jebkura persona, kurai ir noteikta loma avārijas gadījumā un kura var tikt pakļauta apstarošanai, rīkojoties reakcijā uz avāriju;
32)
"vides monitorings" ir mērījumi attiecībā uz ārējo dozu jaudām, ko rada radioaktīvas vielas vidē, vai attiecībā uz radionuklīdu koncentrāciju apkārtējās vides elementos;
33)
"ekvivalentā doza" (HT) ir absorbētā doza audos vai orgānā T, kas ir svērta attiecībā uz starojuma R veidu un kvalitāti. To izsaka šādi:
,
kur
DT,R
ir vidējā absorbētā doza audos vai orgānā T, ko izraisījis jonizētais starojums R,
wR
ir jonizētā starojumu svēruma koeficients.
Ja starojuma lauku veido atšķirīgu veidu un enerģiju starojumi ar atšķirīgām wR vērtībām, tad kopējo ekvivalento dozu HT izsaka šādi:
wR vērtības noteiktas A daļas II pielikumā. Ekvivalentās dozas vienība ir zīverts (Sv);
34)
"izņēmuma līmenis" ir vērtība, ko nosaka kompetentā iestāde vai tiesību akti un kas izteikta kā radioaktivitātes koncentrācija vai kopējā radioaktivitāte; ja starojuma avots šo vērtību nepārsniedz, par to nav jāpaziņo vai tam nav nepieciešama atļauja;
35)
"esošā apstarošanas situācija" ir apstarošanas situācija, kas jau eksistē brīdī, kad jāpieņem lēmums par tās kontroli, un kuras dēļ nav nepieciešams vai vairs nav nepieciešams veikt steidzamus pasākumus;
36)
"apstarošanai pakļauts darbinieks" ir persona - vai nu pašnodarbināta, vai darba devēja nodarbināta persona -, kura pakļauta apstarošanai darbavietā, veicot šajā direktīvā reglamentētas praktiskas darbības, un kuras saņemtās dozas var pārsniegt kādu no iedzīvotājiem noteikto dozu limitiem;
37)
"apstarošana" ir akts vai stāvoklis, kad organisms ir pakļauts tāda jonizējošā starojuma iedarbībai, kas izstarots ārpus ķermeņa (ārējā apstarošana) vai ķermenī (iekšējā apstarošana);
38)
"ekstremitātes" ir plaukstas, apakšdelmi, pēdas un potītes;
39)
"kaitējums veselībai" ir iedzīvotāju dzīves ilguma un kvalitātes samazinājums pēc apstarošanas, tostarp tāds, ko rada audu reakcija, audzējs un nopietnas ģenētiskas slimības.
40)
"veselības skrīnings" ir procedūra, kurā izmanto medicīniski radioloģiskas iekārtas agrīnai diagnostikai iedzīvotāju riska grupās;
41)
"slēgts augstas radioaktiviātes starojuma avots" ir slēgts starojuma avots, kuram slēgta radionuklīda radioaktivitāte ir vienāda ar attiecīgo radioaktivitātes vērtību, kas noteikta III pielikumā vai to pārsniedz;
42)
"individuāls kaitējums" ir klīniski novērojama kaitīga ietekme uz indivīdiem vai viņu pēcnācējiem, kas parādās nekavējoties vai arī vēlāk, turklāt otrajā gadījumā tās parādīšanās ir drīzāk varbūtība nekā droši sagaidāma;
43)
"inspekcija" ir izmeklēšana, ko veic jebkura kompetenta iestāde vai kas tiek veikta tās vārdā, lai pārbaudītu atbilstību valsts tiesiskajām prasībām;
44)
"uzņemšana" ir kopējā radioaktivitāte radionuklīdam, kas iekļūst ķermenī no ārējās vides;
45)
"invazīvā radioloģija" ir rentgenstaru attēlveidošanas tehnoloģiju izmantošana, lai atvieglotu ierīces ievadīšanu un vadīšanu cilvēka ķermenī diagnostikas vai ārstniecības nolūkiem;
46)
"jonizējošais starojums" ir enerģija, kas tiek nodota daļiņu vai elektromagnētisko viļņu veidā (viļņa garums 100 nm vai mazāks, frekvence 3x1015 herci vai lielāka) un kas spēj radīt jonizāciju tiešā vai netiešā veidā;
47)
"licence" ir kompetentās iestādes dokumenta formā piešķirta atļauja veikt praktisku darbību saskaņā ar specifiskiem noteikumiem, kas noteikti minētajā dokumentā;
48)
"medicīniska apstarošana" ir pacientu vai asimptomātisku personu apstarošana viņu medicīniskās vai zobārstniecības diagnostikas vai ārstēšanas laikā, kas paredzēta viņu veselības uzlabošanai, kā arī aprūpētāju un mierinātāju apstarošana un to personu apstarošana, kas brīvprātīgi piedalās medicīniskos vai biomedicīniskos pētījumos;
49)
"medicīniskās fizikas eksperts" ir persona vai, ja to paredz valsts tiesību akti, personu grupa, kurai ir pietiekamas zināšanas, apmācība un pieredze, lai darbotos vai sniegtu padomus jautājumos par medicīniskā apstarošanā izmantotu starojuma fiziku, un kuru par kompetentu darboties ir atzinusi kompetentā iestāde;
50)
"medicīniski radioloģisks" ir tāds, kas saistīts ar radiodiagnostikas un radioterapeitiskajām procedūrām, invazīvo radioloģiju vai citiem jonizējošā starojuma medicīniskiem pielietojumiem plānošanas, vadīšanas un pārbaudes nolūkiem;
51)
"medicīniski radioloģiska iekārta" ir iekārta, ar kuru tiek veiktas medicīniski radioloģiskas procedūras;
52)
"medicīniski radioloģiska procedūra" ir procedūra, kuras rezultātā notiek medicīniskā apstarošana;
53)
"iedzīvotāji" ir indivīdi, kas var tikt pakļauti iedzīvotāju apstarošanai;
54)
"dabisks starojuma avots" ir jonizējošā starojuma avots, kam ir dabiska, zemes vai kosmosa izcelsme;
55)
"apstarošana nemedicīniskā attēlveidošanā" ir jebkāda tīša cilvēku apstarošana attēlu iegūšanai, ja apstarošanas galvenais nolūks nav nest labumu apstarošanai pakļautās personas veselībai;
56)
"normāla apstarošana" ir apstarošana, kas gaidāma normālos iekārtas ekspluatācijas vai darbības apstākļos (ieskaitot uzturēšanu, inspekciju un izņemšanu no ekspluatācijas), tostarp nenozīmīgas kļūmes, ko iespējams kontrolēt, t. i., normālas ekspluatācijas laikā un pie paredzētiem ekspluatācijas atgadījumiem;
57)
"paziņošana" ir informācijas iesniegšana kompetentajai iestādei, lai darītu zināmu nodomu veikt praktisku darbību, uz ko attiecas šīs direktīvas darbības joma;
58)
"darbinieku apstarošana" ir darbinieku, mācekļu un studentu apstarošana to darba gaitā;
59)
"arodveselības dienests" ir veselības speciālists vai struktūra, kas ir kompetenta veikt apstarošanai pakļauto darbinieku medicīnisku uzraudzību un kuras pilnvaras rīkoties šajā jomā ir atzinusi kompetentā iestāde;
60)
"bezsaimnieka starojuma avots" ir radioaktīvs avots, kurš nav nedz atbrīvots no regulatīvās kontroles, kā arī neatrodas regulatīvā kontrolē, piemēram, tāpēc, ka nekad nav bijis regulatīvā kontrolē vai tāpēc, ka ir pamests, nozaudēts, novietots nepareizā vietā, nozagts vai kā citādi nodots bez pienācīgas atļaujas;
61)
"ārējais darbinieks" ir jebkurš apstarošanai pakļauts darbinieks, kuru nenodarbina uzņēmums, kas ir atbildīgs par uzraudzītajām un kontroles zonām, bet kurš šajās zonās veic kādas darbības, tostarp mācekļi un studenti;
62)
"plānotas apstarošanas situācija" ir apstarošanas situācija, ko rada jonizējošā starojuma avota plānota ekspluatācija vai cilvēka darbība, kas izmaina apstarošanas ceļus, radot cilvēku vai apkārtējās vides apstarošanu vai potenciālu apstarošanu. Plānotas apstarošanas situācijas var ietvert gan normālu apstarošanu, gan potenciālu apstarošanu;
63)
"potenciāla apstarošana" ir apstarošana, kas nav noteikti sagaidāma, taču ko var izraisīt varbūtējs notikums vai notikumu virkne, tostarp iekārtu kļūmes un ekspluatācijas kļūdas;
64)
"medicīniski radioloģisko procedūru praktiskie aspekti" nozīmē medicīniskas apstarošanas fizisku veikšanu un jebkādus atbalsta aspektus, tostarp darbu ar medicīniski radioloģisko aparatūru un to izmantošanu, tehnisko un fizisko parametru (tostarp jonizējošā starojuma dozu) novērtēšanu, aparatūras kalibrēšanu un uzturēšanu, radiofarmaceitisko preparātu sagatavošanu un administrēšanu, kā arī attēlveidošanu;
65)
"praktiska darbība" ir cilvēku darbība, kas var palielināt indivīdu apstarošanu ar jonizējošo starojumu no starojuma avota un kas tiek pārvaldīta kā plānota apstarošanas situācija;
66)
"praktizējošs ārsts" ir ārsts, zobārsts vai cits veselības aprūpes speciālists, kuram ir tiesības uzņemties klīnisko atbildību par individuālu medicīnisko apstarošanu saskaņā ar valsts prasībām;
67)
"pārstrāde" ir ķīmiskas vai fiziskas darbības ar radioaktīvu materiālu, tostarp ieguve, konversija, šķeļamu vai bagātinošu kodolmateriālu bagātināšana un lietotas kodoldegvielas pārstrāde;
68)
"aizsargpasākumi" ir pasākumi, kas nav pasākumi stāvokļa uzlabošanai un kuru mērķis ir nepieļaut vai samazināt dozas, kas pretējā gadījumā varētu tik uzņemtas avārijas apstarošanas situācijā vai esošā apstarošanas situācijā;
69)
"iedzīvotāju apstarošana" ir personu apstarošana, izņemot apstarošanu profesionālās darbības dēļ vai medicīniskos nolūkos;
70)
"kvalitātes nodrošināšana" ir visas nepieciešamās plānotās un sistemātiskās darbības, lai nodrošinātu pietiekamu pārliecību, ka struktūra, sistēma, komponente vai procedūra darbosies pienācīgi atbilstoši pieņemtajiem standartiem. Kvalitātes kontrole ir daļa no kvalitātes nodrošināšanas;
71)
"kvalitātes kontrole" ir darbību kopums (plānošana, koordinēšana, īstenošana), lai uzturētu vai uzlabotu kvalitāti. Tā ietver visu iekārtas darbības definējamo, izmērāmo un kontrolējamo parametru uzraudzību, novērtēšanu un uzturēšanu vajadzīgajā līmenī;
72)
"jonizējošā starojuma ģenerators" ir ierīce, kas spēj ģenerēt jonizējošo starojumu, piemēram, rentgenstarojumu, neitronus, elektronus vai citas lādētas daļiņas;
73)
"radiācijas drošības eksperts(-i)" ir persona vai, ja to paredz valstu tiesību akti, personu grupa, kurai ir nepieciešamās zināšanas, apmācība un pieredze, lai sniegtu konsultācijas par aizsardzību pret jonizējošo starojumu ar mērķi nodrošināt personu efektīvu aizsardzību, un kuras kompetenci darboties šajā jomā ir atzinusi kompetentā iestāde;
74)
"par radiācijas drošību atbildīgā persona" ir persona, kas ir tehniskā ziņā kompetenta aizsardzības pret jonizējošo starojumu jautājumos, kuri ir būtiski attiecībā uz noteikto praktisko darbību, lai uzraudzītu vai veiktu aizsardzības pasākumus pret jonizējošo starojumu;
75)
"jonizējošā starojuma avots" ir objekts, kas var izraisīt apstarošanu, piemēram, emitējot jonizējošo starojumu vai izdalot radioaktīvu materiālu;
76)
"radioaktīvs materiāls" ir materiāls, kas satur radioaktīvās vielas;
77)
"radioaktīvs avots" ir jonizējošā starojuma avots, kas satur radioaktīvu materiālu nolūkā izmantot tā radioaktivitāti;
78)
"radioaktīva viela" ir jebkura viela, kas satur vienu vai vairākus radionuklīdus, kuru radioaktivitāti vai radioaktivitātes koncentrāciju nevar neņemt vērā no aizsardzības pret jonizējošo starojumu viedokļa;
79)
"radioaktīvi atkritumi" ir radioaktīvi materiāli gāzes, šķidrā vai cietā agregātstāvoklī, kurus dalībvalsts vai juridiska vai fiziska persona, kuras lēmumu dalībvalsts ir atzinusi, neparedz vai neplāno turpmāk lietot, un kurus kompetenta regulatīvā iestāde saskaņā ar dalībvalsts tiesisko un normatīvo regulējumu reglamentē kā radioaktīvus atkritumus;
80)
"radiodiagnostisks" ir tāds, kas attiecas uz in vivo diagnostisko kodolmedicīnu, medicīniski diagnostisko radioloģiju, kur izmanto jonizējošo starojumu, un zobārstniecības radioloģija;
81)
"radioterapeitisks" ir tāds, kas attiecas uz radioterapiju, tostarp kodolmedicīnu terapeitiskiem mērķiem;
82)
"radons" ir attiecīgi radionuklīds Rn-222 un tā meitas radionuklīdi;
83)
"apstarošana ar radonu" nozīmē apstarošanu ar radona pēcnācēju;
84)
"standartlīmenis" avārijas apstarošanas situācijā vai esošā apstarošanas situācijā ir efektīvās dozas vai ekvivalentās dozas līmenis vai radioaktivitātes koncentrācija, kuru pārsniedzot tiek uzskatīts par nepieņemamu pieļaut apstarošanu šīs apstarošanas situācijas rezultātā, lai gan tas nav limits, ko nedrīkst pārsniegt;
85)
"nosūtītājs" ir ārsts, zobārsts vai cits veselības aprūpes speciālists, kuram ir tiesības atbilstoši valstī esošajām prasībām nosūtīt personas uz medicīniski radioloģiskām procedūrām pie praktizējoša ārsta;
86)
"reģistrācija" ir atļauja veikt praktiskas darbības saskaņā ar nosacījumiem, kas paredzēti valsts tiesību aktos vai ko attiecībā uz konkrētās praktiskās darbības veidu vai kategoriju noteikusi kompetentā iestāde, un to, izmantojot vienkāršotu procedūru, dokumenta veidā piešķir kompetentā iestāde vai nodrošina valsts tiesību akti;
87)
"regulatīvā kontrole" ir jebkāda veida kontrole vai regulējums, ko piemēro cilvēku darbībām, lai panāktu, ka tiek izpildītas prasības attiecībā uz aizsardzību pret jonizējošo starojumu;
88)
"pasākumi stāvokļa uzlabošanai" ir jonizējošā starojuma avota izņemšana vai tā nozīmīguma (radioaktivitātes vai daudzuma) samazināšana, vai apstarošanas ceļu pārtraukšana vai to ietekmes mazināšana, lai nepieļautu vai samazinātu dozas, kas pretējā gadījumā tiku uzņemtas esošajā apstarošanas situācijā;
89)
"reprezentatīva persona" ir persona, kas saņem dozu, kura ir reprezentatīva lielāko apstarojumu saņemošajiem iedzīvotājiem, izņemot tās personas, kurām ir ārkārtēji vai reti ieradumi;
90)
"slēgts starojuma avots" ir radioaktīvs avots, kurā radioaktīvais materiāls atrodas pastāvīgi aizkausētā kapsulā vai iekļauts cietā matricā ar mērķi parastos lietošanas apstākļos novērst jebkādu radioaktīvo vielu izkliedēšanos vidē;
91)
zīverts (Sv) ir ekvivalenta vai efektīvās dozas mērvienības īpašais nosaukums. Viens zīverts ir ekvivalents vienam džoulam uz kilogramu:
;
92)
"glabāšana" ir radioaktīvā materiāla, tostarp lietotās kodoldegvielas, radioaktīvā avota vai radioaktīvo atkritumu turēšana objektā, paredzot to izņemšanu;
93)
"uzraudzības zona" ir teritorija, kas pakļauta uzraudzībai, lai nodrošinātu aizsardzību pret jonizējošo starojumu;
94)
"jonizējošā starojuma avota konteiners" ir sastāvdaļu kopums, kura mērķis ir garantēt slēgta starojuma avota ietvērumu; tas nav avota neatņemama daļa, bet ir paredzēts avota aizsargāšanai transportēšanas un pārvietošanas laikā;
95)
"kosmosa kuģis" ir cilvēka vadīts transportlīdzeklis, kas ir paredzēts darbībai vairāk nekā 100 km augstumā virs jūras līmeņa;
96)
"standarta vērtības un attiecības" ir vērtības un attiecības, kas ieteiktas 4. un 5. nodaļā ICRP Publikācijā Nr. 116 attiecībā uz ārēja apstarojuma dozu noteikšanu un 1. nodaļā ICRP publikācijā Nr. 119 attiecībā uz iekšējā apstarojuma dozu noteikšanu, tostarp atjauninājumi, ko apstiprinājušas dalībvalstis. Dalībvalsts var apstiprināt specifisku metožu pielietošanu noteiktos gadījumos, kas attiecas uz radionuklīda fizikāli ķīmiskajām īpašībām vai citām apstarošanas situācijas vai apstarotās personas īpašībām;
97)
"torons" ir attiecīgi radionuklīds Rn-220 un tā pēcnācēji;
98)
"uzņēmums" ir fiziska vai juridiska persona, kas saskaņā ar valstu tiesību aktiem ir juridiski atbildīga par praktiskajām darbībām vai par jonizējošā starojuma avotu (tostarp gadījumos, kad starojuma avota īpašnieks vai turētājs neveic saistītas darbības);
99)
"neparedzēta apstarošana" ir medicīniska apstarošana, kas būtiski atšķiras no medicīniskās apstarošanas, kas paredzēta attiecīgajam mērķim.
III NODAĻA
AIZSARDZĪBAS PRET JONIZĒJOŠO STAROJUMU SISTĒMA
5. pants
Aizsardzības pret jonizējošo starojumu vispārīgie principi
Dalībvalstis nosaka tiesiskās prasības un atbilstošu regulatīvās kontroles režīmu, kas attiecībā uz visām apstarošanas situācijām atspoguļo sistēmu aizsardzībai pret jonizējošo starojumu, kuras pamatā ir šādi pamatošanas, optimizācijas un dozas limitēšanas principi:
a)
Pamatojums: lēmumi, ar ko ievieš praktisku darbību, ir pamatoti tādā ziņā, ka šādus lēmumus pieņem ar nolūku nodrošināt, ka indivīdu vai sabiedrības labums, ko dod šāda praktiskā darbība, ir lielāks par kaitējumu veselībai, ko tā var radīt. Lēmumi, kas ievieš vai maina apstarošanas ceļu esošā vai avārijas apstarošanas situācijā ir pamatoti tajā ziņā, ka tiem būtu jādod vairāk labuma, nekā jānodara kaitējums.
b)
Optimizācija: personu, kas pakļautas iedzīvotāju apstarošanai vai darbinieku apstarošanai, aizsardzību pret jonizējošo starojumu optimizē ar mērķi saglabāt individuālo dozu lielumu, apstarošanas varbūtību un apstaroto personu skaitu tik zemu, cik vien saprātīgi panākams, ņemot vērā tehnisko zināšanu pašreizējo stāvokli un ekonomiskos un sociālos faktorus. Medicīniskai apstarošanai pakļautu personu aizsardzības optimizāciju attiecina uz individuālo dozu lielumu, un tā ir atbilstīga apstarošanas medicīniskajam mērķim, kā noteikts 56. pantā. Šo principu piemēro ne vien attiecībā uz efektīvo dozu, bet arī attiecīgos gadījumos attiecībā uz ekvivalentām dozām kā piesardzības pasākumu, lai kompensētu nenoteiktības saistībā ar veselības kaitējuma samazināšanu zem robežvērtības audu reakcijām.
c)
Dozu limiti: plānotas apstarošanas situācijās personas saņemto dozu summa nepārsniedz dozas limitus, kas noteikti darbinieku apstarošanai vai iedzīvotāju apstarošanai. Dozas limitus nepiemēro medicīniskai apstarošanai.
1. SADAĻA
Optimizācijas līdzekļi
6. pants
Dozas ierobežojumi attiecībā uz darbinieku apstarošanu, iedzīvotāju un medicīnisku apstarošanu
1. Dalībvalstis nodrošina, lai attiecīgos gadījumos dozu ierobežojumi tiktu noteikti paredzamās aizsardzības optimizēšanas nolūkā:
a)
attiecībā uz darbinieku apstarošanu uzņēmums nosaka dozas ierobežojumu kā operacionālu optimizācijas līdzekli kompetentās iestādes vispārējā uzraudzībā. Ārējo darbinieku gadījumā dozas ierobežojumu nosaka, darba devējam sadarbojoties ar uzņēmumu;
b)
attiecībā uz iedzīvotāju apstarošanu dozas ierobežojumu nosaka individuālajai dozai, ko iedzīvotāji saņem no konkrētā jonizējošā starojuma avota plānotās ekspluatācijas. Kompetentā iestāde nodrošina, ka šie ierobežojumi atbilst dozu limitam attiecībā uz dozu summu, ko viena persona saņem no visām atļautajām praktiskajām darbībām.
c)
attiecībā uz medicīnisko apstarošanu dozu ierobežojumi piemērojami tikai attiecībā uz aprūpētājiem un mierinātājiem un brīvprātīgajiem, kas piedalās medicīniskajos vai biomedicīniskajos pētījumos.
2. Dozas ierobežojumus nosaka kā individuālās efektīvās vai ekvivalentās dozas noteiktā piemērotā laikposmā.
7. pants
Standartlīmeņi
1. Dalībvalstis nodrošina, ka tiek noteikti standartlīmeņi avārijas un esošajām apstarošanas situācijām. Aizsardzības optimizācijā piešķir prioritāti apstarošanai, kas pārsniedz standartlīmeni, un to turpina īstenot arī zem standartlīmeņa.
2. Izvēlētās standartlīmeņu vērtības ir atkarīgas no apstarošanas situācijas veida. Izvēloties standartlīmeni, ņem vērā radioloģiskās aizsardzības prasības un sociālos kritērijus. Attiecībā uz iedzīvotāju apstarošanu standartlīmeņu noteikšanā ņem vērā standartlīmeņus, kas izklāstīti I pielikumā.
3. Esošās apstarošanas situācijās, kas ietver apstarošanu ar radonu, standartlīmeņus nosaka saistībā ar radona radioaktivitātes koncentrāciju gaisā, kā norādīts 74. pantā attiecībā uz iedzīvotājiem un 54. pantā attiecībā uz darbiniekiem.
2. SADAĻA
Dozu ierobežošana
8. pants
Apstarošanai pakļauto darbinieku vecuma ierobežojumi
Dalībvalstis nodrošina, ka saskaņā ar 11. panta 2. punktu personas, kas jaunākas par 18 gadiem, nevar norīkot nekādā darbā, kura rezultātā tās kļūtu par apstarošanai pakļautiem darbiniekiem.
9. pants
Darbinieku apstarošanas dozu limiti
1. Dalībvalstis nodrošina, ka darbinieku apstarošanas dozu limitus piemēro summai, ko veido darbinieka gada darbinieku apstarošana no visām atļautām praktiskām darbībām, darbinieku apstarošana ar radonu darba vietās, kur nepieciešams paziņojums saskaņā ar 54. panta 3. punktu, un cita darbinieku apstarošana esošās apstarošanas situācijās saskaņā ar 100. panta 3. punktu. Attiecībā uz avārijas darbinieku apstarošanu piemēro 53. pantu.
2. Darbinieku apstarošanas efektīvās dozas limits ir 20 mSv viena gada laikā. Tomēr īpašos apstākļos vai konkrētās apstarošanas situācijās, kas norādītas valstu tiesību aktos, kompetentās iestādes vienā gadā var atļaut lielāku efektīvo dozu līdz 50 mSv, ar noteikumu, ka gada vidējā doza jebkuros piecos secīgos gados, tostarp gados, kuros limits ir pārsniegts, nepārsniedz 20 mSv.
3. Papildus 2. punktā noteiktajiem efektīvās dozas limitiem ekvivalentajai dozai piemēro šādus limitus:
a)
ekvivalentās dozas limits acs lēcai ir 20 mSv vienā gadā vai 100 mSv jebkuros piecos secīgos gados, ievērojot maksimālo dozu 50 mSv vienā gadā, kā noteikts valstu tiesību aktos.
b)
ekvivalentās dozas limits ādai ir 500 mSv gadā; šo limitu piemēro vidējai dozai uz jebkuru 1 cm2 ādas laukumu neatkarīgi no apstarotā laukuma;
c)
ekvivalentās dozas limits ekstremitātēm ir 500 mSv gadā.
10. pants
Grūtnieču un ar krūti barojošu darbinieču aizsardzība
1. Dalībvalstis nodrošina, ka nedzimuša bērna aizsardzība ir salīdzināma ar aizsardzību, ko sniedz iedzīvotājiem. Tiklīdz grūtniecības stāvoklī esoša darbiniece informē uzņēmumu vai - ārējas darbinieces gadījumā - darba devēju par grūtniecību, saskaņā ar valsts tiesību aktiem uzņēmums un darba devējs nodrošina, ka grūtniecības stāvoklī esošas darbinieces nodarbināšanas apstākļi ir tādi, lai ekvivalentā doza nedzimušajam bērnam ir saprātīgi zemā sasniedzamā līmenī un, visticamāk, nepārsniegtu 1 mSv vismaz atlikušajā grūtniecības laikā.
2. Tiklīdz kā darbiniece informē uzņēmumu vai - ārējas darbinieces gadījumā - darba devēju, ka viņa baro ar krūti zīdaini, viņu nenodarbina darbā, kas saistīts ar būtisku radionuklīdu vai ķermeņa piesārņošanas risku.
11. pants
Dozu limiti mācekļiem un studentiem
1. Dalībvalstis nodrošina, ka dozu limiti mācekļiem vai studentiem, kas sasnieguši 18 gadu vecumu un kam mācību gaitā ir jāizmanto jonizējošā starojuma avoti, ir tādi paši kā darbinieku apstarošanas dozu limiti, kas noteikti 9. pantā.
2. Dalībvalstis nodrošina, ka efektīvās dozas limits mācekļiem un studentiem vecumā no 16 līdz 18 gadiem, kam mācību gaitā ir jāizmanto jonizējošā starojuma avoti, ir 6 mSv gadā.
3. Papildus 2. punktā noteiktajiem efektīvās dozas limitiem ekvivalentajai dozai piemēro šādus limitus:
a)
ekvivalentās dozas limits acu lēcām ir 15 mSv gadā;
b)
ekvivalentās dozas limits ādai ir 150 mSv gadā, rēķinot vidēji uz jebkuru 1 cm2 ādas laukumu neatkarīgi no apstarotā laukuma;
c)
ekvivalentās dozas limits ekstremitātēm ir 150 mSv gadā.
4. Dalībvalstis nodrošina, ka dozu limiti mācekļiem un studentiem, uz kuriem neattiecas 1., 2. un 3. punkta noteikumi, ir tādi paši kā 12. pantā noteiktie dozu limiti iedzīvotājiem.
12. pants
Iedzīvotāju apstarošanas dozu limiti
1. Dalībvalstis nodrošina, ka iedzīvotāju apstarošanas dozu limitus piemēro iedzīvotāja gada apstarošanas summai, kas izriet no visām praktiskajām darbībām, kurām ir piešķirta atļauja.
2. Dalībvalstis nosaka, ka efektīvās dozas limits iedzīvotāju apstarošanai ir 1 mSv gadā.
3. Papildus 2. punktā minētajam dozas limitam ekvivalentajai dozai piemēro šādus limitus:
a)
ekvivalentās dozas limits acu lēcām ir 15 mSv gadā;
b)
ekvivalentās dozas limits ādai ir 50 mSv gadā, rēķinot vidēji uz jebkuru 1 cm2 ādas laukumu neatkarīgi no apstarotā laukuma.
13. pants
Efektīvās un ekvivalentās dozas aplēse
Efektīvo un ekvivalento dozu aplēsei izmanto attiecīgās standarta vērtības un attiecības. Ārējam starojumam izmanto operatīvos lielumus, kas definēti sadaļā 2.3 ICRP Publikācijā Nr. 116.
IV NODAĻA
PRASĪBAS IZGLĪTĪBAI, APMĀCĪBAI UN INFORMĒŠANAI PAR AIZSARDZĪBU PRET JONIZĒJOŠO STAROJUMU
14. pants
Vispārīgā pienākumu sadale izglītības, apmācības un informēšanas jomā
1. Dalībvalstis izveido atbilstošu tiesisko un administratīvo satvaru, lai nodrošinātu, ka visām personām, kurām savu uzdevumu pildīšanai vajadzīgas īpašas zināšanas par aizsardzību pret jonizējošo starojumu, tiek sniegta atbilstīga izglītība, apmācība un informācija saistībā ar aizsardzību pret jonizējošo starojumu. Apmācības un informēšanas sniegšanu pietiekami regulāri atkārto un dokumentē.
2. Dalībvalstis nodrošina, ka tiek veikti pasākumi nolūkā organizēt izglītošanu, apmācību un pārkvalificēšanu, lai attiecībā uz praktisko darbību veidu varētu atzīt radiācijas drošības ekspertus un medicīniskās fizikas ekspertus, kā arī arodveselības aizsardzības dienestus un dozimetrisko dienestus.
3. Dalībvalstis var veikt pasākumus nolūkā organizēt izglītošanu, apmācību un pārkvalificēšanu, lai varētu atzīt par radiācijas drošību atbildīgās personas, ja valsts tiesību aktos ir paredzēta šāda atzīšana.
15. pants
Apstarošanai pakļauto darbinieku apmācība un viņiem sniegtā informācija
1. Dalībvalstis nosaka, ka uzņēmumam ir jāinformē apstarošanai pakļautie darbinieki par šādiem jautājumiem:
a)
ar viņu darbu saistītais veselības apdraudējums jonizējošā starojuma dēļ;
b)
vispārīgās procedūras aizsardzībai pret jonizējošo starojumu un īstenojamie piesardzības pasākumi;
c)
procedūras aizsardzībai pret jonizējošo starojumu un piesardzības pasākumi saistībā ar operacionālajiem un darba apstākļiem gan attiecībā uz praktiskajām darbībām vispār, gan attiecībā uz katru darba vietu vai darba veidu, kur viņus var norīkot;
d)
avārijas reaģēšanas plāns un procedūru attiecīgās daļas;
e)
tehnisko, medicīnisko un administratīvo prasību izpildes svarīgums.
Ārējo darbinieku gadījumā to darba devējs nodrošina, ka tiek sniegta šā panta a), b) un e) apakšpunktā prasītā informācija.
2. Dalībvalstis nosaka, ka uzņēmumam vai - ārēju darbinieku gadījumā - darba devējam ir jāinformē apstarošanai pakļautās darbinieces par to, ka ir svarīgi agri paziņot par grūtniecību, ņemot vērā nedzimušā bērna apstarošanas riskus.
3. Dalībvalstis nosaka, ka uzņēmumam vai - ārēju darbinieku gadījumā - darba devējam ir jāinformē apstarošanai pakļautās darbinieces par to, ka ir svarīgi paziņot savu nodomu barot zīdaini ar krūti, ņemot vērā apstarošanas risku ar krūti barojamam zīdainim, uzņemot radionuklīdus vai saņemot ķermeņa piesārņojumu.
4. Dalībvalstis nosaka, ka uzņēmumam vai - ārēju darbinieku gadījumā - darba devējam ir apstarošanai pakļautajiem darbiniekiem jānodrošina atbilstošas apmācības un informēšanas programmas par aizsardzību pret jonizējošo starojumu.
5. Papildus informēšanai un apmācībai par aizsardzību pret jonizējošo starojumu, kā norādīts 1., 2., 3. un 4. punktā, dalībvalstis nosaka, ka uzņēmums, kas ir atbildīgs par slēgtiem augstas radioaktivitātes starojuma avotiem, nodrošina, ka šāda apmācība ietver konkrētas prasības attiecībā uz slēgtu augstas radioaktivitātes starojuma avotu drošu pārvaldību un kontroli, lai attiecīgos darbiniekus pienācīgi sagatavotu jebkuriem notikumiem, kas skar aizsardzību pret jonizējošo starojumu. Informēšanas un apmācības pasākumos īpaši uzsver nepieciešamās drošības prasības, un tajos ietver konkrētu informāciju par iespējamām sekām gadījumā, ja zūd pienācīga kontrole pār slēgtiem augstas radioaktivitātes starojuma avotiem.
16. pants
To darbinieku informēšana un apmācība, uz kuriem var iedarboties bezsaimnieka jonizējošā starojuma avoti
1. Dalībvalstis nodrošina, ka vadība objektos, kuros ir vislielākā iespēja atrast vai pārstrādāt bezsaimnieka jonizējošā starojuma avotus, tostarp lielās metāllūžņu noliktavās, jaudīgās metāllūžņu pārstrādes iekārtās un lielos tranzīta mezglos, ir informēta par iespējamību nonākt saskarē ar starojuma avotu.
2. Dalībvalstis mudina 1. punktā minēto objektu vadību nodrošināt, ka to objektos strādājošie darbinieki, kas var nonākt saskarē ar starojuma avotu, ir
a)
konsultēti un apmācīti starojuma avotu un to konteineru vizuālā atpazīšanā;
b)
informēti attiecībā uz galvenajiem faktiem par jonizējošo starojumu un tā iedarbību;
c)
informēti un apmācīti darbībās, kas jāveic objektā, ja konstatē starojuma avotu vai ja rodas aizdomas, ka konstatēts starojuma avots.
17. pants
Avārijas likvidēšanas darbinieku iepriekšēja informēšana un apmācība
1. Dalībvalstis nodrošina, ka avārijas likvidēšanas darbinieki, kas ir norādīti avārijas reaģēšanas plānā vai pārvaldības sistēmā, saņem pietiekamu un regulāri atjauninātu informāciju par to iejaukšanās radīto iespējamo apdraudējumu veselībai un par šādos gadījumos veicamiem piesardzības pasākumiem. Šo informāciju sniedz, ņemot vērā visas iespējamās avārijas un iejaukšanās veidu.
2. Tiklīdz notikusi avārija, 1. punktā minēto informāciju attiecīgi papildina, ņemot vērā konkrētos apstākļus.
3. Dalībvalstis nodrošina, ka uzņēmums vai organizācija, kas ir atbildīga par avārijas likvidēšanas darbinieku aizsardzību, 1. punktā minētajiem avārijas likvidēšanas darbiniekiem sniedz piemērotu apmācību, kā to paredz 97. pantā izklāstītā avārijas pārvaldības sistēma. Vajadzības gadījumā apmācībā iekļauj praktiskas mācības.
4. Dalībvalstis nodrošina, ka papildus šā panta 3. punktā minētajai avārijas likvidēšanas apmācībai uzņēmums vai organizācija, kas ir atbildīga par avārijas likvidēšanas darbinieku aizsardzību, minētajiem darbiniekiem sniedz atbilstīgu apmācību un informāciju par aizsardzību pret jonizējošo starojumu.
18. pants
Izglītība, informēšana un apmācība medicīniskās apstarošanas jomā
1. Dalībvalstis nodrošina, ka praktizējoši ārsti un personas, kas iesaistītas medicīniski radioloģisko procedūru praktiskajos aspektos, ir pienācīgi izglītotas, informētas un teorētiski un praktiski apmācītas medicīniski radioloģiskajām praktiskajām darbībām, kā arī ir pietiekami kompetentas jautājumos par aizsardzību pret jonizējošo starojumu.
Šim nolūkam dalībvalstis nodrošina, ka tiek izveidotas atbilstošas mācību programmas, un atzīst attiecīgos diplomus, sertifikātus un kvalifikāciju apliecinošos dokumentus.
2. Personas, kas apgūst atbilstošas apmācības programmas, var piedalīties 57. panta 2. punktā minētajos medicīniski radioloģisko procedūru praktiskajos aspektos.
3. Dalībvalstis nodrošina tālākizglītību un tālākapmācību pēc kvalifikācijas iegūšanas un specifiskos jaunu metožu klīniskas izmantošanas gadījumos nodrošina, ka tiek organizēta apmācība par šīm metodēm un attiecīgajām prasībām par aizsardzību pret jonizējošo starojumu.
4. Dalībvalstis veicina kursa par aizsardzību pret jonizējošo starojumu ieviešanu medicīnas un zobārstniecības skolu pamatapmācības programmās.
V NODAĻA
PRAKTISKO DARBĪBU PAMATOŠANA UN REGULATĪVĀ KONTROLE
1. SADAĻA
Praktisko darbību pamatošana un aizliegšana
19. pants
Praktisko darbību pamatošana
1. Dalībvalstis nodrošina, ka jaunas kategorijas vai veida praktiskas darbības, kas izraisa apstarošanu ar jonizējošo starojumu, pirms ieviešanas tiek pamatotas.
2. Dalībvalstis apsver esošo praktisko darbību kategoriju vai veidu pamatojuma pārskatīšanu, ja rodas jauni un svarīgi pierādījumi par to efektivitāti vai iespējamajām sekām vai jauna un svarīga informācija par citām metodēm un tehnoloģijām,
3. Praktiskās darbības, kas saistītas ar darbinieku apstarošanu un iedzīvotāju apstarošanu, pamato kā praktiskās darbības kategoriju vai veidu, ņemot vērā abas minētās apstarošanas.
4. Ar medicīnisko apstarošanu saistītās praktiskās darbības tiek pamatotas gan kā praktiskas darbības kategorija vai veids, ņemot vērā medicīnisko apstarošanu un attiecīgos gadījumos darbinieku apstarošanu un iedzīvotāju apstarošanu, gan individuālas medicīniskas apstarošanas līmenī, kā noteikts 55. pantā.
20. pants
Praktiskas darbības, kas saistītas ar patēriņa precēm
1. Dalībvalstis nosaka, ka jebkuram uzņēmumam, kas vēlas ražot vai importēt patēriņa preci, kuras paredzētā izmantošana visticamāk būs praktisku darbību jauna kategorija vai veids, ir jāiesniedz kompetentajai iestādei visa attiecīgā informācija, tostarp tā informācija, kas minēta IV pielikuma A sadaļā, lai varētu izpildīt pamatošanas prasības, kas noteiktas 19. panta 1. punktā.
2. Pamatojoties uz šīs informācijas novērtējumu, dalībvalstis nodrošina, ka kompetentā iestāde saskaņā ar IV pielikuma B sadaļu pieņem lēmumu, vai patēriņa preces paredzētā izmantošana ir pamatota.
3. Neskarot šā panta 1. punktu, dalībvalstis nodrošina, ka kompetentā iestāde, kas ir saņēmusi informāciju atbilstīgi minētajam punktam, par šo saņemšanu un pēc pieprasījuma par savu lēmumu un tā pamatojumu informē citu dalībvalstu kompetento iestāžu kontaktpunktu.
4 Dalībvalstis aizliedz patēriņa preces pārdot vai darīt pieejamas iedzīvotājiem, ja to paredzētā izmantošana nav pamatota vai to izmantošana neatbilstu izņēmuma kritērijiem attiecībā uz paziņošanu saskaņā ar 26. pantu.
21. pants
Praktisku darbību aizliegums
1. Dalībvalstis aizliedz apzināti pievienot radioaktīvas vielas, ražojot pārtiku, dzīvnieku barību un kosmētiku, un tās aizliedz arī šādu preču importu vai eksportu.
2. Neskarot Direktīvu 1999/2/EK, par nepamatotām uzskata tās praktiskās darbības, kas ietver materiāla aktivēšanu, kā rezultātā palielinās radioaktivitāte patēriņa precē, kuru brīdī, kad to laiž tirgū, nevar neņemt vērā saistībā ar aizsardzību pret jonizējošo starojumu. Tomēr kompetentā iestāde var izvērtēt šīs kategorijas praktisko darbību konkrētos veidus attiecībā uz to pamatotību.
3. Dalībvalstis aizliedz apzināti pievienot radioaktīvas vielas, ražojot rotaļlietas un rotaslietas, un tās aizliedz arī šādu preču importu vai eksportu.
4. Dalībvalstis aizliedz praktiskās darbības, kas ietver rotaļlietu un rotaslietu ražošanā izmantoto materiālu aktivēšanu, kā rezultātā brīdī, kad preces laiž tirgū vai kad tās ražo, palielinās radioaktivitāte, kuru nevar neņemt vērā saistībā ar aizsardzību pret jonizējošo starojumu, un tās aizliedz šādu preču vai materiālu importu vai eksportu.
22. pants
Praktiskas darbības, kas ietver cilvēku apzinātu apstarošanu nemedicīniskā attēlveidošanas nolūkā
1. Dalībvalstis nodrošina to praktisko darbību apzināšanu, kas ietver apstarošanu nemedicīniskā attēlveidošanā, jo īpaši ņemot vērā V pielikumā iekļautās praktiskās darbības.
2. Dalībvalstis nodrošina, ka īpaša vērība tiek pievērsta to praktisko darbību pamatošanai, kas ietver apstarošanu nemedicīniskā attēlveidošanā, jo īpaši:
a)
visu veidu praktiskā darbības, kas ietver apstarošanu nemedicīniskā attēlveidošanā, pirms to vispārējās atzīšanas tiek pamatotas;
b)
katrs konkrēts gadījums, kad izmanto vispāratzītu praktiskās darbības veidu, tiek pamatots;
c)
visas atsevišķās nemedicīniskas attēlveidošanas apstarošanas procedūras, kurās izmanto medicīnisku radioloģisku aprīkojumu, tiek iepriekš pamatotas, ņemot vērā katras procedūras konkrētos mērķus un iesaistītās personas raksturīgās īpatnības;
d)
vispārīgo un konkrēto pamatojumu praktiskajām darbībām, kas ietver apstarošanu nemedicīniskā attēlveidošanā, kā norādīts a) un b) apakšpunktā, var pārskatīt;
e)
apstākļus, kas attaisno apstarošanu nemedicīniskā attēlveidošanā, nesniedzot atsevišķu pamatojumu katram apstarošanas gadījumam, regulāri pārskata.
3. Dalībvalstis var atbrīvot pamatotas praktiskās darbības, kas ietver apstarošanu nemedicīniskā attēlveidošanā, izmantojot medicīnisku radioloģisko aprīkojumu, no prasībām par dozu ierobežojumiem atbilstīgi 6. panta 1. punkta b) apakšpunktam un no dozu limitiem, kas noteikti 12. pantā.
4. Ja dalībvalsts ir noteikusi, ka kāda konkrēta praktiska darbību, kas ietver apstarošanu nemedicīniskā attēlveidošanā, ir pamatota, tā nodrošina, ka:
a)
praktiskajai darbībai ir vajadzīga atļauja;
b)
prasības šādai praktiskai darbībai, tostarp kritērijus individuālai īstenošanai, nosaka kompetentā iestāde, vajadzības gadījumā sadarbojoties ar citām attiecīgām struktūrām un medicīnas zinātniskajām biedrībām;
c)
procedūrām, kurās izmanto medicīnisku radioloģisko aprīkojumu:
i)
piemēro VII nodaļā izklāstītās attiecīgās prasības, kas apzinātas medicīniskajai apstarošanai, tostarp attiecībā uz aprīkojumu, optimizāciju, atbildību, apmācību, īpašo aizsardzību grūtniecības laikā un medicīnas fizikas eksperta atbilstīgu iesaistīšanu;
ii)
attiecīgos gadījumos ievieš konkrētus protokolus, kas atbilst apstarošanas mērķim un nepieciešamajai attēla kvalitātei;
iii)
ja iespējams, ievieš konkrētus diagnostikas standartlīmeņus;
d)
procedūrām, kurās neizmanto medicīnisku radioloģisko aprīkojumu, dozu ierobežojumu vērtības ir ievērojami zemākas par dozu limitiem iedzīvotājiem;
e)
personai, kas tiks pakļauta apstarošanai, tiek sniegta informācija un prasīta piekrišana, tomēr ir pieļaujami gadījumi, kad tiesībaizsardzības iestādes saskaņā ar valsts tiesību aktiem var rīkoties bez šādas personas piekrišanas.
2. SADAĻA
Regulatīvā kontrole
23. pants
Tādu praktisku darbību apzināšana, kurās izmanto dabā sastopamus radioaktīvus materiālus
Dalībvalstis nodrošina tādu praktisko darbību kategoriju vai veidu apzināšanu, kurās izmanto dabā sastopamus radioaktīvus materiālus un kas izraisa darbinieku vai iedzīvotāju apstarošanu, kuru nevar neņemt vērā no aizsardzības pret jonizējošo starojumu viedokļa. Šādu apzināšanu veic, izmantojot piemērotus līdzekļus, ņemot vērā rūpniecības nozares, kas uzskaitītas VI pielikumā.
24. pants
Diferencēta pieeja attiecībā uz regulatīvo kontroli
1. Dalībvalstis nosaka, ka praktiskās darbības jāpakļauj regulatīvai kontrolei, lai sniegtu aizsardzību pret jonizējošo starojumu, sniedzot paziņojumus, piešķirot atļaujas un veicot attiecīgas inspekcijas; šī kontrole ir samērīga ar praktiskās darbības radītā apstarojuma lielumu un iespējamību un samērīga ar ietekmi, kāda šādai regulatīvajai kontrolei varētu būt uz šādas apstarošanas samazināšanu vai radioloģiskās drošības uzlabošanu.
2. Neskarot 27. un 28. pantu, attiecīgos gadījumos un saskaņā ar VII pielikumā izklāstītajiem vispārīgajiem izņēmuma kritērijiem, var paredzēt, ka regulatīvo kontroli attiecina tikai uz paziņošanu un atbilstīgi biežām inspekcijām. Šajā nolūkā dalībvalstis var ieviest vispārīgus izņēmumus vai ļaut kompetentajai iestādei pieņemt lēmumu par paziņotu praktisku darbību atbrīvojumu no prasības par atļaujas piešķiršanu, pamatojoties uz VII pielikumā izklāstītajiem vispārīgajiem kritērijiem; ja materiāla daudzums ir mērens, kā noteikušas dalībvalstis, šim nolūkam var izmantot radioaktivitātes koncentrācijas vērtības, kas izklāstītas VII pielikuma B tabulas 2. ailē.
3. Paziņotās praktiskās darbības, kas nav atbrīvotas no atļaujas piešķiršanas, pakļauj regulatīvajai kontrolei, tās reģistrējot vai licencējot.
25. pants
Paziņošana
1. Dalībvalstis nodrošina, ka paziņošana tiek prasīta attiecībā uz visām pamatotajām praktiskajām darbībām, tostarp tām, kas ir apzinātas saskaņā ar 23. pantu. Paziņošanu veic pirms praktiskās darbības sākšanas vai - esošu praktisku darbību gadījumā -, cik vien iespējams drīz pēc tam, kad šī prasība ir piemērojama. Attiecībā uz praktiskajām darbībām, par kurām ir jāziņo, dalībvalstis precizē, kāda informācija ir jāsniedz saistībā ar paziņojumu. Ja tiek iesniegts pieteikums atļaujas piešķiršanai, atsevišķs paziņojums nav nepieciešams.
Praktiskās darbības var atbrīvot no paziņošanas, kā noteikts 26. pantā.
2. Dalībvalstis nodrošina, ka paziņošana tiek prasīta 54. panta 3. punktā noteiktajām darba vietām un esošām apstarošanas situācijām, kuras pārvalda kā plānotas apstarošanas situāciju, kā noteikts 100. panta 3. punktā.
3. Neatkarīgi no 26. pantā izklāstītajiem izņēmuma kritērijiem dalībvalstu apzinātās situācijās, kad rodas bažas, ka praktiskas darbības, kas apzinātas saskaņā ar 23. pantu, var izraisīt dabā sastopamu radionuklīdu klātesamību ūdenī, un tas var ietekmēt piegādātā dzeramā ūdens kvalitāti vai ietekmēt jebkuru citu apstarošanas ceļu tā, ka tas rada bažas no aizsardzības pret jonizējošo starojumu viedokļa, kompetentā iestāde var pieprasīt, ka par šo praktisko darbību ir jāziņo.
4. Cilvēka darbības, kas saistītas ar radioaktīvi piesārņotiem materiāliem, ko rada atļautas izkliedes vai materiāli, kuriem saskaņā ar 30. pantu piemēro atbrīvojumu, nepārvalda kā plānotas apstarošanas situāciju, un par tām nav jāziņo.
26. pants
Izņēmumi attiecībā uz paziņošanu
1. Dalībvalstis var nolemt, ka nav jāziņo par pamatotām praktiskām darbībām, kas saistītas ar:
a)
radioaktīviem materiāliem, ja attiecīgās radioaktivitātes daudzumi kopumā nepārsniedz VII pielikuma B tabulas 3. ailē noteiktās izņēmuma vērtības vai augstākās vērtības, ko konkrētiem lietojumiem ir apstiprinājusi kompetentā iestāde un kas atbilst VII pielikumā noteiktajiem vispārīgajiem izņēmuma un atbrīvojuma kritērijiem; vai
b)
neskarot 25. panta 4. punktu, radioaktīviem materiāliem, kuros radioaktivitātes koncentrācija nepārsniedz VII pielikuma A tabulā noteiktās izņēmuma vērtības vai augstākas vērtības, ko konkrētos gadījumos ir apstiprinājusi kompetentā iestāde un kas atbilst VII pielikumā noteiktajiem vispārīgajiem izņēmuma un atbrīvojuma kritērijiem; vai
c)
iekārtu, kurā ir slēgts starojuma avots, ar noteikumu, ka:
i)
iekārtas tipu ir apstiprinājusi kompetentā iestāde;
ii)
parastos ekspluatācijas apstākļos iekārta nerada dozas jaudu, kas pārsniegtu
0,1 m atstatumā no jebkuras pieejamas virsmas; un
iii)
pārstrādes vai apglabāšanas nosacījumus ir noteikusi kompetentā iestāde; vai
d)
jebkādu elektrisku iekārtu ar noteikumu, ka:
i)
tā ir katodstaru lampa, kas paredzēta vizuālu attēlu demonstrācijai, vai cita elektriska iekārta, kas darbojas pie potenciālu starpības, kura nepārsniedz 30 kilovoltus (kV), vai cita iekārta, kuras tipu ir apstiprinājusi kompetentā iestāde; un
ii)
parastos ekspluatācijas apstākļos tā nerada dozas jaudu, kas pārsniegtu
0,1 m atstatumā no jebkuras pieejamas virsmas.
2. Dalībvalstis var atbrīvot konkrētus praktiskās darbības veidus no paziņošanas prasības, ja ir ievēroti VII pielikuma 3. punktā noteiktie vispārīgie izņēmuma kritēriji, pamatojoties uz novērtējumu, kas liecina, ka izņēmums ir labākā izvēle.
27. pants
Reģistrācija vai licencēšana
1. Dalībvalstis nosaka, ka jāreģistrē vai jālicencē šādas praktiskas darbības:
a)
jonizējošā starojuma ģeneratoru vai paātrinātāju vai radioaktīvu avotu ekspluatācija medicīniskas apstarošanas vai apstarošanas nemedicīniskā attēlveidošanas nolūkā;
b)
jonizējošā starojuma ģeneratoru vai paātrinātāju, izņemot elektronu mikroskopus, vai radioaktīvā starojuma avotu ekspluatācija citos nolūkos, kas nav minēti a) apakšpunktā;
2. Dalībvalstis var noteikt, ka jāreģistrē vai jālicencē arī citi praktisko darbību veidi.
3. Regulatīvo lēmumu noteikt, ka vai nu jāreģistrē, vai jālicencē praktisko darbību veidi, var pamatot regulēšanas procesā gūtā pieredzē, ņemot vērā paredzamo vai iespējamo dozu lielumu, kā arī praktiskās darbības sarežģītību.
28. pants
Licencēšana
Dalībvalstis nosaka, ka licencējamas ir šādas praktiskas darbības:
a)
apzināta radioaktīvo vielu došana personām un, ciktāl tas attiecas uz cilvēku aizsardzību pret jonizējošo starojumu, dzīvniekiem medicīniskas vai veterināras diagnostikas, ārstēšanas vai pētījumu nolūkā;
b)
jebkādu kodoliekārtu ekspluatācija un to ekspluatācijas pārtraukšana un urāna raktuvju izmantošana un slēgšana;
c)
apzināta radioaktīvo vielu pievienošana patēriņa preču vai citu izstrādājumu, tostarp zāļu, ražošanā vai izgatavošanā un šādu preču imports;
d)
jebkura praktiskā darbība, kas saistīta ar augstas radioaktivitātes slēgtu starojuma avotu;
e)
jebkura tāda objekta ekspluatācija, ekspluatācijas pārtraukšana un slēgšana, kas paredzēts radioaktīvo atkritumu ilgtermiņa glabāšanai vai apglabāšanai, tostarp objektu, kas šajā nolūkā veic radioaktīvo atkritumu apsaimniekošanu;
f)
praktiskas darbības, kuru rezultātā vidē tiek izkliedēts ievērojams daudzums radioaktīva materiāla ar gaisa izmešiem vai šķidrām izplūdēm.
29. pants
Atļaujas piešķiršanas procedūra
1. Atļaujas piešķiršanas nolūkos dalībvalstis pieprasa sniegt informāciju, kas attiecas uz aizsardzību pret jonizējošo starojumu un kas ir samērojama ar praktisko darbību raksturu un saistītajiem radioloģiskajiem riskiem.
2. Piešķiršot licenci un nosakot, kāda informācija ir jāsniedz saskaņā ar 1. punktu, dalībvalstis ņem vērā IX pielikumā izklāstīto indikatīvo sarakstu.
3. Licencē attiecīgos gadījumos iekļauj konkrētus nosacījumus un atsauci uz valsts tiesību aktos noteiktajām prasībām, lai nodrošinātu, ka šīs licences elementi ir likumīgi izpildāmi, un lai uzliktu atbilstošus ierobežojumus operacionālajiem limitiem un darbības nosacījumiem. Valsts tiesību akti vai konkrētie nosacījumi arī paredz attiecīgos gadījumos oficiāli un dokumentēti īstenot optimizācijas principu.
4. Vajadzības gadījumā valsts tiesību aktos vai licencē ietver nosacījumus par radioaktīvu izmešu noplūdi saskaņā ar VIII nodaļā izklāstītajām prasībām attiecībā uz atļaujas piešķiršanu radioaktīvu izmešu izkliedei apkārtējā vidē.
30. pants
Atbrīvojums no regulatīvās kontroles
1. Dalībvalstis nodrošina, ka radioaktīvu atkritumu apglabāšanai un tādu radioaktīvo materiālu pārstrādei vai otrreizējai izmantošanai, kas iegūti, veicot atļautas praktiskas darbības, ir vajadzīga atļauja.
2. Materiālus, ko paredzēts apglabāt, pārstrādāt vai otrreizēji izmantot, var atbrīvot no regulatīvās kontroles, ja radioaktivitātes koncentrācija:
a)
cietam materiālam nepārsniedz vērtības, kas noteiktas VII pielikuma A tabulā; vai
b)
atbilst konkrētiem atbrīvojuma līmeņiem un saistītajām prasībām attiecībā uz konkrētiem materiāliem vai materiāliem, kas rodas konkrēta veida praktiskajās darbībās; šos konkrētos atbrīvojuma līmeņus nosaka valsts tiesību akti vai valsts kompetentā iestāde saskaņā ar vispārīgajiem izņēmuma un atbrīvojuma kritērijiem, kas izklāstīti VII pielikumā, un ņemot vērā Kopienas sniegtos tehniskos norādījumus.
3. Dalībvalstis nodrošina, ka attiecībā uz atbrīvojuma piemērošanu materiāliem, kas satur dabā sastopamos radionuklīdus, kurus iegūst atļautās praktiskās darbībās, kurās dabiskos radionuklīdus izmanto to radioaktīvo, šķeļamo vai bagātinošo īpašību dēļ, atbrīvojuma līmeņi atbilst dozas kritērijiem attiecībā uz atbrīvojuma piemērošanu materiāliem, kuri satur mākslīgus radionuklīdus.
4. Dalībvalstis neļauj tīši atšķaidīt radioaktīvos materiālus, lai tos atbrīvotu no regulatīvās kontroles. Šis aizliegums neattiecas uz materiālu samaisīšanu, kas notiek normālas ekspluatācijas gaitā, kad radioaktivitāti neņem vērā. Kompetentā iestāde konkrētos apstākļos var atļaut radioaktīvu materiālu samaisīšanu ar materiāliem, kas nav radioaktīvi, lai tos atkārtoti izmantotu vai pārstrādātu.
VI NODAĻA
DARBINIEKU APSTAROŠANA
31. pants
Atbildība
1. Dalībvalstis, nodrošina, ka uzņēmums atbild par to, lai tiktu novērtēti un īstenoti pasākumi apstarošanai pakļauto darbinieku aizsardzībai pret jonizējošo starojumu.
2. Ārējo darbinieku gadījumā uzņēmuma un ārējo darbinieku darba devēja atbildība ir noteikta 51. pantā.
3. Neskarot 1. un 2. punktu, dalībvalstis nosaka skaidru uzņēmuma, darba devēja vai jebkuras citas organizācijas pienākumu sadali, lai visās apstarošanas situācijās sniegtu darbiniekiem aizsardzību, jo īpaši lai aizsargātu:
a)
avārijas likvidēšanas darbiniekus;
b)
darbiniekus, kas iesaistīti piesārņotas zemes, ēku un citu konstrukciju dezaktivizācijā;
c)
darbiniekus, kas pakļauti apstarošanai ar radonu darba vietās, situācijā, kas minēta 54. panta 3. punktā.
Tas attiecas arī uz to personu aizsardzību, kas ir pašnodarbinātas vai strādā brīvprātīgi.
4. Dalībvalstis nodrošina, ka darba devējiem ir pieejama informācija par to viņu darbinieku, par kuriem atbildīgs ir cits darba devējs vai uzņēmums, iespējamo apstarošanu.
32. pants
Apstarošanai pakļauto darbinieku darba aizsardzība
Dalībvalstis nodrošina, ka apstarošanai pakļauto darbinieku darba aizsardzības pamatā saskaņā ar attiecīgajiem šīs direktīvas noteikumiem ir:
a)
iepriekšējs novērtējums, lai noteiktu radioloģiskā riska veidu un lielumu apstarošanai pakļautiem darbiniekiem;
b)
aizsardzības pret jonizējošo starojumu optimizācija visos darba apstākļos, tostarp pret darbinieku apstarošanu, ko izraisa ar medicīnisko apstarošanu saistītas praktiskās darbības;
c)
apstarošanai pakļauto darbinieku iedalīšana dažādās kategorijās;
d)
kontroles pasākumi un monitorings attiecībā uz dažādām zonām un darba apstākļiem, tostarp vajadzības gadījumā individuālais monitorings;
e)
medicīniskā uzraudzība;
f)
izglītība un apmācība.
33. pants
Mācekļu un studentu darba aizsardzība
1. Dalībvalstis nodrošina, ka apstarošanas apstākļi un aizsardzība darbā 11. panta 1. punktā minētajiem 18 gadus veciem vai vecākiem mācekļiem un studentiem ir līdzvērtīga attiecīgi A un B kategorijas starojumam pakļauto darbinieku apstarošanas apstākļiem un aizsardzībai darbā.
2. Dalībvalstis nodrošina, ka apstarošanas apstākļi un aizsardzība darbā 11. panta 2. punktā minētajiem 16 līdz 18 gadus veciem mācekļiem un studentiem ir līdzvērtīga B kategorijas starojumam pakļauto darbinieku apstarošanas apstākļiem un aizsardzībai darbā.
34. pants
Konsultācijas ar radiācijas drošības ekspertu
Dalībvalstis nosaka, ka uzņēmumam ir jākonsultējas ar radiācijas drošības ekspertu saskaņā ar tā kompetencēm, kas izklāstītas 82. pantā, par turpmāk minētajiem jautājumiem, kas attiecas uz praktisko darbību:
a)
aizsargierīču un mērinstrumentu apskati un testēšanu;
b)
iekārtu plānu iepriekšēju kritisku izvērtējumu no aizsardzības pret jonizējošo starojumu viedokļa;
c)
jaunu vai modificētu starojuma avotu apstiprināšanu darbam no aizsardzības pret jonizējošo starojumu viedokļa;
d)
aizsargierīču un aizsardzības paņēmienu efektivitātes regulāru pārbaudi;
e)
mērinstrumentu regulāru kalibrēšanu un regulāru pārbaudi, vai tie ir darba kārtībā un tiek pareizi izmantoti.
35. pants
Pasākumi darba vietās
1. Dalībvalstis nodrošina, ka aizsardzībai pret jonizējošo starojumu veic pasākumus attiecībā uz visām darba vietām, kurās darbinieki var tikt apstaroti ar starojumu, kas ir lielāks par efektīvo dozu 1 mSv gadā vai ekvivalento dozu 15 mSv gadā acs lēcai vai 50 mSv gadā ādai un ekstremitātēm.
Šādi pasākumi ir piemēroti iekārtu un starojuma avotu raksturam un riska pakāpei un raksturam.
2. Attiecībā uz darba vietām, kas noteiktas 54. panta 3. punktā un kurās darbinieku apstarošana var pārsniegt efektīvo dozu - 6 mSv gadā vai atbilstošu laikā integrētas apstarošanas ar radonu vērtību, ko nosaka dalībvalstis, apstarošanu darba vietā pārvalda kā plānotas apstarošanas situāciju, un dalībvalstis nosaka, kuras šajā nodaļā noteiktās prasības ir piemērojamas. Attiecībā uz darba vietām, kas noteiktas 54. panta 3. punktā un kurās efektīvā doza darbiniekiem ir mazāka par 6 mSv gadā vai vienāda ar to vai kurās apstarošana ir mazāka par atbilstošu laikā integrētas apstarošanas ar radonu vērtību, kompetentā iestāde nosaka prasību, ka apstarošana ir regulāri jāpārskata.
3. Uzņēmumam, kas ekspluatē gaisa kuģi, kurā efektīvā doza apkalpei no kosmiskā starojuma var pārsniegt 6 mSv gadā, piemēro šajā nodaļā noteiktās attiecīgās prasības, ņemot vērā šīs apstarošanas situācijas konkrētās īpatnības. Dalībvalstis nodrošina, ka, ja efektīvā doza apkalpei var pārsniegt 1 mSv gadā, kompetentā iestāde pieprasa uzņēmumam veikt atbilstīgus pasākumus, jo īpaši:
a)
izvērtēt attiecīgās apkalpes apstarošanu;
b)
ņemt vērā izvērtēto apstarošanu, sastādot darbu grafiku, ar mērķi samazināt dozas apkalpēm, kuru apstarošanas pakāpe ir augsta;
c)
informēt attiecīgos darbiniekus par veselības apdraudējumu, ar ko ir saistīts viņu darbs, un viņu individuālo dozu.
d)
piemērot 10. panta 1. punktu apkalpē strādājošām grūtniecēm.
36. pants
Darba vietu klasifikācija
1. Dalībvalstis nodrošina, ka pasākumi darba vietās ietver klasifikāciju dažādās zonās, attiecīgos gadījumos pamatojoties uz paredzamo gada dozu novērtējumu un potenciālās apstarošanas varbūtību un lielumu.
2. Izšķir kontroles zonas un uzraudzības zonas. Dalībvalstis nodrošina, ka kompetentā iestāde izstrādā konkrētiem apstākļiem paredzētus norādījumus par kontroles un uzraudzības zonu klasifikāciju.
3. Dalībvalstis nodrošina, ka uzņēmums regulāri pārskata darba apstākļus kontroles un uzraudzības zonās.
37. pants
Kontroles zonas
1. Dalībvalstis nodrošina, ka minimālās prasības kontroles zonai ir šādas:
a)
kontroles zonu norobežo, pieeju atļauj tikai attiecīgi instruētām personām, un šo pieeju kontrolē saskaņā ar uzņēmuma rakstveidā noteiktu procedūru. Kad vien pastāv ievērojams radioaktīvā piesārņojuma izplatīšanās risks, veic īpašus pasākumus, tostarp attiecībā uz personu un preču iekļūšanu un izkļūšanu un piesārņojuma monitoringu kontroles zonā un vajadzības gadījumā blakus esošajā zonā;
b)
ņemot vērā radioloģiskā apdraudējuma veidu un pakāpi kontroles zonā, darba vietas radioloģisko uzraudzību organizē saskaņā ar 39. panta noteikumiem;
c)
izliek zīmes, kurās tiek norādīts zonas veids, starojuma avotu veids un ar tiem saistītais apdraudējums;
d)
izstrādā darba instrukcijas, kas atbilst ar starojuma avotiem un ar attiecīgajām darbībām saistītajam radioloģiskajam apdraudējumam;
e)
darbinieks saņem speciālu apmācību saistībā ar darba vietas un darbību raksturīgajām iezīmēm;
f)
darbinieku nodrošina ar piemērotiem individuālajiem aizsardzības līdzekļiem.
2. Dalībvalstis nodrošina, ka uzņēmums atbild par šo pienākumu izpildi, ņemot vērā radiācijas drošības eksperta sniegtos padomus.
38. pants
Uzraudzības zonas
1. Dalībvalstis nodrošina, ka prasības uzraudzības zonai ir šādas:
a)
ņemot vērā radioloģiskā apdraudējuma veidu un pakāpi uzraudzības zonā, darba vietas radioloģisko uzraudzību organizē saskaņā ar 39. panta noteikumiem;
b)
vajadzības gadījumā izliek zīmes, kurās tiek norādīts zonas veids, starojuma avotu veids un ar tiem saistītais apdraudējums;
c)
vajadzības gadījumā izstrādā darba instrukcijas, kas atbilst ar starojuma avotiem un ar attiecīgajām darbībām saistītajam radioloģiskajam apdraudējumam.
2. Dalībvalstis nodrošina, ka uzņēmums atbild par šo pienākumu izpildi, ņemot vērā radiācijas drošības eksperta sniegtos padomus.
39. pants
Darba vietas radioloģiskā uzraudzība
1. Dalībvalstis nodrošina, ka darba vietas radioloģiskā uzraudzība, kas minēta 37. panta 1. punkta b) apakšpunktā un 38. panta 1. punkta a) apakšpunktā, attiecīgā gadījumā ietver:
a)
ārējo dozu jaudas mērījumus, norādot attiecīgā starojuma veidu un īpašības;
b)
piesārņojošo radionuklīdu radioaktivitātes koncentrācijas gaisā un virsmas blīvuma mērījumus, norādot to veidu un fizikālo un ķīmisko stāvokli.
2. Šo mērījumu rezultātus reģistrē un vajadzības gadījumā izmanto individuālās dozas aplēsēm, kā paredzēts 41. pantā.
40. pants
Apstarošanai pakļauto darbinieku iedalījums kategorijās
1. Dalībvalstis nodrošina, ka monitoringa un uzraudzības mērķiem apstarošanai pakļautos darbiniekus iedala divās kategorijās:
a)
A kategorija - tie apstarošanai pakļautie darbinieki, kas var saņemt lielāku efektīvo dozu nekā 6 mSv gadā vai lielāku ekvivalento dozu nekā 15 mSv gadā acs lēcai vai 150 mSv gadā ādai un ekstremitātēm;
b)
B kategorija - tie apstarošanai pakļautie darbinieki, kas nav klasificēti kā A kategorijas darbinieki.
2. Dalībvalstis nosaka prasību uzņēmumam vai - ārējo darbinieku gadījumā - darba devējam pieņemt lēmumu par atsevišķu darbinieku iedalījumu kategorijās, pirms tie sāk darbu, kas var izraisīt apstarošanu, un regulāri pārskatīt šo iedalījumu kategorijās, pamatojoties uz darba apstākļiem un medicīniskās uzraudzības rezultātiem. Šajā iedalījumā ņem vērā arī potenciālo apstarošanu.
41. pants
Individuālais monitorings
1. Dalībvalstis nodrošina, ka sistemātiski veic A kategorijas darbinieku monitoringu, pamatojoties uz individuāliem mērījumiem, ko veic dozimetrijas dienests. Ja A kategorijas darbinieki var saņemt būtisku iekšējo apstarošanu vai būtisku acs lēcu vai ekstremitāšu apstarošanu, izveido atbilstīgu monitoringa sistēmu.
2. Dalībvalstis nodrošina, ka B kategorijas darbinieku monitorings ir vismaz pietiekams, lai pierādītu, ka šādi darbinieki ir pareizi iedalīti B kategorijā. Dalībvalstis var noteikt, ka jāveic B kategorijas darbinieku individuālais monitorings un vajadzības gadījumā - individuāli mērījumi, ko veic dozimetrijas dienests.
3. Ja nav iespējams veikt individuālos mērījumus vai ja tie ir nepietiekami, individuālais monitorings tiek balstīts uz aplēsi, ko iegūst no individuālajiem mērījumiem, kuri veikti citiem apstarošanai pakļautiem darbiniekiem, no uzraudzības rezultātiem darba vietā, kā paredzēts 39. pantā, vai pamatojoties uz aprēķina metodēm, ko apstiprinājusi kompetentā iestāde.
42. pants
Dozu monitorings nejaušas apstarošanas gadījumā
Dalībvalstis nodrošina, ka nejaušas apstarošanas gadījumā uzņēmumam ir jāizvērtē attiecīgās dozas un to sadalījums ķermenī.
43. pants
Rezultātu reģistrēšana un ziņošana
1. Dalībvalstis nodrošina, ka individuālā monitoringa rezultātu reģistru kārto par katru A kategorijas darbinieku un, ja dalībvalsts ir noteikusi prasību par šādu monitoringu - par katru B kategorijas darbinieku.
2. Šā panta 1. punkta mērķiem saglabā šādu informāciju par apstarošanai pakļautiem darbiniekiem:
a)
saskaņā ar 41., 42., 51., 52., 53. pantu un, ja dalībvalsts tā nolemj, saskaņā ar 35. panta 2. punktu un 54. panta 3. punktu izmērīto vai, attiecīgā gadījumā, aplēsto apstarošanas individuālo dozu reģistrs;
b)
apstarošanas gadījumos, kas minēti 42., 52. un 53. pantā - ziņojumi par apstākļiem un veiktajām darbībām;
c)
darba vietas monitoringa rezultāti, kas attiecīgā gadījumā izmantoti individuālo dozu novērtēšanai.
3. Šā panta 1. punktā minēto informāciju saglabā tā darba mūža garumā, kura laikā darbinieki tiek pakļauti apstarošanai ar jonizējošo starojumu, un pēc tam, kamēr šīs personas sasniedz vai būtu sasniegušas 75 gadu vecumu, bet katrā ziņā ne mazāk kā 30 gadus pēc tam, kad personas beigušas darbu, kas saistīts ar apstarošanu.
4. Apstarošanu, kas minēta 42., 52. un 53. pantā un, ja dalībvalsts tā nolemj, saskaņā ar 35. panta 2. punktu un 54. panta 3. punktu atsevišķi reģistrē šā panta 1. punktā minētajā dozu reģistrā.
5. Šā panta 1. punktā minēto dozu reģistru iesniedz individuālā radioloģiskā monitoringa datu sistēmai, ko dalībvalsts izveido saskaņā ar X pielikuma noteikumiem.
44. pants
Individuālā monitoringa rezultātu pieejamība
1. Dalībvalstis nosaka, ka 41., 42., 52., 53. pantā minētos un, ja dalībvalsts tā nolemj, saskaņā ar 35. panta 2. punktu un 54. panta 3. punktu veiktos individuālā monitoringa rezultātus:
a)
dara pieejamus kompetentajai iestādei, uzņēmumam un ārējo darbinieku darba devējam;
b)
dara pieejamus attiecīgajam darbiniekam saskaņā ar šā panta 2. punktu;
c)
iesniedz arodveselības dienestam, lai tas varētu izvērtēt rezultātu ietekmi uz cilvēka veselību, kā paredzēts 45. panta 2. punktā;
d)
iesniedz individuālā radioloģiskā monitoringa datu sistēmai, ko dalībvalsts izveidojusi saskaņā ar X pielikumā izklāstītajiem noteikumiem.
2. Dalībvalstis nosaka, ka uzņēmumam vai - ārēju darbinieku gadījumā - darba devējam pēc darbinieku lūguma ir jāpiešķir viņiem pieeja viņu individuālā monitoringa rezultātiem, tostarp mērījumu rezultātiem, kas varētu būt izmantoti šo rezultātu aplēšanā, vai viņu dozas novērtējuma rezultātiem, kas iegūti, pamatojoties uz darba vietas uzraudzību.
3. Dalībvalstis nosaka kārtību, kādā paziņo individuālā monitoringa rezultātus.
4. Individuālā radioloģiskā monitoringa datu sistēma ietver vismaz tos datus, kas uzskaitīti X pielikuma A daļā.
5. Ja notikusi nejauša apstarošana, dalībvalstis nosaka prasību uzņēmumam nekavējoties paziņot individuālā monitoringa un dozu izvērtējuma rezultātus konkrētajai personai un kompetentajai iestādei.
6. Dalībvalstis nodrošina, ka ir ieviesti mehānismi, lai veiktu piemērotu apmaiņu starp uzņēmumu, vai - ārējo darbinieku gadījumā - darba devēju, kompetento iestādi, arodveselības dienestiem, radiācijas drošības ekspertiem vai dozimetrijas dienestiem ar visu attiecīgo informāciju par darbinieka iepriekš saņemtajām dozām, lai veiktu medicīnisko pārbaudi pirms pieņemšanas darbā vai klasificēšanas par A kategorijas darbinieku saskaņā ar 45. pantu un lai kontrolētu darbinieku turpmāko apstarošanu.
45. pants
Apstarošanai pakļauto darbinieku medicīniskā uzraudzība
1. Dalībvalstis nodrošina, ka apstarošanai pakļauto darbinieku medicīniskās uzraudzības pamatā ir arodmedicīnas vispārīgie principi.
2. A kategorijas darbinieku medicīnisko uzraudzību veic arodveselības dienests. Šī medicīniskā uzraudzība ļauj noskaidrot, kāds ir uzraudzībai pakļauto darbinieku veselības stāvoklis attiecībā uz viņu piemērotību uzticētajiem uzdevumiem. Šajā nolūkā arodveselības dienesta rīcībā nodod visu attiecīgo informāciju, ko tas pieprasa, tostarp par darba telpu vides apstākļiem.
3. Medicīniskā uzraudzība ietver:
a)
medicīnisku izmeklēšanu pirms pieņemšanas darbā vai klasificēšanas par A kategorijas darbinieku, lai noteiktu šā darbinieka piemērotību A kategorijas darbinieka amatam, uz kuru tiek izskatīta viņa kandidatūra;
b)
periodiskas veselības pārbaudes vismaz reizi gadā, lai noteiktu, vai A kategorijas darbinieki joprojām ir piemēroti savu pienākumu izpildei. Šo pārbaužu veids, kuras var veikt tik bieži, cik arodveselības dienests uzskata par vajadzīgu, ir atkarīgs no darba veida un konkrētā darbinieka veselības stāvokļa.
4. Arodveselības dienests var norādīt, ka pastāv vajadzība turpināt medicīnisko uzraudzību pēc darba izbeigšanas tik ilgi, cik tas uzskata par vajadzīgu, lai aizsargātu attiecīgās personas veselību.
46. pants
Medicīniskā klasifikācija
Dalībvalstis nodrošina, ka attiecībā uz A kategorijas darbinieku piemērotību darbam nosaka šādu medicīnisko klasifikāciju:
a)
piemērots;
b)
piemērots ar dažiem nosacījumiem;
c)
nepiemērots.
47. pants
Aizliegums pieņemt darbā vai klasificēt nepiemērotus darbiniekus
Dalībvalstis nodrošina, ka nevienu darbinieku nevar nodarbināt vai klasificēt uz jebkādu laika posmu konkrētā amatā kā A kategorijas darbinieku, ja medicīniskajā uzraudzībā tiek konstatēts, ka viņš nav piemērots šim konkrētajam amatam.
48. pants
Medicīniskie ieraksti
1. Dalībvalstis nodrošina, ka katram A kategorijas darbiniekam izveido medicīnisko ierakstu dokumentu, un to atjaunina tik ilgi, kamēr viņš ir šīs kategorijas darbinieks. Pēc tam ierakstu dokumentu saglabā, līdz persona sasniedz vai būtu sasniegusi 75 gadu vecumu, bet katrā ziņā ne mazāk kā 30 gadus pēc tam, kad persona beigusi darbu, kas ietver apstarošanu ar jonizējošo starojumu.
2. Medicīnisko ierakstu dokuments ietver informāciju par nodarbošanās veidu, medicīnisko pārbaužu rezultātiem pirms pieņemšanas darbā vai klasificēšanas par A kategorijas darbinieku, periodiskajām veselības pārbaudēm un 43. pantā paredzētajiem dozu reģistriem.
49. pants
Īpašā medicīniskā uzraudzība
1. Dalībvalstis nodrošina, ka papildus 45. pantā paredzētajai apstarošanai pakļautu darbinieku medicīniskajai uzraudzībai nodrošina, ka tiek veiktas turpmākas darbības, ko arodveselības dienests uzskata par vajadzīgām apstarošanai pakļautu personu veselības aizsardzībai, piemēram, turpmāka medicīniskā izmeklēšana, dezaktivācijas pasākumi, steidzama korektīvā ārstēšana vai citas darbības, ko noteicis arodveselības dienests.
2. Īpašu medicīnisko uzraudzību veic katru reizi, kad ir pārsniegts jebkurš no 9. pantā paredzētajiem dozu limitiem.
3. Turpmākie apstarošanas apstākļi ir atkarīgi no arodveselības dienesta piekrišanas.
50. pants
Pārsūdzības
Dalībvalstis nosaka pārsūdzības kārtību attiecībā uz konstatējumiem un lēmumiem, kas pieņemti saskaņā ar 46., 47. un 49. pantu.
51. pants
Ārējo darbinieku aizsardzība
1. Dalībvalstis nodrošina, ka individuālā radioloģiskā monitoringa sistēma sniedz ārējiem darbiniekiem tādu pašu aizsardzību kā apstarošanai pakļautiem darbiniekiem, kas ir pastāvīgi nodarbināti uzņēmumā.
2. Dalībvalstis nodrošina, ka uzņēmums ir vai nu tieši, vai slēdzot līgumus ar ārējo darbinieku darba devēju, atbildīgs par ārējo darbinieku aizsardzības pret jonizējošo starojumu operatīvajiem aspektiem, kas ir tieši saistīti ar to darbību būtību, ko viņi veic uzņēmumā.
3. Jo īpaši dalībvalstis nodrošina, ka uzņēmums izpilda šādas minimālās prasības:
a)
attiecībā uz A kategorijas darbiniekiem, kas ienāk kontroles zonās, pārbauda, vai attiecīgais ārējais darbinieks ir atzīts par medicīniski piemērotu viņam uzticētajām darbībām;
b)
pārbauda, vai ārējā darbinieka iedalījums kategorijās ir pareizs attiecībā uz dozām, kādas var saņemt uzņēmumā;
c)
lai ienāktu kontroles zonās, nodrošina, ka papildus pamatapmācībai par aizsardzību pret jonizējošo starojumu, ārējais darbinieks ir saņēmis speciālu apmācību saistībā ar darba vietas un veicamo darbību īpatnībām un veiktajām darbībām saskaņā ar 15. panta 1. punkta c) un d) apakšpunktu;
d)
lai ienāktu uzraudzības zonās, nodrošina, ka ārējais darbinieks ir saņēmis darba instrukcijas, kas atbilst ar starojuma avotiem un ar attiecīgajām darbībām saistītajam radioloģiskajam apdraudējumam, kā noteikts 38. panta 1. punkta c) apakšpunktā;
e)
nodrošina, lai ārējais darbinieks būtu apgādāts ar nepieciešamajiem individuālajiem aizsardzības līdzekļiem;
f)
nodrošina, ka ārējais darbinieks saņem individuālu apstarošanas monitoringu atbilstoši veicamajām darbībām un jebkādu citu operatīvo dozimetrisko uzraudzību, kas varētu būt nepieciešama;
g)
nodrošina atbilstību aizsardzības sistēmai, kā izklāstīts III nodaļā;
h)
lai ienāktu kontroles zonās, nodrošina vai veic visus attiecīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka pēc ikvienas darbības tiek reģistrēti katra A kategorijas ārējā darbinieka individuālā apstarošanas monitoringa radioloģiskie dati X pielikuma B daļas 2. punkta nozīmē.
4. Dalībvalstis nodrošina, lai ārējo darbinieku darba devēji vai nu tieši, vai slēdzot līgumus ar uzņēmumu, nodrošina, ka viņu darbinieku aizsardzība pret jonizējošo starojumu atbilst šīs direktīvas attiecīgajiem noteikumiem, jo īpaši:
a)
nodrošinot atbilstību aizsardzības sistēmai, kā izklāstīts III nodaļā;
b)
nodrošinot, ka tiek sniegta informācija un apmācība aizsardzības pret jonizējošo starojumu jomā, kā minēts 15. panta 1. punkta a), b) un e) apakšpunktā un 15. panta 2., 3. un 4. punktā;
c)
garantējot, ka viņu darbiniekiem veic atbilstīgu apstarošanas novērtējumu un ka A kategorijas darbiniekiem nodrošina medicīnisku uzraudzību saskaņā ar nosacījumiem, kas izklāstīti 39. un 41.-49. pantā;
d)
nodrošinot, ka ikviena to A kategorijas darbinieka individuālā apstarošanas monitoringa radioloģiskie dati X pielikuma B daļas 1. punkta nozīmē tiek regulāri atjaunināti individuālā radioloģiskā monitoringa datu sistēmā, kas minēta 44. panta 1. punkta d) apakšpunktā.
5. Dalībvalstis nodrošina, ka visi ārējie darbinieki iespēju robežās dod savu ieguldījumu aizsardzībā, ko viņiem paredzēts sniegt ar 1. punktā minēto radioloģiskā monitoringa sistēmu, neskarot uzņēmuma vai darba devēja atbildību.
52. pants
Īpaši atļauta apstarošana
1. Dalībvalstis var nolemt, ka izņēmuma apstākļos, novērtējot katru gadījumu atsevišķi, izņemot avārijas, kompetentā iestāde, ja tas nepieciešams konkrētai operācijai, var atļaut identificētu darbinieku individuālajai darbinieku apstarošanai pārsniegt 9. pantā noteiktos dozas limitus ar noteikumu, ka šāda apstarošana tiek ierobežota laikā, veikta tikai konkrētās darba zonās un nepārsniedz apstarošanas maksimālos līmeņus, ko attiecīgajā gadījumā noteikusi kompetentā iestāde. Ņem vērā šādus nosacījumus:
a)
šādi apstarot var tikai A kategorijas darbiniekus, kā definēts 40. pantā, vai kosmosa kuģa apkalpi;
b)
mācekļus, studentus, darbinieces-grūtnieces un, ja pastāv uzņemšanas vai ķermeņa piesārņošanas risks, darbinieces, kas baro ar krūti, šādai apstarošanai nepakļauj;
c)
uzņēmums iepriekš pamato šādu apstarošanu un vispusīgi apspriež to ar darbiniekiem, viņu pārstāvjiem, arodveselības dienestu un radiācijas drošības ekspertu;
d)
attiecīgajiem darbiniekiem iepriekš sniedz informāciju par saistīto risku un par operācijas laikā veicamajiem piesardzības pasākumiem;
e)
darbinieki ir snieguši piekrišanu;
f)
visas dozas, kas saistītas ar šādu apstarošanu, reģistrē atsevišķi 48. pantā minētajā medicīnisko ierakstu dokumentā un 43. pantā minētajā individuālajā reģistrā.
2. Dozas limitu pārsniegšana īpaši atļautas apstarošanas dēļ nav obligāts iemesls, lai darba devējs bez darbinieka piekrišanas nepielaistu darbinieku pie viņa parasto pienākumu pildīšanas vai pārceltu citur.
3. Dalībvalstis nodrošina, ka kosmosa kuģa apkalpes apstarošanu, kas pārsniedz dozas limitus, pārvalda kā īpaši atļautu apstarošanu.
53. pants
Avārijas darbinieku apstarošana
1. Dalībvalstis nodrošina, ka avārijas darbinieku apstarošana, kad vien iespējams, ir mazāka par 9. pantā noteiktajām dozu limitu vērtībām.
2. Situācijās, kad minētais nosacījums nav izpildāms, piemēro šādus nosacījumus:
a)
avārijas darbinieku apstarošanas standartlīmeņus parasti nosaka zem efektīvās dozas - 100 mSv;
b)
izņēmuma gadījumos, lai glābtu dzīvības, novērstu smagu jonizējošā starojuma izraisītu ietekmi uz veselību vai novērstu katastrofu, efektīvās dozas standartlīmeni avārijas likvidēšanas darbinieku ārējās apstarošanas gadījumā var noteikt virs 100 mSv, bet nepārsniedzot 500 mSv;
3. Dalībvalstis nodrošina, ka avārijas likvidēšanas darbinieki, kas var veikt darbības, kurās var tikt pārsniegta efektīvā doza - 100 mSv, ir iepriekš skaidri un vispusīgi informēti par saistītajiem apdraudējumiem veselībai un pieejamajiem aizsardzības pasākumiem un veic šīs darbības brīvprātīgi.
4. Avārijas darbinieku apstarošanas gadījumā dalībvalstis nosaka, ka nepieciešams avārijas likvidēšanas darbinieku radioloģiskais monitorings. Individuālo monitoringu vai individuālo dozu novērtējumu veic atkarībā no apstākļiem.
5. Avārijas darbinieku apstarošanas gadījumā dalībvalstis nosaka, ka atkarībā no apstākļiem ir jāveic avārijas likvidēšanas darbinieku īpaša medicīniskā uzraudzība, kā noteikts 49. pantā.
54. pants
Radons darba vietās
1. Dalībvalstis nosaka valsts standartlīmeņus attiecībā uz radona koncentrāciju darba vietu iekštelpās. Standartlīmeņi gada vidējai vērtībai radioaktivitātes koncentrācijai gaisā nav augstāki par 300 Bq m-3, ja vien to neattaisno valstī pastāvošie apstākļi.
2. Dalībvalstis nosaka, ka ir jāveic radona mērījumi:
a)
saskaņā ar 103. panta 3. punktu noteiktajās zonās esošajās darba vietās, kas atrodas pirmajā stāvā vai pamatu līmenī, ņemot vērā valsts rīcības plānā ietvertos parametrus, kā noteikts XVIII pielikuma 2. punktā, kā arī
b)
konkrēta veida darba vietās, kas noteiktas valsts rīcības plānā, ņemot vērā XVIII pielikuma 3. punktu.
3. Attiecībā uz darba vietu zonām, kurās radona koncentrācija (kā gada vidējā vērtība) turpina pārsniegt valsts standartlīmeni, neraugoties uz pasākumiem, kas veikti saskaņā ar optimizācijas principu, kas minēts III nodaļā, dalībvalstis nosaka, ka par šo situāciju ir jāziņo atbilstīgi 25. panta 2. punktam, un piemēro 35. panta 2. punktu.
VII NODAĻA
MEDICĪNISKĀ APSTAROŠANA
55. pants
Pamatojums
1. Medicīniskajai apstarošanai ir jādod pietiekams tīrais ieguvums, ja tās sniegto kopējo potenciālo diagnostisko vai terapeitisko ieguvumu, tostarp tiešo labumu personas veselībai un labumu sabiedrībai, salīdzina ar individuālo kaitējumu, ko šī apstarošana varētu radīt, ņemot vērā efektivitāti, ieguvumus un riskus, ko dod pieejamās alternatīvās tehnoloģijas, kurām ir tāds pats mērķis, bet kuras neietver apstarošanu ar jonizējošo starojumu vai ietver to mazākā apjomā.
2. Dalībvalstis nodrošina, ka piemēro 1. punktā noteikto principu un jo īpaši ka:
a)
ar medicīnisko apstarošanu saistītos jaunos praktisko darbību veidus pirms to vispārējas ieviešanas iepriekš pamato;
b)
katru atsevišķo medicīnisko apstarošanu iepriekš pamato, ņemot vērā konkrētos apstarošanas mērķus un attiecīgās personas īpatnības;
c)
ja kāds ar medicīnisko apstarošanu saistīts praktiskās darbības veids kopumā nav pamatots, īpašos apstākļos vajadzības gadījumā var būt pamatota konkrēta individuāla šāda veida apstarošana, un tā ir jānovērtē katrā atsevišķā gadījumā un jādokumentē;
d)
nosūtītājs un praktizējošais ārsts, kā norādījušas dalībvalstis, iespēju robežās cenšas iegūt iepriekšēju diagnostisko informāciju vai slimības vēstures, kas attiecas uz plānoto apstarošanu, un ņem vērā šos datus, lai izvairītos no nevajadzīgas apstarošanas;
e)
medicīnisko apstarošanu medicīniskiem un biomedicīniskiem pētījumiem izskata ētikas komiteja, kas izveidota saskaņā ar valsts procedūrām un/vai ar kompetentās iestādes lēmumu;
f)
veselības skrīninga programmas ietvaros veicamo medicīniski radioloģisko procedūru konkrēto pamatojumu sniedz kompetentā iestāde sadarbībā ar attiecīgām medicīnas zinātnes biedrībām vai attiecīgām struktūrām;
g)
aprūpētāju un mierinātāju apstarošanai ir jādod pietiekams tīrais ieguvums, ņemot vērā tiešo labumu pacienta veselībai, iespējamo labumu aprūpētājam/mierinātājam un kaitējumu, ko apstarošana varētu radīt;
h)
jebkurai medicīniski radioloģiskai procedūrai, kam pakļauj asimptomātisku personu un kas jāveic, lai laikus atklātu slimību, ir jāiekļaujas veselības skrīninga programmā vai arī tai ir nepieciešams īpašs dokumentēts pamatojums attiecībā uz šo personu, ko izsniedz praktizējošais ārsts, apspriežoties ar nosūtītāju un saskaņā ar attiecīgu medicīnas zinātnes biedrību un kompetentās iestādes sniegtajiem norādījumiem. Īpašu uzmanību pievērš medicīniskajai apstarošanai pakļautās personas informēšanai, kā to paredz 57. panta 1. punkta d) apakšpunkts.
56. pants
Optimizācija
1. Dalībvalstis nodrošina, ka visas dozas, kas rodas medicīniskā apstarošanā radiodiagnostikas, invazīvās radioloģijas, plānošanas, orientēšanas un pārbaudīšanas nolūkos, tiek saglabātas tik zemā līmenī, cik vien saprātīgi panākams, atbilstoši mērķim iegūt vajadzīgo medicīnisko informāciju un ņemot vērā ekonomiskos un sociālos faktorus.
Attiecībā uz visu medicīnisko apstarošanu, ko pacienti saņem radioterapeitiskos nolūkos, apstarojumu mērķa tilpumam plāno individuāli, un tā veikšana tiek attiecīgi pārbaudīta, ņemot vērā, ka to tilpumu un audu, kas nav apstarošanas mērķis, ir jābūt tik zemā līmenī, cik vien saprātīgi panākams, un jāatbilst paredzētajam apstarošanas radioterapeitiskajam mērķim.
2. Dalībvalstis nodrošina diagnostikas standartlīmeņu izstrādi, regulāru pārskatīšanu un lietošanu radiodiagnostikas izmeklējumiem, ņemot vērā ieteiktos Eiropas diagnostiskas standartlīmeņus, ja tie pastāv, un vajadzības gadījumā invazīvās radioloģijas procedūrām, kā arī šim nolūkam paredzētu ieteikumu pieejamību.
3. Dalībvalstis nodrošina, ka ikvienā ar medicīnisko apstarošanu saistītā medicīniskā vai biomedicīniskā pētniecības projektā:
a)
iesaistītās personas piedalās brīvprātīgi;
b)
šīs personas ir informētas par apstarošanas riskiem;
c)
personām, kurām no šīs apstarošanas nav gaidāms tiešs medicīnisks ieguvums, ir noteikts dozas ierobežojums;
d)
tādiem pacientiem, kuri brīvprātīgi piekrīt pakļaut sevi eksperimentālai medicīniskai praktiskai darbībai un kuriem no šīs darbības ir sagaidāms diagnostisks vai terapeitisks labums, pirms apstarošanas veikšanas attiecīgos dozu līmeņus individuāli plāno praktizējošais ārsts un/vai nosūtītājs.
4. Dalībvalstis nodrošina, ka optimizācijas process ietver aparatūras izvēli, konsekventu adekvātas diagnostiskās informācijas vai terapeitisko rezultātu sniegšanu, kā arī medicīniski radioloģisko procedūru praktiskos aspektus, kvalitātes nodrošinājumu un pacienta dozu vērtēšanu un izvērtējumu vai saņemto procedūru pārbaudi, ņemot vērā ekonomiskos un sociālos faktorus.
5. Dalībvalstis nodrošina, ka:
a)
atbilstīgā gadījumā tiek noteikti aprūpētāju un mierinātāju apstarošanas dozu ierobežojumi;
b)
tiek izstrādāti pienācīgi norādījumi par aprūpētāju un mierinātāju apstarošanu.
6. Dalībvalstis nodrošina, ka attiecībā uz pacientiem, kas ir pakļauti ārstēšanai vai diagnostikai ar radionuklīdiem, praktizējošais ārsts vai uzņēmums, kā norādījušas dalībvalstis, sniedz pacientam vai tā pārstāvim informāciju par jonizējošā starojuma radītajiem riskiem un atbilstīgas instrukcijas, lai personām, kas kontaktējas ar pacientu, dozas ierobežotu tik zemā līmenī cik vien saprātīgi panākams. Saistībā ar terapeitiskām procedūrām sniedz rakstveida instrukcijas.
Šīs instrukcijas izsniedz pirms slimnīcas, klīnikas vai līdzīgas iestādes atstāšanas.
57. pants
Atbildība
1. Dalībvalstis nodrošina, ka:
a)
visa medicīniskā apstarošana notiek praktizējošā ārsta klīniskajā atbildībā;
b)
optimizācijas procesā, kā to nosaka dalībvalstis, ir iesaistīts praktizējošais ārsts, medicīniskās fizikas eksperts un personas, kam ir tiesības īstenot medicīniski radioloģisko procedūru praktiskos aspektus;
c)
nosūtītājs un praktizējošais ārsts tiek iesaistīts individuālas medicīniskās apstarošanas pamatošanas procesā, kā to noteikušas dalībvalstis;
d)
kad vien tas ir iespējams un pirms apstarošanas veikšanas praktizējošais ārsts vai nosūtītājs, kā to norādījušas dalībvalstis, nodrošina, ka pacientam vai tā pārstāvim tiek sniegta atbilstoša informācija par ieguvumiem un riskiem saistībā ar starojuma dozu medicīniskajā apstarošanā. Saskaņā ar 56. panta 5. punkta b) apakšpunktu līdzīgu informāciju, kā arī atbilstošus norādījumus sniedz aprūpētājiem un mierinātājiem.
2. Medicīniski radioloģisko procedūru praktiskos aspektus attiecīgi uzņēmums vai praktizējošais ārsts var nodot vienas vai vairāku personu pārziņā, kam ir tiesības šajā sakarībā rīkoties atzītā specializācijas jomā.
58. pants
Procedūras
Dalībvalstis nodrošina, ka:
a)
attiecībā uz katru ierīci saistībā ar attiecīgajām pacientu kategorijām visiem standarta medicīniski radioloģisko procedūru veidiem izstrādā rakstveida protokolus;
b)
ar pacienta apstarošanu saistītā informācija ir daļa no ziņojuma par medicīniski radioloģisko procedūru;
c)
nosūtītājiem ir pieejamas pamatnostādnes nosūtīšanai uz medicīnisko attēlveidošanu, ņemot vērā jonizējošā starojuma dozas;
d)
medicīniski radioloģiskajās praktiskajās darbībās pienācīgi iesaista medicīniskās fizikas ekspertu, un šīs iesaistes līmenis ir samērīgs ar radioloģisko risku, ko rada attiecīgā praktiskā darbība. Jo īpaši:
i)
medicīniskās fizikas eksperts cieši iesaistās radioterapeitiskajās praktiskajās darbībās, kas nav standartizētās terapeitiskās kodolmedicīnas praktiskās darbības;
ii)
medicīniskās fizikas eksperts iesaistās standartizētās terapeitiskās kodolmedicīnas praktiskajās darbībās, kā arī radiodiagnostikas un invazīvās radioloģijas praktiskajās darbībās, kas saistītas ar 61. panta 1. punkta c) apakšpunktā minētajām lielajām dozām;
iii)
citās medicīniski radioloģiskās praktiskās darbībās, kas nav ietvertas a) un b) apakšpunktā, medicīniskās fizikas eksperts iesaistās pēc vajadzības, lai apspriestos un konsultētu par jautājumiem, kuri attiecas uz aizsardzību pret jonizējošo starojumu medicīniskās apstarošanas jomā;
e)
klīniskos auditus veic saskaņā ar valsts noteiktām procedūrām;
f)
diagnostikas standartlīmeņu pastāvīgas pārsniegšanas gadījumā tiek veiktas atbilstošas vietējas nozīmes pārbaudes un nekavējoties tiek īstenoti attiecīgi korektīvi pasākumi.
59. pants
Apmācība un atzīšana
Dalībvalstis nodrošina, ka attiecībā uz praktizējošo ārstu, medicīniskās fizikas ekspertu un personām, kas minētas 57. panta 2. punktā, ir izpildītas 79., 14. un 18. pantā noteiktās apmācības un atzīšanas prasības.
60. pants
Aparatūra
1. Dalībvalstis nodrošina, ka:
a)
visa izmantotā medicīniski radioloģiskā aparatūra tiek stingri uzraudzīta attiecībā uz aizsardzību pret jonizējošo starojumu;
b)
kompetentajai iestādei ir pieejami jaunākie medicīniski radioloģiskās aparatūras inventāra saraksti par katru medicīniski radioloģisko iekārtu;
c)
uzņēmums īsteno atbilstošas kvalitātes nodrošināšanas programmas un dozu novērtējumu vai veikto procedūru pārbaudes; un
d)
pirms aparatūras pirmās lietošanas klīniskiem mērķiem tiek izdarīta pieņemšanas pārbaude un pēc tam regulāri un pēc katras apkopes procedūras, kas var ietekmēt darbību, tiek veikta darbības pārbaude.
2. Dalībvalstis nodrošina, ka kompetentā iestāde veic pasākumus, lai nodrošinātu, ka uzņēmums īsteno nepieciešamās darbības, lai uzlabotu izmantotās medicīniski radioloģiskās aparatūras nepilnīgu vai kļūdainu darbību. Tās turklāt pieņem konkrētus kritērijus aparatūras uzskatīšanai par izmantojamu, lai konstatētu, kad ir nepieciešami korektīvi pasākumi, tostarp arī aparatūras ekspluatācijas pārtraukšana.
3. Dalībvalstis nodrošina, ka:
a)
fluoroskopijas aparatūras izmantošana bez ierīces, kas automātiski kontrolē dozas jaudu, vai bez attēla pastiprinātāja vai līdzvērtīgas ierīces ir aizliegta;
b)
ārējo staru radioterapijā izmantotai aparatūrai, kura darbojas ar nominālo staru enerģiju, kas ir lielāka par 1 MeV, ir ierīce, kas ļauj pārbaudīt galvenos ārstēšanas parametrus. Aparatūra, kas uzstādīta pirms 2018. gada 6. februāris, var būt atbrīvota no šīs prasības;
c)
jebkādai aparatūrai, kuru izmanto invazīvajā radioloģijā, ir ierīce vai funkcija, kas informē praktizējošo ārstu vai personas, kas veic medicīnisko procedūru praktiskos aspektus par jonizējošā starojuma daudzumu, ko aparatūra rada procedūras laikā. Aparatūra, kas uzstādīta pirms 2018. gada 6. februāris, var būt atbrīvota no šīs prasības;
d)
jebkurai aparatūrai, ko izmanto invazīvajā radioloģijā un datortomogrāfijā, un jebkurai jaunai aparatūrai, ko izmanto plānošanas, orientēšanas un pārbaudīšanas nolūkos, ir ierīce vai funkcija, kas pēc procedūras beigām informē praktizējošo ārstu par attiecīgajiem parametriem pacienta dozas novērtēšanai;
e)
ar aparatūru, ko izmanto invazīvajā radioloģijā un datortomogrāfijā, ir iespējams 3. punkta d) apakšpunktā prasīto informāciju nosūtīt uz izskatīšanas reģistru. Aparatūra, kas uzstādīta pirms 2018. gada 6. februāris, var būt atbrīvota no šīs prasības;
f)
neskarot 3. punkta c), d) un e) apakšpunktu, jaunai medicīniskās radiodiagnostikas aparatūrai, kas rada jonizējošo starojumu, ir ierīce vai līdzvērtīgi līdzekļi, ar kuriem informē praktizējošo ārstu par attiecīgajiem parametriem pacienta dozas novērtēšanai. Attiecīgā gadījumā ar aparatūru šo informāciju ir iespējams nosūtīt uz izskatīšanas reģistru.
61. pants
Speciālas praktiskās darbības
1. Dalībvalstis nodrošina tās medicīniski radioloģiskās aparatūras, praktisko metožu un papildaprīkojuma piemērotību, ko izmanto medicīniskai apstarošanai:
a)
bērniem;
b)
veselības skrīninga programmas ietvaros;
c)
ja pacienta doza ir liela, kā tas var būt invazīvajā radioloģijā, kodolmedicīnā, datortomogrāfijā vai radioterapijā.
Īpašu uzmanību šajā praktiskajās darbībās pievērš kvalitātes nodrošināšanas programmām un dozu izvērtējumam vai veikto procedūru pārbaudi.
2. Dalībvalstis nodrošina, ka praktizējošie ārsti un personas, kas ir minētas 57. panta 2. punktā un īsteno 1. punktā minēto apstarošanu, saņem atbilstošu apmācību par šādām medicīniski radioloģiskām praktiskajām darbībām, kā prasīts 18. pantā.
62. pants
Īpaša aizsardzība grūtniecības un zīdīšanas laikā
1. Dalībvalstis nodrošina, ka nosūtītājs vai attiecīgā gadījumā praktizējošais ārsts, kā to paredz dalībvalstis, noskaidro, vai medicīniskajai apstarošanai pakļautā persona ir grūtniece vai baro bērnu ar krūti, ja vien tas nav izslēgts acīmredzamu iemeslu dēļ vai tam nav nozīmes konkrētās radioloģiskās procedūras gadījumā.
2. Ja grūtniecību nevar izslēgt un atkarībā no medicīniski radioloģiskās procedūras, īpaši, ja ir iesaistīti vēdera un iegurņa rajoni, sevišķu uzmanību pievērš pamatojumam, īpaši steidzamībai, un optimizācijai, ņemot vērā gan grūtnieci, gan nedzimušo bērnu.
3. Ja persona baro bērnu ar krūti, kodolmedicīnā atkarībā no medicīniski radioloģiskās procedūras, sevišķu uzmanību pievērš pamatojumam, īpaši steidzamībai, un optimizācijai, ņemot vērā gan minēto personu, gan bērnu.
4. Neskarot 1., 2. un 3. punktu, dalībvalstis veic pasākumus, lai palielinātu to personu informētību, uz kurām šis pants attiecas, piemēram, izplatot publisku informāciju atbilstošās vietās.
63. pants
Nejauša un neparedzēta apstarošana
Dalībvalstis nodrošina, ka:
a)
tiek veikti visi lietderīgie pasākumi, lai attiecībā uz medicīniskajai apstarošanai pakļautajām personām līdz minimumam samazinātu nejaušas vai neparedzētas apstarošanas varbūtību un lielumu;
b)
attiecībā uz radioterapeitiskām praktiskajām darbībām kvalitātes nodrošināšanas programma ietver pētījumu par nejaušas vai neparedzētas apstarošanas risku;
c)
attiecībā uz visu medicīnisko apstarošanu uzņēmums ievieš atbilstošu sistēmu tādu gadījumu uzskaitei un analīzei, kas ir saistīti vai ir potenciāli saistīti ar nejaušu vai neparedzētu medicīnisko apstarošanu, un tā ir samērīga ar attiecīgās praktiskās darbības radīto radioloģisko apdraudējumu;
d)
ir noteikta kārtība, lai nosūtītāju un praktizējošo ārstu, un pacientu vai pacienta pārstāvi informētu par klīniski nozīmīgu neparedzētu vai nejaušu apstarošanu un par veiktās analīzes rezultātiem;
e)
i)
uzņēmums, tiklīdz iespējams, informē kompetento iestādi par nozīmīgiem gadījumiem, kā to noteikusi kompetentā iestāde;
ii)
par izmeklēšanas rezultātiem un korektīviem pasākumiem šādu gadījumu novēršanai kompetentajai iestādei paziņo dalībvalsts norādītajā laikposmā;
f)
ir izveidoti mehānismi, lai laikus izplatītu informāciju, kas saistīta ar aizsardzību pret jonizējošo starojumu medicīniskas apstarošanas gadījumā, ņemot vērā nozīmīgu gadījumu gaitā gūto pieredzi.
64. pants
Iedzīvotāju dozu novērtēšana
Dalībvalstis nodrošina, ka radiodiagnostikas un invazīvās radioloģijas nolūkos veiktas medicīniskās apstarošanas individuālo dozu novērtēšanas sadalījumu nosaka, attiecīgā gadījumā ņemot vērā apstarošanai pakļauto personu sadalījumu pēc vecuma un dzimuma.
VIII NODAĻA
IEDZĪVOTĀJU APSTAROŠANA
1. SADAĻA
Iedzīvotāju aizsardzība un veselības aizsardzība ilgtermiņā normālos apstākļos
65. pants
Iedzīvotāju operatīvā aizsardzība
1. Dalībvalstis nodrošina, ka normālos apstākļos iedzīvotāju operatīvā aizsardzība no tādām praktiskajām darbībām, kurām vajadzīga licence, saistībā ar attiecīgajām iekārtām ietver:
a)
ierosinātā iekārtas novietojuma izskatīšanu un apstiprināšanu saistībā ar aizsardzību pret jonizējošo starojumu, ņemot vērā attiecīgos demogrāfiskos, meteoroloģiskos, ģeoloģiskos, hidroloģiskos un ekoloģiskos apstākļus;
b)
iekārtas pieņemšanu ekspluatācijā, nodrošinot pienācīgu aizsardzību pret jebkādu apstarošanu vai radioaktīvo piesārņojumu, kas varētu izplatīties aiz iekārtas perimetra, vai radioaktīvo piesārņojumu, kas varētu nokļūt zem iekārtas esošajā zemē;
c)
ar radioaktīvo izmešu noplūdi saistītu plānu izskatīšanu un apstiprināšanu;
d)
pasākumus, lai kontrolētu iedzīvotāju piekļuvi iekārtai.
2. Kompetentā iestāde attiecīgā gadījumā nosaka atļautos limitus kā daļu no izkliedes atļaujas un nosacījumus radioaktīvo izmešu noplūdei, kuros:
a)
ņem vērā rezultātus, ko devusi aizsardzības pret jonizējošo starojumu optimizācija;
b)
atspoguļo labu praksi līdzīgu iekārtu ekspluatācijā.
Turklāt šajās noplūdes atļaujās attiecīgā gadījumā ņem vērā vispārēja skrīninga izvērtējuma rezultātus, kura pamatā ir starptautiski atzīti zinātniski norādījumi, ja dalībvalsts ir noteikusi prasību par šādu izvērtējumu, lai pierādītu, ka ir izpildīti vides kritēriji, kas saistīti ar cilvēka veselības aizsardzību ilgtermiņā.
3. Attiecībā uz praktiskajām darbībām, kuras ir jāreģistrē, dalībvalstis normālos apstākļos nodrošina iedzīvotāju aizsardzību, izmantojot atbilstošu valsts regulējumu un pamatnostādnes.
66. pants
Iedzīvotāju dozu aplēšana
1. Dalībvalstis nodrošina, ka tiek veikti pasākumi, lai aplēstu iedzīvotāju dozas, ko rada atļautas praktiskās darbības. Šādu pasākumu apjoms ir proporcionāls attiecīgajam apstarošanas riskam.
2. Dalībvalstis nodrošina praktisko darbību apzināšanu, par kurām veicams iedzīvotāju dozu izvērtējums. Dalībvalstis precizē tās praktiskās darbības, par kurām reālistiski jāveic šis izvērtējums, un praktiskās darbības, attiecībā uz kurām ir pietiekami veikt skrīninga izvērtējumu.
3. Lai reālistiski novērtētu iedzīvotāju dozas, kompetentā iestāde:
a)
pieņem lēmumu par veicamo apsekojumu samērīgu apjomu un par informāciju, kas jāņem vērā, lai identificētu reprezentatīvo personu, ņemot vērā radioaktīvo vielu pārneses faktiskos ceļus;
b)
pieņem lēmumu par attiecīgo parametru uzraudzības samērīgu biežumu, kā noteikts a) apakšpunktā;
c)
nodrošina, ka reprezentatīvās personas dozu aplēses ietver:
i)
ārējā starojuma radīto dozu novērtējumu, vajadzības gadījumā norādot attiecīgā starojuma veidu;
ii)
radionuklīdu uzņemšanas novērtējumu, norādot radionuklīdu veidu un - vajadzības gadījumā - to fizikālo un ķīmisko stāvokli, un šo radionuklīdu radioaktivitātes koncentrācijas noteikšanu pārtikā un dzeramajā ūdenī vai citos attiecīgos vides elementos;
iii)
dozu novērtējumu, ko reprezentatīvā persona, kā noteikts a) apakšpunktā, var saņemt;
d)
nosaka, ka ir jāreģistrē un visām iesaistītajām personām pēc to lūguma ir jādara pieejami dati, kas saistīti ar ārējās apstarošanas un piesārņojuma mērījumiem, radionuklīdu uzņemšanas aplēsēm, kā arī reprezentatīvās personas saņemto dozu novērtējuma rezultāti.
67. pants
Radioaktīvās noplūdes monitorings
1. Dalībvalstis nosaka, ka uzņēmumam, kas atbildīgs par praktiskām darbībām, no kurām atļauta noplūde, atbilstoši jāuzrauga vai attiecīgā gadījumā jāizvērtē parastas ekspluatācijas gaitā radusies radioaktīvo gāzu vai šķidrumu noplūde vidē un par rezultātiem jāziņo kompetentajai iestādei.
2. Dalībvalstis nosaka, ka jebkuram uzņēmumam, kas atbildīgs par kodolreaktoru vai pārstrādes rūpnīcu, ir jāuzrauga radioaktīvo izmešu noplūde un par to jāziņo atbilstīgi standartizētajai informācijai.
68. pants
Uzņēmuma uzdevumi
Dalībvalstis nosaka, ka uzņēmumam jāveic šādi uzdevumi:
a)
panākt un uzturēt iedzīvotāju optimālu aizsardzības līmeni;
b)
pieņemt ekspluatācijā atbilstošas iekārtas un procedūras, kas paredzētas, lai mērītu un novērtētu iedzīvotāju apstarošanu un vides radioaktīvo piesārņojumu;
c)
veikt b) apakšpunktā minēto iekārtu efektivitātes un uzturēšanas pārbaudes un nodrošināt mērinstrumentu regulāru kalibrēšanu;
d)
konsultēties ar radiācijas drošības ekspertu, veicot a), b) un c) apakšpunktā minētos uzdevumus.
2. SADAĻA
Avārijas apstarošanas situācijas
69. pants
Reaģēšana avārijas gadījumā
1. Dalībvalstis nosaka, ka uzņēmumam nekavējoties jāpaziņo kompetentajai iestādei par katru avāriju saistībā ar praktiskām darbībām, par kurām tas ir atbildīgs, un jāveic visas atbilstīgās darbības seku mazināšanai.
2. Dalībvalstis nodrošina, ka to teritorijā notikušas avārijas gadījumā attiecīgais uzņēmums veic avārijas apstākļu un seku sākotnējo provizorisko novērtējumu un palīdz aizsargpasākumu veikšanā.
3. Dalībvalstis nodrošina, ka ir paredzēti aizsargpasākumi attiecībā uz:
a)
jonizējošā starojuma avotu, lai samazinātu vai apturētu jonizējošo starojumu, tostarp radionuklīdu noplūdi;
b)
vidi, lai samazinātu personu apstarošanu, ko izraisa radioaktīvās vielas, kas izplatās pa attiecīgajiem ceļiem;
c)
cilvēkiem, lai samazinātu viņu apstarošanu.
4. Valsts teritorijā vai ārpus tās notikušas avārijas gadījumā dalībvalsts vai kompetentā iestāde prasa:
a)
organizēt atbilstošus aizsargpasākumus, ņemot vērā avārijas reālos apstākļus un saskaņā ar optimizēto aizsardzības stratēģiju, kas ietilpst avārijas reaģēšanas plānā, un šādā sakarībā XI pielikuma B daļā ir norādīti elementi, kas jāiekļauj avārijas reaģēšanas plānā;
b)
novērtēt un reģistrēt avārijas sekas un aizsargpasākumu efektivitāti.
5. Dalībvalsts, ja situācija to prasa, nodrošina, ka tiek organizēta skarto personu ārstēšana.
70. pants
To iedzīvotāju informēšana, kurus var ietekmēt avārija
1. Dalībvalstis nodrošina, ka iedzīvotāji, kurus var ietekmēt avārija, tiek informēti par veselības aizsardzības pasākumiem, kas tiem piemērojami, un par to, kā tiem būtu jārīkojas šādas avārijas gadījumā.
2. Sniedzamajā informācijā ietilpst vismaz XII pielikuma A daļā izklāstītie elementi.
3. Šo informāciju 1. punktā minētajiem iedzīvotājiem dara zināmu bez īpaša pieprasījuma.
4. Dalībvalstis nodrošina, ka informācija tiek atjaunināta un izplatīta pēc noteikta laika/regulāri, kā arī tad, kad notiek būtiskas izmaiņas. Šī informācija ir pastāvīgi pieejama sabiedrībai.
71. pants
To iedzīvotāju informēšana, kurus faktiski ietekmējusi avārija
1. Dalībvalstis nodrošina to, ka, notiekot avārijai, iedzīvotāji, kurus tā faktiski ietekmējusi, tiek nekavējoties informēti par avārijas faktu, rīcību avārijas situācijā un attiecīgā gadījumā arī par šiem iedzīvotājiem piemērojamajiem veselības aizsardzības pasākumiem.
2. Sniedzamajā informācijā ietilpst tie XII pielikuma B daļā uzskaitītie jautājumi, kas attiecas uz konkrēto avārijas veidu.
3. SADAĻA
Esoša apstarošanas situācija
72. pants
Vides monitoringa programma
Dalībvalstis nodrošina, ka ir ieviesta atbilstoša vides monitoringa programma.
73. pants
Piesārņotās zonas
1. Dalībvalstis nodrošina, ka piesārņoto zonu pārvaldības optimizētajās aizsardzības stratēģijās pēc vajadzības ietver turpmāk minēto:
a)
stratēģijas uzdevumus, tostarp ilgtermiņa mērķus, un atbilstošos standartlīmeņus saskaņā ar 7. pantu;
b)
ietekmēto zonu robežas un ietekmēto iedzīvotāju datus;
c)
apsvērumus par to aizsargpasākumu nepieciešamību un apjomu, kuri jāpiemēro ietekmētajām zonām un iedzīvotājiem;
d)
apsvērumus par nepieciešamību novērst vai kontrolēt piekļuvi ietekmētajām zonām vai noteikt dzīves apstākļu ierobežojumus šajās zonās;
e)
novērtējumu par dažādu iedzīvotāju grupu apstarošanu un novērtējumu par personām pieejamajiem līdzekļiem, lai tās attiecībā uz sevi varētu kontrolēt apstarošanu.
2. Attiecībā uz zonām ar ilglaicīgu palikušo piesārņojumu, kurās dalībvalsts ir nolēmusi atļaut dzīvot un atsākt sociālās un saimnieciskās norises, dalībvalstis, apspriežoties ar ieinteresētajām personām, nodrošina, ka ir ieviesti vajadzīgie mehānismi, lai veiktu pastāvīgu apstarošanas kontroli ar mērķi radīt tādus dzīves apstākļus, kas uzskatāmi par normāliem, tostarp:
a)
tiek noteikti atbilstoši standartlīmeņi;
b)
tiek izveidota infrastruktūra, kas nodrošina pastāvīgus pašpalīdzības aizsargpasākumus ietekmētajās zonās, piemēram, informācijas sniegšanu, konsultācijas un monitoringu;
c)
vajadzības gadījumā - sanācijas pasākumi;
d)
vajadzības gadījumā - norobežotas zonas.
74. pants
Apstarošana ar radonu iekštelpās
1. Dalībvalstis nosaka valsts standartlīmeņus attiecībā uz radona koncentrāciju iekštelpās. Standartlīmeņi gada vidējai vērtībai radioaktivitātes koncentrācijai gaisā nav lielāki par 300 Bq m-3.
2. Saskaņā ar 103. pantā minēto valsts rīcības plānu dalībvalstis veicina pasākumus, lai apzinātu mājokļus, kuros radona koncentrācija (kā gada vidējā vērtība) pārsniedz standartlīmeni, un, attiecīgā gadījumā, ar tehnisku vai citu līdzekļu palīdzību sekmē radona koncentrācijas samazināšanas pasākumus šajos mājokļos.
3. Dalībvalstis nodrošina, ka vietējā un valsts mērogā ir pieejama informācija par apstarošanu ar radonu iekštelpās un saistītajiem veselības apdraudējumiem, par radona mērījumu veikšanas svarīgumu un par tehniskajiem līdzekļiem, kas pieejami esošās radona koncentrācijas samazināšanai.
75. pants
Gamma starojums no būvmateriāliem
1. Standartlīmenis, kuru piemēro ārējai apstarošanai no gamma starojuma, ko emitē būvmateriāli iekštelpās, papildus ārējai apstarošanai ārpus telpām, ir 1 mSv gadā.
2. Attiecībā uz būvmateriāliem, ko attiecīgā dalībvalsts ir apzinājusi kā tādus, kas rada bažas no aizsardzības pret jonizējošo starojumu viedokļa, ņemot vērā indikatīvo materiālu sarakstu, kas iekļauts XIII pielikumā, attiecībā uz to emitēto gamma starojumu, dalībvalstis nodrošina, ka, pirms tādu materiālu laišanas tirgū:
a)
tiek noteikta VIII pielikumā minēto radionuklīdu radioaktivitātes koncentrācija, un ka
b)
pēc pieprasījuma tiek sniegta informācija kompetentajai iestādei par mērījumu rezultātiem un atbilstošo radioaktivitātes koncentrācijas koeficientu, kā arī par citiem attiecīgiem faktoriem, kā noteikts VIII pielikumā.
3. Attiecībā uz tiem būvmateriālu veidiem, kas apzināti saskaņā ar 2. punktu, kuri var emitēt dozas, kas pārsniedz standartlīmeni, dalībvalstis pieņem lēmumu par atbilstošiem pasākumiem, kas var ietvert konkrētas prasības attiecīgajos būvniecības kodeksos vai šādu materiālu paredzētās izmantošanas ierobežojumus.
IX NODAĻA
DALĪBVALSTU UN KOMPETENTO IESTĀŽU VISPĀRĒJIE PIENĀKUMI UN CITAS REGULATĪVĀS KONTROLES PRASĪBAS
1. SADAĻA
Iestāžu infrastruktūra
76. pants
Kompetentā iestāde
1. Dalībvalstis izraugās kompetento iestādi, lai tā veiktu uzdevumus saskaņā ar šo direktīvu. Tās nodrošina, ka:
a)
kompetentās iestādes funkcionālu nodalīšanu no citām struktūrām vai organizācijām, kuras ir saistītas ar šajā direktīvā paredzēto praktisko darbību popularizēšanu vai izmantošanu, lai tādējādi nodrošinātu faktisku neatkarību no neatbilstīgas ietekmes uz tās reglamentēšanas funkciju;
b)
kompetentajai iestādei tiek piešķirtas juridiskas pilnvaras, kā arī cilvēkresursi un finanšu resursi, kas vajadzīgi tās pienākumu izpildei.
2. Ja saistībā ar konkrētu kompetences jomu dalībvalstī ir vairāk nekā viena kompetentā iestāde, tā izraugās vienu kontaktpunktu saziņai ar kompetentajām iestādēm citās dalībvalstīs. Ja nav pamatoti iespējams uzskaitīt visus šādus kontaktpunktus attiecībā uz dažādām kompetences jomām, dalībvalstis var izraudzīties vienotu kontaktpunktu.
3. Dalībvalstis paziņo Komisijai kontaktpunktu nosaukumu un adresi un to attiecīgās kompetences jomas, lai vajadzības gadījumā būtu iespējama ātra saziņa ar to iestādēm.
4. Dalībvalstis informē Komisiju par visām izmaiņām informācijā, kas minēta 3. punktā.
5. Komisija 3. un 4. punktā minēto informāciju dara zināmu visiem dalībvalsts kontaktpunktiem un periodiski, ne retāk kā reizi divos gados, publicē šo informāciju Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.
77. pants
Pārredzamība
Dalībvalstis nodrošina, ka uzņēmumiem, darbiniekiem, iedzīvotājiem, kā arī pacientiem un citām medicīniskai apstarošanai pakļautām personām ir pieejama informācija saistībā ar praktisko darbību kategoriju vai veidu pamatošanu un starojuma avotu un aizsardzības pret jonizējošo starojumu regulējumu. Šis pienākums arī paredz nodrošināt to, ka kompetentā iestāde sniedz informāciju savas kompetences jomās. Informāciju dara pieejamu saskaņā ar valsts tiesību aktiem un starptautiskām saistībām - ar noteikumu, ka tādējādi netiek apdraudētas citas intereses, kas atzītas valsts tiesību aktos vai starptautiskās saistībās, piemēram, inter alia, drošība.
78. pants
Informācija par aprīkojumu
1. Dalībvalstis nodrošina, ka katram uzņēmumam, kas iegādājas aprīkojumu, kurš satur radioaktīvus avotus vai jonizējošā starojuma ģeneratoru, tiek sniegta atbilstīga informācija par aprīkojuma potenciāliem radioloģiskajiem apdraudējumiem un par tā pareizu izmantošanu, pārbaudi un uzturēšanu, un ka uzņēmumam tiek demonstrēts, ka konstrukcija ļauj ierobežot apstarošanu līdz tik zemam līmenim, cik vien saprātīgi panākams.
2. Dalībvalstis nodrošina, ka katram uzņēmumam, kas iegādājas medicīnisku radioloģisko aprīkojumu, tiek sniegta atbilstīga informācija par riska novērtējumu attiecībā uz pacientiem, un par pieejamiem klīniskā novērtējuma elementiem.
79. pants
Dienestu un ekspertu atzīšana
1. Dalībvalstis nodrošina, ka ir ieviesti mehānismi, lai atzītu:
a)
arodveselības dienestus;
b)
dozimetrijas dienestus;
c)
radiācijas drošības ekspertus;
d)
medicīniskās fizikas ekspertus.
Dalībvalstis nodrošina, ka ir ieviesti nepieciešamie mehānismi, lai nodrošinātu šo dienestu un ekspertu kompetences nepārtrauktību.
Vajadzības gadījumā dalībvalstis var izveidot mehānismus, lai atzītu par radiācijas drošību atbildīgās personas.
2. Dalībvalstis precizē ar atzīšanu saistītās prasības un paziņo tās Komisijai.
3. Komisija informāciju, kas saņemta saskaņā ar 2. punktu, nodod dalībvalstu rīcībā.
80. pants
Arodveselības dienesti
Dalībvalsts nodrošina, ka arodveselības dienesti saskaņā ar VI nodaļu veic apstarošanai pakļauto darbinieku medicīnisko uzraudzību attiecībā uz viņu apstarošanu ar jonizējošo starojumu un darbinieku piemērotību to viņiem uzticēto uzdevumu izpildei, kas ietver darbu ar jonizējošo starojumu.
81. pants
Dozimetrijas dienesti
Dalībvalsts nodrošina, ka dozimetrijas dienesti nosaka apstarošanai pakļauto darbinieku, kuriem veic individuālu monitoringu, iekšējās vai ārējās dozas, lai reģistrētu saņemto dozu sadarbībā ar uzņēmumu un, ārējo darbinieku gadījumā, ar darba devēju un, attiecīgā gadījumā, arodveselības dienestu.
82. pants
Radiācijas drošības eksperts
1. Dalībvalsts nodrošina, ka attiecībā uz darbinieku apstarošanu un iedzīvotāju apstarošanu radiācijas drošības eksperts sniedz kompetentus padomus uzņēmumam jautājumos, kas saistīti ar atbilstību piemērojamām tiesiskajām prasībām.
2. Radiācijas drošības eksperta padomi attiecīgā gadījumā ietver šādus jautājumus, bet neaprobežojas ar tiem:
a)
atbilstošu dozas ierobežojumu optimizācija un noteikšana;
b)
jaunu iekārtu plānošana un jaunu vai modificētu starojuma avotu pieņemšana ekspluatācijā saistībā ar jebkuriem inženiertehniskiem kontroles pasākumiem, konstrukcijas īpatnībām, drošības iezīmēm un brīdinājuma ierīcēm, kas attiecas uz aizsardzību pret jonizējošo starojumu;
c)
kontroles un uzraudzības zonu iedalījums kategorijās;
d)
darbinieku klasifikācija;
e)
darba vietas un individuālās monitoringa programmas un saistītā individuālā dozimetrija;
f)
atbilstoši starojuma monitoringa instrumenti;
g)
kvalitātes nodrošinājums;
h)
vides monitoringa programma;
i)
radioaktīvo atkritumu apsaimniekošanas mehānismi;
j)
avāriju un negadījumu novēršanas mehānismi;
k)
gatavība un reaģēšana avārijas apstarošanas situācijās;
l)
apstarošanai pakļauto darbinieku mācību un pārkvalifikācijas programmas;
m)
avāriju un negadījumu izmeklēšana un analīze un atbilstoša rīcība stāvokļa uzlabošanai;
n)
grūtnieču un ar krūti barojošu darbinieču nodarbinātības apstākļi;
o)
atbilstošas dokumentācijas sagatavošana, piemēram, iepriekšēji riska novērtējumi un rakstiskas procedūras.
3. Radiācijas drošības eksperts vajadzības gadījumā uztur saikni ar medicīniskās fizikas ekspertu.
4. Radiācijas drošības ekspertam var uzdot, ja tas ir paredzēts valsts tiesību aktos, uzdevumus attiecībā uz darba ņēmēju un iedzīvotāju aizsardzību pret jonizējošo starojumu.
83. pants
Medicīniskās fizikas eksperts
1. Dalībvalstis pieprasa, lai medicīniskās fizikas eksperts pēc vajadzības darbotos vai sniegtu specializētas konsultācijas jautājumos, kas attiecas uz starojuma fiziku, saistībā ar šīs direktīvas VII nodaļā un 22. panta 4. punkta c) apakšpunktā izklāstīto prasību īstenošanu.
2. Dalībvalstis nodrošina, ka atkarībā no medicīniski radioloģiskās praktiskās darbības medicīniskās fizikas eksperts uzņemas atbildību par dozimetriju, tostarp par fizikāliem mērījumiem, lai novērtētu pacienta un citu medicīniskai apstarošanai pakļauto personu saņemto dozu, sniedz padomus par medicīniski radioloģisko aparatūru un jo īpaši palīdz šādos jautājumos:
a)
pacientu un citu medicīniskai apstarošanai pakļauto personu aizsardzības pret jonizējošo starojumu optimizācija, tostarp diagnostikas standartlīmeņu piemērošana un izmantošana;
b)
medicīniski radioloģiskās aparatūras kvalitātes nodrošinājuma definēšana un darbība;
c)
medicīniski radioloģiskās aparatūras pieņemšanas pārbaude;
d)
tehnisko specifikāciju sagatavošana medicīniski radioloģiskā aparatūras un iekārtu konstruēšanai;
e)
medicīniski radioloģisko iekārtu uzraudzība;
f)
tādu gadījumu analīze, kas saistīti vai ir potenciāli saistīti ar nejaušu vai neparedzētu medicīnisku apstarošanu;
g)
aparatūras izvēle aizsardzības pret jonizējošo starojumu mērījumu veikšanai;
h)
praktizējošo ārstu un citu darbinieku apmācība attiecīgos aizsardzības pret jonizējošo starojumu aspektos;
3. Medicīniskās fizikas eksperts vajadzības gadījumā uztur saikni ar radiācijas drošības ekspertu.
84. pants
Par radiācijas drošību atbildīgā persona
1. Dalībvalstis pieņem lēmumu par to, kurās praktiskajās darbībās nepieciešams izraudzīt par radiācijas drošību atbildīgo personu, lai uzņēmumā pārraudzītu vai veiktu ar aizsardzību pret jonizējošo starojumu saistītos uzdevumus. Dalībvalstis nosaka, ka uzņēmumiem par radiācijas drošību atbildīgās personas jānodrošina ar līdzekļiem, kas nepieciešami, lai tās varētu pildīt savus uzdevumus. Par radiācijas drošību atbildīgā persona ir pakļauta tieši uzņēmumam. Dalībvalstis var prasīt, lai ārējo darbinieku darba devēji vajadzības gadījumā izraudzītos par radiācijas drošību atbildīgo personu, lai pārraudzītu vai veiktu attiecīgus ar aizsardzību pret jonizējošo starojumu saistītos uzdevumus, kas attiecas uz viņu darbinieku aizsardzību.
2. Atkarībā no praktiskās darbības veida par radiācijas drošību atbildīgās personas uzdevumi, kas saistīti ar palīdzības sniegšanu uzņēmumam, var aptvert šādus jautājumus:
a)
nodrošināt, ka darbs ar starojumu tiek veikts saskaņā ar jebkuras konkrētas procedūras prasībām vai vietējiem noteikumiem;
b)
pārraudzīt darba vietas monitoringa programmas īstenošanu;
c)
uzturēt pienācīgus visu starojuma avotu reģistrus;
d)
veikt periodiskus novērtējumus par to, kādā stāvoklī ir attiecīgās drošības un brīdinājuma sistēmas;
e)
pārraudzīt personāla monitoringa programmas īstenošanu;
f)
pārraudzīt veselības uzraudzības programmas īstenošanu;
g)
pienācīgi iepazīstināt jaunos darbiniekus ar vietējiem noteikumiem un procedūrām;
h)
konsultēt par darba plāniem un sniegt komentārus;
i)
izstrādāt darba plānus;
j)
sniegt ziņojumus vietējai vadībai;
k)
piedalīties pasākumos par profilaksi, gatavību un reaģēšanu avārijas apstarošanas situācijās;
l)
informēt un apmācīt apstarošanai pakļautos darbiniekus;
m)
uzturēt saziņu ar radiācijas drošības ekspertu.
3. Par radiācijas drošību atbildīgās personas uzdevumu var pildīt uzņēmumā izveidota nodaļa radiācijas drošības jautājumos vai radiācijas drošības eksperts.
2. SADAĻA
Radioaktīvo avotu kontrole
85. pants
Vispārīgas prasības attiecībā uz vaļējiem starojuma avotiem
1. Dalībvalstis nodrošina, ka tiek veikti pasākumi, lai uzturētu vaļēju starojuma avotu kontroli attiecībā uz to atrašanās vietu, izmantošanu un - kad tie vairs nav vajadzīgi - pārstrādi vai apglabāšanu.
2. Dalībvalstis nosaka, ka uzņēmumam attiecīgā gadījumā un, ciktāl iespējams, jāveic datu uzskaite par tā atbildībā esošiem vaļējiem starojuma avotiem, tostarp atrašanās vietu, nodošanu un apglabāšanu vai noplūdi.
3. Dalībvalstis prasa katram uzņēmumam, kura rīcībā ir vaļējs radioaktīvais avots, nekavējoties paziņot kompetentajai iestādei par jebkuru nozaudēšanu, zādzību, nozīmīgu noplūdi vai neatļautu izmantošanu vai izplūdi.
86. pants
Vispārīgas prasības attiecībā uz slēgtiem starojuma avotiem
1. Dalībvalstis nodrošina, ka tiek veikti pasākumi, lai uzturētu slēgtu starojuma avotu kontroli attiecībā uz to atrašanās vietu, izmantošanu un - kad tie vairs nav vajadzīgi - pārstrādi vai apglabāšanu.
2. Dalībvalstis nosaka, ka uzņēmumam jāveic datu uzskaite par visiem slēgtiem starojuma avotiem, kas ir tā atbildībā, tostarp atrašanās vietu, nodošanu un apglabāšanu.
3. Dalībvalstis izveido sistēmu, kas tām ļauj būt atbilstoši informētām par visiem slēgtu augstas radioaktivitātes starojuma avotu nodošanas gadījumiem un, vajadzības gadījumā, par atsevišķu slēgtu starojuma avotu nodošanu.
4. Dalībvalstis prasa katram uzņēmumam, kura rīcībā ir slēgts starojuma avots, nekavējoties paziņot kompetentajai iestādei par jebkuru slēgta starojuma avota nozaudēšanu, nozīmīgu noplūdi, zādzību vai neatļautu izmantošanu.
87. pants
Slēgtu augstas radioaktivitātes starojuma avotu kontroles prasības
Pirms atļaujas izdošanas praktiskām darbībām ar slēgtiem augstas radioaktivitātes starojuma avotiem dalībvalstis nodrošina, ka:
a)
ir veikti atbilstoši pasākumi šo avotu drošai pārvaldībai un kontrolei, tostarp, kad tie kļūst par no lietošanas izņemtiem starojuma avotiem. Šādi pasākumi var paredzēt lietošanā neesošu starojuma avotu nodošanu piegādātājam vai to novietošanu apglabāšanas vai uzglabāšanas objektā, vai ražotāja vai piegādātāja pienākumu šos starojuma avotus pieņemt;
b)
ir veikti atbilstoši pasākumi ar finansiālu nodrošinājumu vai citā līdzvērtīgā veidā, kas ir piemērots konkrētajam starojuma avotam, šo starojuma avotu drošai pārvaldībai, kad tie kļūst par lietošanā neesošiem starojuma avotiem, tostarp gadījumā, ja uzņēmums kļūst maksātnespējīgs vai pārtrauc uzņēmējdarbību.
88. pants
Īpašas prasības par slēgtu augstas radioaktivitātes starojuma avotu licencēšanu
Papildus vispārīgajām licencēšanas prasībām, kas izklāstītas V nodaļā, dalībvalstis nodrošina, ka licencē praktiskai darbībai saistībā ar slēgtu augstas radioaktivitātes starojuma avotu ir ietverti šādi aspekti (bet to uzskaitījums nav izsmeļošs):
a)
pienākumi;
b)
personāla minimālā kompetence, tajā skaitā informēšana un apmācība;
c)
starojuma avota, starojuma avota konteinera un papildu aprīkojuma minimālie darbības kritēriji;
d)
prasības attiecībā uz avārijas procedūrām un sakaru līnijām;
e)
darba procedūras, kas jāievēro;
f)
aprīkojuma, starojuma avotu un konteineru uzturēšana;
g)
lietošanā neesošu starojuma avotu pienācīga pārvaldība, tostarp - vajadzības gadījumā - vienošanās par vairs neizmantotu starojuma avotu nodošanu ražotājam, piegādātājam, citam pilnvarotam uzņēmumam vai atkritumu apglabāšanas vai uzglabāšanas objektam.
89. pants
Uzskaite uzņēmumā
Dalībvalstis prasa reģistros par slēgtiem augstas radioaktivitātes starojuma avotiem iekļaut informāciju, kas norādīta XIV pielikumā, un uzņēmumam pēc pieprasījuma iesniegt kompetentajai iestādei visu šo reģistru vai to daļas kopijas elektroniskā formā vai rakstiskā formātā un saskaņā vismaz ar šādiem nosacījumiem:
a)
bez liekas kavēšanās šādas datu uzskaites izveides laikā, kura notiek tik drīz, cik pamatoti iespējams pēc starojuma avota iegādes;
b)
laika intervālos, kas jānosaka dalībvalstīm;
c)
ja ir mainījies informācijas lapā norādītais stāvoklis;
d)
bez liekas kavēšanās pēc tam, kad slēgta ar konkrētu starojuma avotu saistītu datu uzskaite, ja uzņēmums vairs nav šā starojuma avota turētājs; norādot tā uzņēmuma vai atkritumu apglabāšanas vai uzglabāšanas objekta nosaukumu, kam šis starojuma avots ir nodots;
e)
bez liekas kavēšanās pēc tam, kad slēgta šādu datu uzskaite, ja uzņēmums vairs nav neviena starojuma avota turētājs.
Uzņēmuma veidotie uzskaites dati ir pieejami inspekcijās, ko veic kompetentā iestāde.
90. pants
Uzskaite, ko veic kompetentā iestāde
Dalībvalstis nodrošina, ka kompetentā iestāde veic datu uzskaiti par jebkuru uzņēmumu, kurš ir pilnvarots veikt praktiskas darbības ar slēgtiem augstas radioaktivitātes starojuma avotiem, un par to rīcībā esošiem slēgtiem augstas radioaktivitātes starojuma avotiem. Uzskaitē iekļauj datus par attiecīgo radionuklīdu, par minētā avota radioaktivitātes līmeni izgatavošanas laikā vai - ja šis radioaktivitātes līmenis nav zināms - laikā, kad starojuma avots pirmo reizi laists tirgū vai kad uzņēmums to ieguvis, kā arī par starojuma avota veidu. Kompetentā iestāde atjaunina uzskaites datus, ņemot vērā starojuma avotu nodošanu un citus faktorus.
91. pants
Slēgtu augstas radioaktivitātes starojuma avotu kontrole
1. Dalībvalstis pieprasa, lai uzņēmums, kas veic darbības ar slēgtiem augstas radioaktivitātes starojuma avotiem, ievērotu XV pielikumā noteiktās prasības.
2. Dalībvalstis pieprasa, lai ražotājs, piegādātājs un katrs uzņēmums nodrošinātu, ka slēgtie augstas radioaktivitātes starojuma avoti un to konteineri atbilst XVI pielikumā noteiktajām prasībām par identificēšanu un marķēšanu.
3. SADAĻA
Bezsaimnieka starojuma avoti
92. pants
Bezsaimnieka starojuma avotu atklāšana
1. Dalībvalstis nodrošina, ka tiek veikti pasākumi, lai:
a)
vairotu vispārējo informētību par bezsaimnieka starojuma avotu iespējamu esamību un ar tiem saistītiem apdraudējumiem; un
b)
sniegtu norādījumus personām, kurām ir aizdomas vai kuras zina par bezsaimnieka starojuma avota esamību, attiecībā uz to, kā informēt kompetento iestādi un kādas rīcības veikt.
2. Dalībvalstis veicina tādu sistēmu izveidi, kuru mērķis ir bezsaimnieka starojuma avotu atklāšana tādās vietās kā lielas metāllūžņu noliktavas un jaudīgas metāllūžņu pārstrādes iekārtas, kurās parasti var atrasties bezsaimnieka starojuma avoti, vai, attiecīgā gadījumā, nozīmīgos tranzītmezglos.
3. Dalībvalstis nodrošina, ka personām, kurām radušās aizdomas par bezsaimnieka starojuma avota esamību un kuras parasti nav iesaistītas darbībās, uz ko attiecas prasības par aizsardzību pret jonizējošo starojumu, tiek nekavējoties sniegtas specializētas tehniskās konsultācijas un palīdzība. Konsultāciju un palīdzības galvenais mērķis ir darbinieku un iedzīvotāju aizsardzība pret jonizējošo starojumu un starojuma avota drošība.
93. pants
Metāla piesārņojums
1. Dalībvalstis veicina tādu sistēmu izveidi, kuru mērķis ir atklāt radioaktīvā piesārņojuma klātbūtni no trešām valstīm importētos metāla izstrādājumos tādās vietās kā lieli objekti, kas nodarbojas ar metālu importēšanu, vai nozīmīgos tranzītmezglos.
2. Dalībvalstis prasa, lai metāllūžņu pārstrādes iekārtu vadība nekavējoties informētu kompetento iestādi, ja tai ir aizdomas vai informācija par bezsaimnieka starojuma avota kušanu vai citu metalurģisku procesu, un prasa, lai piesārņotie materiāli netiktu izmantoti, laisti tirgū vai apglabāti bez kompetentās iestādes iesaistes.
94. pants
Bezsaimnieka starojuma avotu reģenerēšana, pārvaldība, kontrole un apglabāšana
1. Dalībvalstis nodrošina, ka kompetentā iestāde ir sagatavojusies vai paredzējusi noteikumus, tostarp sadalījusi pienākumus, lai kontrolētu un reģenerētu bezsaimnieka starojuma avotus un novērstu avārijas, ko izraisa bezsaimnieka starojuma avoti, un ir izstrādājusi atbilstīgus reaģēšanas plānus un pasākumus.
2. Dalībvalstis pēc vajadzības nodrošina darbu kopuma organizēšanu, lai atgūtu bezsaimnieka starojuma avotus, kas palikuši no iepriekšējām praktiskām darbībām.
Šis darbu kopums var ietvert dalībvalstu finansiālu līdzdalību starojuma avotu reģenerēšanas, pārvaldības, kontroles un apglabāšanas izmaksu segšanā un var ietvert arī iestāžu un uzņēmumu arhīvu datu izpēti, piemēram, pētniecības institūtos, materiālu testēšanas institūtos vai slimnīcās.
95. pants
Finansiāls nodrošinājums bezsaimnieka starojuma avotiem
Dalībvalstis nodrošina, ka tiek izveidota finansiāla nodrošinājuma sistēma vai rasti citi līdzvērtīgi veidi, kā segt iejaukšanās izdevumus, kuri saistīti ar bezsaimnieka starojuma avotu atgūšanu un kuri var rasties, īstenojot 94. panta prasības.
4. SADAĻA
Nozīmīgi gadījumi
96. pants
Paziņošana par nozīmīgiem gadījumiem un to reģistrēšana
Dalībvalstis prasa, lai uzņēmums:
a)
atbilstīgā gadījumā ieviestu sistēmu tādu nozīmīgu gadījumu reģistrēšanai un analīzei, kas saistīti vai ir potenciāli saistīti ar nejaušu vai neparedzētu apstarošanu;
b)
nekavējoties ziņotu kompetentajai iestādei par jebkādu nozīmīgu gadījumu, kas izraisa vai var izraisīt personas apstarošanu, kas pārsniedz operacionālos limitus vai neatbilst ekspluatācijas nosacījumiem, kuri izklāstīti atļaujas saņemšanas prasībās attiecībā uz darbinieku apstarošanu vai iedzīvotāju apstarošanu vai kurus attiecībā uz medicīnisko apstarošanu definējusi kompetentā iestāde, tostarp par izmeklēšanas rezultātiem un korektīviem pasākumiem šādu gadījumu novēršanai.
5. SADAĻA
Avārijas apstarošanas situācijas
97. pants
Avārijas pārvaldības sistēma
1. Dalībvalstis nodrošina, ka tiek ņemts vērā gan tas, ka avārijas var rasties to teritorijā, gan arī tas, ka dalībvalstis var ietekmēt avārijas, kuras radušās ārpus to teritorijas. Dalībvalstis izveido avārijas pārvaldības sistēmu un izstrādā atbilstošus administratīvos noteikumus šīs sistēmas uzturēšanai. Avārijas pārvaldības sistēmā ietilpst XI pielikuma A daļā uzskaitītie elementi.
2. Avārijas pārvaldības sistēmu izstrādā samērīgu ar potenciālo avārijas apstarošanas situāciju novērtējuma rezultātiem un piemērotu tam, lai efektīvi reaģētu uz avārijas apstarošanas situācijām saistībā ar praktiskām darbībām vai neparedzētiem notikumiem.
3. Avārijas pārvaldības sistēma paredz avārijas reaģēšanas plānu izstrādi ar mērķi novērst audu reakcijas, kas rada smagu deterministisku ietekmi uz jebkuru personu no iedarbībai pakļauto iedzīvotāju vidus, un samazināt stohastiskas ietekmes risku, ņemot vērā aizsardzības pret jonizējošo starojumu vispārīgos principus un standartlīmeņus, kas minēti III nodaļā.
98. pants
Gatavība avārijas situācijām
1. Dalībvalstis nodrošina, ka laikus tiek izstrādāti avārijas reaģēšanas plāni attiecībā uz dažādiem avāriju veidiem, kas apzināti potenciālo avārijas apstarošanas situāciju novērtējumā.
2. Avārijas reaģēšanas plānos iekļauj XI pielikuma B daļā uzskaitītos elementus.
3. Avārijas reaģēšanas plānos iekļauj arī noteikumu par pāreju no avārijas apstarošanas situācijas uz esošu apstarošanas situāciju.
4. Dalībvalstis nodrošina, ka avārijas reaģēšanas plānus regulāri testē, pārskata un vajadzības gadījumā pārstrādā, ņemot vērā pieredzi, kas gūta iepriekšējās avārijas apstarošanas situācijās, un ņemot vērā rezultātus, kas gūti, valsts un starptautiskā līmenī piedaloties ar avārijas situācijām saistītās mācībās.
5. Avārijas reaģēšanas plānos vajadzības gadījumā iekļauj attiecīgus elementus no 97. pantā minētās avārijas pārvaldības sistēmas.
99. pants
Starptautiskā sadarbība
1. Dalībvalstis sadarbojas ar citām dalībvalstīm un trešām valstīm attiecībā uz tādām iespējamām avārijām savā teritorijā, kuras var ietekmēt citas dalībvalstis vai trešās valstis, lai ar šo sadarbību atvieglotu radioloģiskās aizsardzības organizēšanu minētajās dalībvalstīs vai trešās valstīs.
2. Dalībvalstis tādas avārijas gadījumā, kura notikusi to teritorijā vai kura var atstāt radioloģiskas sekas to teritorijā, nekavējoties nodibina kontaktus ar visām pārējām dalībvalstīm un ar trešām valstīm, kuras var būt iesaistītas vai varētu būt skartas, lai apmainītos ar informāciju par apstarošanas situācijas novērtējumu un koordinētu aizsargpasākumus un sabiedrības informēšanu, attiecīgi izmantojot divpusējas vai starptautiskas informācijas apmaiņas un koordinācijas sistēmas. Šīs koordinācijas darbības netraucē vai neaizkavē veikt nekādas darbības, kuras ir nepieciešams veikt valsts līmenī.
3. Dalībvalstis nekavējoties apmainās ar informāciju un sadarbojas ar citām atbilstīgām dalībvalstīm, atbilstīgām trešām valstīm un atbilstīgām starptautiskajām organizācijām attiecībā uz slēgtu augstas radioaktivitātes starojuma avotu, citu radioaktīvu avotu un bīstamu radioaktīvu materiālu nozaudēšanu, zādzību vai atklāšanu un attiecībā uz saistīto turpmāko darbu vai izmeklēšanu, neskarot atbilstīgās konfidencialitātes prasības un attiecīgos valsts tiesību aktus.
4. Dalībvalstis vajadzības gadījumā sadarbojas ar citām dalībvalstīm un trešām valstīm, kad notiek pāreja no avārijas apstarošanas situācijas uz esošu apstarošanas situāciju.
6. SADAĻA
Esošas apstarošanas situācijas
100. pants
Programmas par esošām apstarošanas situācijām
1. Dalībvalstis nodrošina, ka tad, ja ir pazīmes vai pierādījumi attiecībā uz apstarošanu, kuru nevar ignorēt no aizsardzības pret jonizējošo starojumu viedokļa, tiek veikti pasākumi, lai apzinātu un novērtētu esošas apstarošanas situācijas, ņemot vērā XVII pielikumā uzskaitītos esošo apstarošanas situāciju veidus, un lai noteiktu atbilstošas darbinieku apstarošanas un iedzīvotāju apstarošanas situācijas.
2. Ņemot vērā vispārīgo pamatošanas principu, dalībvalstis var nolemt, ka esoša apstarošanas situācija neprasa veikt aizsargpasākumus vai pasākumus stāvokļa uzlabošanai.
3. Uz esošām apstarošanas situācijām, kas rada bažas no aizsardzības pret jonizējošo starojumu viedokļa un par kurām var piešķirt juridisku atbildību, attiecas atbilstošās prasības par plānotām apstarošanas situācijām, un tātad par šādām apstarošanas situācijām ir jāziņo, kā norādīts 25. panta 2. punktā.
101. pants
Stratēģiju izstrāde
1. Dalībvalstis organizē stratēģiju izstrādi, lai nodrošinātu esošo apstarošanas situāciju pienācīgu pārvaldību, kas būtu samērīga ar riskiem un aizsargpasākumu efektivitāti.
2. Katra stratēģija ietver:
a)
īstenojamos mērķus;
b)
atbilstošus standartlīmeņus, ņemot vērā I pielikumā norādītos standartlīmeņus.
102. pants
Stratēģiju īstenošana
1. Dalībvalstis piešķir atbildību par tādu stratēģiju īstenošanu, kuru mērķis ir nodrošināt esošo apstarošanas situāciju pārvaldību, un nodrošināt pienācīgu koordināciju starp attiecīgajām pusēm, kas iesaistītas pasākumu stāvokļa uzlabošanai un aizsargpasākumu īstenošanā. Dalībvalstis vajadzības gadījumā paredz ieinteresēto personu iesaisti lēmumos par apstarošanas situāciju pārvaldības stratēģiju izstrādi un īstenošanu.
2. Optimizē visu stratēģijas īstenošanai paredzēto aizsargpasākumu veidu, apjomu un ilgumu.
3. Novērtē stratēģijas īstenošanas rezultātā radušos dozu sadalījumu. Apsver papildu pasākumus, lai optimizētu aizsardzību un samazinātu jebkuru apstarošanu, kas joprojām pārsniedz standartlīmeni.
4. Dalībvalstis nodrošina, ka tie, kas ir atbildīgi par stratēģijas īstenošanu, regulāri:
a)
novērtē pieejamos pasākumus stāvokļa uzlabošanai un aizsargpasākumus, lai sasniegtu izvirzītos mērķus un nodrošinātu plānoto un īstenoto pasākumu efektivitāti;
b)
sniedz informāciju apstarošanai pakļautajiem iedzīvotājiem par potenciālo apdraudējumu veselībai un pieejamajiem līdzekļiem iedzīvotāju apstarošanas samazināšanai;
c)
sniedz norādījumus apstarošanas pārvaldībai individuālā vai vietējā līmenī;
d)
attiecībā uz darbībām ar dabā sastopamiem radioaktīvajiem materiāliem, kuras nepārvalda kā plānotas apstarošanas situācijas, sniedz informāciju par atbilstošiem līdzekļiem koncentrācijas un apstarošanas monitoringam un par aizsargpasākumu veikšanu.
103. pants
Radona rīcības plāns
1. Piemērojot 100. panta 1. punktu, dalībvalstis izstrādā valsts rīcības plānus, lai novērstu ilgtermiņa riskus, ko rada apstarošana no radona mājokļos, publiski pieejamās ēkās un darba vietās, attiecībā uz jebkuru radona nokļūšanas avotu - augsni, būvmateriāliem vai ūdeni. Šajā rīcības plānā ņem vērā XVIII pielikumā izklāstītos jautājumus, un to regulāri atjaunina.
2. Dalībvalstis nodrošina, ka ir ieviesti atbilstoši pasākumi, lai novērstu radona nokļūšanu jaunās ēkās. Šie pasākumi var ietvert konkrētas prasības valstu būvniecības kodeksos.
3. Dalībvalstis apzina zonas, kurās ir paredzams, ka radona koncentrācija (kā gada vidējā vērtība) nozīmīgā daudzumā ēku pārsniegs attiecīgo valsts standartlīmeni.
7. SADAĻA
Noteikumu izpildes sistēma
104. pants
Inspekcijas
1. Dalībvalstis izveido inspekcijas sistēmu vai sistēmas, lai izpildītu saskaņā ar šo direktīvu pieņemtos noteikumus un vajadzības gadījumā uzsāktu uzraudzības un korektīvus pasākumus.
2. Dalībvalstis nodrošina, ka kompetentā iestāde izstrādā inspekcijas programmu, kurā ir ņemts vērā ar praktiskajām darbībām saistītā apdraudējuma potenciālais lielums un veids, ar praktiskajām darbībām saistīto aizsardzības pret jonizējošo starojumu jautājumu vispārīgs novērtējums un tas, kā tiek pildīti saskaņā ar šo direktīvu pieņemtie noteikumi.
3. Dalībvalstis nodrošina katras inspekcijas konstatējumu dokumentēšanu un paziņošanu attiecīgajam uzņēmumam. Ja konstatējumi attiecas uz ārējo darbinieku vai darbiniekiem, atbilstīgā gadījumā konstatējumus iesniedz arī attiecīgajam darba devējam.
4. Dalībvalstis nodrošina, ka tiek publiskota vispārīga informācija par inspekcijas programmām un svarīgākajiem konstatējumiem saistībā ar to īstenošanu.
5. Dalībvalstis nodrošina, ka ir ieviesti mehānismi, lai attiecīgām personām, tostarp starojuma avotu ražotājiem un piegādātājiem un vajadzības gadījumā starptautiskām organizācijām, laikus izplatītu aizsardzības un drošības informāciju par nozīmīgu pieredzi, kas gūta no inspekcijām un paziņotajiem negadījumiem un avārijām, kā arī attiecīgos konstatējumus.
105. pants
Noteikumu izpilde
Dalībvalstis nodrošina, ka kompetentā iestāde ir pilnvarota prasīt, lai jebkura fiziska vai juridiska persona novērstu nepilnības un nepieļautu to atkārtošanos, vai vajadzības gadījumā anulēt atļauju, ja regulatīvās inspekcijas vai cita regulatīva novērtējuma rezultāti liecina, ka apstarošanas situācija neatbilst noteikumiem, kas pieņemti saskaņā ar šo direktīvu.
X NODAĻA
NOBEIGUMA NOTEIKUMI
106. pants
Transponēšana
1. Dalībvalstīs stājas spēkā normatīvie un administratīvie akti, kas vajadzīgi, lai izpildītu šīs direktīvas prasības līdz 2018. gada 6. februāris.
2. Kad dalībvalstis pieņem minētos noteikumus, tajos ietver atsauci uz šo direktīvu, vai arī šādu atsauci pievieno to oficiālajai publikācijai. Dalībvalstis nosaka paņēmienus, kā izdarāma šāda atsauce.
3. Dalībvalstis dara Komisijai zināmus savu tiesību aktu noteikumus, ko tās pieņem jomā, uz kuru attiecas šī direktīva.
107. pants
Atcelšana
Direktīvu 89/618/Euratom, Direktīvu 90/641/Euratom, Direktīvu 96/29/Euratom, Direktīvu 97/43/Euratom un Direktīvu 2003/122/Euratom atceļ no 2018. gada 6. februāris.
Atsauces uz atceltajām direktīvām uzskata par atsaucēm uz šo direktīvu un lasa saskaņā ar XIX pielikumā ietverto atbilstības tabulu.
108. pants
Stāšanās spēkā
Šī direktīva stājas spēkā divdesmitajā dienā pēc tās publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.
109. pants
Adresāti
Šī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.
Briselē, 2013. gada 5. decembrī