РЕШЕНИЕ ЗА ИЗПЪЛНЕНИЕ НА КОМИСИЯТА
от 19 декември 2012 година
съгласно Директива 95/46/ЕО на Европейския парламент и на Съвета относно достатъчната степен на защита на личните данни от страна на Нова Зеландия
(нотифицирано под номер C(2012) 9557)
(текст от значение за ЕИП)
(2013/65/ЕС)
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз,
като взе предвид Директива 95/46/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 24 октомври 1995 г. за защита на физическите лица при обработването на лични данни и за свободното движение на тези данни (1), и по-специално член 25, параграф 6 от нея,
след консултация с Европейския надзорен орган по защита на данните,
като има предвид, че:
(1)
Съгласно Директива 95/46/ЕО от държавите членки се изисква да предвидят, че предаването на лични данни на трета страна може да се извършва само ако въпросната трета страна гарантира достатъчна степен на защита и ако законодателствата на държавите членки по прилагане на други разпоредби от директивата бъдат спазени преди предаването.
(2)
Комисията може да установи, че третата страна гарантира достатъчна степен на защита. В такъв случай държавите членки могат да предават лични данни, без да са необходими допълнителни гаранции.
(3)
Директива 95/46/ЕО изисква степента на защита на данните да бъде преценявана с оглед на всички обстоятелства, свързани с операцията по предаване на данни или набора от операции по предаване на данни, като се обръща специално внимание на определени елементи, посочени в директивата, които са свързани с предаването.
(4)
Поради съществуващите различни подходи в третите страни по отношение на защитата на данните, е необходимо извършването на оценката за адекватност и приемането и изпълнението на всяко решение, основаващо се на Директива 95/46/ЕО, да стават по начин, който не води до произволна или необоснована дискриминация по отношение на или между трети страни, в които съществуват сходни условия, нито представлява скрита пречка за търговията съгласно действащите международни ангажименти на Съюза.
(5)
Нова Зеландия е бивша британска колония. Тя става независим доминион през 1907 г., но до 1947 г. конституционните ѝ връзки с Великобритания официално не са прекъснати. Нова Зеландия е унитарна държава и няма писана конституция в общоприетия смисъл на утвърден конститутивен документ. Тя е конституционна монархия и парламентарна демокрация по уестминстърския модел, като неин държавен глава е кралицата на Нова Зеландия.
(6)
В страната се прилага принципът на парламентарния суверенитет. По традиция обаче съществуват известен брой закони с особено конституционно значение, които се считат за „върховно законодателство“ (higher law). Това означава, че те са част от конституционната основа или среда и оказват влияние върху практиките на държавните органи и приемането на останалото законодателство. Освен това за изменението или отменянето на въпросното законодателство е необходим общ политически консенсус. Няколко такива закона - Хартата за правата (Bill of Rights Act) от 28 август 1990 г. (общ закон (Public Act) № 109 от 1990 г.), Законът за правата на човека (Human Rights Act) от 10 август 1993 г. (общ закон (Public Act) № 82 от 1993 г.) и Законът за правото на неприкосновеност на личния живот (Privacy Act) от 17 май 1993 г. (общ закон (Public Act) № 28 от 1993 г.) - са свързани със защитата на данните. Конституционното значение на това законодателство проличава от традицията, според която то трябва да бъде взето предвид при изготвянето или предлагането на ново законодателство.
(7)
Правните норми за защитата на личните данни в Нова Зеландия са установени предимно в Закона за правото на неприкосновеност на личния живот, изменен със Закона за изменение на Закона за правото на неприкосновеност на личния живот (трансгранично информиране) (Privacy (Cross-border Information) Amendment Act) от 7 септември 2010 г. (общ закон (Public Act) № 113 от 2010 г.). Този по-ранен от Директива 95/46/ЕО закон не се ограничава до автоматизирано обработваните данни или съдържащите се във файл структурирани данни, а обхваща цялата лична информация, независимо от нейното естество или форма. Той се прилага спрямо публичния и частния сектор в тяхната цялост, с няколко специфични изключения от обществен интерес, каквито може да се очакват в едно демократично общество.
(8)
В Нова Зеландия съществуват няколко правни уредби, посветени на въпросите относно правото на неприкосновеност на личния живот, от гледна точка на политика, разпоредби или юрисдикции, компетентни да разглеждат оплаквания. Някои от тях са регламентирани в законодателството, докато други зависят от саморегулиращи се професионални образувания, като например в областта на медиите, директния маркетинг, нежеланите електронни съобщения, пазарните проучвания, здравословното състояние и уврежданията, банковото и застрахователното дело и спестяванията.
(9)
В допълнение към законодателството, приемано от парламента на Нова Зеландия, съществува и внушителен корпус от правила на обичайното право, които произтичат от английското обичайно право и в който са обхванати релевантни за защитата на данните принципи и разпоредби на обичайното право. Сред основните принципи на обичайното право е принципът, че достойнството на личността е от първостепенно значение за правото. Този принцип на обичайното право е ключов елемент от общия контекст при постановяването на съдебните решения в Нова Зеландия. От съдебната практика на тази страна, основаваща се на обичайното право, също могат да се изведат редица други аспекти на неприкосновеността на личния живот, сред които са накърняването на неприкосновеността на личния живот, злоупотребата с доверие и инцидентната защита в случай на клевета, нарушаване на обществения ред, тормоз, злонамерена лъжа, небрежност и други.
(10)
Правните норми за защита на данните, приложими в Нова Зеландия, обхващат всички основни принципи, необходими за осигуряването на достатъчна степен на защита на физическите лица, като в тях се предвиждат и изключения и ограничения с цел защитата на важни обществени интереси. Тези правни норми за защита на данните и изключенията отразяват принципите, установени в Директива 95/46/ЕО.
(11)
Прилагането на правните норми за защита на данните се гарантира чрез административни и съдебни средства за защита и чрез независим надзор, осъществяван от надзорен орган - Комисаря по въпросите на неприкосновеността на личния живот, който разполага с подобни на предвидените в член 28 от Директива 95/46/ЕО правомощия и който действа като независим орган. Освен това всяка заинтересована страна може да търси защита по съдебен ред за обезщетяване на вреди, възникнали в резултат на незаконно обработване на личните ѝ данни.
(12)
Поради това следва да се счита, че Нова Зеландия осигурява достатъчна степен на защита на личните данни съгласно предвиденото в Директива 95/46/ЕО.
(13)
Настоящото решение следва да се отнася до достатъчния характер на степента на защита, предоставяна в Нова Зеландия, с оглед на спазването на изискванията на член 25, параграф 1 от Директива 95/46/ЕО. То не трябва да засяга други условия или ограничения за прилагането на други разпоредби от директивата, отнасящи се до обработването на лични данни в държавите членки.
(14)
В интерес на прозрачността, а и за да се обезпечи възможността компетентните органи в държавите членки да осигурят защитата на лицата по отношение на обработването на техните лични данни, е необходимо да се укажат извънредните обстоятелства, при които спирането на определени потоци от данни може да бъде счетено за основателно въпреки констатацията за наличие на достатъчна степен на защита.
(15)
Работната група за защита на лицата при обработването на лични данни, създадена съгласно член 29 от Директива 95/46/ЕО, даде положително становище относно степента на защита в Нова Зеландия по отношение на личните данни (2). Това становище бе взето предвид при подготовката на настоящото решение за изпълнение.
(16)
Мерките, предвидени в настоящото решение, са в съответствие със становището на комитета, учреден съгласно член 31, параграф 1 от Директива 95/46/ЕО,
ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:
Член 1
1. За целите на член 25, параграф 2 от Директива 95/46/ЕО се счита, че Нова Зеландия осигурява достатъчна степен на защита на личните данни, предавани от Съюза.
2. Компетентният надзорен орган за прилагането на правните норми за защита на данните в Нова Зеландия е посочен в приложението към настоящото решение.
Член 2
1. Без да се засягат правомощията им да предприемат действия за гарантиране на спазването на националното законодателство, прието на основание на разпоредби, различни от член 25 от Директива 95/46/ЕО, компетентните органи на държавите членки могат да упражняват правомощията, с които разполагат, за да спрат потоците от данни към получател в Нова Зеландия с цел защита на лицата по отношение на обработването на техните лични данни в следните случаи:
а)
когато компетентен орган на Нова Зеландия е установил, че получателят нарушава приложимите норми за защита; или
б)
когато е много вероятно, че нормите за защита се нарушават, има основателни причини да се смята, че компетентният орган в Нова Зеландия не взема или няма да вземе подходящи и навременни мерки за разрешаване на случая, продължаването на предаването на данни би довело до неизбежен риск от сериозно увреждане на субектите на данни и при дадените обстоятелства компетентните органи на държавата членка са положили достатъчни усилия да предупредят отговарящия за обработването, който е установен в Нова Зеландия, и да му дадат възможност за отговор.
2. Спирането престава да действа веднага щом бъде осигурено спазването на нормите за защита и компетентният орган в съответните държави членки бъде уведомен за това.
Член 3
1. Държавите членки уведомяват незабавно Комисията за мерките, приети на основание член 2.
2. Държавите членки и Комисията се информират взаимно за случаите, при които действията на органите, отговорни за гарантиране на спазването на нормите за защита в Нова Зеландия, не са достатъчни за осигуряване на такова спазване.
3. Ако информация, събрана съгласно член 2, параграф 1 и параграфи 1 и 2 от настоящия член, показва, че даден орган, натоварен със задачата да гарантира спазването на нормите за защита в Нова Зеландия, не изпълнява ефикасно функциите си, Комисията уведомява компетентния орган в Нова Зеландия и, ако е необходимо, представя проект за мерки съгласно процедурата по член 31, параграф 2 от Директива 95/46/ЕО с оглед отменяне или спиране на действието на настоящото решение или ограничаване на неговото приложно поле.
Член 4
Комисията наблюдава прилагането на настоящото решение и съобщава съответните констатации на комитета, учреден съгласно член 31 от Директива 95/46/ЕО, включително всяка информация, която би могла да има отражение върху съдържащата се в член 1 от настоящото решение констатация, че защитата в Нова Зеландия е достатъчна по смисъла на член 25 от Директива 95/46/ЕО, както и всяка информация, че решението се прилага по дискриминационен начин.
Член 5
Държавите членки предприемат всички необходими мерки, за да се съобразят с настоящото решение до 20 март 2013 г.
Член 6
Адресати на настоящото решение са държавите членки.
Съставено в Брюксел на 19 декември 2012 година.
KOMISIJAS ĪSTENOŠANAS LĒMUMS
(2012. gada 19. decembris)
par personas datu pienācīgu aizsardzību Jaunzēlandē atbilstīgi Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvai 95/46/EK attiecībā uz personas datu automatizētu apstrādi
(izziņots ar dokumenta numuru C(2012) 9557)
(Dokuments attiecas uz EEZ)
(2013/65/ES)
EIROPAS KOMISIJA,
ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību,
ņemot vērā Eiropas Parlamenta un Padomes 1995. gada 24. oktobra Direktīvu 95/46/EK par personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi un šādu datu brīvu apriti (1) un jo īpaši tās 25. panta 6. punktu,
pēc apspriešanās ar Eiropas Datu aizsardzības uzraudzītāju,
tā kā:
(1)
Atbilstoši Direktīvai 95/46/EK dalībvalstīm jāparedz, ka personas datus var nodot trešai valstij tikai tad, ja attiecīgā trešā valsts nodrošina pienācīgu aizsardzības līmeni un ja pirms nosūtīšanas ievēroti dalībvalstu tiesību akti, ar kuriem īsteno citus minētās direktīvas noteikumus.
(2)
Komisija var atzīt, ka trešā valsts nodrošina atbilstīgu aizsardzības līmeni. Tādā gadījumā personas datus no dalībvalstīm var nosūtīt bez papildu garantijām.
(3)
Atbilstoši Direktīvai 95/46/EK datu aizsardzības līmenis būtu jānovērtē, ņemot vērā visus apstākļus, kādos tiek veikta viena datu nosūtīšanas darbība vai vairākas datu nosūtīšanas darbības, un īpašu uzmanību pievēršot konkrētiem elementiem, kas ir būtiski nosūtīšanai.
(4)
Ņemot vērā trešo valstu dažādās pieejas datu aizsardzībai, būtu jāveic atbilstības novērtējums un ikviens lēmums, kurš pamatojas uz Direktīvu 95/46/EK, būtu jāpieņem un jāizpilda tādā veidā, lai tas neradītu patvaļīgu vai neattaisnojamu diskrimināciju attiecībā uz tām trešām valstīm vai to trešo valstu starpā, kurās dominē līdzīgi apstākļi, kā arī neradītu slēptus tirdzniecības šķēršļus, ņemot vērā Savienības pašreizējās starptautiskās saistības.
(5)
Jaunzēlande ir bijusī Lielbritānijas kolonija. Tā ieguva neatkarību 1907. gadā, bet konstitucionālās saites ar Lielbritāniju oficiāli sarāva 1947. gadā. Jaunzēlande ir unitāra valsts, un tai nav rakstveida konstitūcijas, kas būtu konstitucionāls dokuments klasiskajā nozīmē. Valsts iekārta ir konstitucionāla monarhija ar parlamentāri demokrātisku pārvaldes sistēmu saskaņā ar Vestminsteres modeli, un valsts vadītāja ir Jaunzēlandes karaliene.
(6)
Jaunzēlande darbojas saskaņā ar parlamentārās suverenitātes principu. Tomēr ir vairāki likumi, kas ir konstitucionāli īpaši nozīmīgi un uzskatāmi par “augstākajiem likumiem”. Proti, tie veido konstitucionālu pamatu vai vidi, ko valdība ņem vērā, pieņemot tiesību aktus. Turklāt šo likumu grozīšanas vai atcelšanas gadījumā nepieciešama politiska vienošanās. Vairāki šādi likumi, piemēram, 1990. gada 28. augusta Tiesību likums (Bill of Rights Act, 1990. gada likums Nr. 109), 1993. gada 10. augusta Cilvēktiesību likums (Human Rights Act, 1993. gada likums Nr. 82) un 1993. gada 17. maija Privātās dzīves aizsardzības likums (Privacy Act, 1993. gada likums Nr. 28), attiecas uz datu aizsardzību. Par šo likumu konstitucionālo nozīmi liecina tas, ka tie ir jāņem vērā, sagatavojot vai ierosinot jaunus tiesību aktus.
(7)
Tiesību standartus attiecībā uz personas datu aizsardzību Jaunzēlandē nosaka galvenokārt Privātās dzīves aizsardzības likums, kas grozīts ar 2010. gada 7. septembra Privātās dzīves aizsardzības (pārrobežu informācija) grozošo likumu (Privacy (Cross-border Information) Ammendement Act, 2010. gada likums Nr. 113). Tas ir senāks nekā Direktīva 95/46/EK un attiecas ne tikai uz automātiski apstrādātiem datiem vai strukturētiem datiem kartotēkās, bet arī uz visu personas informāciju neatkarīgi no formas vai veida. Tas aptver visu publisko un privāto sektoru ar dažiem konkrētiem izņēmumiem, kuri ir vispārējās interesēs, kā tas ir ierasts demokrātiskā sabiedrībā.
(8)
Jaunzēlandē ir vairāki tiesiskie regulējumi, kas nosaka privātās dzīves aizsardzības jautājumus politikas, noteikumu un sūdzību izskatīšanas ziņā. Daži no tiem ir noteikti likumos, savukārt citi ir pašregulējoši nozaru mehānismi, piemēram, plašsaziņas līdzekļu regulējums, tiešais mārketings, nevēlami elektroniski paziņojumi, tirgus izpēte, veselība un darbnespēja, banku un apdrošināšanas nozare un noguldījumi.
(9)
Papildus Jaunzēlandes parlamenta pieņemtajiem tiesību aktiem ir arī ievērojams precedenta tiesību aktu kopums (common law), kurš ir atvasināts no Anglijas precedenta tiesībām un kurā ir ietverti precedenta tiesību principi un noteikumi, kas attiecas uz datu aizsardzību. Starp precedenta tiesību pamatprincipiem ir arī tāds, kas nosaka - personas cieņa ir tiesību aktu prioritāte. Šis precedenta tiesību princips ir būtisks elements tiesas nolēmumu pieņemšanā Jaunzēlandē kopumā. Jaunzēlandes judikatūrā, kas balstās uz precedenta tiesībām, ir arī daudzi citi privātuma aspekti, tostarp privātās dzīves neaizskaramība, konfidenciālu datu neizpaušana un pastarpināta aizsardzība attiecībā uz neslavas celšanu, traucēšanu, uzmākšanos, ļaunprātīgu maldināšanu, nolaidību u. c.
(10)
Jaunzēlandē piemērojamie datu aizsardzības tiesiskie standarti ietver visus pamatprincipus, kas ir vajadzīgi, lai pienācīgā līmenī aizsargātu fiziskās personas, un paredz arī izņēmumus un ierobežojumus svarīgu sabiedrības interešu aizsardzībai. Šie datu aizsardzības tiesiskie principi un izņēmumi atbilst Direktīvas 95/46/EK principiem.
(11)
Datu aizsardzības tiesisko standartu piemērošanu garantē administratīvās un tiesiskās aizsardzības līdzekļi un neatkarīga uzraudzība, ko veic privātās dzīves aizsardzības komisārs, kuram ir piešķirtas Direktīvas 95/46/EK 28. pantā noteiktās pilnvaras un kurš rīkojas neatkarīgi. Turklāt jebkura ieinteresēta persona ir tiesīga kā tiesiskās aizsardzības līdzekli pieprasīt kompensāciju par kaitējumu gadījumos, kad kaitējums ir radies personas datu nelikumīgas apstrādes rezultātā.
(12)
Tādēļ būtu jāuzskata, ka Jaunzēlande nodrošina pienācīgu personas datu aizsardzības līmeni, kā minēts Direktīvā 95/46/EK.
(13)
Šim atzinumam būtu jāattiecas uz aizsardzības atbilstību, ko Jaunzēlande nodrošina, lai izpildītu Direktīvas 95/46/EK 25. panta 1. punkta prasības. Tam nebūtu jāskar citi nosacījumi vai ierobežojumi, kas saistīti ar citu šīs direktīvas noteikumu īstenošanu attiecībā uz personas datu apstrādi dalībvalstīs.
(14)
Pārredzamības labad un lai nodrošinātu dalībvalstu kompetento iestāžu spēju nodrošināt indivīdu aizsardzību attiecībā uz viņu personas datu apstrādi, ir nepieciešams noteikt izņēmuma apstākļus, kuros konkrētu datu plūsmu apturēšana var būt attaisnojama neatkarīgi no tā, ka konstatēta atbilstīga aizsardzība.
(15)
Darba grupa personu aizsardzībai attiecībā uz personas datu apstrādi, kas ir izveidota ar Direktīvas 95/46/EK 29. pantu, ir sniegusi labvēlīgu atzinumu par personas datu aizsardzības līmeni Jaunzēlandē (2), kurš ir ņemts vērā, sagatavojot šo īstenošanas lēmumu.
(16)
Šajā lēmumā paredzētie pasākumi atbilst atzinumam, ko sniegusi komiteja, kura izveidota saskaņā ar Direktīvas 95/46/EK 31. panta 1. punktu,
IR PIEŅĒMUSI ŠO LĒMUMU.
1. pants
1. Direktīvas 95/46/EK 25. panta 2. punkta nolūkā uzskata, ka Jaunzēlande nodrošina no Savienības nosūtīto personas datu pienācīgu aizsardzības līmeni.
2. Kompetentā uzraudzības iestāde, kas piemēro datu aizsardzības tiesiskos standartus Jaunzēlandē, ir norādīta šā lēmuma pielikumā.
2. pants
1. Neskarot dalībvalstu kompetento iestāžu pilnvaras rīkoties, lai nodrošinātu atbilstību valsts tiesību aktiem, kuri pieņemti atbilstīgi Direktīvas 95/46/EK noteikumiem, izņemot 25. pantā minētos, šīs iestādes var īstenot savas pašreizējās pilnvaras, lai apturētu datu plūsmu pie saņēmēja Jaunzēlandē, ar mērķi aizsargāt indivīdus attiecībā uz viņu personas datu apstrādi, ja:
a)
Jaunzēlandes kompetentā iestāde ir noteikusi, ka saņēmējs neievēro piemērojamos aizsardzības standartus; vai
b)
pastāv reāla iespēja, ka aizsardzības standarti tiek pārkāpti, ir nopietns pamats uzskatīt, ka kompetentā Jaunzēlandes iestāde laikus neveic vai neveiks atbilstīgus pasākumus, lai nokārtotu attiecīgo lietu, turpmāka pārraide varētu nodarīt nopietnu kaitējumu personām, kuru dati tiek pārraidīti, un dalībvalstu kompetentās iestādes šajos apstākļos ir pielikušas visas pūles, lai informētu par datu apstrādi atbildīgo pusi Jaunzēlandē un dotu tai iespēju attiecīgi reaģēt.
2. Apturēšanu atceļ, tiklīdz ir nodrošināti aizsardzības standarti un par to paziņots attiecīgo dalībvalstu kompetentajai iestādei.
3. pants
1. Ja, pamatojoties uz 2. pantu, pieņem pasākumus, dalībvalstis par to nekavējoties informē Komisiju.
2. Dalībvalstis un Komisija informē viena otru par gadījumiem, kad iestādes, kas Jaunzēlandē ir atbildīgas par aizsardzības standartu ievērošanu, nav panākušas šādu ievērošanu.
3. Ja saskaņā ar 2. panta 1. punktu un šā panta 1. un 2. punktu apkopotā informācija sniedz pierādījumu, ka kāda no iestādēm, kas Jaunzēlandē ir atbildīga par aizsardzības standartu ievērošanu, savu uzdevumu nepilda efektīvi, Komisija par to informē Jaunzēlandes kompetento iestādi un vajadzības gadījumā iesniedz pasākumu projektu saskaņā ar Direktīvas 95/46/EK 31. panta 2. punktā minēto procedūru, lai atceltu vai apturētu šo lēmumu vai ierobežotu tā darbības jomu.
4. pants
Komisija uzrauga šā lēmuma darbību un par visiem atbilstīgajiem atzinumiem ziņo Komitejai, kas izveidota saskaņā ar Direktīvas 95/46/EK 31. pantu, tostarp par visiem pierādījumiem, kuri varētu ietekmēt šā lēmuma 1. pantā minēto atzinumu, ka Jaunzēlandē tiek veikta atbilstīga aizsardzība Direktīvas 95/46/EK 25. panta nozīmē, un par pierādījumiem, ka šo lēmumu īsteno diskriminējošā veidā.
5. pants
Dalībvalstis līdz 2013. gada 20. martam veic pasākumus, kas vajadzīgi, lai izpildītu šā lēmuma prasības.
6. pants
Šis lēmums ir adresēts dalībvalstīm.
Briselē, 2012. gada 19. decembrī