ДИРЕКТИВА 2013/36/ЕС НА ЕВРОПЕЙСКИЯ ПАРЛАМЕНТ И НА СЪВЕТА
от 26 юни 2013 година
относно достъпа до осъществяването на дейност от кредитните институции и относно пруденциалния надзор върху кредитните институции и инвестиционните посредници, за изменение на Директива 2002/87/ЕО и за отмяна на директиви 2006/48/ЕО и 2006/49/ЕО
(текст от значение за ЕИП)
ЕВРОПЕЙСКИЯТ ПАРЛАМЕНТ И СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взеха предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 53, параграф 1 от него,
като взеха предвид предложението на Европейската комисия,
след предаване на проекта на законодателния акт на националните парламенти,
като взеха предвид становището на Европейската централна банка (1),
в съответствие с обикновената законодателна процедура,
като имат предвид, че:
(1)
В Директива 2006/48/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 14 юни 2006 г. относно предприемането и осъществяването на дейност от кредитните институции (2) и в Директива 2006/49/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 14 юни 2006 г. относно капиталовата адекватност на инвестиционните посредници и кредитните институции (3) неколкократно бяха внасяни съществени изменения. Много от разпоредбите на директиви 2006/48/ЕО и 2006/49/ЕО са приложими както за кредитните институции, така и за инвестиционните посредници. За по-голяма яснота и за да се осигури последователното прилагане на тези разпоредби, те следва да бъдат обединени в нови законодателни актове, които да са приложими както за кредитните институции, така и за инвестиционните посредници, а именно настоящата директива и Регламент (ЕС) № 575/2013 на Европейския парламент и на Съвета от 26 юни 2013 г. (4). Разпоредбите в приложенията към Директиви 2006/48/ЕО и 2006/49/ЕО следва да бъдат обединени в постановителната част на настоящата директива и посочения регламент, за по-голяма достъпност.
(2)
Настоящата директива следва, наред с останалото, да съдържа разпоредби относно лицензирането на дейността, придобиването на квалифицирано дялово участие, упражняването на свободата на установяване и на свободата на предоставяне на услуги, правомощията в това отношение на надзорните органи на държавите членки по произход и на приемащите държави членки, както и разпоредби, уреждащи въпросите за началния капитал и надзорния преглед на кредитните институции и инвестиционните посредници. Основната цел и предмет на настоящата директива е съгласуването на националните разпоредби относно достъпа до осъществяването на дейност от кредитните институции и инвестиционните посредници, редът и условията на управлението им и тяхната надзорна рамка. Директиви 2006/48/ЕО и 2006/49/ЕО съдържат също пруденциални изисквания за кредитните институции и инвестиционните посредници. Тези изисквания следва да бъдат предвидени в Регламент (ЕС) № 575/2013, който установява единни и пряко приложими пруденциални изисквания за кредитните институции и инвестиционните посредници, тъй като тези изисквания са тясно свързани с функционирането на финансовите пазари по отношение на редица активи, държани от кредитните институции и инвестиционните посредници. Настоящата директива следва да се чете заедно с Регламент (ЕС) № 575/2013 и заедно с него следва да образуват правната рамка, уреждаща банковите дейности, надзорната рамка и пруденциалните правила за кредитните институции и инвестиционните посредници.
(3)
Общите пруденциални изисквания, предвидени в Регламент (ЕС) № 575/2013 се допълват от индивидуални правила, които се определят от компетентните органи в резултат от текущия надзорен преглед от тяхна страна на всяка отделна кредитна институция и инвестиционен посредник. В настоящата директива, наред с останалото, следва да бъде определен диапазонът от тези надзорни правила и компетентните органи следва да могат по собствена преценка да решават кои правила да бъдат приложени. Що се отнася до такива индивидуални правила във връзка с ликвидността, компетентните органи следва, наред с останалото, да отчитат принципите, предвидени в Насоките за разпределение на разходите и ползите, свързани с ликвидността от 27 октомври 2010 г. на Комитета на европейските банкови надзорници.
(4)
Директива 2004/39/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 21 април 2004 г. относно пазарите на финансови инструменти (5) позволява на инвестиционни посредници, които са получили лиценз от компетентните органи на своята държава членка по произход и върху които се осъществява надзор от същите тези органи, свободно да установяват клонове и да предоставят услуги в други държави членки. Посочената директива съответно предвижда координиране на правилата, уреждащи лицензирането и извършването на дейност от страна на инвестиционните посредници. Тя обаче не установява размера на началния капитал за такива дружества, нито обща рамка за наблюдение на поетите от тях рискове, поради което те следва да бъдат предвидени в настоящата директива.
(5)
Настоящата директива следва да бъде основният инструмент за изграждането на вътрешния пазар от гледна точка на свободата на установяване и на свободата на предоставяне на финансови услуги в сферата на кредитните институции.
(6)
Безпрепятственото функциониране на вътрешния пазар изисква не само правни норми, но също така тясно и редовно сътрудничество и значително засилено сближаване на регулаторните и надзорните практики на компетентните органи на държавите членки.
(7)
С Регламент (ЕС) № 1093/2010 на Европейския парламент и на Съвета (6) беше създаде Европейски надзорен орган (Европейски банков орган) ("ЕБО"). В настоящата директива следва да се отчетат ролята и функцията на ЕБО, определени в посочения регламент, както и процедурите, които трябва да се следват при възлагане на задачи на ЕБО.
(8)
Предвид увеличения брой задачи, възложени на ЕБО с настоящата директива и с Регламент (ЕС) № 575/2013, Европейският парламент, Съветът и Комисията следва да осигурят наличието на подходящи човешки и финансови ресурси.
(9)
Като първа стъпка към банков съюз единният надзорен механизъм (ЕНМ) следва да гарантира, че политиката на Съюза, свързана с пруденциалния надзор над кредитните институции, се прилага по съгласуван и ефективен начин, че единният наръчник за финансовите услуги се прилага по един и същи начин за кредитните институции във всички съответни държави членки и че тези кредитни институции подлежат на надзор по най-високи стандарти, който не е ограничен от други, непруденциални съображения. ЕНМ е основата за следващи стъпки към банков съюз. Този подход следва принципа, че всяко въвеждане на общи механизми за намеса в случай на криза следва да бъде предшествано от общ контрол за намаляване на необходимостта от използване на такива механизми за намеса. Европейският съвет отбеляза в заключенията си от 14 декември 2012 г., че „Комисията ще представи през 2013 г. предложение за единен оздравителен механизъм за държавите членки, участващи в ЕНМ, което да бъде разгледано от законодателните органи приоритетно с намерение да бъде прието по време на текущия парламентарен мандат“. За тази цел интеграцията на финансовата рамка би могла да бъде засилена по-нататък посредством създаването на единен механизъм за преструктуриране, включително целесъобразен и ефективен подпомагащ механизъм, за да се гарантира, че решенията за преструктуриране на банките се вземат бързо, безпристрастно и в интерес на всички засегнати лица.
(10)
Възлагането на надзорни задачи на Европейската централна банка (ЕЦБ) за някои от държавите членки следва да бъде съобразено с рамката на Европейската система за финансов надзор, създадена през 2010 г., и с нейната основна цел за разработване на единен наръчник и засилване на сближаването на надзорните практики в Съюза като цяло. ЕЦБ следва да изпълнява задачите си в зависимост от и при спазване на съответното първично и вторично право на Съюза, решенията на Комисията в областта на държавните помощи, правилата за конкуренцията и контрола на сливанията и единния наръчник, приложим за всички държави членки. ЕБО отговаря за разработването на проекти за технически стандарти, както и насоки и препоръки за осигуряване на сближаването на надзорните практики и последователността на резултатите от надзора в рамките на Съюза. ЕЦБ не следва да изпълнява тези задачи, а следва да упражнява правомощията за приемане на регламенти в съответствие с член 132 от Договора за функционирането на Европейския съюз (ДФЕС), в съответствие с актовете, приети от Комисията въз основа на изработени от ЕБО проекти и на насоките и препоръките по член 16 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
(11)
Ролята на ЕБО за провеждане на правно обвързваща медиация е основен елемент за насърчаване на координацията, последователността при надзора и сближаването на надзорните практики. Медиацията на ЕБО може да започне по негова собствена инициатива, когато това е изрично предвидено, или по искане на един или повече компетентни органи, в случай на разногласие. Настоящата директива и Регламент (ЕС) № 575/2013 следва да разширят обхвата на случаите, при които ЕБО може да започва своята правно обвързваща медиация по своя инициатива с цел да се допринесе за последователността при надзорните практики. ЕБО не разполага с възможността да започва медиация по собствена инициатива по отношение на определянето на значимите клонове и определянето на пруденциалните изисквания по настоящата директива, които се отнасят до конкретна институция. Въпреки това с цел да се насърчи координацията и да се стимулират последователните надзорни практики в тези чувствителни области, компетентните органи следва да прибягват до медиацията на ЕБО на ранен етап от процеса в случай на разногласие. Тази ранна медиация на ЕБО следва да улесни уреждането на случаите на разногласие.
(12)
Мерките за координиране на надзора върху кредитните институции следва да се прилагат спрямо всички кредитни институции, за да се защитят спестяванията и за да се създадат еднакви условия на конкуренция между тези кредитни институции. Следва обаче да се обърне необходимото внимание на обективните различия между техните учредителни актове и целите на всяка от тях, предвидени в националното законодателство.
(13)
С цел гарантиране на добре функциониращ вътрешен пазар са необходими прозрачни, предвидими и хармонизирани надзорни практики и решения за осъществяване на дейността и управление на трансграничните групи от кредитни институции. Поради това ЕБО следва да засили хармонизирането на надзорните практики. Процедурите и решенията в областта на надзора следва да не пречат на функционирането на вътрешния пазар във връзка със свободното движение на капитала. Колегиите от надзорни органи следва да осигурят обща съгласувана работна програма, както и хармонизирани решения в областта на надзора. Сътрудничеството между компетентните органи на държавата членка по произход и приемащата държава членка следва да бъде укрепено чрез по-висока степен на прозрачност и обмен на информация.
(14)
Следователно обхватът на мерките следва да бъде максимално широк и да включва всички институции, чиято дейност се състои от приемане на възстановими средства от населението, под формата на влогове или под други форми, като например постоянно емитиране на облигации и други подобни ценни книжа, и отпускане на кредити за собствена сметка. Следва да бъдат предвидени изключения по отношение на някои кредитни институции, спрямо които настоящата директива не се прилага. Настоящата директива не следва да засягат прилагането на националните закони, които предвиждат специални допълнителни лицензи, позволяващи на кредитните институции да извършват специфични дейности или да предприемат специфични видове операции.
(15)
Уместно е да се извърши хармонизация, която да е необходима и достатъчна за осигуряване на взаимно признаване на лицензите и на системите за пруденциален надзор, така че да се даде възможност за издаване на един единствен лиценз, признат в целия Съюз, и за прилагане на принципа на пруденциален надзор от държавата членка по произход.
(16)
Принципите на взаимно признаване и надзор от държавата членка по произход налагат изискването компетентните органи на държавите членки да отказват или да отнемат лиценза, когато фактори като съдържанието на планa за дейността, географското разпределение на дейностите или реално извършваната дейност показват ясно, че кредитната институция е избрала правната система на дадена държава членка с цел да заобиколи по-строгите стандарти в сила в друга държава членка, на чиято територия осъществява или възнамерява да осъществява по-голямата част от своята дейност. Когато няма ясни признаци за това, но по-голямата част от общите активи на субектите в рамките на дадена банкова група се намират в друга държава членка, чиито компетентни органи отговарят за извършване на надзора на консолидирана основа, отговорността за осъществяване на надзора на консолидирана основа следва да се променя само със съгласието на тези компетентни органи.
(17)
Компетентните органи не следва да издават лиценз или да удължават срока на лиценза на кредитна институция, когато има вероятност да бъдат възпрепятствани да упражняват ефективно надзорните си функции поради тесните връзки между дадената институция и други физически или юридически лица. Вече лицензираните кредитни институции също следва да дадат удовлетворителен отговор на компетентните органи относно подобни тесни връзки.
(18)
Позоваването на ефективното упражняване от надзорните органи на надзорните им функции включва надзора на консолидирана основа, който следва да се упражнява върху дадена кредитна институция или инвестиционен посредник, когато това е предвидено в правото на Съюза. В такива случаи органите, приемащи заявленията за издаване на лиценз, следва да могат да идентифицират органите, които са компетентни да упражняват надзор на консолидирана основа върху тази кредитна институция или инвестиционен посредник.
(19)
На кредитните институции, лицензирани в техните държави членки по произход, следва да се разреши да извършват на цялата територия на Съюза всяка или всички дейности, посочени в списъка на дейностите, предмет на взаимно признаване, посредством създаване на клонове или предоставяне на услуги.
(20)
Подходящо е принципът на взаимно признаване да се разшири, така че да обхване посочените дейности, когато те се извършват от финансови институции - дъщерни предприятия на кредитни институции, при условие че тези дъщерни предприятия са обхванати от надзора на консолидирана основа, упражняван върху предприятието майка, и отговарят на строго определени условия.
(21)
Във връзка с упражняването на правото на установяване и свободата на предоставяне на услуги, приемащата държава членка следва да може да изисква спазване на определени разпоредби от своите национални законови или подзаконови актове от страна на субектите, които не са лицензирани да извършват дейност като кредитни институции в своите държави членки по произход, както и по отношение на дейностите, които не са изброени в списъка на дейностите, предмет на взаимно признаване, при условие че, от една страна, тези разпоредби досега не са предвидени в Регламент (ЕС) № 575/2013, съвместими са със законодателството на Съюза и имат за цел да защитават общото благо и че, от друга страна, тези субекти или тези дейности не са предмет на регулиране от страна на еквивалентни норми от законовите или подзаконови актове на техните държави членки по произход.
(22)
Наред с прилагането на Регламент (ЕС) № 575/2013, който установява пряко приложими пруденциални изисквания по отношение на кредитните институции или инвестиционните посредници, държавите членки следва да гарантират, че не съществуват пречки за извършване на дейности, предмет на взаимно признаване, по същия начин, както в държавата членка по произход, доколкото тези дейности не противоречат на правните разпоредби, защитаващи общото благо в приемащата държава членка.
(23)
Нормите, които регулират клоновете на кредитни институции, чиито главни управления се намират в трети държави, следва да бъдат аналогични във всички държави членки. Важно е да се предвиди, че посочените норми не са по-благоприятни от нормите, приложими за клоновете на кредитни институции от друга държава членка. Съюзът следва да може да сключва споразумения с трети държави, предвиждащи прилагане на норми, които предоставят на тези клонове еднакво третиране на цялата му територия. Клонове на кредитни институции, лицензирани в трети държави, не следва да се ползват от свободата на предоставяне на услуги или от свободата на установяване в държави членки, различни от тези, в които са установени.
(24)
Следва да се постигне споразумение между Съюза и трети държави, с оглед да се позволи практическото упражняване на надзор на консолидирана основа върху възможно най-широк географски район.
(25)
Отговорността за надзора на консолидирана основа на финансовата стабилност на дадена кредитна институция и по-специално на нейната платежоспособност следва да се носи от държавата членка по произход. Надзорът върху банковите групи в Съюза следва да бъде предмет на тясно сътрудничество между компетентните органи на държавата членка по произход и приемащите държави членки.
(26)
Компетентните органи на приемащите държави членки следва да разполагат с правомощието да извършват при конкретни случаи проверки и инспекции на място на дейността, извършвана от клоновете на институции на тяхна територия, и да изискват от даден клон данни за дейността му и за статистически, информационни или надзорни цели, когато приемащата държава членка смята, че данните са необходими по причини, свързани със стабилността на финансовата система.
(27)
Компетентните органи на приемащите държави членки следва да получават информация за дейностите, извършвани на тяхна територия. Следва да бъдат предприети надзорни мерки от страна на компетентните органи на държавата членка по произход, освен ако компетентните органи на приемащата държава членка не трябва да вземат извънредни предпазни мерки.
(28)
Безпрепятственото функциониране на вътрешния банков пазар изисква не само правни норми, но също така и тясно и постоянно сътрудничество и значително засилено сближаване на регулаторните и надзорните практики на компетентните органи на държавите членки. За тази цел проблемите, отнасящи се до отделни кредитни институции и до взаимния обмен на информация, следва да се разглеждат посредством ЕБО. Тази процедура за взаимен обмен на информация не следва да заменя двустранното сътрудничество. Компетентните органи на приемащата държава членка следва винаги да могат в спешни случаи да проверяват по своя собствена инициатива или по инициатива на компетентните органи на държавата членка по произход дали дейността на кредитна институция, установена на тяхна територия, е в съответствие с приложимите закони и с принципите на надеждни административни и счетоводни процедури и адекватен вътрешен контрол.
(29)
Уместно е да се разреши обмен на информация между компетентните органи и властите или органите, които по силата на своите функции спомагат за укрепване на стабилността на финансовата система. За да се запази поверителният характер на предоставяната информация, списъкът на адресатите следва да бъде строго ограничен.
(30)
Определен вид поведение, като например измама или търговията с вътрешна информация, може да засегне стабилността и интегритета на финансовата система. Необходимо е да се определят условията, при които се разрешава обмен на информация в такива случаи.
(31)
Когато е постановено, че информация може да се разкрива само с изричното съгласие на компетентните органи, тези органи следва да могат да изискват спазване на строги условия, за да дадат съгласието си.
(32)
Следва да бъде разрешен обмен на информация между компетентните органи и централните банки и други органи с подобни правомощия, в качеството им на органи, определящи монетарната политика, и - когато това е необходимо за целите на пруденциалния надзор, на превенцията и на преструктурирането на проблемни институции и при извънредни ситуации, ако е приложимо - други публични органи и звена от централната държавна администрация, които отговарят за изготвяне на законодателство в областта на надзора върху кредитните институции, финансовите институции, инвестиционните услуги и застрахователните дружества, както и публични органи, които отговарят за надзора върху платежните системи.
(33)
С цел укрепване на пруденциалния надзор върху институциите и защита на клиентите на институциите, одиторите следва да бъдат задължени незабавно да докладват на компетентните органи, когато при изпълнението на техните задължения им станат известни факти, които биха могли да окажат сериозно въздействие върху финансовото състояние или върху административната и счетоводната организация на институцията. Поради същата причина държавите членки следва да предвидят това задължение да се прилага и във всички случаи, при които одиторът установи подобни факти при изпълнение на задълженията си в предприятие, имащо тесни връзки с институция. Задължението на одиторите да съобщават при необходимост на компетентните органи определени факти и решения относно дадена институция, които те откриват при изпълнението на задълженията си в нефинансово предприятие, само по себе си не следва да променя естеството на задачите им в това предприятие, нито начина, по който те следва да ги изпълняват в него.
(34)
Настоящата директива и Регламент (ЕС) № 575/2013 имат за цел да осигурят платежоспособността на институциите. Ако въпреки изискванията за платежоспособност настъпи криза, е необходимо да се гарантира, че институциите могат да бъдат контролирано преструктурирани в рамките на системата, като се ограничи отрицателното въздействие върху реалната икономика и се избегне необходимостта от намеса на данъкоплатците. За тази цел, в очакване на по-нататъшна координация на равнището на Съюза, ЕБО следва да оценява и координира инициативи, в съответствие с Регламент (ЕС) № 1093/2010, относно планове за възстановяване и преструктуриране с оглед да се насърчава сближаването в тази област. Ето защо ЕБО следва да бъде напълно информиран предварително за организирането на заседания относно планове за възстановяване и преструктуриране и следва да има право да участва в тези заседания. Националните органи в някои държави членки вече са въвели задължения за институциите и органите да изготвят планове за възстановяване и преструктуриране. Поради това е целесъобразно от институциите да се изисква да си сътрудничат с органите в това отношение. ЕБО следва да бъде напълно информиран предварително за организирането на заседания относно планове за възстановяване и преструктуриране и да има право да участва в тези заседания. При изготвянето на план за възстановяване или преструктуриране ЕБО следва да дава своя принос и да участва активно в разработването и координирането на ефективни и последователни планове за възстановяване и преструктуриране в съответствие с Регламент (ЕС) № 1093/2010. Следва да се даде предимство на плановете, отнасящи се за институциите със системно значение.
(35)
За да се гарантира спазването на задълженията, произтичащи от настоящата директива и от Регламент (ЕС) № 575/2013, от страна на институциите, на онези, които контролират ефективно дейността на институциите, и на членовете на ръководните органи на институциите и за да се гарантира сходно третиране в целия Съюз, от държавите членки следва да се изисква да предвидят ефективни, пропорционални и възпиращи административни санкции и други административни мерки. Поради това, административните санкции и другите административни мерки, установени от държавите членки, следва да отговарят на някои основни изисквания по отношение на адресатите, критериите, които трябва да бъдат взети под внимание при тяхното прилагане, публикуването им, ключовите правомощия за налагане на санкции и размера на административните имуществени санкции.
(36)
По-специално, компетентните органи следва да разполагат с правомощия да налагат административни имуществени санкции, които да са достатъчно високи, за да надхвърлят очакваните облаги и да бъдат с възпиращ характер, включително за по-големите институции и за тяхното ръководство.
(37)
За да се гарантира последователно прилагане на административните санкции или другите административни мерки във всички държави членки, при определяне на вида на административните санкции или другите административни мерки и размера на имуществените административни санкции, от държавите членки следва да се изисква да гарантират, че компетентните органи вземат предвид всички относими обстоятелства.
(38)
За да се гарантира, че административните санкции имат възпиращ ефект, обикновено те следва да се публикуват, освен в някои точно определени случаи.
(39)
За извършването на оценка на добрата репутация на директорите и членовете на даден ръководен орган се изисква ефикасна система за обмен на информация, като ЕБО - при спазване на изискванията за професионална тайна и защита на данните - следва да има право да поддържа централна база данни, съдържаща данни за административни санкции, включително свързаните с тях жалби, която ще бъде достъпна само за компетентните органи. Във всички случаи информацията относно постановените присъди по наказателни дела следва да се обменя в съответствие с Рамково решение 2009/315/ПВР (7) и Решение 2009/316/ПВР (8), както са транспонирани в националното право, както и с други относими разпоредби на националното право.
(40)
За да установят евентуални нарушения на националните разпоредби, с които се транспонира настоящата директива и на Регламент (ЕС) № 575/2013, компетентните органи следва да разполагат с необходимите правомощия за разследване и да създадат ефективни механизми, с които да се насърчава подаването на сигнали за евентуални или действителни нарушения. Тези механизми не следва да засягат правото на защита на обвиняемите.
(41)
Настоящата директива следва да предвиди административни санкции и други административни мерки, за да се гарантира възможно най-широк обхват за действията, прилагани след извършване на нарушение и се спомогне за предотвратяването на по-нататъшни нарушения, независимо дали те се квалифицират по националното право като административни санкции или като други административни мерки. Държавите членки следва да могат да предвидят допълнителни санкции към предвидените в настоящата директива, както и по-високи административни имуществени санкции от установените в нея.
(42)
Настоящата директива не следва да засяга наказателноправните разпоредби на държавите членки.
(43)
Държавите членки следва да гарантират, че кредитните институции и инвестиционните посредници разполагат с вътрешен капитал, който с оглед на рисковете, на които те са или могат да бъдат изложени, е адекватен по отношение на количеството, качеството и разпределението си. Съответно държавите членки следва да гарантират, че кредитните институции и инвестиционните посредници са въвели стратегии и процедури за оценка и поддържане на адекватността на вътрешния си капитал.
(44)
На компетентните органи следва да бъде възложено да гарантират, че институциите разполагат с подходяща организация и адекватен собствен капитал, като се имат предвид рисковете, на които институциите са или могат да бъдат изложени.
(45)
За да се гарантира, че институциите, които осъществяват дейност в няколко държави членки, не са непропорционално обременени в резултат от постоянните задължения от страна на компетентните органи на отделните държави членки за лицензиране и надзор, от съществено значение е да се засили значително сътрудничеството между компетентните органи. ЕБО следва да улеснява и укрепва това сътрудничество.
(46)
За да се гарантира цялостна пазарна дисциплина в рамките на Съюза, е уместно компетентните органи да оповестяват информация за осъществяването на дейността на кредитните институции и инвестиционните посредници. Тази информация следва да бъде достатъчна, за да даде възможност за сравнение на подходите, възприети от различните компетентни органи на държавите членки, и да допълни изискванията, предвидени в Регламент (ЕС) № 575/2013, относно оповестяването на техническа информация от страна на институциите.
(47)
Надзорът на консолидирана основа върху институциите има за цел защита на интересите на вложители и инвеститори в институциите и осигуряване на стабилността на финансовата система. Следователно за да бъде ефективен, надзорът на консолидирана основа следва да се прилага спрямо всички банкови групи, включително и спрямо онези, чиито предприятия майки не са кредитни институции и инвестиционни посредници. Държавите членки следва да осигурят на компетентните органи необходимите правни инструменти, които да им позволят да упражняват такъв надзор.
(48)
В случаите с групи, извършващи разнородни дейности, при които предприятията майки упражняват контрол най-малко над едно дъщернo предприятие, компетентните органи следва да имат възможност да оценят финансовото състояние на всяка кредитна институция или инвестиционен посредник в такава група. Компетентните органи следва да разполагат най-малко със средства за получаване от всички предприятия в дадената група на необходимата за изпълнение на функциите им информация. В случаите, когато групи от предприятия се занимават с набор от финансови дейности, между органите, отговарящи за надзора в различните финансови сектори, следва да се установи сътрудничество.
(49)
Държавите членки следва да могат да откажат да издадат или да могат да отнемат лиценз на кредитна институция, когато преценят, че някои групови структури не са подходящи за извършване на банкови дейности, защото не е възможно върху тях да се упражнява ефективен надзор. В това отношение компетентните органи следва да разполагат с необходимите правомощия за осигуряване на стабилно и разумно управление на кредитните институции. За да се осигури устойчива и многообразна банкова култура в Съюза, която да обслужва предимно интересите на гражданите на Съюза, следва да се насърчават банковите дейности с малък мащаб, като например тези на кредитните съюзи и кооперативните банки.
(50)
В правомощията на компетентните органи следва да бъдат отчетени по подходящ начин аспектите, свързани с целия Съюз. Поради това компетентните органи следва надлежно да отчитат въздействието на решенията си не само върху стабилността на финансовата система в своята държава членка, но и във всички останали засегнати държави членки. При спазване на разпоредбите на националното законодателство, този принцип следва да служи за насърчаване на финансовата стабилност в Съюза и не следва да създава за компетентните органи правно задължение за постигане на конкретен резултат.
(51)
Финансовата криза показа връзките между банковия сектор и т.нар. „паралелен банков сектор“. Някои операции в паралелния банков сектор ефективно отделят рисковете от банковия сектор, и следователно избягват потенциални отрицателни последици за данъкоплатците и системно въздействие. Независимо от това, едно по-пълно разбиране на операциите в паралелния банков сектор и техните връзки с предприятията във финансовия сектор, и определянето на правила за осигуряване на прозрачност, намаляването на системния риск и премахването на всички неправилни практики, са необходима част от стабилността на финансовата система. Част от това може да се постигне чрез допълнително отчитане на институциите, но е необходимо и конкретно ново регулиране.
(52)
По-голямата степен на прозрачност по отношение на дейността на институциите, и по-специално по отношение на генерираните печалби, платените данъци и получените субсидии, е от основно значение за възвръщане на доверието на гражданите на Съюза във финансовия сектор. Поради това задължителното отчитане в тази област може да се разглежда като важен елемент от корпоративната отговорност на институциите по отношение на заинтересованите страни и обществото.
(53)
Слабостите в корпоративното управление в редица институции допринесоха за прекомерното и непредпазливо поемане на риск в банковия сектор, което доведе до несъстоятелност на отделни институции и до системни проблеми в държави членки и в целия свят. Твърде общите разпоредби относно управлението на институциите и незадължителният характер на значителна част от рамката за корпоративно управление, основаваща се най-вече на доброволни кодекси за поведение, не улесниха в достатъчна степен ефективното прилагане на добрите практики за корпоративно управление от страна на институциите. В някои случаи липсата на ефективен механизъм на взаимен контрол и възпиране в рамките на институциите доведе до липса на ефективно наблюдение и контрол върху вземането на управленски решения, което увеличи прилагането на краткосрочни и прекомерно рискови стратегии за управление. Неясната роля на компетентните органи при надзора върху системите за корпоративно управление на институциите не даде възможност за достатъчен надзор върху ефективността на вътрешните процедури на управление.
(54)
За да се справят с потенциално пагубното въздействие на недобре изградените правила за корпоративно управление по отношение на разумното управление на риска, държавите членки следва да въведат принципи и стандарти за гарантиране на ефективен контрол от страна на ръководния орган, да насърчават култура на поемане на разумни рискове на всички нива в кредитните институции и инвестиционните посредници и да предоставят на компетентните органи правомощия да наблюдават адекватността на вътрешните правила за управление. Тези принципи и стандарти следва да се прилагат, като се отчитат характерът, мащабът и сложността на дейностите на институциите. Държавите членки следва да имат възможност да налагат допълнителни принципи и стандарти за корпоративно управление, наред с изискваните в настоящата директива.
(55)
В държавите членки се използват различни структури за управление.В повечето случаи се използва едностепенна или двустепенна структура на корпоративното ръководство. Определенията, използвани в настоящата директива, са предназначени да обхванат всички съществуващи структури, без да се дава приоритет на която и да е конкретна структура. Определенията са чисто функционални и са предназначени за установяване на правила, имащи за цел да се постигне определен резултат, независимо от националното дружествено право, приложимо за дадена институция във всяка държава членка. Поради това определенията не следва да засягат общото разпределение на компетенциите съгласно националното дружествено право.
(56)
Под ръководен орган следва да се разбира орган, който има изпълнителни и контролни функции. Компетенциите и структурата на ръководните органи се различават в отделните държави членки. В държави членки, в които ръководните органи имат едностепенна структура, един единствен съвет обикновено изпълнява управленски задачи и задачи за контрол. В държави членки с двустепенна система контролните функции се осъществяват от отделен надзорен съвет, който няма изпълнителни функции, а изпълнителната функция се поема от отделен управителен съвет, който отговаря за ежедневното управление на предприятието. Следователно на различните структури на ръководния орган са възложени отделни задачи.
(57)
Ролята на членовете на ръководния орган в рамките на една институция, които нямат изпълнителни функции, следва да включва конструктивно оспорване на стратегията на институцията, като по този начин се допринася за нейното развитие, внимателно следене на работата на управлението по отношение на постигането на поставените цели, уверяване, че финансовата информация е точна и че финансовият контрол и системите за управление на риска са стабилни и оправдани, внимателно следене на разработването и прилагането на политиката за възнагражденията на институцията и предоставяне на обективни мнения по отношение на ресурсите, назначенията и правилата на поведение.
(58)
За да осъществява ефективно наблюдение на управленските действия и решения, ръководният орган на дадена институция следва да отделя достатъчно време за изпълнение на функциите си и да може да разбира дейността на институцията, нейните основни рискови експозиции и последиците от дейността и стратегията ѝ по отношение на риска. Съвместяването на твърде голям брой директорски длъжности би попречило на член на ръководния орган да отдели достатъчно време за изпълнение на тази роля на наблюдение и контрол. Поради това е необходимо да се ограничи броят на директорските длъжности, които член на ръководния орган на дадена институция може да изпълнява едновременно в различни субекти. Въпреки това директорските длъжности в организации, които не преследват основно търговски цели, като организациите с нестопанска цел или благотворителните организации, не следва да се вземат предвид за целите на прилагането на такова ограничение.
(59)
При назначаване на членове на ръководния орган, акционерите или членовете на дадена институция следва да вземат предвид дали кандидатите притежават необходимите знания, квалификация и умения, за да осигурят правилното и разумно управление на институцията. Тези принципи следва да бъдат упражнявани и да намерят израз в прозрачни и открити процедури за назначаване по отношение на членовете на ръководния орган.
(60)
Липсата на наблюдение на управленските решения от страна на ръководните органи се дължи отчасти на „груповото мислене“. Това явление е, наред с други причини, причинено от недостатъчно в състава на ръководните органи. Следователно, за да се поощри независимото мнение и да се улесни конструктивната критика, ръководните органи на институциите следва да бъдат достатъчно разнообразни по отношение на възраст, пол, географски произход, образование и професионален опит, за да представят разнообразие от мнения и опит. Равнопоставеността между половете е от особена важност за осигуряването на адекватно представяне на населението. По-специално институциите, които не достигат прага за представителство на по-слабо представения пол, следва приоритетно да предприемат подходящи мерки. Представителството на служителите и работниците в ръководните органи би могло също да се разглежда като добър начин за насърчаване на многообразието чрез прибавянето на ключова гледна точка и реално познаване на вътрешното функциониране на институцията. По-разнообразните ръководни органи следва да наблюдават управлението по-ефективно и да допринесат за подобряването на наблюдението и контрола на риска и устойчивостта на институциите. Следователно, разнообразието следва да бъде един от критериите за състава на ръководните органи. Политиката на институциите за назначаването на персонал като цяло също следва да отразява аспекта на разнообразието. Така например тази политика следва да насърчава институциите да подбират кандидати от списъци с предварително подбрани кандидати от двата пола.
(61)
За да се засили спазването на законовите разпоредби и корпоративното управление, държавите членки следва да създадат ефективни и надеждни механизми за насърчаване на подаването на сигнали до компетентните органи за потенциални или действителни нарушения на националните разпоредби за транспониране на настоящата директива и на Регламент (ЕС) № 575/2013. Служители, които докладват за нарушения, извършени в рамките на собствените им институции, следва да бъдат напълно защитени.
(62)
Политиките за възнагражденията, които стимулират склонността към прекомерно поемане на риск, могат да подкопаят разумното и ефективно управление на риска от страна на кредитните институции и инвестиционните посредници. Членовете на Г-20 поеха ангажимент за прилагане на Принципите на Съвета за финансова стабилност (СФС) относно разумни практики за възнагражденията и стандарти за прилагане, които третират потенциално вредното въздействие на лошо изградените структури, свързани с възнагражденията, върху разумното управление на риска и върху контролирането на склонността на отделни физически лица да поемат риск. Настоящата директива има за цел да приложи на равнището на Съюза международните принципи и стандарти, като въведе изричното задължение за кредитните институции и инвестиционните посредници да създават и поддържат политики и практики за възнагражденията, които да са в съответствие с ефективното управление на риска, по отношение на категориите служители, чиито професионални дейности имат съществено въздействие върху рисковия профил на кредитните институции и инвестиционните посредници.
(63)
За да се гарантира, че институциите са въвели надеждни политики за възнагражденията, е уместно да се установят ясни принципи по отношение на управлението и структурата на политиката за възнагражденията. По-специално, политиката за възнагражденията следва да е съобразена със склонността към поемане на риск, ценностната система и дългосрочните интереси на кредитна институция или инвестиционен посредник. За тази цел оценката на зависещия от резултатите елемент на възнаграждението следва да се основава на резултати, получени в дългосрочен план, и да отчита текущите и бъдещите рискове, свързани с тези резултати.
(64)
Когато се обмисля политиката на променливо възнаграждение следва да се прави разграничение между постоянно възнаграждение, което включва плащания, пропорционални редовни пенсионни вноски и доходи след пенсиониране(когато тези доходи не отчитат критерии, свързани с резултатите),, и променливо възнаграждение, което включва допълнителни пенсионни вноски или доходи, които са в зависимост от резултатите, или при извънредни обстоятелства, други договорни елементи, но не и тези, които съставляват част от стандартния пакет (като здравно осигуряване, заведения за грижи за децата или пропорционални редовни пенсионни вноски). Следва да се включат както парични, така и непарични придобивки.
(65)
При всички случаи, за да се избегне прекомерно поемане на риск, следва да се определи максимално съотношение между постоянната и променливата част на общото възнаграждение. Уместно е да се предвиди известна роля за акционерите, собствениците или членовете на институциите в тази връзка. Държавите членки следва да могат да определят по-строги изисквания по отношение на връзката между постоянната и променливата част на общото възнаграждение. С цел насърчаване на използването на капиталови или дългови инструменти, които са платими при условията на разсрочване като елемент на променливото възнаграждение, държавите членки следва да имат възможността, в рамките на определени граници, да позволят на институциите да прилагат номинален дисконтов процент при изчисляването на стойността на тези инструменти за целите на прилагането на максималното съотношение. Държавите членки обаче не следва да бъдат задължени да предвидят такова улеснение и следва да могат да предвидят то да се прилага на по-нисък максимален процент от общия размер на променливото възнаграждение спрямо определения в настоящата директива. За целите на един хармонизиран и последователен подход, който да гарантира равнопоставеност в рамките на вътрешния пазар, ЕБО следва да предостави подходящи насоки относно приложимия номинален дисконтов процент, който да се използва.
(66)
За да се гарантира, че определянето на политиката за възнагражденията е неразделна част от управлението на риска на институцията, ръководният орган следва да приеме и периодично да извършва преглед въведената политика за възнагражденията. Разпоредбите на настоящата директива относно възнагражденията следва да отразяват по пропорционален начин различията между отделните видове институции в зависимост от техния размер, вътрешна организация и естеството, мащаба и сложността на тяхната дейност. По-специално, не би било пропорционално да се изисква от определени видове инвестиционни посредници да спазват всички тези принципи.
(67)
С цел защита и насърчаване на финансовата стабилност в рамките на Съюза и за да се справят с евентуалното избягване на изискванията, установени в настоящата директива, компетентните органи следва да осигурят спазването принципите и правилата относно възнаграждението за институциите на консолидирана основа, а именно на ниво група, предприятия майки и дъщерни предприятия, включително клоновете и дъщерните предприятия, установени в трети държави.
(68)
Тъй като недобре обмислените политики за възнагражденията и схеми за стимулиране могат да увеличат в недопустима степен рисковете, на които са изложени кредитните институции и инвестиционните посредници, следва да се предприемат незабавни действия за преодоляване на това положение и ако е необходимо - да бъдат взети подходящи коригиращи мерки. Поради това е уместно да се гарантира, че компетентните органи разполагат с правомощия да налагат качествени или количествени мерки на съответните институции, които да имат за цел да отстранят установените по време на надзорния преглед проблеми по отношение на политиката за възнагражденията.
(69)
Разпоредбите за възнагражденията не следва да засягат пълното упражняване на основните права, гарантирани в член 153, параграф 5 от ДФЕС, общите принципи на националното договорно и трудово право, правото на Съюза и националното право относно правата и участието на акционерите и общите задължения на ръководните органи на съответната институция, както и където е приложимо - правата на социалните партньори да сключват и прилагат колективни трудови договори в съответствие с националното право и практика.
(70)
Капиталовите изисквания за кредитен и пазарен риск следва да се основават на външен кредитен рейтинг само доколкото е необходимо. При съществен кредитен риск, като цяло институциите следва да се стремят да прилагат подходи, основани на вътрешен рейтинг или вътрешни модели. Стандартизираните подходи, които разчитат на външен кредитен рейтинг, могат обаче да бъдат използвани там, където има по-малко съществен кредитен риск, какъвто обикновено е случаят с институциите с по-опростена дейност,с несъществените като обем класове експозиции, или когато използването на вътрешни подходи би било неоправдано бреме.
(71)
Директиви 2006/48/ЕО и 2006/49/ЕО са един от основните стълбове, на които се основаваше предоверяването на външни кредитни рейтинги. Настоящата директива следва да вземе предвид заключенията на Г-20 и принципите на Съвета за финансова стабилност по отношение намаляването на зависимостта от външни кредитни рейтинги. Поради това институциите следва да бъдат насърчавани да предпочитат използването на вътрешен рейтинг пред външен кредитен рейтинг дори за целите на изчисляването на капиталовите изисквания.
(72)
Следва да се намали предоверяването на външни кредитни рейтинги и постепенно да се премахнат автоматичните последици от тях. Поради това от институциите следва да изисква да въведат надеждни критерии за предоставяне на кредити, както и процеси за вземане на решения по кредити. Институциите следва да могат да използват външните кредитни рейтинги като един от няколкото фактора в този процес, но те не следва да се основават единствено или механично на външните тях.
(73)
Признаването на агенция за кредитен рейтинг като агенция за външна кредитна оценка (АВКО) не следва да увеличава препятствията пред достъпа до пазара, който вече е доминиран от три компании. ЕБО, централните банки на държавите членки и ЕЦБ, без да улесняват процедурата или да занижават изискванията й, следва да предвидят признаването на повече агенции за кредитен рейтинг като АВКО, с цел отваряне на пазара за други компании.
(74)
Предвид широкия набор от подходи, приемани от институциите, които използват подходи на вътрешно моделиране, е важно компетентните органи и ЕБО да имат ясна представа за обхвата на стойностите на рисково претеглените активи и капиталовите изисквания, които възникват за подобни експозиции при такива подходи. За тази цел от институциите следва да се изисква да предоставят на компетентните органи резултатите от вътрешните модели, прилагани към разработените от ЕБО сравнителни портфейли, които обхващат широк набор от експозиции. Въз основа на получената информация компетентните органи следва да предприемат подходящи мерки, за да гарантират, че приликите или разликите в резултатите за една и съща експозиция са оправдани от гледна точка на поетите рискове. В по-общ план компетентните органи и ЕБО следва да гарантират, че изборът между подход на вътрешно моделиране и стандартизиран подход не води до подценяване на капиталовите изисквания.Въпреки че изискванията за собствен капитал за операционен риск се разпределят по-трудно до нивото на отделните експозиции, поради което е целесъобразно да се изключи тази категория риск от сравнителния процес, компетентните органи следва да са в течение на развитието на подходите на вътрешно моделиране по отношение на операционния риск с цел наблюдение на набора от използвани практики и подобряване на надзорните подходи.
(75)
Поощрява се развитието на кредитиране, основано на директни отношения, при което информацията, натрупаната при продължителни бизнес отношения с клиентите, се използва за постигане на по-добро качество на надлежната проверка и оценката на риска спрямо това при кредитирането, основано на чисто стандартизирана информация и на кредитни оценки.
(76)
Що се отнася до надзора върху ликвидността, отговорност следва да носи държавата членка по произход от момента, в който започнат да се прилагат подробни критерии по отношение на изискванията за ликвидно покритие. Поради това е необходимо да се осъществи координация на надзора в тази област с цел към посочения момент да бъде въведен надзор от държавата членка по произход. За да се осигури ефективен надзор, компетентните органи на държавата членка по произход и на приемащата държава членка следва да продължат да си сътрудничат в сферата на ликвидността.
(77)
Когато в дадена група ликвидните активи в една институция биха съответствали при стресови обстоятелства на нуждите от ликвидни средства на друг член на групата, компетентните органи следва да могат да освободят дадена институция от изискванията за ликвидно покритие, като вместо това да приложат тези изисквания на консолидирана основа.
(78)
Мерките, взети съгласно настоящата директива, не следва да засягат мерките, взети в съответствие с Директива 2001/24/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 4 април 2001 г. относно оздравяването и ликвидацията на кредитни институции (9). Надзорните мерки не следва да водят до дискриминация на кредиторите от различни държави членки.
(79)
В контекста на финансовата криза и процикличните механизми, които допринесоха за началото й и утежниха последиците от нея, СФС, Базелския комитет по банков надзор („БКБН“) и Г-20 направиха препоръки за смекчаване на процикличните ефекти на финансовите правила. През декември 2010 г. БКБН издаде нови глобални регулаторни стандарти за капиталовата адекватност на банките (рамката Базел III), включително и норми, изискващи поддържане на предпазни капиталови буфери и антициклични капиталови буфери.
(80)
Поради това е целесъобразно от кредитните институции и съответните инвестиционни посредници да се изисква, в допълнение към изпълнението на другите капиталови изисквания, да поддържат и предпазен капиталов буфер и антицикличен капиталов буфер, за да се гарантира, че те натрупват по време на периоди на икономически растеж достатъчна капиталова база, с която да се покрият загубите при неблагоприятни периоди. Антицикличният капиталов буфер следва да бъде натрупан, когато се прецени, че съвкупният ръст на кредитирането и другите класове активи със значително въздействие върху рисковия профил на тези кредитни институции и инвестиционни посредници са свързани с натрупването на риск в цялата система и се използва по време на неблагоприятни периоди.
(81)
За да се гарантира, че антицикличните капиталови буфери правилно отразяват риска от прекомерен растеж на кредитите в банковия сектор, кредитните институции и инвестиционните посредници следва да изчисляват специфичните за тяхната институция буфери като среднопретеглената стойност на нивата на антицикличния буфер, които се прилагат в държавите, където се намират кредитните им експозиции. Поради това всяка държава членка следва да определи орган, който да отговаря за определянето веднъж на тримесечие на нивото на антицикличния буфер за експозициите, намиращи се в съответната държава членка. Това ниво на буфера следва да отчита нивото на кредитния растеж и промените в съотношението на кредита към БВП в съответната държава членка, както и всякакви други променливи, свързани с рисковете за стабилността на финансовата система.
(82)
За насърчаване на международната съгласуваност при определяне на нивата на антицикличния буфер, БКБН разработи методология, основана на съотношението на кредита към БВП. Това следва да послужи като обща отправна точка за вземане на решения от съответните национални органи относно нивата на буфера, но не трябва да води до автоматичното им определяне или да е обвързващо за определения за целта орган.Нивото на буфера следва да отразява по съдържателен начин кредитния цикъл и рисковете, породени от прекомерния кредитен ръст в държавата членка, и следва да отчита надлежно особеностите на националната икономика.
(83)
Ограниченията във връзка с променливото възнаграждение са важен елемент, за да се гарантира, че кредитните институции и инвестиционните посредници възстановяват нивото на своя капитал, когато действат в рамките на буферите. Кредитните институции и инвестиционните посредници вече са длъжни да спазват принципа, че предоставянето и изплащането на премии и по преценка на работодателя на променливо възнаграждение на онези категории от персонала, чиято професионална дейност има съществено въздействие върху рисковия профил на институцията, трябва да бъдат устойчиви, като се отчита финансовото състояние на институцията. За да се гарантира, че дадена институция своевременно възстановява нивото на собствен капитал, целесъобразно е променливото възнаграждение и пенсионните права по преценка на работодателя да са свързани с доходите на институцията по време на всеки период, през който изискване за комбиниран буфер не е изпълнено, като се отчита дългосрочното състояние на институцията.
(84)
Институциите следва да отчитат и контролират всички рискове от концентрация посредством предвидени в писмена форма политики и процедури. Предвид естеството на експозициите в публичния сектор, контролирането на рисковете от концентрация е по-ефективно от определянето на рискови тегла на тези експозиции, предвид техния размер и трудностите при калибрирането на капиталовите изисквания. В подходящ момент Комисията следва да представи доклад на Европейския парламент и на Съвета относно всички желателни промени по отношение на пруденциалното третиране на риска от концентрация.
(85)
Държавите членки следва да могат да изискват от определени институции освен предпазен капиталов буфер и антицикличен капиталов буфер да поддържат и буфер за системен риск с цел предотвратяване и намаляване на дългосрочни нециклични системни или макропруденциални рискове, които не попадат в обхвата на Регламент (ЕС) № 575/2013, при наличие на риск от смущения във финансовата система, които са в състояние да предизвикат отрицателни последици за нея и реалната икономика в дадена държава членка. Нивото на буфера за системен риск следва да се прилага спрямо всички институции или спрямо съвкупност от една или повече от тези институции, когато институциите са с подобен рисков профил по отношение на тяхната стопанска дейност.
(86)
За да се гарантира цялостен макропруденциален надзор в целия Европейски съюз, е уместно Европейският съвет за системен риск (ЕССР) да разработи принципи, пригодени към икономиката на Съюза, и да отговаря за наблюдението на тяхното прилагане. Настоящата директива не следва да възпрепятства ЕССР да предприема действия, считани от него за необходими по силата на Регламент (ЕС) № 1092/2010 на Европейския парламент и на Съвета от 24 ноември 2010 г. за пруденциалния надзор върху финансовата система на Европейския съюз на макроравнище и за създаване на Европейски съвет за системен риск (10).
(87)
Държавите членки следва да могат да признаят нивото на буфера за системен риск, определен от друга държава членка, и да прилагат това ниво за вътрешно лицензираните институции по отношение на експозициите в държавата членка, определила нивото на буфера. Определилата нивото на буфера държава членка следва да може също така да поиска ЕССР да издаде препоръка в съответствие с член 16 от Регламент (ЕС) № 1092/2010, отправена до една или повече държави членки, които са в състояние да признаят нивото на буфера за системен риск, в която да се препоръчва те да направят това. Тази препоръка е свързана с установеното в член 3, параграф 2 и член 17 от посочения регламент правило, че тя трябва да се спази или да се обоснове липсата на действие.
(88)
Необходимо е решенията на държавите членки относно нивата на антицикличния буфер да бъдат възможно най-координирани. В това отношение, по искане от компетентни или определени органи, ЕССР може да улесни дискусиите между тези органи относно определянето на предложените нива на буферите, включително съответните параметри.
(89)
Когато кредитна институция или инвестиционен посредник не успее да изпълни изцяло изискването за комбинирания буфер, към институцията следва да се приложат мерки за осигуряване на своевременното възстановяване на нивото на собствения капитал. С цел да се запази капиталът, е уместно да се налагат съразмерни ограничения по отношение на дискреционното разпределение на печалбите, включително изплащането на дивиденти и на променливи възнаграждения. За да се гарантира, че тези кредитни институции или инвестиционни посредници разполагат с убедителна стратегия за възстановяване на нивото на собствения капитал, от тях следва да се изисква да изготвят и съгласуват с компетентните органи план за запазването на капитала, който да определя начина на прилагане на ограниченията при разпределяне, както и други мерки, които съответната институция или посредник възнамерява да предприеме за осигуряване на съответствие с всички изисквания по отношение на буферите.
(90)
От органите се очаква да наложат по-високи капиталови изисквания по отношение на глобалните системно значими институции (Г-СЗИ), за да компенсират по-високия риск, който Г-СЗИ представляват за финансовата система и възможните последици за данъкоплатците при тяхна несъстоятелност. Когато даден орган налага буфер за системен риск и се прилага буфер за Г-СЗИ, следва да се прилага по-високото от двете изисквания. Когато буфер за системния риск се прилага само за експозиции в държавата членка, той следва да се добавя към буфера за Г-СЗИ или към буфера във връзка с други системно значими институции (Д-СЗИ), приложено в съответствие с настоящата директива.
(91)
Техническите стандарти в сектора на финансовите услуги следва да осигурят последователното хармонизиране и адекватната закрила на вложителите, инвеститорите и потребителите в целия Съюз. Като орган с високоспециализиран експертен опит би било ефикасно и целесъобразно разработването на проекти на регулаторни стандарти, и на технически стандарти за изпълнение, които не са свързани с политически решения, да се възложи на ЕБО, който да ги предостави на Комисията. При изготвянето на технически стандарти ЕБО следва да осигури наличието на ефективни административни процедури и процедури за отчетност.
(92)
Комисията следва да приема регулаторни технически стандарти, разработени от ЕБО в областта на лицензирането и придобиването на значителни дялови участия в кредитни институции, обмена на информация между компетентните органи, упражняването на свободата на установяване и на предоставяне на услуги, сътрудничеството по отношение на надзора, политиките за възнагражденията на кредитните институции и инвестиционните посредници и надзора на финансовите холдинги със смесена дейност чрез делегирани актове в съответствие с член 290 от ДФЕС и в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.Комисията и ЕБО следва да гарантират, че тези стандарти могат да бъдат прилагани от всички засегнати институции по начин, отговарящ на естеството, мащаба и сложността на тези институции и техните дейности.
(93)
Предвид подробностите и количеството на регулаторните технически стандарти, които трябва да се приемат съгласно настоящата директива, когато Комисията приема регулаторен технически стандарт, който е идентичен на проекта за регулаторен технически стандарт, представен от ЕБО, срокът, в рамките на който Европейският парламент или Съветът могат да представят възражения срещу регулаторен технически стандарт, следва да се удължи с един месец, когато е обосновано. Освен това Комисията следва да се стреми да приема регулаторните технически стандарти своевременно, за да могат Европейският парламент и Съветът да направят пълна проверка, като се отчитат обемът и сложността на регулаторните технически стандарт и спецификата на процедурните правилници на Европейския парламент и на Съвета, работната програма и устройството.
(94)
На Комисията следва също така да се предостави правомощието да приема технически стандарти за изпълнение, разработени от ЕБО в областта на лицензирането и придобиванията на значителни дялови участия в кредитните институции, обмена на информация между компетентните органи, сътрудничеството по отношение на надзора, специфични пруденциални изисквания и оповестяването на информация от надзорните органи посредством актове за изпълнение, в съответствие с член 291 от ДФЕС и с член 15 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
(95)
За да се гарантират еднакви условия за прилагането на настоящата директива, на Комисията следва да бъдат предоставени изпълнителни правомощия. Тези правомощия следва да бъдат упражнявани в съответствие с Регламент (ЕС) № 182/2011 на Европейския парламент и на Съвета от 16 февруари 2011 г. за установяване на общите правила и принципи относно реда и условията за контрол от страна на държавите членки върху упражняването на изпълнителните правомощия от страна на Комисията (11).
(96)
С цел да се уточнят изискванията, предвидени в настоящата директива, на Комисията следва да бъде делегирано правомощието да приема актове в съответствие с член 290 от ДФЕС за изясняване на определенията и терминологията, използвани в настоящата директива, разширяване на списъка на дейностите, предмет на взаимно признаване и подобряване на обмена на информация относно клоновете на кредитните институции. От особена важност е по време на подготвителната си работа Комисията да проведе необходимите консултации, включително на експертно равнище. При подготовката и изготвянето на делегирани актове Комисията следва да осигури едновременното и своевременно предаване на съответните документи по подходящ начин на Европейския парламент и на Съвета.
(97)
Позоваванията на Директиви 2006/48/ЕС и 2006/49/ЕС следва да се считат за позовавания на настоящата директива и на Регламент (ЕС) № 575/2013.
(98)
Директива 2002/87/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 16 декември 2002 г. относно допълнителния надзор на кредитните институции, застрахователните предприятия и на инвестиционните посредници към един финансов конгломерат (12), Директива 2007/64/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 13 ноември 2007 г. относно платежните услуги във вътрешния пазар (13), Директива 2009/65/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 13 юли 2009 г. относно координирането на законовите, подзаконовите и административните разпоредби относно предприятията за колективно инвестиране в прехвърлими ценни книжа (ПКИПЦК) (14), Директива 2009/110/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 16 септември 2009 г. относно предприемането, упражняването и пруденциалния надзор на дейността на институциите за електронни пари (15), и Директива 2011/61/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 8 юни 2011 г. относно лицата, управляващи фондове за алтернативни инвестиции (16), съдържат позовавания на разпоредби от Директиви 2006/48/ЕО и 2006/49/ЕО, отнасящи се до капиталовите изисквания, които следва да бъдат предвидени в настоящата директива и в Регламент (ЕС) № 575/2013. Следователно позоваванията в посочените директиви на Директива 2006/48/ЕО и на Директива 2006/49/ЕО следва да се считат за позовавания на разпоредбите относно капиталовите изисквания в настоящата директива и в Регламент (ЕС) № 575/2013.
(99)
Директива 2002/87/ЕО следва да бъде съответно изменена, за да се даде възможност за разработване на технически стандарти, които да гарантират, че институциите, които принадлежат към един финансов конгломерат, прилагат подходящите изчислителни методи при определяне на необходимия капитал на консолидирана основа.
(100)
За да може вътрешният банков пазар да функционира с нарастваща ефективност, а на гражданите на Съюза да се предлагат подходящи нива на прозрачност, е необходимо компетентните органи да оповестяват информация така, че да се даде възможност за съдържателно сравнение на информацията за начина на прилагане на настоящата директива.
(101)
По отношение на надзора върху ликвидността следва да се предвиди определен период от време, в рамките на който държавите членки да преминат към регулаторния режим, при който се прилагат подробни критерии за изпълнение на изискването за ликвидно покритие.
(102)
За да се осигури стабилен, плавен и поетапен преход от страна на институциите към нови изисквания за ликвидност и стабилно финансиране на равнището на Съюза, компетентните органи следва да използват пълноценно своите надзорни правомощия съгласно настоящата директива, приложимото национално право. По-специално компетентните органи следва да преценят дали е налице необходимост от прилагане на административни санкции или други административни мерки, включително пруденциални такси, чийто размер следва до голяма степен да бъде свързан с несъответствието между действителната ликвидна позиция на дадена институция и изискванията за ликвидност и стабилно финансиране. При извършването на тази оценка компетентните органи следва надлежно да вземат под внимание пазарните условия. Подобни административни санкции или други административни мерки следва да се прилагат до въвеждането на равнище на Съюза на подробни правни актове относно изискванията за ликвидност и стабилно финансиране.
(103)
Директива 95/46/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 24 октомври 1995 г. за защита на физическите лица при обработването на лични данни и за свободното движение на тези данни (17) и Регламент (ЕО) № 45/2001 на Европейския парламент и на Съвета от 18 декември 2000 г. относно защитата на лицата по отношение на обработката на лични данни от институции и органи на Общността и за свободното движение на такива данни (18) следва да се прилагат в пълна степен при обработването на лични данни за целите на настоящата директива.
(104)
Доколкото целите на настоящата директива, а именно въвеждане на правила относно достъпа до осъществяването на дейност от институциите и пруденциалния надзор върху институциите, не могат да бъдат постигнати в достатъчна степен от държавите членки и следователно поради мащаба и последиците на предложеното действие, могат да бъдат по-добре постигнати на равнището на Съюза, Съюзът може да приема мерки в съответствие с принципа на субсидиарност, уреден в член 5 от Договора за Европейския съюз. В съответствие с принципа на пропорционалност, уреден в същия член, настоящата директива не надхвърля необходимото за постигане на тези цели.
(105)
Съгласно Съвместната политическа декларация на държавите членки и Комисията относно обяснителните документи от 28 септември 2011 г. държавите членки са поели ангажимент в обосновани случаи да прилагат към съобщението за своите мерки за транспониране един или повече документи, обясняващи връзката между елементите на дадена директива и съответстващите им части от националните инструменти за транспониране. По отношение на настоящата директива законодателят смята, че предоставянето на тези документи е обосновано.
(106)
Проведена беше консултация с Европейския надзорен орган по защита на данните в съответствие с член 28, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 45/2001, и той представи становище (19).
(107)
Директива 2002/87/ЕО следва да бъде съответно изменена, а Директиви 2006/48/ЕО и 2006/49/ЕО следва да бъдат отменени,
ПРИЕХА НАСТОЯЩАТА ДИРЕКТИВА:
ДЯЛ I
ПРЕДМЕТ, ОБХВАТ И ОПРЕДЕЛЕНИЯ
Член 1
Предмет
В настоящата директива се установяват правила относно:
а)
достъпа до осъществяването на дейност от кредитните институции и инвестиционните посредници (наричани заедно „институциите“);
б)
надзорните правомощия и инструменти за упражняване на пруденциален надзор върху институциите от страна на компетентните органи;
в)
пруденциалния надзор върху институциите от страна на компетентните органи по начин, който е съвместим с разпоредбите на Регламент (ЕС) № 575/2013;
г)
изискванията за оповестяване на информация от страна на компетентните органи в областта на пруденциалното регулиране и пруденциалния надзор върху институциите.
Член 2
Обхват
1. Настоящата директива се прилага за институциите.
2. Член 30 се прилага за местни дружества.
3. Член 31 се прилага за дружествата, посочени в член 4, параграф 1, точка 2, буква в) от Регламент (ЕС) № 575/2013.
4. Член 34 и дял VII, глава 3 се прилагат за финансовите холдинги, финансовите холдинги със смесена дейност и холдингите със смесена дейност, чиито главни управления са в Съюза.
5. Настоящата директива не се прилага за:
(1)
достъпа до осъществяването на дейност като инвестиционен посредник, доколкото това е уредено с Директива 2004/39/ЕО;
(2)
централните банки;
(3)
пощенските оператори, извършващи парични операции;
(4)
в Белгия: „Institut de Réescompte et de Garantie/Herdiscontering- en Waarborginstituut“;
(5)
в Дания: „Eksport Kredit Fonden“, „Eksport Kredit Fonden A/S“, „Danmarks Skibskredit A/S“ и „KommuneKredit“;
(6)
в Германия: „Kreditanstalt für Wiederaufbau“, предприятия, които съгласно Wohnungsgemeinnützigkeitsgesetz са признати като органи на държавната жилищна политика и не извършват като основна дейност банкови операции, както и предприятия, които по силата на този закон са признати като жилищноспестовни институции с нестопанска цел;
(7)
в Естония: „hoiu-laenuühistud“, като кооперативни предприятия, които са признати по силата на „hoiu-laenuühistu seadus“;
(8)
в Ирландия: credit unions (кредитните кооперации) и friendly societies (взаимоспомагателните каси);
(9)
в Гърция: Ταμείο Παρακαταθηκών και Δανείων (Тамио Паракататикон ке Данион);
(10)
в Испания: „Instituto de Crédito Oficial“;
(11)
във Франция: „Caisse des dépôts et consignations“;
(12)
в Италия: „Cassa depositi e prestiti“;
(13)
в Латвия: „krājaizdevu sabiedrības“, предприятия, които са признати съгласно krājaizdevu sabiedrību likums като кооперативни предприятия, предоставящи финансови услуги единствено на своите членове;
(14)
в Литва: kredito unijos, различни от „Centrinė kredito unija“;
(15)
в Унгария: „MFB Magyar Fejlesztési Bank Zártkörűen Működő Részvénytársaság’ and the ‘Magyar Export-Import Bank Zártkörűen Működő Részvénytársaság“’;
(16)
в Нидерландия: „Nederlandse Investeringsbank voor Ontwikkelingslanden NV“, „NV Noordelijke Ontwikkelingsmaatschappij“, „NV Industriebank Limburgs Instituut voor Ontwikkeling en Financiering“ и „Overijsselse Ontwikkelingsmaatschappij NV“;
(17)
в Австрия: предприятията, които са признати като жилищноспестовни дружества с обществена цел, и „Österreichische Kontrollbank AG“;
(18)
в Полша: „Spółdzielcze Kasy Oszczędnościowo - Kredytowe“ и „Bank Gospodarstwa Krajowego“;
(19)
в Португалия: „Caixas Económicas“, съществували към 1 януари 1986 г., с изключение на регистрираните като акционерни дружества или дружества с ограничена отговорност и на „Caixa Económica Montepio Geral“;
(20)
в Словения: „SID-Slovenska izvozna in razvojna banka, d.d. Ljubljana“.
(21)
във Финландия: „Teollisen yhteistyön rahasto Oy/Fonden för industriellt samarbete АВ“ и „Finnvera Oyj/Finnvera Abр“;
(22)
в Швеция: „Svenska Skeppshypotekskassan“;
(23)
в Обединеното кралство: „National Savings Bank“, „Commonwealth Development Finance Company Ltd“, „Agricultural Mortgage Corporation Ltd“, „Scottish Agricultural Securities Corporation Ltd“, „Crown Agents for overseas governments and administrations“, credit unions (кредитните кооперации) и municipal banks (общинските банки);
6. Субектите, посочени в параграф 5, точка 1 и точки 3-23 от настоящия член, се смятат за финансови институции за целите на член 34 и дял VII, глава 3.
Член 3
Определения
1. За целите на настоящата директива се прилагат следните определения:
1)
„кредитна институция“ означава кредитна институция съгласно определението в член 4, параграф 1, точка 1 от Регламент (ЕС) 575/2013;
2)
„инвестиционен посредник“ означава инвестиционен посредник съгласно определението в член 4, параграф 1, точка 2 от Регламент (ЕС) 575/2013;
3)
„институция“ означава институция съгласно определението в член 4, параграф 1, точка 3 от Регламент (ЕС) 575/2013;
4)
„местно дружество“ означава местно дружество съгласно определението в член 4, параграф 1, точка 4 от Регламент (ЕС) 575/2013;
5)
„застрахователно предприятие“ означава застрахователно предприятие съгласно определението в член 4, параграф 1, точка 5 от Регламент (ЕС) 575/2013;
6)
„презастрахователно предприятие“ означава презастрахователно предприятие съгласно определението в член 4, параграф 1, точка 6 от Регламент (ЕС) 575/2013;
7)
„ръководен орган“ означава орган или органи, назначени в съответствие с националното право, които разполагат с правомощия да определят стратегията, целите и цялостната насока на институцията и които упражняват контрол и наблюдение над вземането на решения на управленско ниво, и включват и лицата, които осъществяват действителното управление на дейността на институцията;
8)
„контролна функция на ръководния орган“ означава функцията на ръководния орган за осъществяването на контрол и наблюдение по отношение на вземането на решения на управленско ниво;
9)
„висше ръководство“ означава физическите лица, които упражняват изпълнителни функции в дадена институция и които отговарят и се отчитат пред ръководния орган във връзка с текущото управление на институцията;
10)
„системен риск“ означава риск от смущения във финансовата система, който е в състояние да предизвика сериозни отрицателни последствия за финансовата система и реалната икономика;
11)
„риск, свързан с модела“ означава потенциалната загуба, която може да претърпи дадена институция вследствие на решения, които се основават предимно на резултатите от вътрешни модели, поради грешки в разработването, въвеждането или използването на тези модели.
12)
„инициатор“ означава инициатор съгласно определението в член 4, параграф 1, точка 13 от Регламент (ЕС) 575/2013;
13)
„спонсор“ означава спонсор съгласно определението в член 4, параграф 1, точка 14 от Регламент (ЕС) 575/2013;
14)
„предприятие майка“ означава предприятие майка съгласно определението в член 4, параграф 1, точка 15 от Регламент (ЕС) 575/2013;
15)
„дъщерно предприятие“ означава дъщерно предприятие съгласно определението в член 4, параграф 1, точка 16 от Регламент (ЕС) 575/2013;
16)
„клон“ означава клон съгласно определението в член 4, параграф 1, точка 17 от Регламент (ЕС) 575/2013;
17)
„предприятие за спомагателни услуги“ означава предприятие за спомагателни услуги съгласно определението в член 4, параграф 1, точка 18 от Регламент (ЕС) 575/2013;
18)
„дружество за управление на активи“ означава дружество за управление на активи съгласно определението в член 4, параграф 1, точка 19 от Регламент (ЕС) 575/2013;
19)
„финансов холдинг“ означава финансов холдинг съгласно определението в член 4, параграф 1, точка 20 от Регламент (ЕС) 575/2013;
20)
„финансов холдинг със смесена дейност“ означава финансов холдинг със смесена дейност съгласно определението в член 4, параграф 1, точка 21 от Регламент (ЕС) 575/2013;
21)
„холдинг със смесена дейност“ означава холдинг със смесена дейност съгласно определението в член 4, параграф 1, точка 22 от Регламент (ЕС) 575/2013;
22)
„финансова институция“ означава финансова институция съгласно определението в член 4, параграф 1, точка 26 от Регламент (ЕС) 575/2013;
23)
„предприятие от финансовия сектор“ означава субект от финансовия сектор съгласно определението в член 4, параграф 1, точка 27 от Регламент (ЕС) 575/2013;
24)
„институция майка в държава членка“ означава институция майка в държава членка съгласно определението в член 4, параграф 1, точка 28 от Регламент (ЕС) 575/2013;
25)
„институция майка от ЕС“ означава институция майка от ЕС съгласно определението в член 4, параграф 1, точка 29 от Регламент (ЕС) 575/2013;
26)
„финансов холдинг майка в държава членка“ означава финансов холдинг майка в държава членка съгласно определението в член 4, параграф 1, точка 30 от Регламент (ЕС) 575/2013;
27)
„финансов холдинг майка от ЕС“ означава финансов холдинг майка от ЕС съгласно определението в член 4, параграф 1, точка 31 от Регламент (ЕС) 575/2013;
28)
„финансов холдинг майка със смесена дейност в държава членка“ означава финансов холдинг майка със смесена дейност в държава членка съгласно определението в член 4, параграф 1, точка 32 от Регламент (ЕС) 575/2013;
29)
„финансов холдинг майка със смесена дейност от ЕС“ означава финансов холдинг майка със смесена дейност от ЕС членка съгласно определението в член 4, параграф 1, точка 33 от Регламент (ЕС) 575/2013;
30)
„системно значима институция“ означава институция майка от ЕС, финансов холдинг майка от ЕС, финансов холдинг майка със смесена дейност от ЕС или институция, която в случай на несъстоятелност или недобро функциониране би могла да породи системен риск;
31)
„централен контрагент“ означава централен контрагент съгласно определението в член 4, параграф 1, точка 34 от Регламент (ЕС) 575/2013;
32)
„участие“ означава участие съгласно определението в член 4, параграф 1, точка 35 от Регламент (ЕС) 575/2013;
33)
„квалифицирано дялово участие“ означава квалифицирано дялово участие съгласно определението в член 4, параграф 1, точка 36 от Регламент (ЕС) 575/2013;
34)
„контрол“ означава контрол съгласно определението в член 4, параграф 1, точка 37 от Регламент (ЕС) 575/2013;
35)
„тесни връзки“ означава тесни връзки съгласно определението в член 4, параграф 1, точка 38 от Регламент (ЕС) 575/2013;
36)
„компетентен орган“ означава компетентен орган съгласно определението в член 4, параграф 1, точка 40 от Регламент (ЕС) 575/2013;
37)
„консолидиращ надзорник“ означава консолидиращ надзорник съгласно определението в член 4, параграф 1, точка 41 от Регламент (ЕС) 575/2013;
38)
„лиценз“ означава лиценз съгласно определението в член 4, параграф 1, точка 42 от Регламент (ЕС) 575/2013;
39)
„държава членка по произход“ означава държава членка по произход съгласно определението в член 4, параграф 1, точка 43 от Регламент (ЕС) 575/2013;
40)
„приемаща държава членка“ означава приемаща държава членка съгласно определението в член 4, параграф 1, точка 44 от Регламент (ЕС) 575/2013;
41)
„централни банки от ЕСЦБ“ означава централни банки от ЕСЦБ съгласно определението в член 4, параграф 1, точка 45 от Регламент (ЕС) 575/2013;
42)
„централни банки“ означава централни банки съгласно определението в член 4, параграф 1, точка 46 от Регламент (ЕС) 575/2013;
43)
„консолидационно състояние“ означава консолидационно състояние съгласно определението в член 4, параграф 1, точка 47 от Регламент (ЕС) 575/2013;
44)
„на консолидирана основа“ означава на консолидарана основа съгласно определението в член 4, параграф 1, точка 48 от Регламент (ЕС) 575/2013;
45)
„на подконсолидирана основа“ означава на подконсолидирана основа съгласно определението в член 4, параграф 1, точка 49 от Регламент (ЕС) 575/2013;
46)
„финансов инструмент“ означава финансов инструмент съгласно определението в член 4, параграф 1, точка 50 от Регламент (ЕС) 575/2013;
47)
„собствен капитал“ означава собствен капитал съгласно определението в член 4, параграф 1, точка 118 от Регламент (ЕС) 575/2013;
48)
„операционен риск“ означава операционен риск съгласно определението в член 4, параграф 1, точка 52 от Регламент (ЕС) 575/2013;
49)
„редуциране на кредитния риск“ означава редуциране на кредитния риск съгласно определението в член 4, параграф 1, точка 57 от Регламент (ЕС) 575/2013;
50)
„секюритизация“ означава секюритизация съгласно определението в член 4, параграф 1, точка 61 от Регламент (ЕС) 575/2013;
51)
„секюритизираща позиция“ означава секюритизираща позиция съгласно определението в член 4, параграф 1, точка 62 от Регламент (ЕС) 575/2013;
52)
„дружество със специална цел - секюритизация“ означава дружество със специална цел - секюритизация съгласно определението в член 4, параграф 1, точка 66 от Регламент (ЕС) 575/2013;
53)
пенсионни права по преценка на работодателя означава пенсионни права по преценка на работодателя съгласно определението в член 4, параграф 1, точка 73 от Регламент (ЕС) 575/2013;
54)
„търговски портфейл“ означава търговски портфейл съгласно определението в член 4, параграф 1, точка 86 от Регламент (ЕС) 575/2013;
55)
„регулиран пазар“ означава регулиран пазар съгласно определението в член 4, параграф 1, точка 92 от Регламент (ЕС) 575/2013;
56)
„ливъридж“ означава ливъридж съгласно определението в член 4, параграф 1, точка 93 от Регламент (ЕС) 575/2013;
57)
„риск от прекомерен ливъридж“ означава риск от прекомерен ливъридж съгласно определението в член 4, параграф 1, точка 94 от Регламент (ЕС) 575/2013;
58)
„агенция за външна кредитна оценка“ означава агенция за външна кредитна оценка съгласно определението в член 4, параграф 1, точка 98 от Регламент (ЕС) 575/2013;
59)
„вътрешни подходи“ означава вътрешнорейтинговия подход по член 143, параграф 1, подхода на вътрешните модели по член 221, подхода за собствените оценки по член 225, усъвършенстваните подходи за измерване по член 312, параграф 2, метода на вътрешните модели по членове 283 и 363 и подхода на вътрешната оценка по член 259, параграф 3 от Регламент (ЕС) № 575/2013.
2. Когато настоящата директива се позовава на ръководен орган и съгласно националното право управителните и контролните функции на ръководния орган са възложени на различни органи или различни членове на един орган, държавата членка определя отговорните органи или членове на ръководния орган в съответствие с националното си право, освен ако в настоящата директива не е указано друго.
ДЯЛ II
КОМПЕТЕНТНИ ОРГАНИ
Член 4
Определяне и правомощия на компетентните органи
1. Държавите членки определят компетентните органи, които изпълняват функциите и задълженията, предвидени в настоящата директива и в Регламент (ЕС) № 575/2013. Те уведомяват Комисията и ЕБО за тях, като посочват съответното разпределение на функциите и задълженията.
2. Държавите членки гарантират, че компетентните органи наблюдават дейностите на институциите и, когато е приложимо, на финансовите холдинги и финансовите холдинги със смесена дейност, за да установят спазването на изискванията на настоящата директива и Регламент (ЕС) № 575/2013.
3. Държавите членки гарантират, че са налице подходящи мерки, осигуряващи възможност на компетентните органи да получават необходимата информация за оценка на изпълнението на изискванията по параграф 2 от страна на институциите и където е приложимо - от финансовите холдинги и финансовите холдинги със смесена дейност, както и да разследват евентуалните нарушения на тези изисквания.
4. Държавите членки гарантират, че компетентните органи разполагат с експертните познания, ресурсите, оперативния капацитет, правомощията и независимостта, които са необходими, за да изпълняват функциите си по пруденциален надзор, разследване и налагане на санкции съгласно настоящата директива и Регламент (ЕС) № 575/2013.
5. Държавите членки изискват от институциите да предоставят на компетентните органи на държавите членки по произход цялата информация, която е необходима за оценка на спазването от тяхна страна на разпоредбите, приети в съответствие с настоящата директива и Регламент (ЕС) № 575/2013. Държавите членки гарантират също, че механизмите за вътрешен контрол на институциите, както и административните и счетоводните им процедури дават по всяко време възможност за проверка на спазването от тяхна страна на тези разпоредби.
6. Държавите членки гарантират, че институциите регистрират всичките си сделки и документират всичките си системи и процеси, към които се прилагат настоящата директива и Регламент (ЕС) № 575/2013, по начин, който дава възможност на компетентните органи да проверяват по всяко време дали се спазват настоящата директива и Регламент (ЕС) № 575/2013.
7. Държавите членки гарантират, че надзорните функции съгласно настоящата директива и Регламент (ЕС) № 575/2013 и всички други функции на компетентните органи са отделни и независими от функциите, свързани с преструктурирането. Държавите членки уведомяват Комисията и Европейския банков орган (ЕБО) за тях, като посочват съответното разделяне на задълженията.
8. Държавите членки гарантират, че когато органи, различни от компетентните органи, разполагат с правомощия за преструктуриране, тези други органи, осъществяват тясно сътрудничество и се консултират с компетентните органи по отношение на изготвянето на планове за преструктуриране.
Член 5
Координация в държавите членки
Когато в държавите членки има повече от един компетентен орган за пруденциален надзор върху кредитните институции, инвестиционните посредници и финансовите институции, държавите членки предприемат необходимите мерки за осъществяване на координация между тези органи.
Член 6
Сътрудничество в рамките на Европейската система за финансов надзор
При изпълнение на задълженията си компетентните органи отчитат необходимостта от сближаване на надзорните механизми и практики в приложение на законовите, подзаконовите и административните изисквания, приети съгласно настоящата директива и Регламент (ЕС) № 575/2013. За тази цел държавите членки гарантират, че:
а)
в съответствие с принципа на лоялното сътрудничество, предвиден в член 4, параграф 3 от Договора за Европейския съюз компетентните органи, като участници в Европейската система за финансов надзор (ЕСФН), си сътрудничат в дух на доверие и пълно взаимно зачитане, като следят по-специално за обмена на подходяща и надеждна информация между тях и другите участници в ЕСФН;
б)
компетентните органи участват в дейността на ЕБО и, при необходимост, в колегиите от надзорни органи;
в)
компетентните органи полагат всички необходими усилия, за да спазват насоките и препоръките, издавани от ЕБО съгласно член 16 от Регламент (ЕС) № 1093/2010, и да отговарят на предупрежденията и препоръките, издавани от ЕССР в съответствие с член 16 от Регламент (ЕС) № 1092/2010;
г)
компетентните органи си сътрудничат тясно с ЕССР;
д)
националните мандати, предоставени на компетентните органи, не възпрепятстват изпълнението на задълженията им като членове на ЕБО и когато е приложимо на ЕССР или съгласно настоящата директива и Регламент (ЕС) № 575/2013.
Член 7
Измерение на надзора на равнището на Съюза
При изпълнението на общите си задължения, компетентните органи във всяка държава членка отчитат надлежно възможното въздействие на своите решения върху стабилността на финансовата система в останалите засегнати държави членки, по-специално при извънредни ситуации, въз основа на наличната към съответния момент информация.
ДЯЛ III
ИЗИСКВАНИЯ ЗА ДОСТЪПА ДО ОСЪЩЕСТВЯВАНЕ НА ДЕЙНОСТ КАТО КРЕДИТНА ИНСТИТУЦИЯ
ГЛАВА 1
Общи изисквания за достъпа до осъществяване на дейност като кредитна институция
Член 8
Лицензиране
1. Държавите членки изискват от кредитните институции да получат лиценз, преди да започнат своята дейност. Без да засягат членове 10-14, те определят изискванията за издаване на лицензи и ги съобщават на ЕБО.
2. ЕБО разработва проекти за регулаторни технически стандарти с цел определяне на:
а)
информацията, която да бъде предоставена на компетентните органи в заявлението за издаване на лиценз за кредитна институция, включително плана за дейността, предвиден в член 10;
б)
изискванията спрямо акционерите и членовете с квалифицирано дялово участие съгласно член 14;
в)
препятствията, които могат да попречат на ефективното упражняване на надзорните функции на компетентния орган съгласно посоченото в член 14.
На Комисията се делегират правомощия за приемане на посочените в първа алинея, букви а), б) и в) регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
3. ЕБО разработва проекти за технически стандарти за изпълнение относно стандартни формуляри, образци и процедури за предоставянето на информацията, посочена в параграф 2, първа алинея, буква а).
На Комисията се предоставят правомощия за приемане на посочените в първа алинея технически стандарти за изпълнение в съответствие с член 15 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
4. ЕБО предоставя на Комисията проектите за технически стандарти, посочени в параграфи 2 и 3 до 31 декември 2015 г.
Член 9
Забрана за лица или предприятия, различни от кредитните институции, да извършват публично приемане на влогове или други възстановими средства
1. Държавите членки забраняват на лица или предприятия, които не са кредитни институции, да извършват дейност по публично приемане на влогове или на други възстановими средства.
2. Параграф 1 не се прилага за приемане на влогове или на други средства, възстановими от държава членка, от нейни регионални или местни органи, от международни публични институции, чиито членове са една или повече държави членки, нито в случаите, които са изрично установени в националното право или в правото на Съюза, при условие че за тези дейности са предвидени нормативни разпоредби и контрол, предназначени за защита на вложителите и инвеститорите.
Член 10
План за дейността и организационна структура
Държавите членки изискват заявленията за издаване на лиценз да бъдат придружени от план за дейността, в който да се посочват предвижданите дейности и организационната структура на кредитната институция.
Член 11
Икономически потребности
Държавите членки не изискват заявленията за издаване на лиценз да бъдат проучвани от гледна точка на икономическите потребности на пазара.
Член 12
Начален капитал
1. Без да се засягат другите общи условия, предвидени в националното право, компетентните органи отказват издаването на лиценз за започване на дейност като кредитна институция, ако дадена кредитна институция не разполага с отделен собствен капитал или ако началният й капитал е по-малък от 5 милиона евро.
2. Началният капитал включва само един или повече от елементите, посочени в член 26, параграф 1, букви а)-д) от Регламент (ЕС) № 575/2013.
3. Държавите членки могат да разрешат на кредитните институции, които не отговарят на изискването да разполагат с отделен собствен капитал и са съществували към 15 декември 1979 г., да продължат да извършват дейността си. Тези кредитни институции могат да бъдат освободени от задължението за спазване на изискването по член 13, параграф 1, първа алинея.
4. Държавите членки могат да издават лицензи на определени категории кредитни институции, чийто начален капитал е по-малък от предвидения в параграф 1, при следните условия:
а)
началният капитал е не по-малък от 1 милион EUR;
б)
съответните държави членки уведомяват Комисията и ЕБО за причините, поради които използват тази възможност.
Член 13
Ефективно управление на дейността и местоположение на главното управление
1. Компетентните органи издават лиценз за започване на дейност като кредитна институция само когато поне две лица действително управляват дейността на кредитната институция - заявител.
Те отказват издаването на лиценз, ако членовете на ръководния орган не отговарят на посочените в член 91, параграф 1 изисквания.
2. Всяка държава членка изисква:
а)
главното управление на всяка кредитна институция, която е юридическо лице и има регистрирани седалище и адрес на управление съгласно националното право, да бъде в същата държава членка, където са регистрирани нейното седалище и адрес на управление;
б)
главното управление на кредитна институция, различна от посочената в буква а), да бъде в държавата членка, която е издала лиценза на институцията и в която институцията действително извършва своята дейност.
Член 14
Акционери и членове
1. Компетентните органи отказват издаването на лиценз за започване на дейност като кредитна институция, само ако кредитната институция ги е информирала за самоличността на акционерите или членовете си, които имат квалифицирани дялови участия, независимо дали са преки или косвени и дали са физически или юридически лица, както и за размерите на тези дялови участия, или в случай че няма квалифицирани дялови участия - за самоличността на 20 най-големи акционери или членове.
Когато се определя дали са изпълнени критериите за квалифицирано дялово участие, се отчитат правата на глас съгласно членове 9 и 10 от Директива 2004/109/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 15 декември 2004 г. относно хармонизиране изискванията за прозрачност по отношение на информацията за издателите, чиито ценни книжа са допуснати за търгуване на регулиран пазар (20), както и условията за тяхното сумиране, предвидени в член 12, параграфи 4 и 5 от посочената директива.
Държавите членки не отчитат правата на глас или акциите или дяловете, които институциите държат като резултат от поемане на емисия на финансови инструменти и/или предлагане за първоначална продажба на финансови инструменти при условията на безусловно и неотменимо задължение, включително съгласно приложение I, раздел А, точка 6 към Директива 2004/39/ЕО, при условие че тези права не се упражняват или използват по друг начин за намеса в управлението на емитента и се прехвърлят в срок от една година след придобиването.
2. Компетентните органи отказват издаването на лиценз за започване на дейност като кредитна институция, ако след като вземат предвид необходимостта от осигуряване на стабилно и разумно управление на кредитната институция, те не са убедени, че акционерите или членовете са подходящи, по-специално когато не са спазени критериите, предвидени в член 23, параграфи 1. Прилагат се разпоредбите на член 23, параграфи 2 и 3 и член 24.
3. Когато съществуват тесни връзки между кредитната институция и други физически или юридически лица, компетентните органи издават лиценз само ако тези връзки не създават пречки за ефективното упражняване на надзорните им функции.
Компетентните органи отказват издаването на лиценз за започване на дейност като кредитна институция, ако законовите, подзаконовите или административните разпоредби на трета държава, уреждащи дейността на едно или повече физически или юридически лица, с които кредитната институция има тесни връзки, или трудностите при прилагането на тези законови, подзаконови или административни разпоредби възпрепятстват ефективното упражняване на надзорните им функции.
Компетентните органи изискват от кредитните институции да им представят необходимата информация, за да наблюдават редовно за спазването на условията, посочени в настоящия параграф.
Член 15
Отказ за издаване на лиценз
Когато компетентният орган откаже издаването на лиценз за започване на дейност като кредитна институция, той уведомява заявителя за това решение и за основанията за това в срок от шест месеца след получаването на заявлението или ако заявлението е непълно - в срок от шест месеца от получаването на пълната информация, необходима за вземане на решение.
Във всички случаи решението за издаване на лиценз или за отказ за издаване на лиценз се взема в срок от 12 месеца след получаването на заявлението.
Член 16
Предварителни консултации с компетентните органи на други държави членки
1. Преди да издаде лиценз на кредитна институция, компетентният орган се консултира с компетентните органи на друга държава членка, когато кредитната институция е:
а)
дъщерно предприятие на кредитна институция, получила лиценз в посочената друга държава членка;
б)
дъщерно предприятие на предприятие майка на кредитна институция, получила лиценз в посочената друга държава членка;
в)
контролирана от същите физически или юридически лица, които контролират кредитна институция, получила лиценз в посочената друга държава членка.
2. Преди да издаде лиценз на кредитна институция, компетентният орган се консултира с компетентния орган, отговарящ за надзора върху застрахователните предприятия или инвестиционните посредници в съответната държава членка, когато кредитната институция:
а)
е дъщерно предприятие на застрахователно предприятие или на инвестиционен посредник, получили лиценз в Съюза;
б)
е дъщерно предприятие на предприятието майка на застрахователно предприятие или инвестиционен посредник, получили лиценз в Съюза;
в)
се контролира от същото физическо или юридическо лице, което контролира застрахователното предприятие или инвестиционния посредник, получили лиценз в Съюза.
3. Съответните компетентни органи, посочени в параграфи 1 и 2, се консултират помежду си, особено когато преценяват дали акционерите са подходящи и когато оценяват репутацията и опита на членовете на ръководния орган, участващи в управлението на друг субект от същата група. Те обменят всяка информация от значение за издаване на лиценза по отношение на пригодността на акционерите, репутацията и опита на членовете на ръководния орган,, както и за текущата оценка за изпълнение на оперативните изисквания.
Член 17
Клонове на кредитни институции, получили лиценз в друга държава членка
Приемащите държави членки не изискват лиценз или наличие на капитал за клоновете на кредитни институции, получили лиценз в други държави членки. Откриването на тези клонове и надзорът върху тях се извършва в съответствие с член 35, член 36, параграфи 1, 2 и 3, член 37, членове 40-46, член 49, и членове 74и 75.
Член 18
Отнемане на лиценз
Компетентните органи могат да отнемат лиценз, издаден на кредитна институция, само ако дадена кредитна институция:
а)
не използва лиценза в продължение на 12 месеца, изрично се откаже от него или е престанала да извършва дейност от повече от шест месеца, освен ако съответната държава членка не е предвидила прекратяване на действието на лиценза в такива случаи;
б)
е получила лиценза посредством представяне на невярна информация или чрез друго нарушение;
в)
вече не отговаря на условията, съгласно които е бил издаден лицензът;
г)
вече не отговаря на пруденциалните изисквания, предвидени в трета, четвърта или шеста част от Регламент (ЕС) № 575/2013, или наложени по член 104, параграф 1, буква а) или член 105 от настоящата директива, или вече не може да се разчита, че тя ще продължи да изпълнява задълженията си към кредиторите, и по-специално не осигурява достатъчна степен на сигурност за активите, поверени ѝ от вложителите;
д)
попада в един от другите случаи, при които по националното право се предвижда отнемане на лиценза; или
е)
извърши едно от нарушенията, посочени в член 67, параграф 1.
Член 19
Наименование на кредитните институции
За целите на дейността си кредитните институции могат - независимо от разпоредбите в приемащата държава членка за използването на думите „банка“, „спестовна банка“ или други банкови наименования - да използват на цялата територия на Съюза същото наименование, което използват в държавата членка, където се намира главното им управление. Когато има риск от объркване, приемащата държава членка може за по-голяма яснота да изиска това наименование да бъде придружено от някои обяснителни елементи.
Член 20
Уведомяване за издаването и отнемането на лиценз
1. Компетентните органи уведомяват ЕБО за всеки лиценз, издаден съгласно член 8.
2. ЕБО публикува на своята страница в интернет и редовно актуализира списък с наименованията на всички кредитни институции, получили лиценз.
3. Консолидиращият надзорник предоставя на съответните компетентни органи и ЕБО всички сведения за групата кредитни институции съгласно член 14, параграф 3, член 74, параграф 1 и член 109, параграф 2, по-специално относно правната, организационната и управленската структура на групата.
4. Посоченият в параграф 2 от настоящия член списък включва наименованията на кредитните институции, които не разполагат с предвидения в член 12, параграф 1 капитал и посочва тези кредитни институции като такива.
5. Компетентните органи уведомяват ЕБО за всеки отнет лиценз, като посочват и мотивите за отнемането.
Член 21
Освобождаване от изискванията за кредитни институции, които са трайно свързани с централен орган
1. Компетентните органи могат да освободят от изискванията, установени в членове 10 и 12, и член 13, параграф 1 от настоящата директива по отношение на дадена кредитна институция, посочена в член 10 от Регламент (ЕС) № 575/2013 в съответствие с предвидените там условия.
Държавите членки могат да запазят и прилагат съществуващото национално право относно прилагането на това освобождаване дотолкова, доколкото тя не противоречи на настоящата директива и на Регламент (ЕС) № 575/2013.
2. Когато компетентните органи прилагат освобождаването, посочено в параграф 1, членове 17, 33, 34 и 35, член 36, параграфи 1-3 и членове 39-46, дял VII, глава 2, раздел II и дял VII, глава 4 се прилагат за цялата структура, състояща се от централния орган и свързаните с него институции.
ГЛАВА 2
Квалифицирано дялово участие в кредитна институция
Член 22
Уведомяване за планирани придобивания и оценяването им
1. Държавите членки изискват от всяко физическо или юридическо лице, или от такива лица, действащи съгласувано („кандидат-приобретател“), които са взели решение или да придобият пряко или непряко квалифицирано дялово участие в кредитната институция, или пряко или непряко да увеличат такова квалифицирано дялово участие, в резултат на което делът на правата им на глас или на държания от тях капитал би достигнал или надвишил 20 %, 30 % или 50 % или кредитната институция би станала тяхно дъщерно предприятие („планирано придобиване“), да уведомят писмено преди придобиването компетентните органи за кредитната институция, в която те искат да придобият или увеличат квалифицирано дялово участие, като посочат размера на предвиденото участие и предоставят относимата информация, определена в съответствие с член 23, параграф 4. Държавите членки не са длъжни да прилагат прага от 30 % в случаите, когато съгласно член 9, параграф 3, буква а) от Директива 2004/109/ЕО прилагат праг от една трета.
2. Компетентните органи потвърждават писмено на кандидат-приобретателя получаването на уведомлението съгласно параграф 1 или на допълнителна информация съгласно параграф 3, своевременно и във всички случаи в срок от два работни дни след получаването им.
Компетентните органи разполагат с максимален срок от 60 работни дни от датата на писменото потвърждение за получаване на уведомлението и на всички документи, които държавата членка изисква да се прилагат към уведомлението въз основа на списъка, посочен в член 23, параграф 4 („срокът за извършване на оценка“), за да извършат оценката, предвидена в член 23, параграф 1 („оценката“).
Когато потвърждават получаването на уведомлението, компетентните органи информират кандидат-приобретателя за датата, на която изтича срокът за извършване на оценката.
3. В рамките на срока за извършване на оценка, но не по-късно от петдесетия работен ден от този срок, компетентните органи могат при нужда да отправят искане за допълнителна информация, която е необходима за приключване на оценката. Това искане се отправя в писмена форма и в него се посочва необходимата допълнителна информация.
В периода между датата на искането за информация от страна на компетентните органи и датата на получаване на отговора от кандидат-приобретателя срокът за извършване на оценка спира да тече. Това спиране не надвишава 20 работни дни. Компетентните органи могат по своя преценка да отправят още искания за допълване или изясняване на информацията, но те не водят до спиране на срока за извършване на оценка.
4. Компетентните органи могат да удължат до 30 работни дни спирането, посочено в параграф 3, втора алинея, ако кандидат-приобретателят е установен или е подлежи на надзор в трета държава или ако е физическо или юридическо лице, неподлежащо на надзор съгласно настоящата директива или съгласно Директиви 2009/65/ЕО, 2009/138/ЕО или 2004/39/ЕО.
5. Ако компетентните органи решат да се противопоставят на планираното придобиване, в срок от два работни дни след извършване на оценката и в рамките на срока за извършване на оценка те уведомяват кандидат-приобретателя в писмена форма, като представят мотивите си. По искане на кандидат-приобретателя мотивите за решението могат да бъдат публично оповестени по подходящ начин, при спазване на разпоредбите на националното право. Това не възпрепятства държавите членки да разрешат на компетентните органи да публикуват тази информация, без това да е поискано от кандидат-приобретателя.
6. Ако компетентните органи не се противопоставят в писмена форма на планираното придобиване в рамките на срока за извършване на оценка, планираното придобиване се смята за одобрено.
7. Компетентните органи могат да определят максимален срок за извършване на планираното придобиване и ако е уместно, да удължат този срок.
8. Държавите членки не могат да налагат по-строги изисквания от определените в настоящата директива за уведомяване на компетентните органи или за одобряване от тяхна страна на преките или косвените придобивания на права на глас или на капитал.
9. ЕБО разработва проекти за технически стандарти за изпълнение с цел установяване на общи процедури, формуляри и образци за процеса на консултации между съответните компетентни органи съгласно посоченото в член 24.
ЕБО предоставя на Комисията тези проекти за технически стандарти до 31 декември 2015 г.
На Комисията се предоставят правомощия за приемане на посочените в първа алинея технически стандарти за изпълнение в съответствие с член 15 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Член 23
Критерии за оценка
1. За да гарантират стабилно и разумно управление на кредитната институция, в която се планира придобиване, и като отчитат възможното влияние на кандидат-приобретателя върху кредитната институция, при разглеждане на уведомлението по член 22, параграф 1 и на информацията по член 22, параграф 3 компетентните органи преценяват доколко е подходящ кандидат-приобретателят, както и разумността на планираното придобиване от финансова гледна точка, в съответствие със следните критерии:
а)
репутацията на кандидат-приобретателя;
б)
репутацията, знанията, уменията и опита, съгласно член 91, параграф 1, на всеки член на ръководния орган и всеки член на висшето ръководство, който ще ръководи дейността на кредитната институция в резултат на планираното придобиване;
в)
финансовата стабилност на кандидат-приобретателя, по-специално във връзка с вида дейност, извършвана или предвиждана в кредитната институция, в която се планира придобиването;
г)
дали кредитната институция ще бъде в състояние да спази и да продължава да спазва пруденциалните изисквания съгласно настоящата директива и Регламент (ЕС) № 575/2013 и когато е приложимо, съгласно друго право на Съюза, по-специално Директиви 2002/87/ЕО и 2009/110/ЕО и, включително дали групата, от която кредитната институция ще стане част, има структура, която позволява да се упражнява ефективен надзор, да се извършва ефективен обмен на информация между компетентните органи и да се определи разпределението на отговорностите между компетентните органи;
д)
дали съществуват основателни причини за подозрение, че във връзка с планираното придобиване се извършва, било е извършено или е имало опит да се извърши изпиране на пари или финансиране на тероризма по смисъла на член 1 от Директива 2005/60/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 26 октомври 2005 г. за предотвратяване използването на финансовата система за целите на изпирането на пари и финансирането на тероризъм (21) или че осъществяването на планираното придобиване би могло да увеличи риска от това.
2. Компетентните органи могат да се противопоставят на планираното придобиване само ако са налице основателни причини за това съгласно критериите по параграф 1 или ако представената от кандидат-приобретателя информация е непълна.
3. Държавите членки не налагат предварителни условия във връзка с размера на дяловото участие, което трябва да бъде придобито, нито разрешават на компетентните си органи да разглеждат планираното придобиване от гледна точка на икономическите потребности на пазара.
4. Държавите членки публикуват списък със сведенията, които са необходими за извършване на оценката и които трябва да бъдат предоставени на компетентните органи при изпращане на уведомлението, посочено в член 22, параграф 1. Необходимите сведения трябва да са пропорционални и да бъдат съобразени с характеристиките на кандидат-приобретателя и естеството на планираното придобиване. Държавите членки не изискват информация, която не е от значение за извършването на пруденциална оценка.
5. Независимо от разпоредбите на член 22, параграфи 2, 3 и 4, когато на компетентния орган са изпратени уведомления за две или повече предложения за придобивания или за увеличаване на квалифицираното дялово участие в една и съща кредитна институция, този орган третира кандидат-приобретателите на недискриминационна основа.
Член 24
Сътрудничество между компетентните органи
1. Съответните компетентни органи провеждат цялостни консултации помежду си при оценяване на планираното придобиване, ако кандидат-приобретателят е едно от следните:
а)
кредитна институция, застрахователно предприятие, презастрахователно предприятие, инвестиционен посредник или управляващо дружество по смисъла на член 2, параграф 1, буква б) от Директива 2009/65/ЕО („управляващо дружество на предприятие за колективно инвестиране в прехвърлими ценни книжа“), получили лиценз в друга държава членка или в сектор, различен от този, в който се планира придобиването;
б)
предприятие майка на кредитна институция, застрахователно предприятие, презастрахователно предприятие, инвестиционен посредник или управляващо дружество на предприятие за колективно инвестиране в прехвърлими ценни книжа, получили лиценз в друга държава членка или в сектор, различен от този, в който се планира придобиването;
в)
физическо или юридическо лице, контролиращо кредитна институция, застрахователно предприятие, презастрахователно предприятие, инвестиционен посредник или управляващо дружество на предприятие за колективно инвестиране в прехвърлими ценни книжа, получили лиценз в друга държава членка или в сектор, различен от този, в който се планира придобиването.
2. Компетентните органи си предоставят взаимно, без неоправдано забавяне, всякаква информация, която е съществена или от значение за оценката. В тази връзка компетентните органи при поискване обменят помежду си цялата информация от значение и по собствена инициатива предават цялата съществена информация. В решението на компетентния орган, издал лиценз на кредитната институция, в която се планира придобиване, се посочват всички становища или резерви, изразени от страна на компетентния орган, който отговаря за кандидат-приобретателя.
Член 25
Уведомяване при прехвърляне на дялове
Държавите членки изискват от всяко физическо или юридическо лице, което е взело решение да прехвърли, пряко или непряко, квалифицирано дялово участие в кредитна институция, да уведоми писмено компетентните органи преди прехвърлянето на дялове, като посочи размера на съответното дялово участие. Такова лице уведомява също компетентните органи и когато е взело решение да намали квалифицираното си дялово участие, вследствие на което делът на правата му на глас или на капитала му би спаднал под 20 %, 30 % или 50 % или кредитната институция вече не би била негово дъщерно предприятие. Държавите членки не са длъжни да прилагат прага от 30 % в случаите, когато съгласно член 9, параграф 3, буква а) от Директива 2004/109/ЕО прилагат праг от една трета.
Член 26
Задължения за представяне на информация и санкции
1. Когато кредитните институции узнаят за придобиването или за прехвърлянето на дялови участия в капитала им, в резултат на което съответните дялови участия надхвърлят или спадат под един от праговете, посочени в член 22, параграф 1 и член 25, институциите информират компетентните органи за тези придобивания или прехвърляния.
Кредитните институции, чиито ценни книжа са допуснати за търгуване на регулиран пазар, информират компетентните органи поне веднъж годишно за имената или наименованията на акционерите и членовете, които притежават квалифицирани дялови участия, и за размерите на тези дялови участия, например въз основа на информацията от годишните общи събрания на акционерите и членовете или въз основа на информацията, получена по силата на нормативните разпоредби за дружествата, чиито ценни книжа са допуснати за търгуване на регулиран пазар.
2. Държавите членки изискват от компетентните органи да предприемат необходимите мерки в случаите, когато влиянието на лицата по член 22, параграф 1 може да бъде в ущърб на разумното и стабилно управление на институцията, за да се прекрати създалото се положение. Мерките могат да включват съдебни заповеди, санкции, при условията на членове 65-72, срещу членовете на ръководния орган и управителите или спиране на упражняването на правата на глас, произтичащи от акциите или дяловете, притежавани от акционерите или членовете на въпросната кредитната институция.
Подобни мерки се прилагат към физическите или юридическите лица, които не изпълняват задължението си да представят предварителна информация, както е предвидено в член 22, параграф 1 и при условията на членове 65-72.
Ако въпреки възражението на компетентните органи бъде придобито дялово участие, държавите членки, независимо от всякакви други санкции, които могат да бъдат приети, предвиждат или временно спиране на упражняването на съответните права на глас, или обявяване за недействителни на подадените гласове, или възможност за тяхното анулиране.
Член 27
Критерии за квалифицирано дялово участие
Когато се определя дали са изпълнени критериите за квалифицирано дялово участие, по членове 22, 25 и 26, се отчитат правата на глас по членове 9, 10 и 11 от Директива 2004/109/ЕО, както и условията относно тяхното сумиране, предвидени в член 12, параграфи 4 и 5 от посочената директива.
Когато се определя дали са изпълнени критериите за квалифицирано дялово участие по член 26, държавите членки не отчитат правата на глас или акциите или дяловете, които институциите могат да държат в резултат от поемане на емисия на финансови инструменти или предлагане за първоначална продажба на финансови инструменти при условията на безусловно и неотменимо задължение съгласно раздел А, точка 6 от приложение I към Директива 2004/39/ЕО, при условие че тези права не се упражняват или използват по друг начин за намеса в управлението на емитента и при условие че те бъдат прехвърлени в срок от една година след придобиването.
ДЯЛ IV
НАЧАЛЕН КАПИТАЛ НА ИНВЕСТИЦИОННИТЕ ПОСРЕДНИЦИ
Член 28
Начален капитал на инвестиционните посредници
1. Началният капитал на инвестиционните посредници включва само един или повече от елементите по член 26, параграф 1, букви а)-д) от Регламент (ЕС) 575/2013.
2. Всички инвестиционни посредници извън посочените в член 29 трябва да имат начален капитал от 730 000 EUR.
Член 29
Начален капитал на определени категории инвестиционни посредници
1. Инвестиционните посредници, които не осъществяват никакви сделки с финансови инструменти за своя сметка или които не поемат емисии на финансови инструменти при безусловно и неотменимо задължение, но които държат пари или ценни книжа на клиенти и предлагат една или повече от посочените по-долу услуги, трябва да имат начален капитал от 125 000 EUR:
а)
получаване и предаване на нарежданията на инвеститорите във връзка с финансови инструменти;
б)
изпълнение на нарежданията на инвеститорите във връзка с финансови инструменти;
в)
управление на индивидуални портфейли с инвестиции във финансови инструменти.
2. Компетентните органи могат да разрешат на инвестиционен посредник, който изпълнява нареждания на инвеститори във връзка с финансови инструменти, да държи такива инструменти за собствена сметка, ако са изпълнени следните условия:
а)
такива позиции възникнат единствено поради факта, че посредникът не е в състояние да съчетае точно нарежданията на инвеститорите;
б)
съвкупната пазарна стойност на всички тези позиции не може да надхвърля 15 % от първоначалния капитал на посредника;
в)
посредникът отговаря на изискванията по членове 92-95 и четвърта част от Регламент (ЕС) № 575/2013;
г)
такива позиции имат случаен и временен характер и са строго ограничени до времето, необходимо за извършване на съответната сделка.
3. Държавите членки могат да намалят размера на сумата, посочена в параграф 1 до 50 000 EUR, когато посредникът няма разрешение да държи пари или ценни книжа на клиенти, да търгува за собствена сметка или да поема емисии при безусловно и неотменимо задължение.
4. Държането на позиции във финансови инструменти, които не са включени в търговския портфейл, с цел инвестиране на собствен капитал, не се счита за търгуване за собствена сметка по отношение на услугите по параграф 1 или за целите на параграф 3.
Член 30
Начален капитал на местните дружества
Местните дружества имат начален капитал от 50 000 EUR, доколкото се ползват от свободата на установяване или от свободата на предоставяне на услуги по членове 31 и 32 от Директива 2004/39/ЕО.
Член 31
Покритие за дружества, които нямат право да държат пари или ценни книжа на клиенти
1. Покритието за дружествата, посочени в член 4, параграф 1, точка 2, буква в) от Регламент (ЕС) № 575/2013 е под една от следните форми:
а)
начален капитал от 50 000 EUR;
б)
застраховка „Професионална отговорност“, която е валидна за цялата територия на Съюза, или друга съизмерима гаранция за покриване на задължения във връзка с вреди, произтичащи от професионална небрежност, със застрахователна сума от най-малко 1 000 000 EUR за всяка застрахователна претенция и 1 500 000 EUR годишно за всички застрахователни претенции;
в)
комбинация от начален капитал и застраховка „Професионална отговорност“, която осигурява ниво на покритие, еквивалентно на това по буква а) или б).
Комисията преразглежда периодично сумите, посочени в първата алинея.
2. Когато дружество, посочено в член 4, параграф 1, точка 2, буква в) от Регламент (ЕС) № 575/2013 е регистрирано и по Директива 2002/92/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 9 декември 2002 г. относно застрахователното посредничество (22), то трябва да отговаря на изискванията по член 4, параграф 3 от посочената директива и има покритие под една от следните форми:
а)
начален капитал от 25 000 EUR;
б)
застраховка „Професионална отговорност“, която е валидна за цялата територия на Съюза, или друга съизмерима гаранция за покриване на задължения във връзка с вреди, произтичащи от професионална небрежност, със застрахователна сума от най-малко 500 000 EUR за всяка застрахователна претенция и 750 000 EUR годишно за всички застрахователни претенции;
в)
комбинация от начален капитал и застраховка „Професионална отговорност“, която осигурява ниво на покритие, еквивалентно на това по буква а) или б).
Член 32
Преходна разпоредба
1. Чрез дерогация от член 28, параграф 2, член 29, параграфи 1 и 3, и член 30 държавите членки могат да продължат действието на лицензите на инвестиционни посредници и дружества по член 30, които са съществували на или преди 31 декември 1995 г. и чийто собствен капитал е по-малък от началния капитал, определен за тях в член 28, параграф 2, член 29, параграф 1 или параграф 3, или член 30.
Собственият капитал на тези инвестиционни посредници или дружества е не по-малък от най-високия относим размер на капитала, изчислен след 23 март 1993 г. Това относимо ниво е средното дневно ниво на собствения капитал, изчислено за шестмесечния период, предхождащ датата на изчисление. Той се изчислява на всеки шест месеца по отношение на съответния предходен период.
2. Ако контролът върху инвестиционен посредник или дружество по параграф 1 бъде поет от физическо или юридическо лице, различно от лицето, което е контролирало дружеството на или преди 31 декември 1995 г., собственият капитал на този инвестиционен посредник или това дружество трябва да достигне поне размера, определен за него в член 28, параграф 2, член 29, параграф 1 или параграф 3 или член 30, освен в случай на първо прехвърляне чрез наследяване, извършено след 31 декември 1995 г., при условие на одобрението от страна на компетентните органи и за срок от не повече от 10 години от датата на това прехвърляне.
3. В случай на сливане на два или повече инвестиционни посредника или дружества, обхванати от член 30, не е необходимо собственият капитал на дружеството, образувано в резултат на сливането, да достигне размера, определен в член 28, параграф 2, член 29, параграф 1 или параграф 3, или член 30. Независимо от това за всеки период от време, когато нивата, определени в член 28, параграф 2, член 29, параграф 1, член 29, параграф 3 или член 30, не са достигнати, собственият капитал на дружеството, образувано в резултат на сливането, не може да пада под сумата на собствения капитал на слетите дружества към датата на сливането.
4. Собственият капитал на инвестиционните посредници и дружествата, обхванати от член 30, не може да пада под размера, определен в член 28, параграф 2, член 29, параграф 1 или параграф 3, или член 30 и в параграфи 1 и 3 от настоящия член.
5. Когато компетентните органи преценят за необходимо, с цел да се осигури платежоспособността на тези инвестиционни посредници и дружества, че установените в параграф 4 изисквания са спазени, параграфи 1, 2 и 3 не се прилагат.
ДЯЛ V
РАЗПОРЕДБИ ОТНОСНО СВОБОДАТА НА УСТАНОВЯВАНЕ И СВОБОДАТА НА ПРЕДОСТАВЯНЕ НА УСЛУГИ
ГЛАВА 1
Общи принципи
Член 33
Кредитни институции
Държавите членки предвиждат изброените в приложение I дейности да могат да се извършват на тяхна територия в съответствие с член 35, член 36, параграфи 1, 2 и 3, член 39, параграфи 1 и 2 и членове 40-46 или чрез откриване на клон, или чрез предоставяне на услуги от всяка кредитна институция, която е получила лиценз и е обект на надзор от компетентните органи на друга държава членка, при условие че тези дейности са включени в лиценза.
Член 34
Финансови институции
1. Държавите членки предвиждат дейностите, изброени в приложение I, да могат да се извършват на тяхна територия в съответствие с член 35, член 36, параграфи 1, 2 и 3, член 39, параграфи 1 и 2 и членове 40-46 или чрез откриване на клон, или чрез предоставяне на услуги от всяка финансова институция от друга държава членка, независимо дали тя е дъщерно предприятие на кредитна институция или е дъщерно предприятие, съвместно притежавано от две или повече кредитни институции, чийто учредителен акт и устав позволяват извършването на тези дейности и която отговаря на всяко едно от следните условия:
а)
предприятието майка или предприятията майки са лицензирани като кредитни институции в държавата членка, чието право регулира финансовата институция;
б)
съответните дейности действително се извършват на територията на същата държава членка;
в)
предприятието майка или предприятията майки притежават 90 % или повече от правата на глас, произтичащи от акциите или дяловете от капитала на финансовата институция;
г)
предприятието майка или предприятията майки изпълняват изискванията на компетентните органи за разумно управление на финансовата институция и са декларирали със съгласието на съответните компетентни органи на държавата членка по произход, че солидарно и поотделно гарантират изпълнението на задълженията, поети от финансовата институция;
д)
финансовата институция, по-специално по отношение на въпросните ѝ дейности, е ефективно обхваната от консолидирания надзор върху предприятието майка или върху всяко едно от предприятията майки в съответствие с дял VII, глава 3 от настоящата директива и първа част, дял II, глава 2 от Регламент (ЕС) № 575/2013, по-специално по отношение на изчисляването на капиталовите изисквания, предвидени в член 92 от посочения Регламент, на контрола върху големите експозиции, предвиден в четвърта част от посочения регламент, и с цел ограничаване на участията съгласно членове 89 и 90 от същия регламент.
Компетентните органи на държавата членка по произход проверяват изпълнението на условията, предвидени в първа алинея и издават на финансовата институция удостоверение, че отговаря на условията, което е част от уведомлението по членове 35 и 39.
2. Ако финансова институция, посочена в параграф 1, първа алинея престане да отговаря на някое от поставените условия, компетентните органи на държавата членка по произход уведомяват компетентните органи на приемащата държава членка, като за дейностите, извършвани от тази финансова институция в приемащата държава членка, започва да се прилага правото на приемащата държава членка.
3. Параграфи 1 и 2 се прилагат съответно за дъщерните предприятия на финансова институция по параграф 1, първа алинея.
ГЛАВА 2
Право на установяване за кредитните институции
Член 35
Изискване за уведомяване и взаимодействие между компетентните органи
1. Всяка кредитна институция, която желае да открие клон на територията на друга държава членка, уведомява компетентните органи на своята държава членка по произход.
2. Държавите членки изискват от всяка кредитна институция, която желае да открие клон в друга държава членка, в уведомлението по параграф 1 да представи цялата посочена по-долу информация:
а)
държавата членка, на чиято територия предвижда да открие клон;
б)
план за дейността, в който да се посочват и предвижданите видове дейност, както и организационната структура на клона;
в)
адреса в приемащата държава членка, откъдето могат да се получават документи;
г)
имената на лицата, които ще отговарят за управлението на клона.
3. Ако компетентните органи на държавата членка по произход нямат основание за съмнение, че с оглед на планираните дейности административната структура и финансовото състояние на кредитната институция са адекватни, в срок от три месеца след получаването на информацията по параграф 2 те изпращат тази информация на компетентните органи на приемащата държава членка и уведомяват за това кредитната институция.
Компетентните органи на държавата членка по произход съобщават също така размера и структурата на собствения капитал, както и общия размер на изискванията за собствения капитал на кредитната институция по член 92 от Регламент (ЕС) № 575/2013.
Чрез дерогация от втората алинея, в посочения в член 34 случай компетентните органи на държавата членка по произход съобщават размера и структурата на собствения капитал на финансовата институция и общия размер на рисковите експозиции, изчислен в съответствие с член 92, параграфи 3 и 4 от Регламент (ЕС) № 575/2013 на кредитната институция, която е нейното предприятие майка.
4. Когато компетентните органи на държавата членка по произход откажат да предадат на компетентните органи на приемащата държава членка информацията по параграф 2, те представят на съответната кредитна институция основанията за отказа си в срок от три месеца след получаването на цялата информация.
Отказът или липсата на отговор могат да бъдат обжалвани по съдебен ред в държавата членка по произход.
5. ЕБО разработва проекти на регулаторни технически стандарти с цел определяне на информацията, която трябва да бъде включвана в уведомленията в съответствие с настоящия член.
На Комисията се делегират правомощия за приемане на посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
6. ЕБО разработва проекти на технически стандарти за изпълнение за установяване на стандартни формуляри, образци и процедури за уведомяване.
На Комисията се предоставят правомощия за приемане на посочените в първа алинея технически стандарти за изпълнение в съответствие с член 15 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
7. ЕБО предоставя на Комисията проектите за технически стандарти, посочени в параграфи 5 и 6, до 1 януари 2014 г.
Член 36
Започване на дейността
1. Преди клонът на кредитна институция да започне дейността си, в срок от два месеца след получаването на информацията по член 35 компетентните органи на приемащата държава членка се подготвят за надзора върху кредитната институция в съответствие с глава 4 и при необходимост посочват условията, при които в интерес на общото благо следва да се извършва тази дейност в приемащата държава членка.
2. След получаване на съобщение от компетентните органи на приемащата държава членка или при изтичане на срока по параграф 1 без да е получено съобщение от тези органи, клонът може да бъде открит и да започне дейността си.
3. В случай на промяна на някое от сведенията, съобщени съгласно член 35, параграф 2, букви б), в) или г), кредитната институция изпраща на компетентните органи на държавата членка по произход и на приемащата държава членка писмено уведомление за тази промяна не по-късно от един месец преди извършването на промяната, за да се даде възможност на компетентните органи на държавата членка по произход да вземат решение вследствие на уведомлението по член 35 и на компетентните органи на приемащата държава членка да вземат решение за определяне на условията за промяната съгласно параграф 1 от настоящия член.
4. Приема се, че спрямо клоновете, които са започнали дейността си в съответствие с действащите разпоредби в приемащите държави членки преди 1 януари 1993 г., е била прилагана процедурата, предвидена в член 35 и в параграфи 1 и 2 от настоящия член. От 1 януари 1993 г. за тях се прилагат разпоредбите на параграф 3 от настоящия член и на членове 33 и 52, както и на глава 4.
5. ЕБО разработва проекти на регулаторни технически стандарти с цел определяне на информацията, която трябва да бъде включвана в уведомленията по настоящия член.
На Комисията се делегират правомощия за приемане на посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
6. ЕБО разработва проекти на технически стандарти за изпълнение за установяване на стандартни формуляри, образци и процедури за уведомяване.
На Комисията се предоставят правомощия за приемане на посочените в първа алинея технически стандарти за изпълнение в съответствие с член 15 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
7. ЕБО предоставя на Комисията проектите за технически стандарти, посочени в параграфи 5 и 6, до 1 януари 2014 г.
Член 37
Информация за отказите
Държавите членки информират Комисията и ЕБО за броя и вида на случаите на отказ по член 35 и член 36, параграф 3.
Член 38
Обобщено разглеждане на клонове
Всички места на дейност, установени в една и съща държава членка от кредитна институция с главно управление в друга държава членка, се разглеждат като един клон.
ГЛАВА 3
Упражняване на правото на свободно предоставяне на услуги
Член 39
Процедура за уведомяване
1. Всяка кредитна институция, която желае да упражни за първи път правото си на свободно предоставяне на услуги чрез извършване на дейности на територията на друга държава членка, уведомява компетентните органи на държавата членка по произход за дейностите от списъка в приложение I, които възнамерява да извършва.
2. В срок от един месец след получаването на уведомлението по параграф 1 компетентните органи на държавата членка по произход изпращат това уведомление на компетентните органи на приемащата държава членка.
3. Настоящият член не засяга правата, придобити от кредитните институции, които са предоставяли услуги преди 1 януари 1993 г.
4. ЕБО разработва проекти на регулаторни технически стандарти с цел определяне на информацията, които трябва да бъде включвана в уведомленията по настоящия член.
На Комисията се делегират правомощия за приемане на посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти, в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
5. ЕБО разработва проекти на технически стандарти за изпълнение за установяване на стандартни формуляри, образци и процедури за уведомяване.
На Комисията се предоставят правомощия за приемане на посочените в първа алинея технически стандарти за изпълнение в съответствие с член 15 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
6. ЕБО предоставя на Комисията проектите за технически стандарти, посочени в параграфи 4 и 5, до 1 януари 2014 г.
ГЛАВА 4
Правомощия на компетентните органи на приемащата държава членка
Член 40
Изисквания за предоставяне на отчети
Компетентните органи на приемащите държави членки могат да изискват всички кредитни институции, които имат клонове на тяхна територия, да им представят периодично отчети за дейността си в съответните приемащи държави членки.
Такива отчети могат да се изискват само за сведение или за статистически цели, за прилагането на член 51, параграф 1 или за надзорни цели в съответствие с настоящата глава. Те са предмет на изискванията за опазване на професионална тайна, които са най-малко равностойни на посочените в член 53, параграф 1.
Компетентните органи на приемащите държави членки могат по-специално да изискват информация от кредитните институции по първа алинея, за да могат да преценят дали даден клон е значим съгласно член 51, параграф 1.
Член 41
Мерки, предприемани от компетентните органи на държавата членка по произход по отношение на дейностите, извършвани в приемащата държава членка
1. Въз основа на информацията, получена от компетентните органи на държавата членка по произход съгласно член 50, компетентните органи на приемащата държава членка информират компетентните органи на държавата членка по произход, когато установят, че кредитна институция, която има клон или предоставя услуги на територията на приемащата държава членка, отговаря на едно от следните условия по отношение на извършваните от нея дейности в тази държава членка:
а)
кредитната институция не спазва националните разпоредби за транспониране на настоящата директива или Регламент (ЕС) № 575/2013;
б)
налице е съществен риск, че кредитната институция няма да спази националните разпоредби за транспониране на настоящата директива или Регламент (ЕС) № 575/2013.
Компетентните органи на държавата членка по произход предприемат незабавно всички необходими мерки, за да гарантират, че съответната кредитна институция ще прекрати това неспазване разпоредбите или ще вземе мерки за предотвратяване на риска от неспазване на разпоредбите. Компетентните органи на държавата членка по произход съобщават незабавно тези мерки на компетентните органи на приемащата държава членка.
2. Когато компетентните органи на приемащата държава членка считат, че компетентните органи на държавата членка по произход не са изпълнили задълженията си или че няма да изпълнят задълженията си по параграф 1, втора алинея, те могат да отнесат въпроса до ЕБО и да поискат съдействие от него в съответствие с член 19 от Регламент (ЕС) № 1093/2010. Когато ЕБО предприема действия в съответствие с посочения член, той взема всяко решение по член 19, параграф 3 от посочения регламент в срок от 24 часа. ЕБО може и по собствена инициатива да подпомага компетентните органи за постигане на споразумение в съответствие с член 19, параграф 1, втора алинея от посочения регламент.
Член 42
Обосноваване и съобщаване
Всяка мярка, предприета съгласно член 41, параграф 1 или член 43 или член 44, която включва санкции или ограничения на свободата на предоставяне на услуги или свободата на установяване, се обосновава и съобщава надлежно на съответната кредитна институция.
Член 43
Предпазни мерки
1. Преди да започнат процедурата по член 41, в спешни случаи компетентните органи на приемащата държава членка могат - в очакване на мерките на компетентните органи на държавата членка по произход или на мерките за оздравяване по член 3 от Директива 2001/24/ЕО - да вземат всички необходими предпазни мерки с цел защита срещу финансовата нестабилност, която сериозно би застрашила колективните интереси на вложителите, инвеститорите и клиентите в приемащата държава членка.
2. Предпазните мерки по параграф 1 са пропорционални на целта си да защитават срещу финансовата нестабилност, която сериозно би застрашила колективните интереси на вложителите, инвеститорите и клиентите в приемащата държава членка. Тези предпазни мерки могат да включват спиране на плащанията. Те не могат да създават предимства за кредиторите на кредитната институция в приемащата държава членка спрямо кредиторите в друга държава членка.
3. Предпазните мерки по параграф 1 престават да действат, когато административните или съдебните органи на държавата членка по произход предприемат мерки за оздравяване по смисъла на член 3 от Директива 2001/24/ЕО.
4. Компетентните органи на приемащата държава членка прекратяват предпазните мерки, когато считат, че тези мерки вече не са актуални съгласно член 41, освен ако тяхното действие е прекратено в съответствие с параграф 3 от настоящия член.
5. Комисията, ЕБО и компетентните органи на другите засегнати държави членки се информират своевременно за взетите по параграф 1 предпазни мерки.
Когато компетентните органи на държавата членка по произход или на всяка друга засегната държава членка възразят срещу мерките, предприети от компетентните органи на приемащата държава членка, те могат да отнесат въпроса до ЕБО и да поискат съдействие от него съгласно член 19 от Регламент (ЕС) № 1093/2010. Когато предприема действия в съответствие с посочения член, ЕБО взема всяко решение по член 19, параграф 3 от посочения регламент в срок от 24 часа. ЕБО може също по собствена инициатива да подпомага компетентните органи за постигане на споразумение в съответствие с член 19, параграф 1, втора алинея от същия регламент.
Член 44
Правомощия на приемащите държави членки
Приемащите държави членки могат - независимо от разпоредбите на членове 40 и 41 - да упражняват правомощията, предоставени им по силата на настоящата директива, за да предприемат необходимите мерки за предотвратяване или за санкциониране на извършените на тяхна територия нарушения на нормативните разпоредби, приети от съответните държави членки съгласно настоящата директива или в интерес на общото благо. Тези мерки включват и възможност за предотвратяване на извършването на нови операции на тяхна територия от кредитните институции нарушители.
Член 45
Мерки след отнемане на лиценз
В случай на отнемане на лиценз компетентните органи на държавата членка по произход информират незабавно компетентните органи на приемащата държава членка. Компетентните органи на приемащата държава членка вземат необходимите мерки, за да предотвратят възможността съответната кредитна институция да извърши нови операции на нейна територия и за да защитят интересите на вложителите.
Член 46
Реклама
Нищо в настоящата глава не възпрепятства кредитните институции с главни управления в други държави членки да рекламират услугите си посредством всички налични комуникационни средства в приемащата държава членка, като спазват правилата за формата и съдържанието на рекламата, приети в интерес на общото благо.
ДЯЛ VI
ОТНОШЕНИЯ С ТРЕТИ ДЪРЖАВИ
Член 47
Уведомяване във връзка с клонове на кредитни институции от трета държава и условия за достъп до осъществяване на дейност за кредитните институции с такива клонове
1. Държавите членки не прилагат за клоновете на кредитни институции с главно управление в трети държави, когато започват дейност или продължават да извършват дейност, разпоредби, които водят до по-благоприятно третиране от това на клоновете на кредитните институции с главно управление в Съюза.
2. Компетентните органи уведомяват Комисията, ЕБО и Европейския банков комитет, създаден с Решение 2004/10/ЕО на Комисията (23) за всички лицензи за клонове, издадени на кредитни институции, чието главно управление се намира в трета държава.
3. Съюзът може - чрез споразумения с една или повече трети държави - да приеме да прилага разпоредби, които осигуряват на клоновете на кредитна институция с главно управление в трета държава идентично третиране на цялата територия на Съюза.
Член 48
Сътрудничество с надзорните органи на трети държави във връзка с надзора на консолидирана основа
1. По искане на държава членка или по своя инициатива Комисията може да представя на Съвета предложения за преговори за сключване на споразумения с една или повече трети държави относно начините за упражняване на надзор на консолидирана основа върху:
а)
институции, чиито предприятия майки имат главно управление в трета държава;
б)
институции, които се намират в трети държави и чиито предприятия майки, независимо дали са институции, финансови холдинги или финансови холдинги със смесена дейност, са с главно управление в Съюза.
2. Посочените в параграф 1 споразумения по-конкретно имат за цел да се гарантира, че::
а)
компетентните органи на държавите членки могат да получават информацията, необходима за упражняване на надзор, въз основа на консолидираните финансови отчети, върху институциите, финансовите холдинги и финансовите холдинги със смесена дейност, които се намират в Съюза и които имат за дъщерни предприятия институции или финансови институции в трети държави, или имат дялово участие в тях;
б)
надзорните органи на трети държави могат да получават информацията, необходима за надзора върху предприятията майки, чиито главни управления се намират на териториите им и които имат за дъщерни предприятия институции или финансови институции, намиращи се в една или повече държави членки, или имат дялово участие в тях;
в)
ЕБО може да получава от компетентните органи на държавите членки информацията, получена от национални органи на трети държави в съответствие с член 35 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
3. Без да се засягат разпоредбите на член 218 от ДФЕС, Комисията проучва с помощта на Европейския банков комитет резултатите от преговорите, посочени в параграф 1, и ситуацията, която възниква в резултат на тези преговори.
4. ЕБО подпомага Комисията за целите на настоящия член, в съответствие с член 33 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
ДЯЛ VII
ПРУДЕНЦИАЛЕН НАДЗОР
ГЛАВА 1
Принципи на пруденциалния надзор
Раздел I
Компетентност И Задължения На Държавата Членка По Произход И На Приемащата Държава Членка
Член 49
Компетентност на компетентните органи на държавата членка по произход и на приемащата държава членка
1. Пруденциалният надзор върху всяка институция, включително върху дейността, която тя извършва в съответствие с членове 33 и 34, е задължение на компетентните органи на държавата членка по произход, без с това да се засягат разпоредбите на настоящата директива, с които се възлагат задължения на компетентните органи на приемащата държава членка.
2. Параграф 1 не възпрепятства осъществяването на надзор на консолидирана основа.
3. Предприеманите от приемащата държава членка мерки не могат да предвиждат дискриминационно или ограничително третиране въз основа на факта, че дадена институция е получила лиценз в друга държава членка.
Член 50
Сътрудничество по отношение на надзора
1. Компетентните органи на съответните държави членки работят в тясно сътрудничество, за да упражняват надзор върху дейността на институции, които извършват дейност - по-специално чрез клон - в една или повече държави членки, различни от тези, в които се намират техните главни управления. Те си предоставят взаимно цялата информация за управлението и собствеността върху тези институции, която би могла да улесни надзора и проверката на условията за тяхното лицензиране, както и цялата информация, която може да улесни наблюдението над такива институции, в частност информация, свързана с тяхната ликвидност, платежоспособност, депозитна гаранция, ограниченията за големите експозиции, други фактори, които могат да повлияят на системния риск, породен от институцията, административните и счетоводните процедури и механизмите за вътрешен контрол.
2. Компетентните органи на държавата членка по произход незабавно предават на компетентните органи на приемащите държави членки всякаква информация и констатации във връзка с надзора върху ликвидността, съгласно шеста част от Регламент (ЕС) № 575/2013 и дял VII, глава 3 от настоящата директива, за дейностите, които институцията извършва чрез клоновете си, доколкото тази информация и констатации са от значение за защитата на вложителите или инвеститорите в приемащата държава членка.
3. Компетентните органи на държавата членка по произход информират незабавно компетентните органи на всички приемащи държави членки, когато възникне или основателно може да се очаква да възникнат ликвидни затруднения. Тази информация включва и подробни сведения за планирането и изпълнението на възстановителен план и за всички мерки за пруденциален надзор, предприети в този контекст.
4. При поискване от страна на компетентните органи на приемащата държава членка компетентните органи на държавата членка по произход им съобщават, и обясняват как са отчетени, информацията и констатациите, предоставени им от компетентните органи на приемащата държава членка. Ако след като им бъдат предадени информацията и констатациите, компетентните органи на приемащата държава членка продължават да твърдят, че компетентните органи на държавата членка по произход не са предприели необходимите мерки, компетентните органи на приемащата държава членка могат, след като информират компетентните органи на държавата членка по произход и ЕБО, да вземат подходящи мерки за предотвратяване на по-нататъшни нарушения, за да защитят интересите на вложителите, инвеститорите и други лица, на които се предоставят услуги, или за да защитят стабилността на финансовата система.
Когато компетентните органи на държавата членка по произход не са съгласни с мерките, които компетентните органи на приемащата държава членка смятат да предприемат, те могат да отнесат въпроса до ЕБО и поискат съдействието му в съответствие с член 19 от Регламент (ЕС) № 1093/2010. Когато предприема действия съгласно посочения член, ЕБО взема всяко решение в срок от един месец.
5. Компетентните органи могат да отнасят до ЕБО случаите, при които искане за сътрудничество, по-специално за обмен на информация, е било отхвърлено или по него не са били предприети действия в разумен срок. Без да се засяга член 258 от ДФЕС, в посочените случаи ЕБО може да предприеме действия в съответствие с правомощията, които са му предоставени съгласно член 19 от Регламент (ЕС) № 1093/2010. ЕБО може също по собствена инициатива да подпомага компетентните органи за постигане на споразумение относно обмена на информация съгласно настоящия член в съответствие с член 19, параграф 1, втора алинея от посочения регламент.
6. ЕБО разработва проекти на регулаторни технически стандарти с цел определяне на информацията, посочена в настоящия член.
На Комисията се делегират правомощия за приемане на посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
7. ЕБО разработва проекти за технически стандарти за изпълнение с цел установяване на стандартни формуляри, образци и процедури във връзка с изискванията за обмен на информация, които могат да улеснят наблюдението на институциите.
На Комисията се предоставят правомощия за приемане на посочените в първа алинея технически стандарти за изпълнение в съответствие с член 15 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
8. ЕБО предоставя на Комисията проектите за технически стандарти, посочени в параграфи 6 и 7, до 1 януари 2014 г.
Член 51
Значими клонове
1. Компетентните органи в приемащата държава членка могат да поискат от консолидиращия надзорник, когато е приложим член 112, параграф 1, или от компетентните органи в държавата членка по произход, определен клон на дадена институция, различна от инвестиционен посредник, за който се прилага член 95 от Регламент (ЕС) № 575/2013, да бъде считан за значим.
В искането се посочват причините за определяне на клона като значим, като се отделя особено внимание на следното:
а)
дали пазарният дял съответния клон по отношение на влоговете надвишава 2 % в приемащата държава членка;
б)
възможното въздействие при спиране или прекратяване на дейността на институцията върху системната ликвидност, платежните системи и системите за клиринг и сетълмент в приемащата държава членка;
в)
размера и значението на съответния клон, изразени в брой клиенти, в рамките на банковата или финансовата система на приемащата държава членка.
Компетентните органи в държавата членка по произход и в приемащата държава членка, а когато се прилага член 112, параграф 1 - и консолидиращият надзорник, полагат всички възможни усилия за постигане на съвместно решение за определяне на даден клон като значим.
Ако в срок до два месеца след получаването на искането по първа алинея не бъде взето съвместно решение, компетентните органи на приемащата държава членка, в рамките на допълнителен срок от два месеца, вземат сами решение дали съответният клон е значим. При вземане на решението компетентните органи на приемащата държава членка отчитат всички изразени от консолидиращия надзорник или от компетентните органи в държавата членка по произход становища и резерви.
Посочените в трета и четвърта алинея решения се оформят в документи, съдържащ пълни мотиви, които се предават на съответните компетентни органи, признават се за окончателни и се прилагат от компетентните органи в съответните държави членки.
Определянето на даден клон за значим не засяга правата и задълженията на компетентните органи съгласно настоящата директива.
2. Компетентните органи на държавата членка по произход предоставят на компетентните органи на приемащата държава членка, в която е открит значим клон, информацията посочена в член 117, параграф 1, букви в) и г) и изпълняват задачите, посочени член 112, параграф 1, буква в) в сътрудничество с компетентните органи на приемащата държава членка.
Ако даден компетентен орган на държавата членка по произход узнае за извънредна ситуация съгласно посоченото в член 114, параграф 1, той незабавно предупреждава за това органите, посочени в член 58, параграф 4 и член 59, параграф 1.
Компетентните органи на държавата членка по произход съобщават на компетентните органи на приемащата държава членка, в която са открити значими клонове, резултатите от оценките на риска за институциите с такива клонове, посочени в член 97 и където е приложимо - в член 113, параграф 2. Те съобщават и решенията по членове 104 и 105, доколкото посочените оценки и решения са от значение за съответните клонове.
Компетентните органи на държавите членки по произход се консултират с компетентните органи на приемащите държави членки, в които са открити значими клонове, относно оперативните действия, изисквани съгласно член 86, параграф 11, ако това е от значение за ликвидните рискове в паричната единица на приемащата държава членка.
Когато компетентните органи на държавата членка по произход не са се консултирали с компетентните органи на приемащата държава членка или когато след подобна консултация компетентните органи на приемащата държава членка продължават да твърдят, че оперативните действия, изисквани по член 86, параграф 11 не са достатъчни, компетентните органи на приемащата държава членка могат да отнесат въпроса до ЕБО и да поискат съдействието му в съответствие с член 19 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
3. Когато не се прилага член 116, компетентните органи, които упражняват надзор върху институция със значими клонове в други държави членки, създават и председателстват колегия от надзорни органи с цел улесняване на сътрудничеството по параграф 2 от настоящия член и по член 50. Създаването и работата на колегията се основават на писмени правила, които се определят от компетентния орган на държавата членка по произход след консултация със съответните компетентни органи. Компетентният орган на държавата членка по произход решава кои компетентни органи да участват в дадено заседание или дейност на колегията.
В решението на компетентния орган на държавата членка по произход се отчита значението за тези органи на надзорната дейност, която предстои да бъде планирана или координирана, по-специално възможното въздействие върху стабилността на финансовата система в съответните държави членки съгласно член 7 и задълженията по параграф 2 от настоящия член.
Компетентният орган на държавата членка по произход предварително предоставя на всички членове на колегията цялата информация относно организирането на тези заседания, основните въпроси за обсъждане и дейностите, които предстои да се разглеждат. Компетентният орган на държавата членка по произход предоставя своевременно на всички членове на колегията и цялата информация във връзка с предприетите на тези заседания действия или реализираните мерки.
4. ЕБО разработва проекти за регулаторни технически стандарти с цел определяне на общите условия на работа на колегиите от надзорни органи.
На Комисията се делегират правомощия за приемане на регулаторните технически стандарти, посочени в първа алинея, в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
5. ЕБО разработва проекти за технически стандарти за изпълнение с цел определяне на оперативното функциониране на колегиите от надзорни органи.
На Комисията се предоставят правомощия за приемане на техническите стандарти за изпълнение, посочени в първа алинея, в съответствие с член 15 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
6. ЕБО предоставя на Комисията проектите за технически стандарти, посочени в параграфи 4 и 5, до 31 декември 2014 г.
Член 52
Проверки и инспекции на място на клонове, открити в друга държава членка
1. Приемащите държави членки предвиждат, че когато дадена институция, получила лиценз в друга държава членка, извършва дейността си чрез клон, компетентните органи на държавата членка по произход могат, след като са уведомили компетентните органи на приемащата държава членка, да извършват сами или с помощта на назначени за целта лица проверки на място на информацията, посочена в член 50, както и инспекции на тези клонове.
2. За целите на инспекцията на клонове компетентните органи на държавата членка по произход могат също да използват и някоя от другите процедури, предвидени в член 118.
3. Компетентните органи на приемащата държава членка имат право да провеждат за всеки отделен случай проверки и инспекции на място на дейностите, извършвани от клоновете на институции на територията на съответната държава членка, и да изискват от клоновете информация за дейностите им, както и информация за целите на надзора, когато считат, че това е от значение поради съображения, свързани с стабилността на финансовата система в приемащата държава членка. Преди извършването на тези проверки и инспекции компетентните органи на приемащата държава членка провеждат консултация с компетентните органи на държавата членка по произход. След тези проверки и инспекции компетентните органи на приемащата държава членка предават на компетентните органи на държавата членка по произход получената информация и направените констатации, които са от значение за оценката на риска на институцията или за стабилността на финансовата система на приемащата държава членка. Компетентните органи на държавата членка по произход надлежно отчитат тази информация и тези констатации, когато изготвят плана за извършване на надзорни проверки, посочен в член 99, вземайки предвид стабилността на финансовата система на приемащата държава членка.
4. Проверките и инспекциите на място на клоновете се провеждат в съответствие с правото на държавата членка, където се извършва проверката или инспекцията.
Раздел II
Обмен на информация и професионална тайна
Член 53
Професионална тайна
1. Държавите членки предвиждат всички лица, които работят или са работили за компетентните органи, както и одиторите или експертите, действащи от името на компетентните органи, да бъдат обвързани със задължението за опазване на професионалната тайна.
Поверителната информация, която такива лица, одитори или експерти са получили при изпълнение на служебните си задължения, може да се разкрива единствено в съкратена или обобщена форма, така че да не могат да се идентифицират отделните кредитни институции, като с това не се засягат случаите, попадащи в приложното поле на наказателното право.
Независимо от това, когато дадена кредитна институция е обявена в несъстоятелност или е в производство по принудителна ликвидация, поверителната информация, която не се отнася до трети страни, участващи в усилията за оздравяване на тази кредитна институция, може да се разкрива в производствата по граждански или търговски дела.
2. Параграф 1 не възпрепятства компетентните органи да обменят информация помежду си или да предават информация на ЕССР, ЕБО или Европейския надзорен орган (Европейски орган за ценни книжа и пазари) („ЕОЦКП“), създаден с Регламент (ЕС) № 1095/2010 на Европейския парламент и на Съвета (24), в съответствие с настоящата директива, с Регламент (ЕС) № 575/2013, с други директиви, приложими за кредитни институции, с член 15 от Регламент (ЕС) № 1092/2010, с членове 31, 35 и 36 от Регламент (ЕС) № 1093/2010 и с членове 31 и 36 от Регламент (ЕС) № 1095/2010. По отношение на тази информация се прилага параграф 1.
3. Параграф 1 не възпрепятства компетентните органи да публикуват резултатите от стрес тестовете, извършвани съгласно член 100 от настоящата директива или съгласно член 32 от Регламент (ЕС) № 1093/2010, или да предават резултатите от стрес тестовете на ЕБО, за целите на публикуването на резултатите на равнище ЕС.
Член 54
Използване на поверителна информация
Компетентните органи, които получават поверителна информация по член 53, я използват само в процеса на изпълнение на служебните си задължения и само за някоя от следните цели:
а)
за да проверят дали са спазени условията за допускане до осъществяването на дейност като кредитна институция и за да се улесни наблюдението на неконсолидирана или консолидирана основа върху извършването на такава дейност, особено във връзка с наблюдението на ликвидността, платежоспособността, големите експозиции, административните и счетоводните процедури и механизмите за вътрешен контрол;
б)
за налагане на санкции;
в)
при обжалване на решение на компетентния орган, включително по съдебен ред съгласно член 72;
г)
при съдебни производства, които са започнати съгласно специалните разпоредби, предвидени в правото на Съюза в областта на кредитните институции.
Член 55
Споразумения за сътрудничество
Държавите членки и ЕБО (в съответствие с член 33 от Регламент (ЕС) № 1093/2010) могат да сключват споразумения за сътрудничество, които предвиждат обмен на информация, с надзорните органи на трети държави или с органите или ведомствата на трети държави в съответствие с член 56 и член 57, параграф 1 от настоящата директива само ако по отношение на разкриваната информация съществуват гаранции, че изискванията за опазване на професионалната тайна, които са най-малкото равностойни на посочените в член 53, параграф 1 от настоящата директива, са спазени. Този обмен на информация се извършва с цел изпълнение на надзорните задачи на тези органи или ведомства..
Когато информацията произхожда от друга държава членка, тя може да бъде разкривана само с изричното съгласие на органите, които са я разкрили и в съответните случаи единствено за целите, за които тези органи са дали съгласието си.
Член 56
Обмен на информация между органите
Член 53, параграф 1 и член 54 не възпрепятстват обмен на информация между компетентните органи в рамките на една държава членка, между компетентните органи в различни държави членки или между компетентните органи и посочените по-долу органи при изпълнение на надзорните им функции:
а)
органите, на които е възложено публичното задължение да упражняват надзор върху други предприятия от финансовия сектор, и органите, които отговарят за надзора върху финансовите пазари;
б)
органите или ведомствата, на които е възложено да поддържат стабилността на финансовата система в държавите членки посредством използването на макропруденциални правила;
в)
органи за оздравяване или органи, имащи за цел защитата на стабилността на финансовата система;
г)
договорни или институционални защитни схеми, посочени в член 113, параграф 7 от Регламент (ЕС) № 575/2013.
д)
органите, които участват в производства по ликвидация и несъстоятелност на институции и в други подобни производства;
е)
лицата, които отговарят за извършване на нормативно установените одити на отчетите на институции, застрахователни предприятия и финансови институции.
Член 53, параграф 1 и член 54 не възпрепятстват разкриването пред органи, които управляват схеми за гарантиране на влогове и схеми за компенсиране на инвеститорите, на информация, необходима за упражняване на техните функции.
Във всички случаи по отношение на получената информация се прилагат изискванията за опазване на професионалната тайна, които са най-малко равностойни на посочените в член 53, параграф 1.
Член 57
Обмен на информация с органи за наблюдение и контрол
1. Независимо от членове 53, 54 и 55 държавите членки могат да разрешат обмена на информация между компетентните органи и органите, които отговарят за наблюдението и контрола върху:
а)
органите, участващи в производства по ликвидация и несъстоятелност на институции и в други подобни производства;
aa)
договорни или институционални защитни схеми, посочени в член 113, параграф 7 от Регламент (ЕС) № 575/2013;
б)
лицата, на които е възложено да извършват нормативно установените одити на отчетите на институции, застрахователни предприятия и финансови институции.
2. В случаите по параграф 1 държавите членки изискват да бъдат изпълнени най-малко следните условия:
а)
информацията се обменя за изпълнение на функциите, посочени в параграф 1;
б)
по отношение на получената информация се прилагат изискванията за опазване на професионалната тайна, които са най-малко равностойни на посочените в член 53, параграф 1;
в)
когато информацията произхожда от друга държава членка, тя не се разкрива без изричното съгласие на компетентните органи, които са я разкрили, и в съответните случаи единствено за целите, за които тези органи са дали съгласието си.
3. Независимо от членове 53, 54 и55, с цел укрепване на стабилността и интегритета на финансовата система, държавите членки могат да разрешат обмена на информация между компетентните органи и органите или ведомствата, които отговарят по закон за разкриването и разследването на нарушения в областта на дружественото право.
В такива случаи държавите членки изискват да бъдат изпълнени най-малко следните условия:
а)
информацията се обменя за целите на разкриването и разследването на нарушения в областта на дружественото право;
б)
по отношение на получената информация се прилагат изискванията за опазване на професионалната тайна, които са най-малко равностойни на посочените в член 53, параграф 1;
в)
когато информацията произхожда от друга държава членка, тя не се разкрива без изричното съгласие на компетентните органи, които са я разкрили, и в съответните случаи единствено за целите, за които тези органи са дали съгласието си.
4. Когато органите или ведомствата по параграф 1 изпълняват функциите си по разкриване или разследване с помощта - предвид конкретната им компетентност - на лица, които са назначени за тази цел и не са заети в публичния сектор, дадена държава членка може да разшири възможността за обмен на информация по параграф 3, първа алинея, така че да обхване и такива лица при условията, предвидени в параграф 3, втора алинея.
5. Компетентните органи съобщават на ЕБО имената на органите или ведомствата, които могат да получават информация съгласно настоящия член.
6. С оглед изпълнението на параграф 4 органите или ведомствата по параграф 3 съобщават на компетентните органи, които са разкрили информацията, имената и точните задължения на лицата, на които ще бъде изпратена тази информация.
Член 58
Предаване на информация по парични, системни и платежни въпроси и въпроси, свързани със защитата на влоговете
1. Нищо в настоящата глава не възпрепятства компетентните органи да предават информация на посочените по-долу органи с оглед на изпълнението на задачите им:
а)
централните банки от ЕСЦБ и други органи със сходна функция в качеството им на отговарящи за паричната политика органи - когато информацията е от значение за изпълнение на нормативно установените задачи на всеки от тях, в т.ч. провеждане на паричната политика и свързаното с нея осигуряване на ликвидност, надзор върху платежните системи и системите за клиринг и сетълмент и поддържане на стабилността на финансовата система;
б)
договорни или институционални защитни схеми, посочени в член 113, параграф 7 от Регламент (ЕС) № 575/2013;
в)
в съответните случаи - други публични органи, отговарящи за наблюдението и контрола върху платежните системи;
г)
ЕССР, Европейски надзорен орган (Европейски орган за застраховане и професионално пенсионно осигуряване) (ЕОЗППО), създаден с Регламент (ЕС) № 1094/2010 на Европейския парламент и на Съвета (25) и ЕОЦКП, когато тази информация е от значение за упражняването на задълженията им по регламенти (ЕС) № 1092/2010, (ЕС) № 1094/2010 или (ЕС) № 1095/2010.
Държавите членки предприемат необходимите мерки за да премахнат пречките, които възпрепятстват компетентните органи да предават информация в съответствие с първа алинея.
2. Нищо в настоящата глава не възпрепятства посочените в параграф 1 органи или ведомства да предават на компетентните органи информацията, която може да им е необходима за целите на член 54.
3. По отношение на получената в съответствие с параграфи 1 и 2 информация се прилагат изискванията за опазване на професионалната тайна, които са най-малко равностойни на посочените в член 53, параграф 1.
4. При извънредна ситуация по смисъла на член 114, параграф 1 държавите членки предприемат необходимите мерки, за да гарантират, че компетентните органи предоставят незабавно информация на централните банки от ЕСЦБ, когато тази информация е от значение за изпълнението на техните нормативно установените задачи, в т.ч. провеждане на паричната политика и свързаното с нея осигуряване на ликвидност, надзор върху платежните системи и системите за клиринг и сетълмент и поддържане на стабилността на финансовата система, както и на ЕССР, когато тази информация е от значение за изпълнението на неговите нормативно установени задачи.
Член 59
Предаване на информация на други субекти
1. Независимо от разпоредбите на член 53, параграф 1 и член 54 държавите членки могат, въз основа на разпоредби в националното си право, да разрешават разкриването на определена информация на други звена от централната администрация, които отговарят за правната уредба по отношение на надзора върху институциите, финансовите институции и застрахователните предприятия и на инспекторите, действащи от името на тези ведомства.
Въпреки това, такова разкриване на информация може да бъде направено само когато е необходимо за целите на пруденциалния надзор и превенцията и преструктурирането на проблемни институции. Без да се засяга параграф 2 от настоящия член, по отношение на лицата, които имат достъп до информацията, се прилагат изискванията за опазване на професионалната тайна, като тези гаранции са най-малко равностойни на посочените в член 53, параграф 1.
При извънредна ситуация по член 114, параграф 1 държавите членки разрешават на компетентните органи да разкрият информация, която е от значение за посочените в първа алинея от настоящия параграф звена във всички засегнати държави членки.
2. Държава членка може да разреши разкриване на определена информация, свързана с пруденциалния надзор върху институциите, пред парламентарните си анкетни комисии, пред сметната си палата и пред други субекти с функции по проучване на своя територия при следните условия:
а)
субектите имат точно определено от националното право правомощие за разследване или подробно проучване на дейностите на органите, отговарящи за надзора върху институциите или за правната уредба в областта на този надзор;
б)
информацията е строго необходима за изпълнението на мандата, посочен в буква а);
в)
за лицата, които имат достъп до информацията, се прилагат изискванията за опазване на професионална тайна съгласно националното право, като тези изисквания са най-малко равностойни на изискванията по член 53, параграф 1;
г)
информацията, която произхожда от друга държава членка не се разкрива без изричното съгласие на компетентните органи, които са я разкрили, и се разкрива единствено за целите, за които тези органи са дали съгласието си.
Доколкото всяко разкриване на информация, свързана с пруденциалния надзор, включва обработване на лични данни, посочените в първа алинея субекти спазват приложимите националните норми за транспониране на Директива 95/46/ЕО винаги когато обработват лични данни.
Член 60
Разкриване на информация, получена при проверки и инспекции на място
Държавите членки гарантират, че информацията, получена съгласно член 52, параграф 3, член 53, параграф 2 и член 56, и информацията, получена чрез проверки на място или инспекции, посочени в член 52, параграфи 1 и 2, не може да бъде разкривана по член 59, освен с изричното съгласие на компетентните органи, които са я разкрили, или на компетентните органи на държавата членка, в която е била извършена проверката на място или инспекцията.
Член 61
Разкриване на информация за услугите по клиринг и сетълмент
1. Нищо в настоящата глава не възпрепятства компетентните органи на държава членка да предоставят информацията по членове 53, 54 и 55на клирингова къща или на друга подобна призната по националното право институция за извършване на услуги по клиринг или сетълмент за един от пазарите на съответната държава членка, ако те считат за необходимо да предоставят информацията, за да осигурят правилното функциониране на тези институции в случаите на неизпълнение или на възможно неизпълнение от страна на участници на пазара. По отношение на получената информация се прилагат изискванията за опазване на професионалната тайна, които са най-малко равностойни на посочените в член 53, параграф 1.
2. Държавите членки гарантират обаче, че информацията, получена съгласно член 53, параграф 2, не се разкрива при обстоятелствата по параграф 1 без изричното съгласие на компетентните органи, които са я разкрили.
Член 62
Обработка на лични данни
Обработката на лични данни за целите на настоящата директива се извършва в съответствие с Директива 95/46/ЕО и, където е приложимо, в съответствие с Регламент (ЕО) № 45/2001.
Раздел III
Задължения на лицата, отговарящи за контрола за законосъобразност на годишните и консолидираните отчети
Член 63
Задължения на лицата, отговарящи за контрола за законосъобразност на годишните и консолидираните отчети
1. Държавите членки предвиждат всяко лице, което е одобрено в съответствие с Директива 2006/43/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 17 май 2006 г. относно задължителния одит на годишните счетоводни отчети и консолидираните счетоводни отчети (26) и което изпълнява в дадена институция задачите, посочени в член 51 от Директива 78/660/ЕИО на Съвета от 25 юли 1978 г. относно годишните счетоводни отчети на някои видове дружества (27), член 37 от Директива 83/349/ЕИО на Съвета от 13 юни 1983 г. относно консолидираните счетоводни отчети (28) или член 73 от Директива 2009/65/ЕО, или друга нормативно установена задача, да има поне задължението да уведоми незабавно компетентните органи за всеки засягащ институцията факт или решение, които му станат известни при изпълнението на тези задачи и които:
а)
представляват съществено нарушение на законовите, подзаконовите или административните разпоредби, в които са определени условията за издаване на лиценз или с които специално се урежда извършването на дейност от институциите;
б)
засягат гладкото функциониране на институцията;
в)
водят до отказ за заверяване на отчетите или до изразяване на резерви в това отношение.
Държавите членки гарантират най-малкото, че лицето, посочено в първа алинея, има и задължението да съобщава за всеки факт или решение, които са му станали известни при изпълнение на задачата по първа алинея в предприятие, намиращо се в тесни, произтичащи от отношение на контрол връзки с институцията, в която лицето изпълнява тази задача.
2. Добросъвестното разкриване пред компетентните органи от лица, одобрени по смисъла на Директива 2006/43/ЕО, на факт или решение по параграф 1 не представлява нарушение на никое ограничение за разкриването на информация, наложено по силата на договор или законова, подзаконова или административна разпоредба и тези лица не носят отговорност. Едно такова разкриване се извършва едновременно с това и пред ръководния орган на институцията освен в случаите, когато съществува непреодолима причина това да не бъде направено.
Раздел IV
Надзорни правомощия, правомощия за налагане на санкции и право на обжалване
Член 64
Надзорни правомощия и правомощия за налагане на санкции
1. На компетентните органи се предоставят всички надзорни правомощия за намеса в дейността на институциите, които са им необходими, за да изпълняват функциите си, включително по-специално правото да отнемат лиценз в съответствие с член 18, правомощията, които се изискват в съответствие с член 102, и правомощията, установени в членове 104 и 105.
2. Компетентните органи упражняват своите надзорни правомощия и правомощия за налагане на санкции в съответствие с настоящата директива и националното право по всеки един от следните начини:
а)
пряко;
б)
в сътрудничество с други органи;
в)
от свое име чрез делегиране на правомощия на тези органи;
г)
чрез отнасяне на въпросите пред компетентните съдебни органи.
Член 65
Административни санкции и други административни мерки
1. Без да се засягат надзорните правомощия на компетентните органи, посочени в член 64 и правото на държавите членки да предвиждат и налагат наказателноправни санкции, държавите членки определят правила относно административните санкции и други административни мерки във връзка с нарушаване на националните разпоредби за транспониране на настоящата директива и на разпоредбите на Регламент (ЕС) № 575/2013, и предприемат всички необходими мерки, за да гарантират прилагането на тези правила. Когато държавите членки решат да не определят правила за административни санкции за нарушения, които попадат в приложното поле на националното наказателно право, те съобщават на Комисията съответните разпоредби от наказателното право. Административните санкции и другите административни мерки са ефективни, пропорционални и възпиращи.
2. Държавите членки гарантират, че когато посочените в параграф 1 задължения се прилагат за институции, финансови холдинги и финансови холдинги със смесена дейност, в случай на нарушение на националните разпоредби за транспониране на настоящата Директива или на Регламент (ЕС) № 575/2013 на членовете на ръководния орган и на други физически лица, които по националното право носят отговорност за нарушението, могат да бъдат налагани наказания в съответствие с предвидените в националното право условия.
3. Компетентните органи разполагат с всички правомощия за събиране на информация и разследване, необходими за изпълнение на функциите им. Без да се засягат другите съответни разпоредби, предвидени в настоящата директива и в Регламент (ЕС) № 575/2013, тези правомощия включват:
а)
правомощието да изисква от следните физически или юридически лица да предоставят цялата информация, необходима за изпълнението на задачите на компетентните органи, включително информацията, която да се предоставя периодично и в определен формат за целите на надзора и съответната статистика:
(i)
институции, установени в съответната държава членка;
(ii)
финансови холдинги, установени в съответната държава членка;
(iii)
смесени финансови холдинги, установени в съответната държава членка;
(iv)
холдинги със смесена дейност, установени в съответната държава членка;
(v)
лица, принадлежащи към субектите по подточки (i)-(iv);
(vi)
трети страни, които извършват изнесени оперативни функции или дейности за посочените по подточки (i)-(iv) субекти;
б)
правомощието да провежда всички необходими разследвания на всяко лице, посочено в буква а), подточки (i)-(vi), установено или намиращо се в съответната държава членка, когато това се налага за изпълнение на задачите на компетентните органи, включително:
(i)
правото да изисква представянето на документи;
(ii)
да проверява счетоводните книги и записвания на лицата, посочени в буква а), подточки (i)-(vi), и да прави копия или извлечения от такива книги и записвания;
(iii)
да получава писмени или устни обяснения от всяко лице, посочено в буква а), подточки (i)-(vi), или от негови представители или служители; и
(iv)
да задава въпроси на всяко друго лице, което даде съгласие за това, с цел да събере информация, свързана с предмета на разследването;
в)
правомощието, в съответствие с други условия, предвидени в правото на Съюза, за провеждане на всички необходими проверки в стопанските помещения на юридическите лица, посочени в буква а), подточки (i)-(vi), и на всяко друго предприятие, включено в консолидирания надзор, ако компетентен орган е консолидиращият надзорник, при условие съответните компетентни органи да са предварително уведомени. Ако за извършването на проверка се изисква разрешение от съдебен орган съгласно националното право, се отправя искане за получаване на такова разрешение.
Член 66
Административни санкции и други административни мерки за неспазване на изискванията за издаване на лиценз и на изискванията във връзка с придобиването на квалифицирано дялово участие
1. Държавите членки гарантират, че в техните законови, подзаконови и административни разпоредби са предвидени административни санкции и други административни мерки най-малко за:
а)
извършване на дейност по приемане на влогове или други възстановими средства от населението от лице, което не е кредитна институция - в нарушение на член 9;
б)
започване на дейност като кредитна институция без получен лиценз - в нарушение на член 9;
в)
пряко или непряко придобиване на квалифицирано дялово участие в кредитна институция или пряко или непряко увеличение на такова квалифицирано дялово участие в кредитна институция, в резултат на което делът на правата на глас или на държания капитал да достигне или надвиши праговете по член 22, параграф 1 или кредитната институция да стане дъщерно предприятие на съответните лица, без компетентните органи да са били уведомени писмено за кредитната институция, в която тези лица искат да придобият или да увеличат квалифицирано дялово участие, по време на периода на извършване на оценка или въпреки несъгласието на компетентните органи - в нарушение на член 22, параграф 1;
г)
пряко или непряко прехвърляне на квалифицирано дялово участие в кредитна институция или намаление на квалифицирано дялово участие, в резултат на което делът на правата на глас или на държания капитал да спадне под праговете по член 25 или кредитната институция вече да не е дъщерно предприятие, без да са били уведомени писмено компетентните органи.
2. Държавите членки гарантират, че в случаите по параграф 1 административните санкции и другите административни мерки, които могат да бъдат наложени, включват най-малко следното:
а)
публично изявление, в което се посочва отговорното физическо лице, институция, финансов холдинг или финансов холдинг със смесена дейност и естеството на нарушението;
б)
разпореждане, с което от отговорното физическо или юридическо лице се изисква да преустанови това поведение и да не извършва повторно нарушение;
в)
за юридически лица - имуществени административни санкции в размер до 10 % от общия годишен нетен оборот, включително брутните приходи, състоящи се от вземания по лихви и други подобни доходи, доходи от акции и други ценни книжа с променлива/фиксирана доходност, и вземания от комисиони/такси, които се получават в съответствие с член 316 от Регламент (ЕС) № 575/2013, на предприятието за предходната стопанска година;
г)
за физически лица - имуществени административни санкции в размер до 5 000 000 EUR или, в държавите членки, чиято парична единица не е еврото, равностойността в националната парична единица към 17 юли 2013 г.;
д)
имуществени административни санкции в размер до двойния размер на ползата, произтичаща от нарушението, когато размерът на тази полза може да бъде определен;
е)
спиране на правото на глас на акционера или акционерите, считани за отговорни за нарушенията, посочени в параграф 1.
Когато предприятието по първа алинея, буква в) е дъщерно предприятие на предприятие майка, за брутни приходи се приемат брутните приходи съгласно консолидирания отчет на първостепенното предприятие майка за предходната стопанска година
Член 67
Други разпоредби
1. Настоящият член се прилага поне във всеки от следните случаи:
а)
институция е получила лиценз чрез представяне на невярна информация или по друг неправомерен начин;
б)
институция, която е узнала за придобиването или за прехвърлянето на дялови участия в капитала ѝ, в резултат на което съответните дялови участия надхвърлят или спадат под праговете по член 22, параграф 1 или член 25, не е информирала компетентните органи за тези придобивания или прехвърляния - в нарушение на член 26, параграф 1, първа алинея;
в)
институция, чиито ценни книжа се търгуват на регулиран пазар, включен в списъка, който се публикува от ЕОЦКП в съответствие с член 47 от Директива 2004/39/ЕО, не уведомява поне веднъж годишно компетентните органи за имената на акционерите и членовете, държащи квалифицирани дялови участия, и за размерите на тези участия - в нарушение на член 26, параграф 1, втора алинея от настоящата директива;
г)
институция не разполага с правила за управление, изисквани от компетентните органи съгласно националните разпоредби за транспониране на член 74;
д)
институция не представя информация или представя непълна или неточна информация на компетентните органи относно изпълнението на задължението за спазване на капиталовите изисквания по член 92 от Регламент (ЕС) № 575/2013, в нарушение на член 99, параграф 1, от същия регламент;
е)
институция не представя данните или представя непълна или неточна информация на компетентните органи във връзка с данните, посочени в член 101 от Регламент (ЕС) № 575/2013;
ж)
институция не представя информация или представя непълна или неточна информация на компетентните органи за голяма експозиция, в нарушение на член 394, параграф 1 от Регламент (ЕС) № 575/2013;
з)
институция не представя информация или представя непълна или неточна информация на компетентните органи за ликвидността, в нарушение на член 415, параграфи 1 и 2 от Регламент (ЕС) № 575/2013;
и)
институция не представя информация или представя непълна или неточна информация на компетентните органи за коефициента на ливъридж, в нарушение на член 430, параграф 1 от Регламент (ЕС) № 575/2013;
й)
институция нееднократно или системно не успява да поддържа ликвидните активи, в нарушение на член 412 от Регламент (ЕС) № 575/2013;
к)
институция поема експозиция, която надхвърля праговете, установени в член 395 от Регламент (ЕС) № 575/2013;
л)
институция е изложена на кредитен риск във връзка със секюритизираща позиция, без да отговаря на условията, установени в член 405 от Регламент (ЕС) № 575/2013;
м)
институция не оповестява информацията или представя непълна или неточна информация в нарушение на член 431, параграфи 1, 2 и 3 или член 451, параграф 1 от Регламент (ЕС) № 575/2013;
н)
институция извършва плащания към притежатели на инструменти, включени в собствения капитал на институцията, в нарушение на член 141 от настоящата директива или в случаите, в които съгласно членове 28, 51 или 63 от Регламент (ЕС) № 575/2013 се забраняват такива плащания към притежатели на инструменти, включени в собствения капитал;
о)
е установено, че дадена институция е отговорна за сериозно нарушение на националните разпоредби, приети съгласно Директива 2005/60/ЕО;
п)
институция допуска едно или повече лица, които не отговарят на изискванията по член 91, да станат или останат членове на ръководния орган.
2. Държавите членки гарантират, че в случаите, посочени в параграф 1, административните наказания и другите административни мерки, които могат да бъдат наложени, включват най-малко следното:
а)
публично изявление, в което се посочва отговорното физическо лице, институция, финансов холдинг или финансов холдинг със смесена дейност и естеството на нарушението;
б)
разпореждане, с което се изисква отговорното физическо или юридическо лице да прекрати това поведение и да не извършва повторно нарушение;
в)
за институция - отнемане на лиценза на институцията съгласно член 18;
г)
при спазване на разпоредбите на член 65, параграф 2, временна забрана за член на ръководния орган на институцията или за всяко друго считано за носещо отговорност физическо лице да заема длъжности в институции;
д)
за юридически лица - имуществени административни санкции в размер до 10 % от общия годишен нетен оборот, включително брутните приходи, състоящи се от вземания по лихви и други подобни доходи, доходи от акции и други ценни книжа с променлива/фиксирана доходност, и вземания от комисиони или такси, които се получават в съответствие с член 316 от Регламент (ЕС) № 575/2013, на предприятието за предходната стопанска година;;
е)
за физически лица - имуществена административна санкция в размер до 5 000 000 EUR или в държавите членки, чиято парична единица не е еврото - равностойността в националната парична единица към 17 юли 2013 г.;
ж)
имуществени административни санкции в размер до двойния размер на получената печалба или избегнатите загуби вследствие на нарушението, когато размерът им може да бъде определен.
Когато предприятието, посочено в буква д) от първа алинея, е дъщерно предприятие на предприятие майка, за брутни приходи се приемат брутните приходи съгласно консолидирания отчет на първостепенното предприятие майка за предходната стопанска година
Член 68
Публикуване на административните санкции
1. Държавите членки гарантират, че компетентните органи публикуват на официалната си страница в интернет най-малко административните санкции, които не подлежат на обжалване и които са наложени за нарушаване на разпоредбите на националните разпоредби за транспониране на настоящата директива или на разпоредбите на Регламент (ЕС) № 575/2013 включително информация за вида и естеството на нарушението и самоличността на физическото или юридическото лице, на което е наложена санкцията, без излишно забавяне, след като съответното лице е уведомено относно тези санкции.
Когато държавите членки позволят публикуването на санкции, които могат да бъдат обжалвани, компетентни органи незабавно публикуват на официалната си страница в интернет и информация дали санкцията е обжалвана и съответния резултат.
2. Компетентните органи публикуват санкциите на анонимна основа и по начин, съответстващ на националното право, в следните случаи:
а)
когато санкцията е наложена на физическо лице и след задължителна предварителна проверка се счита, че публикуването на лични данни е непропорционално;
б)
когато публикуването би застрашило стабилността на финансовите пазари или текущо наказателно разследване;
в)
когато публикуването би причинило - доколкото това може да се установи - непропорционални щети на засегнатите институции или физически лица.
Алтернативно, когато обстоятелствата, посочени в първа алинея, е вероятно да престанат да бъдат налице в рамките на разумен срок, публикуването по параграф 1 може да бъде отложено за такъв срок.
3. Компетентните органи правят необходимото публикуваната съгласно параграф 1 или 2 информация да остане на тяхната официална страница в интернет за срок от най-малко пет години. Личните данни се запазват на официалната страница в интернет на компетентния орган само за необходимия срок в съответствие с приложимите правила за защита на данните.
4. До 18 юли 2015 г. ЕБО представя доклад на Комисията относно публикуването на санкциите от държавите членки на анонимна основа съгласно предвиденото в параграф 2, и по-специално когато е имало съществени различия между държавите членки в това отношение. В допълнение ЕБО представя доклад на Комисията относно всички съществени различия по отношение на продължителността на публикуване на санкции съгласно националното право.
Член 69
Обмен на информация относно санкциите и поддръжка на централна база данни от ЕБО
1. При спазване на изискванията за опазване на професионалната тайна по член 53, параграф 1, компетентните органи информират ЕБО относно всички административни санкции, включително всички постоянни забрани, наложени съгласно членове 65, 66 и 67, включително всяко обжалване по отношение на тях и резултатите от него. ЕБО поддържа централна база данни за административни санкции, които са му били съобщени, единствено за целите на обмена на информация между компетентните органи. Тази база данни е достъпна само за компетентните органи и се актуализира въз основа на информацията, предоставена от компетентни органи.
2. Когато компетентен орган оценява репутация за целите на член 13, параграф 1, член 16, параграф 3, член 91, параграф 1 и член 121, той проверява базата данни на ЕБО за административни санкции. Когато има промяна в състоянието или успешно обжалване, ЕБО заличава или актуализира съответните записи в базата данни, отнасящи се за случая, по искане на компетентните органи.
3. Компетентните органи проверяват в съответствие с националното право за наличието на осъждане в свидетелството за съдимост на засегнатото лице, която има отношение към случая,. За тези цели информацията се обменя в съответствие с Решение 2009/316/ПВР и Рамково решение 2009/315/ПВР, както са въведени в националното законодателство.
4. ЕБО поддържа страница в интернет с връзки към публикуваните административни санкции за всеки компетентен орган съгласно член 68 и показва срока, за който всяка държава членка публикува административни санкции.
Член 70
Ефективно налагане на санкции и упражняване на правомощията за налагане на санкции от страна на компетентните органи
Държавите членки гарантират, че при определяне на вида на административните санкции или други административни мерки и на размера на имуществените административни санкции компетентните органи отчитат всички приложими обстоятелства, в т.ч. когато е уместно:
а)
тежестта и продължителността на нарушението;
б)
степента на отговорност на физическо или юридическо лице, което е отговорно за нарушението;
в)
финансовото състояние на физическо или юридическо лице, което е отговорно за нарушението, намираща израз например в общия оборот на юридическо лице или годишния доход на физическо лице;
г)
величината на получената печалба или избегнатите загуби от физическото или юридическото лице, което е отговорно за нарушението, доколкото размерът им може да бъде определен;
д)
загубите за трети страни в резултат на нарушението, доколкото могат да бъдат определени;
е)
степента на съдействие, което физическото или юридическото лице, което е отговорно за нарушението, оказва на компетентния орган;
ж)
предишни нарушения на физическото или юридическото лице, което е отговорно за нарушението;
з)
евентуалните системни последици от нарушението.
Член 71
Сигнализиране за нарушения
1. Държавите членки гарантират, че компетентните органи създават ефективни и надеждни механизми, с които да се насърчава подаването на сигнали до компетентните органи за потенциални или действително извършени нарушения на националните разпоредби за транспониране на настоящата директива и Регламент (ЕС) № 575/2013.
2. Механизмите, посочени в параграф 1 включват най-малкото:
а)
специални процедури за приемане на сигнали за нарушения и за предприемане на действия по тях;
б)
подходяща защита за служителите на институции, които докладват за нарушения в рамките на институцията, най-малкото срещу репресивни мерки, дискриминация или други форми на несправедливо отношение;
в)
защита на личните данни както на лицето, което подава сигнал за нарушение, така и на физическото лице, за което се предполага, че е отговорно за нарушението, в съответствие с Директива 95/46/ЕО.
г)
ясни правила, които осигуряват гарантирането на поверителност във всички случаи за лицето, което докладва за нарушения в рамките на институцията, освен когато разкриването му се изисква съгласно националното право в контекста на по-нататъшно разследване или последващо съдебно производство.
3. Държавите членки изискват от институциите да разполагат с необходимите процедури, за да могат служителите им да сигнализират за нарушения в рамките на институцията по самостоятелен и независим ред.
Такава процедура може да се осигури и чрез правила, предвидени от социалните партньори. Прилага се същата защита като тази, която е посочена в параграф 2, букви б), в) и г).
Член 72
Право на обжалване
Държавите членки гарантират, че решенията и мерките, които са взети съгласно законовите, подзаконовите и административните разпоредби, приети съгласно настоящата директива или Регламент (ЕС) № 575/2013, могат да бъдат обжалвани. Държавите членки гарантират също, че когато по заявление за издаване на лиценз, което съдържа цялата изисквана информация в съответствие с националните разпоредби за транспониране на настоящата директива, не е взето решение в срок от шест месеца след подаването му, може да бъде обжалвано.
ГЛАВА 2
Процеси на преглед
Раздел I
Процес вътрешен анализ на адекватността на капитала
Член 73
Вътрешен капитал
Институциите разполагат с надеждни, ефективни и всеобхватни стратегии и процеси за постоянно оценяване и поддържане на размера, видовете и разпределението на вътрешния капитал, който считат за адекватен за покриване на рисковете със съответния характер и степен, на които са или могат да бъдат изложени.
Тези стратегии и процеси се подлагат на редовен вътрешен преглед, за да се гарантира, че ще останат всеобхватни и пропорционални на естеството, мащаба и сложността на дейностите на съответната институция.
Раздел II
Правила, процеси и механизми на институциите
Подраздел 1
Общи принципи
Член 74
Вътрешно управление и планове за възстановяване и преструктуриране
1. Институциите разполагат с надеждни правила за управление, включващи ясна организационна структура с точно определени, прозрачни и последователни нива на отговорност, ефективни процеси за установяване, управление, наблюдение и сигнализиране за рисковете, на които са изложени или могат да бъдат изложени, адекватни механизми за вътрешен контрол, включващи разумни административни и счетоводни процедури, и политики и практики за възнагражденията, които са съобразени с разумното и ефективно управление на риска и го насърчават.
2. Правилата, процесите и механизмите по параграф 1 са всеобхватни и пропорционални на естеството, мащаба и сложността на рисковете, присъщи за бизнес модела и дейностите на институцията. Отчитат се техническите критерии, определени в членове 76-95.
3. ЕБО издава насоки за правилата, процедурите и механизмите по параграф 1 в съответствие с параграф 2.
4. Компетентните органи следят за поддържането на възстановителни планове за възстановяване на финансовото състояние на дадена институция след значително влошаване, както и на планове за преструктуриране. В съответствие с принципа на пропорционалност изискванията за една институция да разработва, поддържа или актуализира планове за възстановяване, както и за органа за преструктуриране, след консултация с компетентния орган, да изготвя планове за преструктуриране могат да бъдат намалени, ако след консултация с националния макропруденциален орган, компетентните органи преценят, че несъстоятелността на конкретна институция, било то, наред с другото, поради нейния размер, стопански модел или взаимовръзката ѝ с другите институции или поради финансовата система като цяло, няма да има отрицателни последствия за финансовите пазари, другите институции или условията за финансиране.
Институциите се сътрудничат тясно с органите, отговарящи за преструктурирането, и им предоставят цялата информация, необходима за изготвянето и съставянето на жизнеспособни планове за преструктуриране, съдържащи варианти за контролираното преструктуриране на институцията в случай на несъстоятелност, в съответствие с принципа на пропорционалност.
В съответствие с член 25 от Регламент (ЕС) № 1093/2010 ЕБО има правото да участва и да допринася за разработването и координирането на ефективни и последователни планове за възстановяване и преструктуриране.
Във връзка с това ЕБО се информира и има правото да участва в заседанията, отнасящи се за разработването и координирането на плановете за възстановяване и преструктуриране. В случай на такива заседания или дейности ЕБО предварително се информира напълно за тези заседания, за основните въпроси, които ще бъдат обсъждани и за предвижданите дейности.
Член 75
Надзор върху политиката за възнагражденията
1. Компетентните органи събират информацията, оповестена в съответствие с критериите за оповестяване, установени съгласно член 450, параграф 1, букви ж), ж) и и) от Регламент (ЕС) № 575/2013, и я използват за сравняване на тенденциите и практиките в областта на възнагражденията. Компетентните органи предоставят тази информация на ЕБО.
2. ЕБО издава насоки за воденето на разумни политики за възнагражденията, които са съобразени с принципите, предвидени в членове 92-95. Насоките отразяват принципите за провеждане на разумни политики за възнагражденията, посочени в Препоръка на Комисията 2009/384/ЕО от 30 април 2009 г. относно политиките за възнагражденията в сектора на финансовите услуги (29).
ЕОЦКП си сътрудничи тясно с ЕБО за разработване на насоки за политиката за възнагражденията за категориите служители, участващи в предоставянето на инвестиционни услуги и дейности по смисъла на член 4, параграф 1, точка 2 от Директива 2004/39/ЕО.
ЕБО използва информацията, получена от компетентните органи в съответствие с параграф 1, с цел сравняване на тенденциите и практиките на възнагражденията на равнището на Съюза.
3. Компетентните органи събират информация за броя на физическите лица във всяка институция, получаващи възнаграждения от 1 милион евро или повече на финансова година, обособени в класове от по 1 милион евро, включително за професионалните им задължения, съответната сфера на дейност и основните елементи на заплатата, премиите, дългосрочните ползи и пенсионните вноски. Тази информация се предава на ЕБО, който я оповестява в обобщен вид за всички държави членки по произход с използването на общ формат за представяне. ЕБО може да разработи насоки за улесняване на изпълнението на настоящия параграф и за осигуряване на последователност на събираната информация.
Подраздел 2
Технически критерии за организацията и третирането на рисковете
Член 76
Третиране на рисковете
1. Държавите членки гарантират, че ръководният орган одобрява и прави периодичен преглед на стратегиите и политиката за поемане, управление, наблюдение и редуциране на рисковете, на които е изложена или може да бъде изложена институцията, включително рисковете, породени от макроикономическата среда, в която институцията действа при съответната фаза на икономическия цикъл.
2. Държавите членки гарантират, че ръководният орган отделя достатъчно време за разглеждане на въпросите, свързани с риска. Ръководният орган участва активно и гарантира разпределянето на достатъчно ресурси за управлението на всички съществени рискове, разгледани в настоящата директива и в Регламент (ЕС) № 575/2013, както и при оценяването на активите, използването на външни кредитни рейтинги) и вътрешни модели, свързани с тези рискове. Институцията установява направления за докладване на ръководния орган, които да обхващат всички съществени рискове и политики за управление на риска и съответните им изменения.
3. Държавите членки гарантират, че институциите, които са значителни по своя размер, вътрешна организация и по естеството, мащаба и сложността на своите дейности, създават комитет по риска, съставен от членове на ръководния орган, които нямат изпълнителни функции в съответната институция. Членовете на комитета по риска притежават необходимите знания, умения и експертен опит, за да разбират напълно и да наблюдават стратегията за риска и склонността към поемане на риск от институцията.
Комитетът по риска съветва ръководния орган във връзка с текущата и бъдещата цялостна стратегия за риска и склонността към поемане на риск от институцията и го подпомага при надзора върху изпълнението на тази стратегия от висшето ръководство. Ръководният орган запазва общата отговорност по отношение на рисковете.
Комитетът по риска следи дали в цените на пасивите и активите, предлагани на клиентите, се вземат изцяло предвид моделът на стопанска дейност и стратегията по отношение на риска на институцията. Когато цените не отразяват адекватно рисковете в съответствие с модела на стопанска дейност и стратегията по отношение на риска, комитетът по риска представя на ръководния орган план за тяхното коригиране.
Компетентните органи могат да разрешат на дадена институция, която не се счита за значима по смисъла на първата алинея, да обедини комитета по риска и комитета по одитите, посочен в член 41 от Директива 2006/43/ЕО. Членовете на обединения комитет притежават знанията, уменията и опита, необходими за комитета по риска, а също и за комитета по одитите.
4. Държавите членки гарантират, че ръководният орган в контролната му функция и комитетът по риска, когато е създаден такъв, разполагат с адекватен достъп до информация за състоянието на институцията по отношение на риска и ако е необходимо и подходящо - до функцията за управление на риска и до становища на външни експерти.
Ръководният орган в контролната му функция и комитетът по риска, когато е създаден такъв, определят характера, обема и формàта на информацията за риска и колко често да я получават. С цел да подпомага установяването на добри политики и практики в областта на възнагражденията, комитетът по риска, без да засяга задачите на комитета по възнагражденията, проверява дали стимулите, осигурени от системата за възнагражденията, отчитат рисковете, капитала, ликвидността и вероятността и разпределението на приходите във времето.
5. Държавите членки, в съответствие с изискването за пропорционалност, предвидено в член 7, параграф 2 от Директива 2006/73/ЕО на Комисията (30), гарантират, че институциите разполагат с функция за управление на риска, което е независимо от оперативните звена и което има необходимите правомощия, статут, ресурси и достъп до ръководния орган.
Държавите членки гарантират, че функцията за управление на риска осигурява всички съществени рискове да са установени, измерени и надлежно докладвани. Те гарантират, че функцията за управление на риска участва активно в разработването на стратегията за риска на институцията и във вземането на всички решения, свързани с управлението на съществени рискове, и че е в състояние да представи пълен обзор на цялата гама от рискове за институцията.
При необходимост държавите членки гарантират, че функцията за управление на риска може да докладва пряко на ръководния орган в контролната му функция, независимо от висшето ръководство, и може да изразява загриженост и да предупреждава този орган, по целесъобразност, когато развитието на конкретен риск засяга или може да засегне институцията, без да се накърняват задълженията на ръководния орган, в качеството му на контролен и/или управителен орган съгласно настоящата директива и Регламент (ЕС) № 575/2013.
Ръководителят на функцията за управление на риска е независим висш ръководител с ясно определена отговорност за функцията за управление на риска. Когато характерът, мащабът и сложността на дейността на институцията не оправдават наличието на специално назначено лице, друг висш служител на институцията може да изпълнява тази функция, при условие че няма конфликт на интереси.
Ръководителят на функцията за управление на риска не може да бъде отстранен без предварително одобрение от ръководния орган в контролната му функция и има възможност при необходимост да се обърне пряко към ръководния орган в контролната му функция.
Прилагането на настоящата директива не засяга прилагането на Директива 2006/73/ЕО по отношение на инвестиционните посредници.
Член 77
Вътрешни подходи за изчисляване на капиталовите изисквания
1. Компетентните органи насърчават институциите, които са значими предвид своя размер, вътрешна организация и естеството, мащаба и сложността на дейността им, да създадат вътрешен капацитет за оценка на кредитния риск и да засилят използването на вътрешнорейтинговия подход при изчисляването на капиталовите изисквания за кредитен риск, когато експозициите им са значими в абсолютно изражение и когато тези институции имат същевременно голям брой значими контрагенти. Настоящият член не засяга изпълнението на критериите, установени в част трета, дял I, глава 3, раздел 1 от Регламент (ЕС) № 575/2013.
2. Като вземат предвид естеството, мащаба и сложността на дейността на институциите, компетентните органи следят те да не разчитат единствено или механично на външни кредитни рейтинги при оценяването на кредитоспособността на субект или финансов инструмент.
3. Компетентните органи насърчават институциите, като вземат предвид техния размер и вътрешна организация, както и естеството, мащаба и сложността на дейността им, да създадат вътрешен капацитет за оценка на специфичния риск и да засилят използването на вътрешни модели за изчисляване на капиталовите изисквания за специфичния риск, свързан с дълговите инструменти в търговския портфейл, както и вътрешни модели за изчисляване на капиталовите изисквания за риска от неизпълнение и миграция, когато техните експозиции към специфичния риск са значими в абсолютно изражение и когато тези институции имат голям брой значими позиции в дългови инструменти на различни емитенти.
Настоящият член не засяга изпълнението на критериите, установени в трета част, дял IV, глава 5, раздели 1-5 от Регламент (ЕС) № 575/2013.
4. ЕБО разработва проекти на регулаторни технически стандарти за по-конкретно определяне на понятието „значими в абсолютно изражение експозиции към специфичен риск“, посочено в параграф 3, първа алинея, и на праговете, при чието надхвърляне броят на контрагентите и позициите в дългови инструменти от различни емитенти се смята за значим.
ЕБО представя на Комисията тези проекти за регулаторни технически стандарти до 1 януари 2014 г.
На Комисията се предоставят правомощия за приемане на посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10 - 14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Член 78
Сравнителен анализ за надзор по отношение на вътрешните подходи за изчисляване на капиталовите изисквания
1. Компетентните органи гарантират, че институциите, на които е разрешено да използват вътрешни подходи за изчисляване на размера на рисково претеглените експозиции или капиталови изисквания с изключение на операционен риск, докладват резултатите от изчисленията на вътрешните им подходи за експозициите им или позициите, които са включени в сравнителните портфейли. Институциите представят резултатите от изчисленията, придружени с обяснение за използваните методики за получаването им, на компетентните органи достатъчно често, но не по-малко от веднъж годишно.
2. Компетентните органи гарантират, че институциите представят на компетентните органи и на ЕБО резултатите от изчисленията, посочени в параграф 1, съгласно образеца, разработен от ЕБО в съответствие с параграф 8. Когато компетентните органи решат да разработят специални портфейли, те се консултират с ЕБО и гарантират, че институциите докладват резултатите от изчисленията отделно от резултатите от изчисленията за портфейлите на ЕБО.
3. Въз основа на информацията, представена от институциите в съответствие с параграф 1, компетентните органи наблюдават промените в размера на рисково претеглените експозиции и капиталовите изисквания, според случая, с изключение на операционния риск, за експозициите или операциите в сравнителните портфейли, произтичащи от вътрешните подходи на тези институции. Най-малко веднъж годишно компетентните органи правят оценка на качеството на тези подходи, като обръщат особено внимание на:
а)
подходите, при които се наблюдават съществени разлики в капиталовите изисквания за една и съща експозиция,
б)
подходите, при които има особено голямо или малко разнообразие и при които също има съществено и системно подценяване на капиталовите изисквания.
ЕБО изготвя доклад, за да подпомогне компетентните органи при оценяването на качеството на вътрешните подходи, въз основа на информацията, посочена в параграф 2.
4. Когато отделни институции се отклоняват значително от повечето други институции или когато между подходите се наблюдават малко общи характеристики, което води до големи различия в резултатите, компетентните органи проучват причините за това и предприемат необходимите корективни мерки, ако може ясно да се определи, че подходът на институцията води до подценяване на капиталовите изисквания, което не се дължи на разликите в базисните рискове на експозициите или позициите.
5. Компетентните органи гарантират, че решенията им за целесъобразността на корективните мерки, посочени в параграф 4, са в съответствие с принципа, че подобни мерки трябва да спазват целите на вътрешния подход и по тази причина:
а)
не водят до стандартизация или предпочитани методи;
б)
не създават погрешни стимули; или
в)
не причиняват „стадно поведение“.
6. ЕБО може да издава насоки и препоръки в съответствие с член 16 от Регламент (ЕС) № 1093/2010, когато счита това за необходимо, въз основа на информацията и оценките, посочени в параграфи 2 и 3 от настоящия член, с цел подобряване на надзорните практики или практиките на институциите по отношение на вътрешните подходи.
7. ЕБО разработва проекти за регулаторни технически стандарти с цел определяне на:
а)
процедурите за обмен на оценки, изготвени в съответствие с параграф 3, между компетентните органи и с ЕБО;
б)
стандартите за оценката, изготвена от компетентните органи съгласно параграф 3.
ЕБО представя на Комисията тези проекти за регулаторни технически стандарти до 1 януари 2014 г.
На Комисията се делегират правомощия за приемане на посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
8. ЕБО разработва проекти на технически стандарти за изпълнение за определяне на:
а)
образеца, определенията и информационно-технологичните решения, които да се прилагат в Съюза за целите на докладването съгласно параграф 2;
б)
сравнителния(те) портфейл(и), посочени в параграф 1.
ЕБО представя на Комисията тези проекти за технически стандарти за изпълнение до 1 януари 2014 г.
На Комисията се предоставят правомощия за приемане на посочените в първата алинея технически стандарти за изпълнение в съответствие с член 15 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
9. До 1 април 2015 г. и след консултация с ЕБО Комисията представя доклад на Европейския парламент и на Съвета относно функционирането на сравнителния анализ на вътрешните модели, включително обхвата на модела. Ако е необходимо, след доклада се прави законодателно предложение.
Член 79
Кредитен риск и риск от контрагента
Компетентните органи гарантират, че:
а)
отпускането на кредити се основава на разумни и ясно определени критерии и че процесът на одобряване, изменение, подновяване и рефинансиране на кредити е ясно определен;
б)
институциите имат вътрешни методики, които им дават възможност да оценяват кредитния риск от експозициите към индивидуални длъжници, по ценни книжа или секюритизиращи позиции, както и кредитния риск за целия портфейл. По-специално, вътрешните методики не се основават единствено или механично на външни кредитни рейтинги. Това, че капиталовите изисквания се основават на рейтинг от агенция за външна кредитна оценка (АВКО) или на факта, че за дадена експозиция не е определен рейтинг, не освобождава институциите от задължението да потърсят допълнително друга относима информация, за да направят оценка на разпределението на вътрешния си капитал;
в)
текущото администриране и наблюдение на различните портфейли и експозиции на институциите, свързани с кредитен риск, включително с цел установяване и управление на проблемните кредити и извършване на адекватни корекции на стойността и заделяне на провизии, се извършват посредством ефективни системи;
г)
диверсификацията на кредитните портфейли съответства на целевите пазари на институцията и на цялостната ѝ кредитна стратегия.
Член 80
Остатъчен риск
Компетентните органи гарантират, че рискът признатите техники за редуциране на кредитния риск, използвани от институцията, да се окажат по-неефективни от очакваното се отчита и контролира, включително чрез писмено изложени политики и процедури.
Член 81
Риск от концентрация
Компетентните органи гарантират, че рискът от концентрация, произтичащ от експозиции към всеки отделен контрагент, в т.ч. към централни контрагенти, групи от свързани контрагенти и контрагенти от един и същ икономически сектор или географски регион или занимаващи се с една и съща дейност или стоки, както и прилагането на техники за редуциране на кредитния риск, в т.ч. по-специално рисковете, свързани с големи косвени кредитни експозиции (например, към отделен страничен емитент на обезпечения), се отчита и контролира, включително чрез писмено изложени политики и процедури.
Член 82
Секюритизационен риск
1. Компетентните органи гарантират, че рисковете, произтичащи от трансакции за секюритизация, по отношение на които кредитните институции се явяват инвеститори, инициатори или спонсори, включително рисковете, свързани с репутацията, каквито възникват във връзка със сложни структури или продукти, се оценяват и преодоляват чрез подходящи политики и процедури, така че да се гарантира, че икономическата същност на трансакцията е изцяло отразена в оценката на риска и в управленските решения.
2. Компетентните органи гарантират, че институциите, които са инициатори на револвиращи секюритизационни трансакции, съдържащи клаузи за предсрочно погасяване, разполагат с планове за ликвидността, които отчитат ефекта както на планираното, така и на предсрочното погасяване.
Член 83
Пазарен риск
1. Компетентните органи гарантират, че се прилагат политики и процеси за установяване, измерване и управление на всички значими източници и ефекти на пазарните рискове.
2. Компетентните органи гарантират, че когато късата позиция е с падеж преди дългата позиция, институциите вземат мерки и срещу риска от недостиг на ликвидни средства.
3. Вътрешният капитал е адекватен за покриване на значимите пазарни рискове, за които не се прилага изискване за собствения капитал.
Институциите, които при изчисляването на капиталовите изисквания за позиционен риск съгласно трета част, дял IV, глава 2 от Регламент (ЕС) № 575/2013, са нетирали позициите си в една или повече ценни книги, съставляващи борсов индекс, срещу една или повече позиции в обвързан с борсов индекс фючърс или друг обвързан с борсов индекс продукт, трябва да имат адекватен вътрешен капитал, за да покрият базисния риск от загуба, която може да се получи при несъответствие между изменението на стойността на фючърса или на съответния друг продукт и изменението на стойността на съставляващите индекса ценни книжа; институциите трябва да имат такъв адекватен вътрешен капитал и когато държат противоположни позиции по обвързани с борсов индекс фючърси, които не са идентични по отношение на своя падеж или на състава си, или и на двете.
Когато използват третирането по член 345 от Регламент ЕС) № 575/2013, институциите гарантират, че държат достатъчен вътрешен капитал за покриване на риска от загуба, съществуващ между момента на първоначалното поемане на задължението и следващия работен ден.
Член 84
Лихвен риск, произтичащ от дейности извън търговския портфейл
Компетентните органи гарантират, че институциите въвеждат системи за установяване, оценка и управление на рисковете, произтичащи от потенциални промени в лихвените проценти, които засягат нетърговските дейности на институцията.
Член 85
Операционен риск
1. Компетентните органи гарантират, че институциите прилагат политики и процедури за оценка и управление на експозициите към операционен риск, включително риск на модела и рядко възникващи събития с голямо въздействие. Институциите определят какво е операционен риск за целите на тези политики и процедури.
2. Компетентните органи гарантират, че институциите разполагат с планове за действие при непредвидени обстоятелства и за осигуряване на непрекъснатост на дейността, които да осигуряват способността на всяка институция за извършване на непрекъсната дейност и да ограничават загубите в случай на сериозен срив на дейността.
Член 86
Ликвиден риск
1. Компетентните органи гарантират, че институциите разполагат с устойчиви стратегии, политики, процеси и системи за установяване, измерване, управление и наблюдение на ликвидния риск в течение на подходящи периоди с различна продължителност, включително в рамките на един ден, за да се гарантира, че институциите поддържат адекватно ниво на ликвидни буфери. Тези стратегии, политики, процеси и системи се разработват специално в зависимост от сферите на дейност, валутите, клоновете и правните субекти и включват подходящи механизми за разпределение на разходите, печалбите и рисковете, свързани с ликвидността.
2. Посочените в параграф 1 стратегии, политики, процеси и системи са съобразени със сложността, рисковия профил и мащаба на дейност на институциите и толерантността към риск, определена от ръководния орган, и отразяват значимостта на институцията във всяка държава членка, в която тя извършва дейност. Институциите съобщават за определената толерантност към риск на всички направления на дейност, до които това се отнася.
3. Компетентните органи гарантират, че ликвидните рискови профили на институциите съответстват на изискванията за добре функционираща и стабилна система и не ги превишават, като институции отчитат естеството, мащаба и сложността на своите действията.
Компетентните органи наблюдават развитието на ликвидните рискови профили, например моделите и обемите на продуктите, управлението на риска, политиките на финансиране и финансовите концентрации.
Компетентните органи предприемат ефективни действия, когато развитието на обстановката, посочено във втората алинея, може да доведе до нестабилност на отделна институция или на системата.
Компетентните органи информират ЕБО относно всички действия, предприети съгласно третата алинея.
ЕБО отправя препоръки, когато е необходимо, в съответствие с Регламент (ЕС) № 1093/2010.
4. Компетентните органи гарантират, че институциите разработват методики за установяване, измерване, управление и наблюдение на позициите, свързани с финансирането. Тези методики обхващат текущите и прогнозираните значими парични потоци във и произтичащи от активи, пасиви и задбалансови позиции, включително условни пасиви, и възможния ефект от репутационния риск.
5. Компетентните органи гарантират, че институциите разграничават, особено при извънредни ситуации, активите, предоставени като обезпечение, и свободните от тежести активи, които са винаги достъпни. Компетентните органи гарантират също така, че институциите отчитат кой правен субект държи активите, в коя държава активите са законно регистрирани в регистър или по сметка и доколко са приемливи, и контролират начините за своевременно мобилизиране на активите.
6. Компетентните органи гарантират, че институциите вземат предвид и съществуващите законодателни, регулаторни и оперативни ограничения за евентуалното прехвърляне на ликвидни средства и свободни от тежести активи между субекти както в рамките на Европейското икономическо пространство, така и извън него.
7. Компетентните органи гарантират, че институциите разглеждат възможността за използване на различни инструменти за редуциране на кредитния риск, включително система от лимити и ликвидни буфери, за да бъдат в състояние да устоят на редица различни кризисни обстоятелства, и за адекватно диверсифициране на структурата на финансиране и достъпа до източници на финансиране. Тези правила подлежат на редовен преглед.
8. Компетентните органи гарантират, че институциите разглеждат алтернативни сценарии по отношение на ликвидните си позиции и на редуциращите риска фактори и поне веднъж годишно правят преглед на допусканията, на които се основават решенията им по отношение на свързаните с финансирането позиции. За тази цел алтернативните сценарии обхващат по-специално задбалансовите позиции и другите условни задължения, включително задълженията на дружествата със специална цел - секюритизация (ДСЦС), или на други субекти със специална цел, както е посочено в Регламент (ЕС) № 575/2013 по отношение на които институцията действа като спонсор или предоставя значителна ликвидна подкрепа.
9. Компетентните органи гарантират, че институциите отчитат възможното въздействие на други алтернативни сценарии, свързани със самата институция или с пазара като цяло, както и комбинация от тях. Институциите вземат предвид периоди с различна продължителност и кризисни обстоятелства с различен интензитет.
10. Компетентните органи гарантират, че институциите коригират своите стратегии, вътрешни политики и лимити за ликвидния риск и разработват ефективни планове за действие при непредвидени обстоятелства, като отчитат резултатите от алтернативните сценарии, посочени в параграф 8.
11. Компетентните органи гарантират, че институциите разполагат с планове за възстановяване на ликвидността, в които се определят адекватни стратегии и целесъобразни мерки за изпълнението им с цел преодоляване на евентуалния недостиг на ликвидни средства, в т.ч. по отношение на клоновете, открити в друга държава членка. Компетентните органи гарантират, че институциите тестват тези планове поне веднъж годишно, актуализират ги въз основа на резултатите от алтернативните сценарии по параграф 8, предават ги на висшето ръководство, което ги одобрява, така че вътрешните политики и процеси да могат да бъдат съответно коригирани. Институциите предприемат предварително необходимите оперативни мерки, за да гарантират, че плановете за възстановяване на ликвидността могат да бъдат изпълнени незабавно. За кредитните институции тези оперативни мерки включват държането на обезпечение, което може незабавно да се използва за получаване на финансиране от централната банка. Това включва при необходимост държане на обезпечение във валутата на друга държава членка или на трета държава, към която кредитната институция има експозиции, и когато е необходимо от оперативна гледна точка - на територията на приемаща държава членка или трета държава, в чиято валута институцията има експозиции.
Член 87
Риск от прекомерен ливъридж
1. Компетентните органи гарантират, че в институциите са въведени политики и процеси за установяване, управление и наблюдение на риска от прекомерен ливъридж. Показателите за риска от прекомерен ливъридж включват коефициент на ливъридж, изчисляван съгласно член 429 от Регламент (ЕС) № 575/2013, и несъответствията между активите и задълженията.
2. Компетентните органи гарантират, че институциите вземат предпазни мерки за преодоляване на риска от прекомерен ливъридж, като надлежно отчитат възможното му нарастване поради намаление на собствения капитал на институцията в резултат на очаквани или понесени загуби, в зависимост от приложимите счетоводни правила. За тази цел институциите трябва да бъдат в състояние да устоят на редица кризисни обстоятелства, свързани с риска от прекомерен ливъридж.
Подраздел 3
Управление
Член 88
Правила за управлението
1. Държавите членки гарантират, че ръководният орган определя правилата за управление, които осигуряват ефективно и разумно управление на институцията, включително разделението на функциите в организацията и предотвратяването на конфликти на интереси, осъществява контрол върху прилагането им и носи отговорност за това.
Тези правила отговарят на следните принципи:
а)
ръководният орган трябва да носи цялата отговорност за институцията и да одобрява изпълнението на стратегическите цели, стратегията за риска и вътрешните правила за управление на институцията, и да осъществява контрол върху него;
б)
ръководният орган трябва да гарантира коректността на системите за счетоводна и финансова отчетност, включително финансовия и оперативен контрол и спазването на правните изисквания и съответните стандарти;
в)
ръководният орган трябва да осъществява контрол върху процеса на оповестяване и съобщаване;
г)
ръководният орган трябва да отговаря за упражняването на ефективен контрол върху висшето ръководство;
д)
председателят на ръководния орган в рамките на контролната функция на институцията, не трябва да упражнява едновременно функциите на главен изпълнителен директор в същата институция, освен ако това не е обосновано от институцията и не е одобрено от компетентните органи;
Държавите членки гарантират, че ръководният орган наблюдава и прави периодична оценка на ефективността на правилата за управление на институцията и взема необходимите мерки за отстраняване на евентуални пропуски.
2. Държавите членки гарантират, че институциите, които са значими по своя размер, вътрешна организация и характер, и по мащаба и сложността на своите дейности, създават комитет за подбор на кандидати, съставен от членове на ръководния орган, които нямат изпълнителни функции в съответната институция.
Комитетът за подбор на кандидати:
а)
набелязва и препоръчва за одобрение от ръководния орган или за одобрение от общото събрание кандидати за попълване на свободните места в състава на ръководния орган, взема предвид баланса на знанията, уменията, многообразието и опита на членовете на ръководния органи подготвя описание на функциите и изискванията за дадено назначение и изчислява времето, което се очаква да отделя бъдещият член на ръководния орган;
Освен това комитетът за подбор на кандидати взема решения за определянето на целево ниво във връзка с представителността на по-слабо представения пол в ръководния орган и разработва политика за увеличаване броя на представителите на по-слабо представения пол в ръководния орган за постигане на посочената по-горе цел. Целта, политиката и нейното изпълнение се правят публично достояние в съответствие с член 435, параграф 2, буква в) от Регламент (ЕС) № 575/2013;
б)
анализира периодично и поне веднъж годишно структурата, размера, състава и резултатите от работата на ръководния орган и отправя препоръки към него за евентуални промени;
в)
анализира периодично и поне веднъж годишно знанията, уменията и опита на членовете на ръководния орган поотделно и на ръководния орган като цяло и докладва на ръководния орган съответно;
г)
периодично прави преглед на политиката на ръководния орган за подбор и назначаване на висши ръководни служители и отправя препоръки към него.
При изпълнението на задълженията си комитетът за подбор на кандидати във възможно най-голяма степен отчита редовно необходимостта да се гарантира, че процесът на вземане на решения на ръководния орган не се влияе от отделно лице или малка група лица по начин, който уврежда интересите на институцията като цяло.
Комитетът за подбор на кандидати може да използва всякакви необходими ресурси, които счита за подходящи, включително консултации с външни експерти, и получава достатъчно финансиране за тази цел.
Настоящият параграф не се прилага, когато съгласно националното право ръководният орган не разполага с компетентност в процеса на подбор и назначаване на който и да било от своите членове.
Член 89
Докладване по държави
1. От 1 януари 2015 г. държавите членки изискват от всяка институция да оповестява ежегодно, по държави членки и по трети държави, в които е установена, следната консолидирана информация за съответната финансова година:
а)
наименование(я), естество на дейностите и географско местоположение;
б)
оборот;
в)
брой на служителите на основа пълно работно време или еквивалентен принцип;
г)
резултат от дейността преди облагане с данък;
д)
данъци върху резултата от дейността;
е)
получени държавни субсидии.
2. Независимо от параграф 1 държавите членки изискват от институциите да оповестят информацията по параграф 1, букви а), б) и в) за първи път на 1 юли 2014 г.
3. До 1 юли 2014 г. всички глобално системно значими институции от ЕС, получили лиценз в Съюза, признати в международен план, подават информацията, посочена в параграф 1, букви г), д) и е), до Комисията поверително. Комисията, след консултация със ЕБО, Европейският орган за застраховане и професионално пенсионно осигуряване и Европейският орган за ценни книжа и пазари извършва обща оценка във връзка с потенциалните отрицателни последици за икономиката от публичното оповестяване на тази информация, включително въздействието върху конкурентоспособността, инвестициите и кредитоспособността и стабилността на финансовата система. Комисията представя доклада си на Европейския парламент и на Съвета най-късно до 31 декември 2014 г.
В случай че в доклада на Комисията бъдат посочени значителни отрицателни последици, тя разглежда възможността за представяне на подходящо законодателно предложение за изменение на посочените в параграф 1 задължения за публично оповестяване и може в съответствие с член 145, буква з да реши да отложи тези задължения. Комисията всяка година прави преглед на необходимостта от продължаване срока на това отлагане.
4. Информацията, посочена в параграф 1, се одитира в съответствие с Директива 2006/43/ЕО и се публикува, ако е възможно, като приложение към годишния финансов отчет или, ако е приложимо - към консолидирания финансов отчет на съответната институция.
5. Доколкото задълженията за оповестяване, посочени в параграф 1, бъдат предвидени в бъдещи законодателни актове на Съюза и неговият обхват надхвърля предвиденото в настоящия член, настоящият член престава да се прилага и съответно се заличава
Член 90
Оповестяване на възвращаемостта на активите
Сред основните показатели, които институциите оповестяват в годишния си доклад, е възвращаемостта на активите, изчислена като нетната им печалба, разделена на общото балансово число.
Член 91
Ръководен орган
1. Членовете на ръководния орган са винаги с достатъчно добра репутация и притежават достатъчно знания, умения и опит за изпълнението на своите задължения. Цялостният състав на ръководния орган следва да отговаря на един достатъчно широк набор от опит. Членовете на ръководния орган отговарят по-специално на изискванията, предвидени в параграфи 2-8:
2. всички членове на ръководния орган посвещават достатъчно време на изпълнението на задълженията си в институцията;
3. броят на директорските длъжности, които може да изпълнява едновременно член на ръководния орган, зависи от конкретните обстоятелства и естеството, мащаба и сложността на дейността на институцията. Освен ако не представляват съответната държава членка, членовете на ръководния орган на институция, която е значима по своя размер, вътрешна организация и естеството,, мащаба и сложността на своите дейности, от 1 юли 2014 г. членовете на нейния управителен орган не заемат едновременно повече от една от следните комбинации директорски длъжности:
а)
една длъжност на изпълнителен директор и две длъжности на директор без изпълнителни функции;
б)
четири длъжности на директор без изпълнителни функции;
4. Следното се смята за една директорска длъжност за целите на параграф 3:
а)
директорските длъжности с изпълнителни или неизпълнителни функции в рамките на една и съща група;
б)
директорските длъжности с изпълнителни или неизпълнителни функции в рамките на:
(i)
институции, които са членки на един и същ механизъм за институционална защита, ако са изпълнени условията, предвидени в член 113, параграф 7 от Регламент (ЕС) № 575/2013, или
(ii)
предприятия (включително нефинансови субекти), в които институцията държи квалифицирано дялово участие.
5. Директорските длъжности в организации, които не преследват предимно търговски цели не се отчитат за целите на параграф 3.
6. Компетентните органи могат да разрешат на членове на ръководен орган да заемат една допълнителна директорска длъжност с неизпълнителни функции. Компетентните органи редовно информират ЕБО за такива разрешения;
7. Ръководният орган като цяло притежава достатъчно знания, умения и опит, за да може да разбира дейността на институцията, включително главните рискове;
8. Всеки член на ръководния орган действа честно, почтено и независимо, за да прави оценка и да се противопоставя ефективно на решенията на висшето ръководство, ако се наложи, и да упражнява ефективен контрол и наблюдение на вземането на решения на управленско ниво.
9. Институциите отделят достатъчно човешки и финансови ресурси за въвеждане в работата и за обучение на членовете на ръководния орган.
10. Държавите членки или компетентните органи изискват от институциите и съответните комитети за подбор на кандидати да включат широк набор от качества и умения, когато назначават членове в ръководния орган, като за тази цел разработят политика за насърчаване на многообразието в ръководния орган.
11. Компетентните органи събират информацията, оповестена в съответствие с член 435, параграф 2, буква в) от Регламент (ЕС) № 575/2013, и я използват за сравняване на практиките по отношение на многообразието. Компетентните органи предоставят тази информация на ЕБО. ЕБО използва тази информация за сравняване на практиките по отношение на многообразието на равнището на Съюза.
12. ЕБО издава насоки относно следното:
а)
понятието „посвещаване на достатъчно време“ от страна на член на ръководния орган за изпълнението на задълженията му във връзка с конкретните особености и естеството, мащаба и сложността на дейността на институцията;
б)
понятието „подходящи знания, умения и опит“ на ръководния орган като цяло съгласно параграф 7;
в)
понятията „честност, почтеност и независимост“ на членовете на ръководния орган, посочени в параграф 8;
г)
понятието „достатъчни човешки и финансови ресурси“, отделяни за въвеждането в работата и обучението на членовете на ръководния орган, съгласно параграф 9;
д)
понятието „многообразие“, което трябва да се отчита при подбора на членовете на ръководния орган съгласно параграф 10.
ЕБО издава тези насоки до 31 декември 2015 г.
13. Настоящият член не засяга разпоредбите за представителството на служителите и работниците в ръководния орган, предвидени в националното право.
Член 92
Политика за възнагражденията
1. Прилагането на параграф 2 от настоящия член и на членове 93, 94 и 95 се осигурява от компетентните органи за институциите на ниво група, дружество майка и дъщерни дружества, включително за онези, които са установени в офшорни финансови центрове.
2. Компетентните органи гарантират, че при разработване и прилагане на политиката за общите възнаграждения, в т.ч. заплатите и пенсионните права по преценка на работодателя, за категориите персонал, включващи висшето ръководство, поемащите риск служители, служителите с контролни функции, както и всеки служител, чието общо възнаграждение по размер е в същата категория възнаграждения като тези на висшето ръководство и поемащите риск служители, чиито професионални дейности имат съществено въздействие върху рисковия им профил, институциите съблюдават следните принципи по начин и до степен, подходящи за техния размер и вътрешна организация и за естеството, мащаба и сложността на тяхната дейност:
а)
политиката за възнагражденията е съобразена със и насърчава разумното и ефективно управление на риска и не поощрява поемането на риск, който надвишава нивото на допустимия риск за институцията;
б)
политиката за възнагражденията отговаря на стратегията за дейността, целите, ценностната система и дългосрочните интереси на институцията и включва мерки за предотвратяване на конфликтите на интереси;
в)
ръководният орган на институцията в изпълнение на контролните си функции приема и периодично подлага на преглед общите принципи на политиката за възнагражденията и отговоря за контрола на нейното изпълнение;
г)
изпълнението на политиката за възнагражденията се подлага най-малко веднъж годишно на централен и независим вътрешен преглед на спазването на политиките и процедурите във връзка с възнагражденията, приети от ръководния орган в изпълнение на неговите надзорни функции;
д)
служителите с контролни функции са независими от стопанските единици, които контролират, разполагат с необходимите правомощия и получават възнаграждения в зависимост от степента на постигане на целите, свързани с техните функции, независимо от резултатите на стопанските дейности, които те контролират;
е)
възнагражденията на висшите служители, работещи в областта на управлението на риска и спазването на изискванията, се контролират пряко от комитета по възнагражденията, посочен в член 95, или - ако такъв комитет не е създаден - от ръководния орган в контролната му функция;
ж)
в политиката за възнагражденията, като се отчитат националните критерии за определяне на заплатите, се прави ясна разлика между критериите за определяне на:
(i)
основното постоянно възнаграждение, което следва най-вече да отразява съответния професионален опит и организационна отговорност, както е посочено в длъжностната характеристика на служителя като част от условията на трудовия договор; и
(ii)
променливото възнаграждение, което следва да отговаря на устойчиво и съобразено с рисковете изпълнение на задълженията, както и на изпълнение, надхвърлящо изискванията за изпълнение на длъжностната характеристика като част от условията на трудовия договор.
Член 93
Институции, които получават държавна помощ
По отношение на институциите, които получават извънредна държавна помощ, освен принципите по член 92, параграф 2 се прилагат и следните принципи:
а)
променливото възнаграждение е строго ограничено като процент от нетните приходи, когато е несъвместимо с поддържането на стабилна капиталова база и със своевременното прекратяване на държавната помощ;
б)
съответните компетентни органи изискват от институциите да преструктурират възнагражденията по начин, който да е съобразен с необходимостта от стабилно управление на риска и дългосрочен растеж, включително при необходимост да въведат максимални размери за възнагражденията на членовете на ръководния орган на институцията;
в)
на членовете на ръководния орган на институцията не се изплаща променливо възнаграждение, освен ако това не е обосновано.
Член 94
Променливи елементи на възнаграждението
1. По отношение на променливите елементи на възнаграждението, освен принципите по член 92, параграф 2 и при същите условия, се прилагат и следните принципи:
а)
когато възнаграждението е обвързано с резултатите от дейността, неговият общ размер се основава на комбинация от оценките за резултатите на отделното лице и на съответната стопанска единица, както и на цялостните резултати на институцията, като при оценката на резултатите на отделното лице се вземат предвид финансови и нефинансови критерии;
б)
оценката на резултатите се прави за период от няколко години, за да се гарантира, че оценяването се основава на дългосрочните резултати и че действителното заплащане за зависещите от резултатите елементи на възнаграждението обхваща период, отчитащ основния стопански цикъл на кредитната институция, както и нейните стопански рискове;
в)
общият размер на променливото възнаграждение не ограничава способността на институцията да укрепва капиталовата си база;
г)
гарантираното променливо възнаграждение не е съвместимо с разумното управление на риска или с принципа за заплащане според резултатите и не се включва в евентуални планове за възнагражденията;
д)
гарантираното променливо възнаграждение се предоставя по изключение, единствено при назначаването на нови служители и при условие институцията да има стабилна и силна капиталова база, а изплащането му се ограничава до първата година на заетост;
е)
осигурява се подходящ баланс между постоянните и променливите елементи на общото възнаграждение, като постоянният елемент представлява достатъчно голям дял от общото възнаграждение, така че да позволява прилагането на напълно гъвкава политика по отношение на променливите елементи на възнаграждението, включително възможност да не се изплащат променливи елементи на възнаграждението;
ж)
институциите определят подходящи съотношения между постоянните и променливите елементи на общото възнаграждение, като при това се прилагат следните принципи:
i)
Променливите елементи не надхвърлят 100 % от постоянните елементи на общото възнаграждение за всяко лице. Държавите членки могат да определят по-нисък максимален процент.
ii)
Държавите членки могат да дадат възможност на акционерите или собствениците или членовете на институцията да одобряват по-високо максимално ниво на съотношението между постоянните и променливите елементи на възнаграждението, стига цялостното ниво на променливите елементи да не надвишава 200 % от постоянните елементи на общото възнаграждение за всяко лице. Държавите членки могат да определят по-нисък максимален процент.
Всяко одобряване на по-голямо съотношение в съответствие с първа алинея от настоящата подточка се извършва в съответствие с със следната процедура:
-
акционерите, собствениците или членовете на институцията действат въз основа на подробна препоръка на институцията, обосноваваща мотивите за исканото одобрение и неговия обхват, включително засегнатите служители, техните длъжности, както и очакваните последствия във връзка с изискването да се поддържа стабилна капиталова база;
-
акционерите, собствениците или членовете на институцията действат с мнозинство от поне 66 %, при условие да са представени поне 50 % от акциите или от равностойните права на собственост, или в противен случай действат с мнозинство от 75 % от представените права на собственост;
-
институцията уведомява всички акционери, собственици или членове на институцията с разумно предизвестие, че ще бъде искано одобрение съгласно първа алинея на настоящата подточка;
-
институцията информира незабавно компетентния орган за препоръката към своите акционери, собственици или членове, включително за предлаганото по-голямо максимално съотношение и основанията за това, и трябва да е в състояние да докаже пред компетентния орган, че предлаганото по-голямо съотношение не влиза в противоречие със задълженията на институцията съгласно настоящата директива и съгласно Регламент (ЕС) № 575/2013, като се имат предвид по-конкретно задълженията на институцията по отношение на собствения капитал;
-
институцията информира незабавно компетентния орган за решенията на своите акционери, собственици или членове, включително за всяко одобрено по-голямо максимално съотношение съгласно първа алинея от настоящата подточка, а компетентните органи използват получената информация за сравняване на практиките на институциите в това отношение; Компетентните органи предоставят тази информация на ЕБО, който я публикува обобщено за всички държави членки по произход в единен формат на представяне. ЕБО може да разработи насоки за улесняване прилагането на настоящото тире и за осигуряване на последователност на събираната информация.
-
служителите, които са пряко засегнати от посочените в настоящата подточка по-високи максимални нива на променливото възнаграждение, нямат право, ако е приложимо, да упражняват пряко или непряко нито едно от правата на глас, които може да имат като акционери, собственици или членове на институцията.
iii)
Държавите членки могат да дадат възможност на институциите да прилагат посочения във втора алинея на настоящата подточка дисконтов процент по отношение на максимум 25 % от общото променливо възнаграждение, при условие че то се изплаща в инструменти, които са разсрочени за срок, не по-малък от пет години. Държавите членки могат да определят по-нисък максимален процент.
ЕБО изготвя и публикува до 31 март 2014 г. насоки относно приложимия условен дисконтов процент като взема предвид всички фактори от значение, включително процента на инфлацията и риска, като това включва продължителността на разсрочването. Насоките на ЕБО относно дисконтовия процент са насочени най-вече към стимулиране използването на инструменти, които са разсрочени за срок, не по-малък от пет години.
з)
плащанията, свързани с предсрочното прекратяване на договор, отразяват постигнатите с течение на времето резултати, като с тях не се възнаграждава неуспех или некоректно поведение;
и)
възнагражденията, свързани с обезщетение или „откупуване“ по договори за предходна заетост, трябва да са съобразени с дългосрочните интереси на институцията, включително разпоредбите за задържане, отлагане, за резултатите от дейността и възможността за възстановяване на изплатени суми;
й)
измерването на резултатите от дейността, използвано за изчисляване на променливите елементи на възнаграждението или групите от променливи елементи, включва корекция за всички видове настоящи и бъдещи рискове и отчита разходите за капитал и изискваната ликвидност;
к)
при разпределението на променливите елементи на възнаграждението в рамките на институцията се отчитат и всички видове настоящи и бъдещи рискове;
л)
съществена част от променливото възнаграждение, която при всички случаи е поне 50 % от него, се състои в баланса на следните елементи:
i)
акции или равностойни права на собственост в зависимост от правно-организационната форма на съответната институция, или свързани с акции инструменти или равностойни непарични инструменти за институция, чиито ценни книжа не се търгуват на регулиран пазар;
ii)
когато е възможно, други инструменти по смисъла на член 52 или член 63 от Регламент (ЕС) № 575/2013 или други инструменти, които могат да бъдат изцяло конвертирани в инструменти от базовия собствен капитал от първи ред или да бъдат отписани, които във всеки случай отразяват адекватно кредитното качество на институцията като преуспяващо предприятие и са подходящи за използване за целите на променливото възнаграждение.
По отношение на инструментите по настоящата буква се прилага подходяща политика за задържане, целяща постигане на съответствие между стимулите и дългосрочните интереси на институцията. Държавите членки или техните компетентни органи могат да наложат ограничения по отношение на вида и формата на тези инструменти или съответно да забранят определени инструменти. Тази буква се прилага както за частта от променливия елемент на възнаграждението, чието разпределяне е отложено в съответствие с буква м така и за частта от променливия елемент на възнаграждението, чието разпределяне не е отложено;
м)
разпределянето на съществена част от променливия елемент на възнаграждението, която при всички случаи е поне 40 % от него, се отлага за срок, който е не по-кратък от три до пет години и е надлежно съобразен с естеството на стопанската дейност, свързаните с нея рискове и дейността на въпросния служител.
Възнаграждение, платимо при условията на отложено разпределение, се предоставя не по-бързо отколкото на пропорционален принцип. При променлив елемент на възнаграждението с особено голям размер се отлага изплащането на поне 60 % от сумата. Продължителността на срока на отлагане се определя според стопанския цикъл, естеството на стопанската дейност, свързаните с нея рискове и дейността на въпросния служител;
н)
променливото възнаграждение, включително отложената му част, се изплаща или предоставя само ако е оправдано от гледна точка на финансовото положение на институцията като цяло и ако е оправдано въз основа на резултатите, постигнати от институцията, стопанската единица и съответното лице.
Без да се засягат общите принципи на националното договорно и трудово право, общият размер на променливото възнаграждение като цяло значително се съкращава при по-нисък или отрицателен финансов резултат на институцията, като се отчитат както текущите възнаграждения, така и намаленията на изплащаните заработени по-рано суми, в това число чрез мерки като удържане или възстановяване на изплатени суми;
До 100 % от общото променливо възнаграждение подлежи на изискване за удържане или възстановяване на изплатени суми. Институциите определят специални критерии за прилагането на удържането и възстановяването на изплатени суми. Тези критерии включват по-специално случаите, при които служителят:
i)
е имал или е бил отговорен за поведение, което е довело до значителни загуби за институцията,
ii)
не е успял да отговори на съответните норми за пригодност и добро поведение.
о)
пенсионната политика отговаря на стратегията за дейността, целите, ценностната система и дългосрочните интереси на институцията;
Ако служителят напусне институцията преди пенсиониране, пенсионните права по преценка на работодателя се задържат от институцията под формата на посочените в буква л) инструменти за срок от пет години. Когато служителят достигне пенсионна възраст, пенсионните права по преценка на работодателя се изплащат на служителя под формата на посочените в буква л) инструменти, като разпределението се отлага за срок от пет години;
п)
служителите трябва да поемат задължение да не използват лични стратегии за хеджиране или за застраховане, свързано с възнагражденията или отговорността, с цел да намалят ефекта на отчитането на риска, заложено в договореностите за възнаграждението им;
р)
променливото възнаграждение не се изплаща посредством инструменти или методи, които улесняват неспазването на настоящата директива или Регламент (ЕС) № 575/2013.
2. ЕБО разработва проекти за регулаторни технически стандарти във връзка с определянето на категориите инструменти, които отговарят на условията по параграф 1, буква л), подточка ii), както и по отношение на качествените и подходящите количествени критерии за установяване на категориите персонал, чиито професионални дейности имат съществено въздействие върху рисковия профил на институциите, както е посочено в член 92, параграф 2.
ЕБО представя на Комисията тези проекти за регулаторни технически стандарти до 31 март 2014 г.
На Комисията се делегират правомощия за приемане на посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Член 95
Комитет по възнагражденията
1. Компетентните органи гарантират, че институциите, които са значими по своя размер, вътрешна организация и характер, и по мащаба и сложността на своите дейности, създават комитет по възнагражденията. Съставът на комитета по възнагражденията се определя така, че да може да се произнася компетентно и независимо по политиката и практиките за възнагражденията, както и по създадените стимули за управление на риска, капитала и ликвидността.
2. Компетентните органи гарантират, че комитетът по възнагражденията отговаря за изготвянето на решенията относно възнагражденията, включително за решенията, които оказват влияние върху риска и управлението на риска на съответната институция и които трябва да бъдат взети от ръководния орган. Председателят и членовете на комитета по възнагражденията са членове на ръководния орган, които нямат изпълнителна функция в съответната институция. Ако националното право предвижда в ръководния орган да бъдат представени и служителите, комитетът по възнагражденията включва един или повече представители на служителите. При изготвянето на такива решения комитетът по възнагражденията отчита дългосрочните интереси на акционерите, инвеститорите и другите заинтересовани страни в институцията, както и обществения интерес.
Член 96
Поддържане на страница в интернет за корпоративното управление и възнагражденията
Институциите, които поддържат страница в интернет, обясняват в нея как спазват изискванията на членове 88-95.
Раздел III
Процес на надзорен преглед и оценка
Член 97
Надзорен преглед и оценка
1. Като отчитат техническите критерии по член 98, компетентните органи извършват преглед на правилата, стратегиите, процесите и механизмите, въведени от институциите в изпълнение на настоящата директива и Регламент (ЕС) № 575/2013, и оценяват:
а)
рисковете, на които институциите са или могат да бъдат изложени;
б)
рисковете, които дадена институция създава за финансовата система, като се имат предвид критериите за идентифициране и измерване на системния риск съгласно член 23 от Регламент (ЕС) № 1093/2010 или съответно препоръките на ЕССР; и
в)
рисковете, идентифицирани чрез стрес тестове, като се отчитат характерът, мащабът и сложността на дейността на съответната институция
2. Обхватът на прегледа и оценката по параграф 1 включва всички изисквания на настоящата директива и Регламент (ЕС) № 575/2013.
3. Въз основа на прегледа и оценката по параграф 1 компетентните органи определят дали правилата, стратегиите, процесите и механизмите, въведени от институциите, и собственият капитал и ликвидните им активи осигуряват стабилно управление и покритие на техните рискове.
4. Компетентните органи определят честотата и задълбочеността на прегледа и оценката по параграф 1, като имат предвид размера, системното значение, естеството, мащаба и сложността на дейността на съответната институция и като отчитат принципа на пропорционалност. Резултатите от прегледа и оценката се актуализират най-малко веднъж годишно за институциите, които са обхванати от плана за извършване на надзорни проверки по член 99, параграф 2.
5. Държавите членки гарантират, че когато при преглед се установи, че дадена институция може да породи системен риск съгласно член 23 от Регламент (ЕС) № 1093/2010, компетентните органи информират незабавно ЕБО за резултатите от прегледа.
Член 98
Технически критерии за надзорния преглед и оценка
1. Освен кредитния, пазарния и операционния риск прегледът и оценката, извършвани от компетентните органи в съответствие с член 97, обхващат най-малко:
а)
резултатите от стрес тестовете, извършени съгласно член 177 от Регламент (ЕС) № 575/2013 от институциите, прилагащи вътрешнорейтингов подход;
б)
излагането на риск от концентрация и управлението на този риск от страна на институциите, в т.ч. спазването от тяхна страна на изискванията по четвърта част от Регламент (ЕС) № 575/2013 и по член 81 от настоящата директива;
в)
надеждността, адекватността и начина на прилагане на политиките и процедурите, изпълнявани от институциите за управлението на остатъчния риск, свързан с използването на признати техники за редуциране на кредитния риск;
г)
степента, в която собственият капитал, притежаван от дадена институция във връзка с активите, които е секюритизирала, е достатъчен предвид икономическата същност на трансакцията, включително постигнатата степен на прехвърляне на риска;
д)
експозицията към ликвиден риск, неговото измерване и управление от страна на институцията, в т.ч. разработване на анализи на алтернативни сценарии, управлението на редуциращите риска фактори (по-конкретно размера, състава и качеството на ликвидните буфери), както и ефективни планове за действие при непредвидени обстоятелства;
е)
влиянието на ефектите на диверсификацията и начинът, по който тези ефекти се отчитат от системата за измерване на риска;
ж)
резултатите от стрес тестовете, провеждани от институциите, използващи вътрешен модел за изчисляване на капиталовите изисквания за пазарен риск съгласно част трета, дял IV, глава 5 от Регламент (ЕС) № 575/2013;
з)
географското местонахождение на експозициите на институциите;
и)
модела на стопанската дейност на институцията;
й)
оценката на системния риск в съответствие с критериите по член 97.
2. За целите на параграф 1, буква д) компетентните органи редовно извършват всеобхватна оценка на цялостното управление на ликвидния риск от страна на институциите и насърчават разработването на стабилни вътрешни методики. При извършването на тези прегледи компетентните органи отчитат ролята на институциите на финансовите пазари. Компетентните органи във всяка държава членка надлежно отчитат и възможното въздействие на своите решения върху стабилността на финансовата система във всички останали засегнати държави членки.
3. Компетентните органи наблюдават всяка институция, за да установят дали е осигурила непряка подкрепа за секюритизация. Ако се установи, че дадена институция е предоставила скрита подкрепа в повече от един случай, компетентният орган взема необходимите мерки, отразяващи нарасналото очакване, че тя ще предоставя подкрепа на своята секюритизация в бъдеще, като по този начин няма да успее да постигне значително прехвърляне на риск.
4. За целите на преценката, която трябва да бъде направена съгласно член 97, параграф 3 от настоящата директива, компетентните органи разглеждат въпроса дали корекциите на остойностяването на позициите или портфейлите в търговския портфейл, предвидени в член 105 от Регламент (ЕС) № 575/2013, дават възможност на институцията да продаде или хеджира позициите си в кратък срок, без да понесе съществени загуби при нормални пазарни условия.
5. В прегледа и оценката, извършвани от компетентните органи, се включва експозицията на институциите към лихвения риск, произтичащ от нетърговска дейност. Изискват се мерки поне за институциите, чиято икономическа стойност е спаднала с повече от 20 % от собствения им капитал в резултат на внезапна и неочаквана промяна на лихвените проценти с 200 базисни пункта или такава промяна, съгласно предвиденото в насоките на ЕБО.
6. В прегледа и оценката, извършвани от компетентните органи, се включва експозицията на институциите към риска от прекомерен ливъридж, който се изразява чрез показателите за прекомерен ливъридж, включващи коефициента на ливъридж, изчисляван съгласно член 429 от Регламент (ЕС) № 575/2013. Когато се определя адекватността на коефициента на ливъридж на институциите и адекватността на правилата, стратегиите, процесите и механизмите, които институциите са въвели за управление на риска от прекомерен ливъридж, компетентните органи вземат предвид модела на стопанската дейност на тези институции.
7. В прегледа и оценката, извършвани от компетентните органи, се включват правилата за управление на институциите, корпоративната им култура и ценности, както и способността на членовете на ръководния им орган да изпълняват задълженията си. При извършването на прегледа и оценката компетентните органи най-малко имат достъп до дневния ред и придружителните документи за заседанията на ръководния орган и комитетите му, както и резултатите от вътрешното или външното оценяване на дейността на ръководния орган.
Член 99
План за извършване на надзорни проверки
1. Компетентните органи приемат поне веднъж годишно план за извършване на надзорни проверки на поднадзорните си институции. В този план се взема предвид процеса на надзорен преглед и надзорна оценка по член 97. Планът съдържа следното:
а)
сведения за начина, по който компетентните органи възнамеряват да изпълняват задачите си и да разпределят ресурсите си;
б)
сведения за институциите, за които се планира да бъдат обект на засилен надзор, и приетите мерки за такъв надзор съгласно параграф 3;
в)
план за инспекции в обектите на институцията, включително клоновете и дъщерните ѝ предприятия, установени в други държави членки, в съответствие с членове 52, 119 и 122.
2. В плановете за извършване на надзорни проверки се включват следните институции:
а)
институциите, за които резултатите от стрес тестовете по член 98, параграф 1, букви а) и ж) и член 100 или резултатите от процеса за надзорен преглед и надзорна оценка по член 97 показват значителни рискове за текущата им финансова стабилност или свидетелстват за нарушаване на изискванията на националните разпоредби за транспониране на настоящата директива и Регламент (ЕС) № 575/2013;
б)
институциите, които създават системен риск за финансовата система;
в)
всяка друга институция, за която компетентните органи смятат, че е необходима проверка.
3. Когато е уместно съгласно член 97, се предприемат по-специално следните мерки, при необходимост:
а)
увеличаване на броя или честотата на инспекциите на институцията на място;
б)
осигуряване на постоянно присъствие на компетентния орган в институцията;
в)
допълнително или по-често представяне на информация от страна на институцията;
г)
извършване на допълнителни или по-чести прегледи на оперативните или стратегическите планове или плановете за дейността на институцията;
д)
извършване на тематични проверки за наблюдение на конкретни рискове, за които има вероятност да се реализират.
4. Приемането на план за извършване на надзорни проверки от компетентните органи на държавата членка по произход не възпрепятства компетентните органи на приемащата държава членка да провеждат за всеки отделен случай проверки и инспекции на място на дейностите, извършвани от клоновете на институции на тяхна територия в съответствие с член 52, параграф 3.
Член 100
Надзорни стрес тестове
1. Компетентните органи извършват според случая и най-малко веднъж годишно надзорни стрес тестове на поднадзорните си институции за улесняване на процеса за преглед и оценка по член 97.
2. ЕБО издава насоки съгласно член 16 от Регламент (ЕС) № 1093/2010, за да гарантира, че компетентните органи използват общи методики при извършването на годишните надзорни стрес тестове.
Член 101
Текущ преглед на разрешението за използване на вътрешни подходи
1. Компетентните органи правят редовен преглед и най-малко веднъж на три години, на спазването от страна на институциите на изискванията по отношение на подходите, за които е необходимо разрешение от страна на компетентните органи, преди използване на тези подходи за изчисляване на капиталовите изисквания в съответствие с част три от Регламент (ЕС) № 575/2013. Те обръщат особено внимание на промените в дейността на институцията и прилагането на тези подходи спрямо новите продукти. Когато бъдат установени съществени недостатъци по отношение на обхващането на рисковете от вътрешния подход на дадена институция, компетентните органи осигуряват отстраняването на недостатъците или да предприемат необходимите мерки за ограничаване на последиците от тях, в т.ч. като наложат по-високи мултипликационни коефициенти или изисквания за осигуряване на допълнителен капитал или като предприемат други подходящи и ефективни мерки.
2. Компетентните органи анализират и преценяват по-специално дали институцията използва добре разработени и съвременни техники и практики при тези подходи.
3. Ако по отношение на вътрешен модел за пазарния риск се наблюдават множество случаи на превишения по член 366 от Регламент (ЕС) № 575/2013, които показват, че моделът по начало не е достатъчно точен или вече не е такъв, компетентните органи отнемат разрешението за използване на вътрешния модел или налагат необходимите мерки, за да осигурят бързото усъвършенстване на модела.
4. Ако на дадена институция е разрешено да използва подход, за който се изисква разрешение от компетентните органи, преди използването на такъв подход за изчисляване на капиталовите изисквания в съответствие с част три от Регламент (ЕС) № 575/2013, но институцията вече не отговаря на изискванията за прилагане на този подход, компетентните органи изискват от институцията или да докаже по задоволителен за компетентните органи начин, че неспазването на тези изисквания няма съществен ефект когато е приложимо, в съответствие с Регламент (ЕС) № 575/2013 или да представи план за действие за своевременно възстановяване на спазването на изискванията и да определи срок за изпълнението му. Компетентните органи изискват от институцията да измени плана, ако има вероятност той да не доведе до пълно спазване на изискванията или ако срокът не е подходящ. Ако вероятността институцията да постигне отново спазване на изискванията в подходящ срок е малка и институцията, когато е приложимо, не е представила задоволителни доказателства, че ефектът от неспазването е несъществен, даденото ѝ разрешение да използва подхода се отменя или се ограничава до областите, в които изискванията са спазени или в които в подходящ срок може да се постигне спазване на изискванията.
5. За да насърчава последователното прилагане на адекватни вътрешни подходи в Съюза, ЕБО анализира вътрешните подходи на различните институции, в т.ч. последователността при прилагането на определението за неизпълнение, начина, по който тези институции третират сходни рискове или експозиции.
ЕБО разработва насоки съгласно член 16 от Регламент (ЕС) № 1093/2010, в които се посочват препоръчителни техники въз основа на анализа.
Компетентните органи се съобразяват с този анализ и тези препоръчителни техники, когато правят преглед на разрешенията за използване на вътрешни подходи, които предоставят на институциите.
Раздел IV
Надзорни мерки и правомощия
Член 102
Надзорни мерки
1. Компетентните органи изискват от дадена институция да предприеме на ранен етап необходимите мерки за преодоляване на съответните проблеми при следните обстоятелства:
а)
когато институцията не отговаря на изискванията на настоящата директива или на Регламент (ЕС) № 575/2013;
б)
когато компетентните органи разполагат с доказателства, че е вероятно институцията да наруши изискванията на настоящата директива или на Регламент (ЕС) № 575/2013 [в рамките на следващите 12 месеца.
2. За целите на параграф 1 правомощията на компетентните органи включват правомощията, посочени в член 104.
Член 103
Прилагане на надзорни мерки спрямо институции със сходен рисков профил
1. Когато компетентните органи определят съгласно член 97, че институции със сходен рисков профил, като например сходни модели на дейност или географско местоположение на експозициите, са или може да бъдат изложени на сходни рискове или създават сходни рискове за финансовата система, те могат да приложат спрямо тези институции посочения в член 97 процес за надзорен преглед и надзорна оценка по сходен или идентичен начин. За тази цел държавите членки гарантират, че компетентните органи разполагат с необходимите правомощия да налагат върху тези институции по сходен или идентичен начин изискванията по настоящата директива и по Регламент (ЕС) № 575/2013, в т.ч. по-специално правомощия за упражняването на надзорни правомощия по членове 104, 105 и 106.
Видовете институции, посочени в първата алинея, могат по-специално да бъдат определени в съответствие с критериите по член 98, параграф 1, буква й).
2. Компетентните органи уведомяват ЕБО, когато прилагат параграф 1. ЕБО наблюдава надзорните практики и издава насоки, с които определя как следва да се извършва оценка на сходните рискове и как може да се осигури съгласувано прилагане на параграф 1 в рамките на Съюза. Тези насоки се приемат съгласно член 16 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Член 104
Надзорни правомощия
1. За целите на член 97, член 98, параграф 4, член 101, параграф 4, членове 102 и 103 и прилагането на Регламент (ЕС) № 575/2013 компетентните органи разполагат най-малко със следните правомощия:
а)
да изискват от институциите да притежават собствен капитал, надвишаващ изискванията, установени в глава 4 от настоящия дял и в Регламент (ЕС) № 575/2013, във връзка с елементи на риска и рискове, които не попадат в обхвата на член 1 от посочения регламент;
б)
да изискват усъвършенстване на правилата, процесите, механизмите и стратегиите, прилагани в съответствие с членове 73 и 74;
в)
да изискват от институциите да представят план за връщане към спазването на надзорните изисквания съгласно настоящата директива и Регламент (ЕС) № 575/2013 и да определят срок за изпълнението му, включително усъвършенстване на плана по отношение на обхвата и срока,
г)
да изискват от институциите да следват специална политика за провизиране или третиране на активите чрез капиталовите изисквания;
д)
да ограничават дейността, операциите или мрежата на институциите или да изискват освобождаване от дейности, които създават прекомерен риск за стабилността на институцията;
е)
да изискват редуциране на риска, който е присъщ на дейността, продуктите и системите на институциите;
ж)
да изискват от институциите да ограничат променливите възнаграждения като процент от нетните доходи, когато това е несъвместимо с поддържането на стабилна капиталова база;
з)
да изискват от институциите да използват нетната си печалба за увеличаване на собствения капитал;
и)
да налагат ограничение или забрана върху разпределянето на печалбата или плащането на лихва от институция на акционерите, членовете или държателите на инструменти на допълнителния капитал от първи ред, когато тази забрана не представлява случай на неизпълнение от страна на институцията;
й)
да налагат изисквания за допълнително или по-често предоставяне на информация, в т.ч. относно капиталовата адекватност и ликвидността;
к)
да налагат специални изисквания за ликвидност, включително ограничения върху падежните несъответствия между активите и пасивите;
л)
да изискват разкриване на допълнителна информация.
2. Изискванията за допълнителен собствен капитал по параграф 1, буква а) се налагат от компетентните органи най-малко когато:
а)
институция не спазва изискванията по членове 73и 74 от настоящата директива или по член 393 от Регламент (ЕС) № 575/2013;
б)
рисковете или елементите на рисковете не са покрити от изискванията за собствения капитал, установени в глава 4 от настоящия дял или Регламент (ЕС) № 575/2013;
в)
малко вероятно е прилагането единствено на други административни мерки да подобри правилата, процесите, механизмите и стратегиите в достатъчна степен в подходящ срок;
г)
прегледът по член 98, параграф 4 или член 101, параграф 4 разкрива, че неспазването на изискванията за прилагане на съответния подход има вероятност да доведе до неадекватни капиталови изисквания;
д)
има вероятност рисковете да са подценени, независимо от спазването на приложимите изисквания на настоящата директива и на Регламент (ЕС) № 575/2013; или
е)
институция докладва на компетентния орган в съответствие с член 377, параграф 5 от Регламент (ЕС) № 575/2013, че резултатите от стрес теста по посочения член съществено надвишават капиталовото ѝ изискване за портфейла ѝ за корелационно търгуване.
3. За да определят подходящия размер на собствения капитал въз основа на прегледа и оценката, извършени в съответствие с раздел III, компетентните органи преценяват дали е необходимо да се наложи към капиталовото изискване допълнително капиталово изискване, за да се обхванат рисковете, на които е изложена или може да бъде изложена институцията, като вземат предвид следното:
а)
количествените и качествените аспекти на посочения в член 73 процес на институцията за оценяване;
б)
правилата, процесите и механизмите на институцията по член 74;
в)
резултатите от прегледа и оценката, извършени в съответствие с член 97 или член 101;
г)
оценката на системния риск.
Член 105
Специални изисквания за ликвидност
За да определят подходящия размер на изискванията за ликвидност въз основа на прегледа и оценката, извършени в съответствие с раздел III, компетентните органи преценяват дали е необходимо да се наложи специално изискване за ликвидност, за да се обхванат рисковете във връзка с ликвидността, на които е изложена или може да бъде изложена институцията, като вземат предвид следното:
а)
конкретният модел на стопанска дейност на институцията;
б)
правилата, процесите и механизмите на институцията по раздел II и по-специално по член 86;
в)
резултатите от прегледа и оценката, извършени в съответствие с член 97;
г)
системният ликвиден риск, който застрашава целостта на финансовите пазари на засегнатата държава членка.
По-специално, без да се засяга член 67, компетентните органи следва да разгледат необходимостта от прилагане на административни санкции и други административни мерки, включително пруденциални такси, чиято степен най-общо зависи от несъответствието между действителната ликвидна позиция на дадена институция и всички изисквания за ликвидност и стабилно финансиране, установени на национално равнище или на равнището на Съюза.
Член 106
Специални изисквания за публикуване
1. Държавите членки предоставят на компетентните органи правомощията да изискват от институциите:
а)
да публикуват информацията по осма част от Регламент (ЕС) № 575/2013 повече от веднъж годишно и да определят срокове за публикуването ѝ;
б)
да използват специални средства и места за оповестяване на информацията, различни от финансовите отчети;
2. Държавите членки предоставят на компетентните органи правомощията да изискват от предприятията майки ежегодно да публикуват - в пълен вид или чрез препратки към равностойна информация - описание на правната си структура и управленската и организационна структура на групата институции съгласно член 14, параграф 3, член 74, параграф 1 и член 109, параграф 2.
Член 107
Съгласуваност на надзорните прегледи, оценки и надзорните мерки
1. Компетентните органи информират ЕБО за:
а)
начина на функциониране на процеса за извършване на преглед и оценка по член 97;
б)
методологията, по която се вземат решенията, посочени в членове, 98, 100, 101, 102, 104 и 105 въз основа на посочения в буква а) процес.
ЕБО прави оценка на информацията, представена от компетентните органи с цел постигане на последователност в надзорния преглед и процеса на оценка. Той може да поиска допълнителна информация от компетентните органи, за да завърши своята оценка на пропорционална основа, в съответствие с член 35 от Регламента Регламент (ЕС) № 1093/2010.
2. ЕБО ежегодно представя пред Европейския парламент и Съвета доклад за степента на сближаване между държавите членки по отношение на прилагането на настоящата глава.
За да повиши степента на сближаване, ЕБО извършва партньорски проверки в съответствие с член 30 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
3. ЕБО издава насоки за компетентните органи в съответствие с член 16 от Регламент (ЕС) № 1093/2010, с които по начин, съобразен с размера, структурата и вътрешната организация на институциите, както и с естеството, мащаба и сложността на техните дейности, допълнително уточнява общи процедури и методологии за процеса на надзорен преглед и оценка, посочен в параграф 1 от настоящия член и в член 97, както и за оценката на организацията и третирането на рисковете по членове 75-87, по-специално свързаните с риска от концентрация съгласно член 81.
Раздел V
Ниво на прилагане
Член 108
Процедура за оценка на вътрешната капиталова адекватност
1. Компетентните органи изискват от всяка институция, която не е нито дъщерно предприятие в държавата членка, в която е лицензирана и в която е обект на надзор, нито предприятие майка, и от всяка институция, която не е включена в консолидацията по член 19 от Регламент (ЕС) № 575/2013, да изпълняват задълженията по член 73 от настоящата директива на индивидуална основа.
Компетентните органи могат да отменят изискванията по член 73 от настоящата директива по отношение на дадена кредитна институция, в съответствие с член 10 от Регламент (ЕС) № 575/2013.
Когато компетентните органи отменят прилагането на капиталовите изисквания на консолидирана основа съгласно член 15 от Регламент (ЕС) № 575/2013, изискванията по член 73 от настоящата директива се прилагат на индивидуална основа.
2. Компетентните органи изискват от институциите майки в дадена държава членка в степента и по начина, описани в първа част, дял II, глава 2, раздели 2 и 3 от Регламент (ЕС) № 575/2013, да изпълняват задълженията, предвидени в член 73 от настоящата директива на консолидирана основа.
3. Компетентните органи изискват от институциите, контролирани от финансов холдинг майка или финансов холдинг майка със смесена дейност в дадена държава членка в степента и по начина, описани в първа част, дял II, глава 2, раздели 2 и 3 от Регламент (ЕС) № 575/2013, да изпълняват задълженията по член 73 от настоящата директива въз основа на консолидираното състояние на съответния финансов холдинг или финансов холдинг със смесена дейност.
Когато в дадена държава членка повече от една институция се контролират от финансов холдинг майка или финансов холдинг майка със смесена дейност, първата алинея се прилага само спрямо институцията, върху която се упражнява надзор на консолидирана основа в съответствие с член 111.
4. Компетентните органи изискват от дъщерните институции да изпълняват изискванията по член 73 на подконсолидирана основа, ако тези институции или предприятието майка, когато то е финансов холдинг или финансов холдинг със смесена дейност, притежават институция, финансова институция или дружество за управление на активи съгласно определението по член 2, параграф 5 от Директива 2002/87/ЕО като дъщерно предприятие в трета държава или имат дялово участие в такова предприятие.
Член 109
Правила, процедури и механизми на институциите
1. Компетентните органи изискват от институциите да изпълняват задълженията, установени в раздел II от настоящата глава, на индивидуална основа, освен ако компетентните органи не използват дерогацията, предвидена в член 7 от Регламент (ЕС) № 575/2013.
2. Компетентните органи изискват от предприятията майки и дъщерните предприятия, обхванати от настоящата директива, да изпълняват задълженията, предвидени в раздел II от настоящата глава, на консолидирана или подконсолидирана основа, да осигуряват последователност и висока степен на интеграция на своите правила, процеси и механизми, изисквани съгласно раздел II от настоящата глава, и да осигуряват възможност за представяне на всякакви данни и информация, от значение за целите на надзора. По-конкретно, те гарантират, че предприятията майки и дъщерните предприятия, които са обхванати от настоящата директива, въвеждат такива правила, процеси и механизми и в дъщерните си предприятия, които не са обхванати от настоящата директива. Освен това тези правила, процеси и механизми са последователни и добре интегрирани, а въпросните дъщерни предприятия също са в състояние да представят всякакви данни и информация, от значение за целите на надзора.
3. Произтичащите от раздел II от настоящата глава задължения за дъщерните предприятия, които сами по себе си не са обхванати от настоящата директива, не се прилагат, ако институцията майка от ЕС или институциите, контролирани от финансов холдинг майка от ЕС или финансов холдинг майка от ЕС със смесена дейност, могат да докажат пред компетентните органи, че прилагането на раздел II е незаконосъобразно съгласно законодателството на съответната трета държава, в която е установено дъщерното предприятие.
Член 110
Преглед и оценка и надзорни мерки
1. Компетентните органи следват процеса на извършване на прегледи и оценки съгласно раздел III от настоящата глава и прилагат надзорните мерки съгласно раздел IV от настоящата глава в зависимост от нивото на прилагане на изискванията на Регламент (ЕС) № 575/2013 съгласно част първа, дял II от същия регламент.
2. Когато компетентните органи отменят прилагането на капиталовите изисквания на консолидирана основа, съгласно предвиденото в член 15 от Регламент (ЕС) № 575/2013, изискванията по член 97 от настоящата директива се прилагат за надзора върху инвестиционните посредници на индивидуална основа.
ГЛАВА 3
Надзор на консолидирана основа
Раздел I
Принципи за упражняване на надзор на консолидирана основа
Член 111
Определяне на консолидиращия надзорник
1. Когато едно предприятие майка е институция майка в държава членка или институция майка от ЕС, надзорът на консолидирана основа се упражнява от компетентните органи, които са издали лиценза.
2. Когато предприятието майка на дадена институция, е финансов холдинг майка или финансов холдинг майка със смесена дейност в държава членка, или финансов холдинг майка от ЕС, или финансов холдинг майка със смесена дейност от ЕС, надзорът на консолидирана основа се упражнява от компетентните органи, които са издали лиценза.
3. Когато институциите, получили лиценз в две или повече държави членки, имат за предприятие майка един и същ финансов холдинг, един и същ финансов холдинг майка със смесена дейност в държава членка, един и същ финансов холдинг майка от ЕС или един и същ финансов холдинг майка със смесена дейност от ЕС, надзорът на консолидирана основа се упражнява от компетентните органи за институцията, получила лиценз в държавата членка, в която е учреден финансовият холдинг или финансовият холдинг със смесена дейност.
Когато предприятия майки на институции, получили лиценз в две или повече държави членки, обхващат повече от един финансов холдинг или финансов холдинг със смесена дейност с главни управления в различни държави членки и във всяка от тези държави има кредитна институция, надзорът на консолидирана основа се осъществява от компетентния орган за кредитната институция с най-голямо балансово число.
4. Когато няколко институции, получили лиценз в Съюза, имат за свое предприятие майка един и същ финансов холдинг или един и същ финансов холдинг със смесена дейност и никоя от тези институции не е получила лиценз в държавата членка, в която е учреден финансовият холдинг или финансовият холдинг със смесена дейност, надзорът на консолидирана основа се упражнява от компетентния орган, който е издал лиценза на кредитната институция с най-голямо балансово число, която за целите на настоящата директива се счита за институцията, контролирана от финансов холдинг майка от ЕС или финансов холдинг майка със смесена дейност от ЕС.
5. В особени случаи компетентните органи могат по общо съгласие да се откажат от критериите по параграфи 3 и 4, ако тяхното прилагане би било нецелесъобразно, като се вземат предвид институциите и относителната значимост на техните дейности в различни държави, и да определят друг компетентен орган, който да упражнява надзор на консолидирана основа. В такива случаи преди да вземат решение, компетентните органи дават съответно на институцията майка от ЕС, на финансовия холдинг майка от ЕС, на финансовия холдинг майка със смесена дейност от ЕС или на институцията с най-голямо балансово число възможност да изрази своето мнение по това решение.
6. Компетентните органи уведомяват Комисията и ЕБО за всяко споразумение, попадащо в приложното поле на параграф 5.
Член 112
Координиране на надзорната дейност от страна на консолидиращия надзорник
1. В допълнение към задълженията, наложени от настоящата директива и от Регламент (ЕС) № 575/2013, консолидиращият надзорник изпълнява следните задачи:
а)
съгласуване на събирането и разпространението на относима или съществена информация в условията на действащо предприятие и в извънредни ситуации;
б)
в сътрудничество със съответните компетентни органи - планиране и координиране на надзорната дейност в условията на действащо предприятие, включително във връзка с посочените в дял VII, глава 3 дейности;
в)
планиране и координиране на надзорната дейност в сътрудничество със съответните компетентни органи, а при необходимост и с централните банки от ЕСЦБ, при подготовката за и по време на извънредни ситуации, в т.ч. при неблагоприятно развитие на положението в институции или на финансовите пазари, като използват, доколкото е възможно, съществуващите канали за комуникация с цел улесняване на управлението на кризи.
2. В случаите, когато консолидиращият надзорник не изпълни задачите, посочени в параграф 1, или когато компетентните органи не сътрудничат на консолидиращия надзорник в степента, необходима за изпълнението на задачите, посочени в параграф 1, всеки един от съответните компетентни органи може да отнесе въпроса до ЕБО и да поиска съдействието му съгласно член 19 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
ЕБО може също да подпомага компетентните органи в случай на разногласие във връзка с координацията на надзорните дейности по настоящия член по собствена инициатива в съответствие с член 19, параграф 1, втора алинея от посочения регламент.
3. Планирането и координирането на надзорната дейност по параграф 1, буква в) от настоящия член, включват извънредните мерки, посочени в член 117, параграф 1, буква г) и член 117, параграф 4, буква б), както и изготвяне на съвместни оценки, изпълнение на планове за непредвидени обстоятелства и информиране на обществеността.
Член 113
Съвместни решения относно пруденциалните изисквания, отнасящи се до конкретна институция
1. Консолидиращият надзорник и компетентните органи, на които е възложен надзорът на дъщерни предприятия на институция майка от ЕС или на финансов холдинг майка или финансов холдинг майка със смесена дейност в държава членка на ЕС, полагат всички възможни усилия да постигнат съвместно решение:
а)
относно прилагането на членове 73 и 97 за определяне на адекватността на консолидираното ниво на собствения капитал на група институции по отношение на финансовото състояние и рисковия профил на тази група, както и на изискуемото ниво на собствения капитал за прилагането на член 104, параграф 1, буква а) към всеки субект от групата институции и на консолидирана основа;
б)
относно мерките за третиране на всички важни въпроси и съществени констатации, свързани с надзора върху ликвидността, както и с адекватността на организацията и третирането на рисковете съгласно изискванията на член 86 и във връзка с необходимостта от специфични за конкретната институция изисквания за ликвидност в съответствие с член 105 от настоящата директива.
2. Съвместните решения, посочени в параграф 1, се постигат:
а)
за целите на параграф 1, буква а) - в срок от четири месеца след като консолидиращият надзорник представи на останалите заинтересовани компетентни органи доклад, съдържащ оценка на риска на групата институции, в съответствие с членове 73 и 97, и член 100, параграф 1, буква а);
б)
за целите на параграф 1, буква б) - в срок от един месец след като консолидиращият надзорник представи доклад, съдържащ оценка на профила на ликвидния риск на групата институции, в съответствие с членове 86 и 105.
В съвместните решения се отчита надлежно и оценката на риска по отношение на дъщерните предприятия, извършена от съответните компетентни органи в съответствие с членове 73 и 97.
Съвместните решения се оформят в документ, съдържащ пълните мотиви, който се предава от консолидиращия надзорник на институцията майка от ЕС. В случай на разногласие, по искане на някой от останалите заинтересовани компетентни органи консолидиращият надзорник се консултира с ЕБО. Консолидиращият надзорник може да се допита до ЕБО и по собствена инициатива.
3. Ако компетентните органи не достигнат до съвместно решение в рамките на сроковете, посочени в параграф 2, решението относно прилагането на членове 73, 86 и 97, член 104, параграф 1, буква а) и член 105 се взема на консолидирана основа от консолидиращия надзорник след надлежно отчитане на оценката на риска на дъщерните предприятия, извършена от съответните компетентни органи. Ако в края на срока по параграф 2 някой от заинтересованите компетентни органи е отнесъл въпроса до ЕБО в съответствие с член 19 от Регламент (ЕС) № 1093/2010, консолидиращият надзорник отлага вземането на решение и изчаква решението, което ЕБО може да вземе в съответствие с член 19, параграф 3 от посочения регламент, и взема своето решение в съответствие с решението на ЕБО. Сроковете по параграф 2 се считат за периоди за съгласуване по смисъла на Регламент (ЕС) № 1093/2010. ЕБО взема своето решение в срок от един месец. Въпросът не може да бъде отнесен до ЕБО след изтичане на съответния четиримесечен или едномесечен срок, или след като е постигнато съвместно решение.
Решението относно прилагането на членове 73, 86, 97, член 104, параграф 1, буква а) и член 105 се взема от съответните компетентни органи, отговарящи за надзора върху дъщерни предприятия на институция майка от ЕС, или на финансов холдинг майка от ЕС или на финансов холдинг майка със смесена дейност от ЕС, на индивидуална или подконсолидирана основа, след надлежно отчитане на становищата и резервите, изразени от консолидиращия надзорник. Ако към края на който е да е срок, посочен в параграф 2, някой от заинтересованите компетентни органи е отнесъл въпроса до ЕБО в съответствие с член 19 от Регламент (ЕС) № 1093/2010, компетентните органи отлагат вземането на решение и изчакват решението, което ЕБО взема в съответствие с член 19, параграф 3 от посочения регламент, и вземат своето решение в съответствие с решението на ЕБО. Сроковете по параграф 2 се считат за срокове за помиряване по смисъла на посочения регламент. ЕБО взема своето решение в срок от един месец. Въпросът не може да бъде отнесен до ЕБО след изтичане на съответния четиримесечен или едномесечен срок, или след постигане на съвместно решение.
Решенията се оформят в документ, съдържащ пълните мотиви и вземат предвид оценката на риска, както и становищата и резервите на другите компетентни органи, изразени в посочените в параграф 2 срокове. Консолидиращият надзорник предоставя документа на всички заинтересовани компетентни органи и на институцията майка от ЕС.
Когато е проведена консултация с ЕБО, всички компетентни органи вземат предвид неговото експертно мнение и мотивират всяко значително отклонение от това мнение.
4. Съвместните решения съгласно параграф 1 и решенията съгласно параграф 3, взети от компетентните органи при липса на съвместно решение, се признават за определящи и се прилагат от компетентните органи в съответните държави членки.
Съвместните решения по параграф 1, както и всяко решение, взето при липса на съвместно решение в съответствие с параграф 3, се актуализират ежегодно или, при извънредни обстоятелства, при положение че компетентен орган, отговарящ за надзора върху дъщерни предприятия на институция майка от ЕС или на финансов холдинг майка от ЕС или финансов холдинг майка със смесена дейност от ЕС, отправи писмено и надлежно обосновано искане към консолидиращия надзорник за актуализиране на решението относно прилагането на член 104, параграф 1, буква а) и член 105. В последния случай актуализирането може да бъде разгледано на двустранна основа от консолидиращия надзорник и компетентния орган, отправил искането.
5. ЕБО разработва проекти за технически стандарти за изпълнение с цел осигуряване на еднакви условия на прилагане на посочения в настоящия член процес на вземане на съвместни решения във връзка с прилагането на членове 73, 86 и 97, член 104, параграф 1, буква а) и член 105, с оглед на улесняване на вземането на съвместни решения.
ЕБО представя на Комисията тези проекти за технически стандарти за изпълнение до 1 юли 2014 г.
На Комисията се предоставят правомощия за приемане на посочените в първа алинея технически стандарти за изпълнение в съответствие с член 15 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Член 114
Изисквания за информация при извънредни ситуации
1. Когато възникне извънредна ситуация, включително ситуация, описана в член 18 от Регламент (ЕС) № 1093/2010 или ситуация на неблагоприятно развитие на пазарите, която би могла евентуално да застраши ликвидността на пазара и стабилността на финансовата система в някоя от държавите членки, в които са лицензирани субекти от дадена група или са установени посочените в член 51 значими клонове, консолидиращият надзорник, при условията на глава 1, раздел 2 и когато е приложимо - на членове 54 и 58 от Директива 2004/39/ЕО, информира възможно най-бързо за това ЕБО и органите по член 58, параграф 4 и член 59, като им предоставя цялата информация от значение за изпълнението на техните задачи. Тези задължения се прилагат за всички компетентни органи.
Ако на централна банка от ЕСЦБ стане известна ситуация, предвидена в първата алинея, тя възможно най-бързо информира за това компетентните органи, посочени в член 112, и ЕБО.
Компетентният орган и органът, посочен в член 58, параграф 4, използват, доколкото е възможно, съществуващите канали за връзка.
2. Когато консолидиращият надзорник се нуждае от информация, която вече е била предоставена на друг компетентен орган, той се свързва с него, когато това е възможно, за да се предотврати дублиране на докладването на различните органи, участващи в надзора.
Член 115
Правила за координация и сътрудничество
1. За да се улесни и утвърди ефективен надзор, консолидиращият надзорник и другите компетентни органи въвеждат писмени правила за координация и сътрудничество.
Съгласно тези правила, на консолидиращия надзорник могат да бъдат възложени допълнителни задачи, както и да бъдат уточнени процедури за процеса на вземане на решения и за сътрудничество с други компетентни органи.
2. Компетентните органи, които отговарят за издаване на лиценз на дъщерното предприятие на предприятие майка, което е институция, могат чрез двустранно споразумение в съответствие с член 28 от Регламент (ЕС) № 1093/2010 да делегират своите надзорни отговорности на компетентните органи, които са издали лиценз и упражняват надзор върху предприятието майка, така че те да поемат отговорността за надзора върху дъщерното предприятие в съответствие с настоящата директива. ЕБО се информира за съществуването и съдържанието на такива споразумения. Той препраща тази информация до компетентните органи на другите държави членки и до Европейския банков комитет.
Член 116
Колегии от надзорни органи
1. Консолидиращият надзорник създава колегии от надзорни органи за улесняване на изпълнението на задачите, посочени в членове 112, 113 и член 114, параграф 1, и при спазване на изискванията за поверителност по параграф 2 на настоящия член и на правото на Съюза осигурява при нужда необходимата координация и сътрудничество със съответните надзорни органи на трети държави.
ЕБО допринася за насърчаването и наблюдението на ефикасната, ефективна и последователна работа на колегиите от надзорни органи, посочени в настоящия член, в съответствие с член 21 от Регламент (ЕС) № 1093/2010. За целта ЕБО взема участие в работата по целесъобразност и бива считан за компетентен орган за тази цел.
Колегиите от надзорни органи осигуряват рамка, в която консолидиращият надзорник, ЕБО и останалите заинтересовани компетентни органи изпълняват следните задачи:
а)
обмен на информация помежду им и с ЕБО в съответствие с член 21 от Регламент (ЕС) № 1093/2010;
б)
постигане на съгласие по възлагане на задачи и съответно делегиране на отговорности на доброволна основа;
в)
определяне на плановете за извършване на надзорни проверки, посочени в член 99, на основата на оценка на риска на групата в съответствие с член 97;
г)
увеличаване на ефективността на надзора чрез премахване на излишното дублиране на надзорни изисквания, включително във връзка с исканията за информация, посочени в член 114 и член 117, параграф 3;
д)
последователно прилагане на предвидените в настоящата директива и в Регламент (ЕС) № 575/2013 пруденциални изисквания по отношение на всички субекти в рамките на група институции, без да се засягат възможностите и правото на преценка, предоставени съгласно законодателството на Съюза;
е)
прилагане на член 112, параграф 1, буква в), при отчитане на дейността на други форуми, които могат да бъдат създадени в тази област.
2. Компетентните органи, които участват в колегиите от надзорни органи, и ЕБО работят в тясно сътрудничество. Изискванията за поверителност, предвидени в глава 1, раздел II от настоящата директива и в членове 54 и 58 от Директива 2004/39/ЕО, не възпрепятстват обмена на поверителна информация между компетентните органи в рамките на колегиите от надзорни органи. Създаването и дейността на колегиите от надзорни органи не засягат правата и отговорностите на компетентните органи, предвидени в настоящата директива и в Регламент (ЕС) № 575/2013.
3. Създаването и дейността на колегиите се основават на писмени правила, посочени в член 115, които се определят от консолидиращия надзорник след консултации със съответните компетентни органи.
4. ЕБО разработва проекти за регулаторни технически стандарти с цел определяне на общите условия на работа на колегиите от надзорни органи.
ЕБО предоставя на Комисията тези проекти за регулаторни технически стандарти до 31 декември 2014 г.
На Комисията се делегират правомощия за приемане на посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
5. ЕБО разработва проекти за технически стандарти за изпълнение с цел определяне на оперативното функциониране на колегиите от надзорни органи.
ЕБО предоставя на Комисията тези проекти за технически стандарти за изпълнение до 31 декември 2014 г.
На Комисията се предоставят правомощия за приемане на посочените в първа алинея технически стандарти за изпълнение в съответствие с член 15 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
6. В колегиите от надзорни органи могат да участват компетентните органи, отговарящи за надзора върху дъщерните предприятия на кредитна институция майка от ЕС или на финансов холдинг майка от ЕС, или на финансов холдинг майка със смесена дейност от ЕС, и компетентните органи на приемащата държава членка, в която са установени значими клонове, както е посочено в член 51, а съответно и централните банки от ЕСЦБ, както и в съответните случаи - надзорните органи на трети държави при спазване на изисквания за поверителност, които по мнението на всички компетентни органи са еквивалентни на изискванията по глава 1, раздел II от настоящата директива и когато е приложимо - по членове 54 и 58 от Директива 2004/39/ЕО.
7. Консолидиращият надзорник председателства заседанията на колегията и решава кои компетентни органи да участват в дадено заседание или дейност на колегията. Консолидиращият надзорник предварително предоставя на всички членове на колегията цялата информация във връзка с организирането на заседанията, основните въпроси за обсъждане и дейностите, които предстои да се разглеждат. Консолидиращият надзорник предоставя своевременно на всички членове на колегията и цялата информация във връзка с предприетите на тези заседания действия или реализираните мерки.
8. В решението на консолидиращия надзорник се отчита значението за тези органи на надзорната дейност, която предстои да бъде планирана или координирана, по-специално възможното въздействие върху стабилността на финансовата система в съответните държави членки, посочено в член 7, и върху задълженията, посочени в член 51, параграф 2.
9. В съответствие с изискванията за поверителност по глава 1, раздел II от настоящата директива и когато е приложимо - с членове 54 и 58 от Директива 2004/39/ЕО, консолидиращият надзорник информира ЕБО за дейността на колегията от надзорни органи, включително при извънредни ситуации, и съобщава на ЕБО цялата информация от особено значение за постигане на целите на сближаването в областта на надзора.
В случай на разногласие между компетентните органи относно работата на колегиуми от надзорни органи всеки от съответните компетентни органи може да отнесе въпроса до ЕБО и да поиска неговото съдействие в съответствие с член 19 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
ЕБО може и по собствена инициатива да подпомага компетентните органи в случай на разногласие относно работата на колегиуми от надзорни органи - съгласно настоящия член и в съответствие с член 19, параграф 1, втора алинея от посочения регламент.
Член 117
Задължения за сътрудничество
1. Компетентните органи поддържат тясно сътрудничество помежду си. Те взаимно си предоставят информация, която е съществена или относима във връзка с изпълнението на надзорните задачи на другите органи съгласно настоящата директива и Регламент (ЕС) № 575/2013. В това отношение компетентните органи предоставят при поискване цялата относима информация, както и да предоставят по собствена инициатива цялата съществена информация.
Компетентните органи си сътрудничат с ЕБО за целите на настоящата директива и на Регламент (ЕС) № 575/2013, в съответствие с Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Компетентните органи предоставят на ЕБО цялата необходима информация за изпълнение на задълженията му съгласно настоящата директива, съгласно Регламент (ЕС) № 575/2013 и съгласно Регламент (ЕС) № 1093/2010, в съответствие с член 35 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Информацията, посочена в първа алинея, се счита за съществена, ако може да окаже съществено влияние върху оценката на финансовата стабилност на дадена институция или финансова институция в друга държава членка.
По-специално, консолидиращите надзорници на институции майки от ЕС и институции, контролирани от финансови холдинги майки от ЕС или от финансови холдинги майки със смесена дейност от ЕС, предоставят цялата относима информация на компетентните органи в други държави членки, които упражняват надзор върху дъщерните предприятия на тези предприятия майки. При определяне на обхвата на относимата информация се взема предвид значението на тези дъщерни предприятия във финансовата система на съответните държави членки.
Съществената информация, посочена в първа алинея, трябва да включва по-конкретно следните елементи:
а)
идентифициране на правната структура и структурата на управление на групата, в т.ч. организационната структура, която обхваща всички регулирани и нерегулирани субекти, нерегулирани дъщерни предприятия и значими клонове, принадлежащи на групата, предприятията майки, в съответствие с член 14, параграф 3, член 74, параграф 1 и член 109, параграф 2, както и на компетентните органи на регулираните субекти в групата;
б)
процедури за събиране на информация от институциите в дадена група и за проверяване на тази информация;
в)
неблагоприятни промени в институциите или в други субекти от дадена група, които биха могли да засегнат сериозно институциите;
г)
значителни санкции и извънредни мерки, предприети от компетентните органи в съответствие с настоящата директива, включително налагането на специално капиталово изискване съгласно член 104 и налагането на всякакви ограничения за използване на усъвършенствания подход за измерване при изчислението на задължителния собствен капитал съгласно член 312, параграф 2 от Регламент (ЕС) № 575/2013.
2. Компетентните органи могат да отнесат към ЕБО следните случаи:
а)
когато компетентен орган не е съобщил съществена информация,
б)
когато искане за сътрудничество, по-специално за обмен на относима информация, е било отхвърлено или по него не са били предприети действия в разумен срок.
Без да се засяга член 258 от ДФЕС, ЕБО може да предприеме действия в съответствие с правомощията, които са му предоставени с член 19 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
ЕБО може и по собствена инициатива да подпомага компетентните органи при развиването на последователни практики за сътрудничество - в съответствие с член 19, параграф 1, втора алинея от посочения регламент.
3. Винаги когато това е възможно, компетентните органи, които отговарят за надзора на институции, контролирани от институция майка от ЕС, се свързват с консолидиращия надзорник, когато се нуждаят от информация относно прилагането на подходите и методиките, определени в настоящата директива и в Регламент (ЕС) № 575/2013, за която има вероятност вече да е на разположение на консолидиращия надзорник.
4. Преди да вземат решенията си - когато тези решения са от значение за надзорните задачи на други компетентни органи - съответните компетентни органи се консултират взаимно по изложените по-долу въпроси:
а)
промени в акционерната, организационната или управленска структура на кредитни институции от дадена група, за които се изисква одобрение или разрешение от компетентните органи; и
б)
значителни санкции или извънредни мерки, предприети от компетентните органи, включително налагането на конкретно капиталово изискване съгласно член 104 и налагането на всякакви ограничения за използване на усъвършенствани подходи за измерване при изчислението на капиталовото изискване съгласно член 312, параграф 2 Регламент (ЕС) № 575/2013.
За целите на буква б) винаги се провеждат консултации с консолидиращия надзорник.
Даден компетентен орган обаче може да вземе решение да не провежда консултации с други компетентните органи в спешни случаи или когато такива консултации могат да застрашат ефективността на неговото решение. В такива случаи компетентният орган незабавно информира другите компетентни органи след като вземе своето решение.
Член 118
Проверка на информацията, отнасяща се до субекти в други държави членки
Когато при прилагането на настоящата директива и Регламент (ЕС) № 575/2013 компетентните органи на дадена държава членка желаят в конкретни случаи да проверят информацията за дадена институция, финансов холдинг, финансов холдинг със смесена дейност, финансова институция, предприятие за спомагателни услуги, холдинг със смесена дейност, дъщерно предприятие по член 125 или дъщерно предприятие по член 119, параграф 3, намиращи се в друга държава членка, те отправят искане към компетентните органи на съответната държава членка да извършат проверката. Органите, получили такова искане, реагират в рамките на своите правомощия или като сами извършват проверката, или като дадат възможност на отправилите искането органи да я извършат, или като дадат възможност да я извърши одитор или експерт. Ако желае, отправилият искането компетентен орган може да участва в проверката, когато не я провежда самостоятелно.
Раздел II
Финансови холдинги, финансови холдинги със смесена дейности холдинги със смесена дейност
Член 119
Включване на холдинги в консолидирания надзор
1. Държавите членки приемат всички необходими мерки за включване, когато това е уместно, на финансовите холдинги и финансовите холдинги със смесена дейност в консолидирания надзор.
2. Когато дъщерно предприятие, което е институция не е включено в надзора на консолидирана основа в някой от случаите, предвидени в член 19 от Регламент (ЕС) № 575/2013, компетентните органи на държавата членка, в която се намира дъщерното предприятие, могат да поискат от предприятието майка информация, която може да улесни надзора им върху това дъщерното предприятие.
3. Държавите членки оправомощават своите компетентни органи, отговарящи за упражняване на надзор на консолидирана основа, да искат от дъщерните предприятия на институция, финансов холдинг, или финансов холдинг със смесена дейност, които не са включени в обхвата на надзора на консолидирана основа, информацията по член 122. В такъв случай се прилагат процедурите за предаване и проверка на информация, предвидени в посочения член.
Член 120
Надзор върху финансовите холдинги със смесена дейност
1. Когато спрямо финансов холдинг със смесена дейност са приложими равностойни разпоредби по настоящата директива и по Директива 2002/87/ЕО, по-специално във връзка с рисково-базиран надзор, консолидиращият надзорник може след консултация с компетентните органи, отговарящи за надзора върху дъщерните предприятия, да прилага спрямо въпросния финансов холдинг със смесена дейност само Директива 2002/87/ЕО.
2. Когато спрямо финансов холдинг със смесена дейност са приложими равностойни разпоредби по настоящата директива и по Директива 2009/138/ЕО, по-специално по отношение на рисково-базиран надзор, консолидиращият надзорник може по споразумение с компетентния орган, отговарящ за надзора на групова основа в застрахователния сектор, да прилага спрямо този финансов холдинг със смесена дейност само разпоредбите на настоящата директива, отнасяща се до най-значимия финансов сектор съгласно определението по член 3, параграф 2 от Директива 2002/87/ЕО.
3. Консолидиращият надзорник информира ЕБО и ЕОЗППЕ за решенията, които се вземат съгласно параграфи 1 и 2.
4. С помощта на Съвместния комитет по член 54 от Регламенти (ЕС) № 1093/2010, (ЕС) № 1094/2010 и (ЕС) № 1095/2010 ЕБО, ЕОЗППЕ и ЕОЦКП разработват насоки, чиято цел е сближаване на надзорните практики, и в срок от три години след приемането на тези насоки разработват проекти за регулаторни технически стандарти за същата цел.
На Комисията се делегира правомощието за приемане на посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010, от Регламент (ЕС) № 1094/2010 и от Регламент (ЕС) № 1095/2010.
Член 121
Квалификация на директорите
Държавите членки изискват членовете на ръководния орган на финансовия холдинг или на финансовия холдинг със смесена дейност да бъдат с достатъчно добра репутация и да имат достатъчно знания, умения и опит, съгласно посоченото в член 91, параграф 1, за да изпълняват тези задължения, като се отчита специфичната роля на финансовия холдинг или финансовия холдинг със смесена дейност.
Член 122
Искания за информация и инспекции
1. Докато се осъществи по-нататъшната координация на методите на консолидация, държавите членки предвиждат, когато предприятието майка на една или повече институции е холдинг със смесена дейност, компетентните органи, отговарящи за лицензирането и надзора на тези институции, като се обръщат към холдинга със смесена дейност и неговите дъщерни компании пряко или чрез дъщерни предприятия, които са институции, да изискват от тях да предоставят всякаква информация, която би била относима за целите на надзора върху тези дъщерни предприятия.
2. Държавите членки предвиждат техните компетентни органи да могат да извършват или да уредят извършването на проверки на място от външни проверяващи за проверка на информацията, получавана от холдингите със смесена дейност и техните дъщерни предприятия. Ако холдингът със смесена дейност или едно от неговите дъщерни предприятия е застрахователно предприятие, може да се използва и процедурата по член 125. Ако холдинг със смесена дейност или едно от неговите дъщерни предприятия е разположено в държава членка, различна от тази, в която се намира дъщерното предприятие, което е институция, се извършва проверка на информацията на място в съответствие с процедурата по член 118.
Член 123
Надзор
1. Без да се засягат разпоредбите на четвърта част от Регламент (ЕС) № 575/2013, държавите членки предвиждат, когато предприятието майка на една или повече институции е холдинг със смесена дейност, компетентните органи, отговарящи за надзора върху тези институции, да упражняват базов надзор върху трансакциите между институцията и холдинга със смесена дейност и неговите дъщерни предприятия.
2. Компетентните органи изискват институциите да са въвели адекватни процеси за управление на риска и механизми за вътрешен контрол, включително надеждни процедури за отчитане и осчетоводяване, за да идентифицират, измерват, наблюдават и контролират по подходящ начин трансакциите с холдинга майка със смесена дейност и неговите дъщерни предприятия. Компетентните органи изискват институцията да отчита всяка значима трансакция с тези субекти, различна от трансакцията по член 394 от Регламент (ЕС) № 575/2013. Тези процедури и значими трансакции подлежат на преглед от компетентните органи.
Член 124
Обмен на информация
1. Държавите членки гарантират, че не съществуват пречки от правно естество, които да възпрепятстват обмена на каквато и да е информация, която би била от значение за целите на надзора в съответствие с член 110 и глава 3, между предприятията, включени в обхвата на надзора на консолидирана основа, холдингите със смесена дейност и техните дъщерни предприятия или дъщерните предприятия посочени в член 119, параграф 3.
2. Когато предприятието майка и някое от неговите дъщерни предприятия, които са институции, се намират в различни държави членки, компетентните органи на всяка една от тези държави членки си обменят цялата информация от значение, която би дала възможност или би спомогнала за упражняване на надзора на консолидирана основа.
Когато компетентните органи на държавата членка, в която се намира предприятието майка, не осъществяват сами надзор на консолидирана основа съгласно член 111, те могат да бъдат поканени от компетентните органи, на които е възложено да упражняват този надзор, да поискат от предприятието майка всякаква информация, която би била от значение за целите на надзора на консолидирана основа, и да им я предоставят.
3. Държавите членки оправомощават своите компетентни органи да обменят помежду си информацията, посочена в параграф 2, с разбирането, че събирането или разполагането с информация за финансови холдинги, финансови холдинги със смесена дейност, финансови институции или предприятия за спомагателни услуги не означава, че от компетентните органи се изисква да упражняват надзорна функция спрямо тези институции или предприятия на индивидуална основа.
По същия начин държавите членки оправомощават компетентните си органи да обменят информацията, посочена в член 122, с разбирането, че събирането или разполагането с информация не означава, че компетентните органи упражняват надзорна функция спрямо холдинга със смесена дейност и онези негови дъщерни предприятия, които не са кредитни институции, или спрямо дъщерните предприятия, посочени в член 119, параграф 3.
Член 125
Сътрудничество
1. Когато институция, финансов холдинг, финансов холдинг със смесена дейност или холдинг със смесена дейност контролира едно или повече дъщерни предприятия, които са застрахователни компании или други предприятия, предоставящи инвестиционни услуги, които подлежат на лицензиране, компетентните органи и органите, на които е възложена публичната задача да упражняват надзор върху застрахователните предприятия или върху другите предприятия, предоставящи инвестиционни услуги, осъществяват тясно сътрудничество. Без да се засягат съответните им задължения, тези органи обменят помежду си всяка информация, която би могла да облекчи задачата им и да съдейства за надзора върху дейността и цялостното финансово състояние на поднадзорните им предприятия.
2. Информацията, получена в рамките на надзора на консолидирана основа и в частност обмяната на информация между компетентните органи, предвидена в настоящата директива, е предмет на изисквания за опазване на професионалната тайна, които са най-малко равностойни на посочените в член 53, параграф 1 от настоящата директива по отношение на кредитните институции или в Директива 2004/39/ЕО по отношение на инвестиционните посредници.
3. Компетентните органи, отговорни за упражняване на надзора на консолидирана основа, съставят списъци на финансовите холдинги или финансовите холдинги със смесена дейност, посочени в член 11 от Регламент (ЕС) № 575/2013. Тези списъци се предоставят на компетентните органи на останалите държави членки, на ЕБО и на Комисията.
Член 126
Санкции
В съответствие с, глава 1, раздел IV от настоящия дял, държавите членки осигуряват възможност за налагане спрямо финансови холдинги, финансови холдинги със смесена дейност или холдинги със смесена дейност, или спрямо техните фактически управители, които нарушават законите, подзаконовите нормативни актове или административните разпоредби, с които се транспонира настоящата глава, на административни санкции или други административни мерки за прекратяване на установени нарушения или за премахване на причините за тези нарушения.
Член 127
Оценка на равностойността на консолидирания надзор на трети държави
1. Когато институция, чието предприятие майка е институция или финансов холдинг, или финансов холдинг със смесена дейност, с главно управление, чието седалище се намира в трета държава, не подлежи на надзор на консолидирана основа съгласно член 111, компетентните органи оценяват дали институцията подлежи на надзор на консолидирана основа от надзорен орган на трета държава, който да е равностоен на надзора, подчиняващ се на изложените в настоящата директива принципи и на изискванията на част първа, дял II, глава 2 от Регламент (ЕС) № 575/2013.
Оценката се извършва от компетентния орган, който в случай на прилагане на параграф 3 би бил отговорен за надзора на консолидирана основа, по искане на предприятието майка или на някой от регулираните субекти, лицензирани в Съюза, или по инициатива на самия орган. Този компетентен орган се консултира с другите участващи компетентни органи.
2. Комисията може да поиска от Европейския банков комитет да даде общи насоки дали има вероятност чрез правилата за надзор на консолидирана основа на надзорните органи в трети държави да се постигнат целите на надзора на консолидирана основа съгласно настоящата глава по отношение на институции, чието предприятие майка има главно управление в трета държава. Европейският банков комитет подлага на непрекъснат преглед тези насоки и взема предвид всички промени в правилата за надзор на консолидирана основа, прилагани от такива компетентни органи. ЕБО подпомага Комисията и Европейския банков комитет при изпълнението на тези задачи, включително за определяне дали е необходима актуализация на тези насоки.
Компетентният орган, който извършва оценката по параграф 1, първа алинея, взема предвид тези насоки. За тази цел преди да приеме решение, компетентният орган се консултира с ЕБО.
3. При липса на такъв равностоен надзор държавите членки прилагат mutatis mutandis спрямо съответната институция настоящата директива и на Регламент (ЕС) № 575/2013 или дават възможност на компетентните си органи да прилагат други подходящи надзорни техники, чрез които да се постигнат целите на надзора на консолидирана основа върху институциите.
След консултации с другите участващи компетентни органи тези надзорни техники се съгласуват с компетентния орган, който отговаря за надзора на консолидирана основа.
Компетентните органи могат в частност да изискат да бъде създаден финансов холдинг или финансов холдинг със смесена дейност с главно управление в Съюза и да прилагат разпоредбите за надзора на консолидирана основа към консолидираната позиция на финансовия холдинг или към консолидираната позиция на институциите на финансовия холдинг със смесена дейност.
Надзорните техники се разработват по такъв начин, че да се постигнат целите на надзора на консолидирана основа, съгласно предвиденото в настоящата глава, и се съобщават на останалите участващи компетентни органи, на ЕБО и на Комисията.
ГЛАВА 4
Капиталови буфери
Раздел I
буфери
Член 128
Определения
За целите на настоящата глава се прилагат следните определения:
1)
„предпазен капиталов буфер“ означава собственият капитал, който институцията трябва да поддържа съгласно член 129;
2)
„специфичен за институцията антицикличен капиталов буфер“ е собственият капитал, който институцията трябва да поддържа съгласно член 130;
3)
„буфер за Г-СЗИ“ означава собственият капитал, който се изисква да бъде поддържан съгласно член 131, параграф 4;
4)
„буфер за Д-СЗИ“ означава собственият капитал, който може да се изисква да бъде поддържан съгласно член 131, параграф 5;
5)
„буфер за системен риск“ е собственият капитал, който се изисква или може да се изиска да бъде поддържан от институцията съгласно член 133.
6)
„комбинирано изискване за буфер“ е общият размер на базовия собствен капитал от първи ред, който е необходим за покриване на изискването за предпазния капиталов буфер, допълнен със следното, както е приложимо:
а)
специфичен за институцията антицикличен капиталов буфер;
б)
буфер за Г-СЗИ;
в)
буфер за Д-СЗИ;
г)
буфер за системен риск.
7)
„ниво на антицикличния буфер“ е нивото, което институцията трябва да прилага, за да изчисли специфичния за нея антицикличен капиталов буфер, и което се определя съгласно член 136, член 137 или от съответния орган на трета държава, в зависимост от конкретния случай;
8)
„вътрешно лицензирана институция“ е институция, лицензирана в държавата членка, за която определянето на нивото на антицикличния буфер се извършва от конкретно определен орган;
9)
„индикатор за буфера“ е сравнително ниво на буфера, изчислен в съответствие с член 135, параграф 1.
Настоящата глава не се прилага за инвестиционни посредници, които не са лицензирани да предоставят инвестиционните услуги, посочени в приложение I, раздел А, точки 3 и 6 към Директива 2004/39/ЕО.
Член 129
Изискване за поддържане на предпазен капиталов буфер
1. В допълнение към базовия собствен капитал от първи ред, поддържан за покриване на капиталовото изискване, наложено в член 92 от Регламент (ЕС) № 575/2013, държавите членки изискват от институциите да поддържат предпазен капиталов буфер за базовия собствен капитал от първи ред, равняващ се на 2,5 % от общата сума на тяхната цялостна рискова експозиция на индивидуална и консолидирана основа, изчислена в съответствие с член 92, параграф 3 от посочения регламент и приложима в съответствие с част първа, дял II от същия регламент.
2. Чрез дерогация от параграф 1 държава членка може да освободи малките и средните инвестиционни посредници от предвиденото в посочения параграф изискване, ако такова освобождаване не застрашава стабилността на финансовата система на тази държава членка.
Решението за прилагане на такова освобождаване трябва да е изцяло мотивирано, да включва обяснение защо освобождаването не застрашава стабилността на финансовата система на държавата членка и да съдържа точно определение на малките и средните инвестиционни посредници, които се освобождават от изискванията.
Държавата членка, която реши да прилага такова освобождаване, уведомява Комисията, ЕССР, ЕБО и компетентните органи на засегнатите държави членки съответно.
3. За целите на параграф 2 държавата членка определя органа, отговарящ за прилагането на настоящия член. Този орган е компетентният орган или определеният орган.
4. За целите на параграф 2 инвестиционните посредници се категоризират като малки и средни в съответствие с Препоръка 2003/361/ЕО на Комисията от 6 май 2003 г. относно дефиницията на микропредприятията, малките и средните предприятия (31).
5. Институциите не използват за покриване на изискванията, наложени по член 104, базовия собствен капитал от първи ред, поддържан за покриване на изискването по параграф 1 от настоящия член.
6. Когато дадена институция не изпълнява изцяло изискването по параграф 1 от настоящия член, тя подлежи на ограничения по отношение на разпределенията, предвидени в член 141, параграфи 2 и 3.
Член 130
Изискване за поддържане на специфичен за институцията антицикличен капиталов буфер
1. Държавите членки изискват от институциите да поддържат специфичен за всяка институция антицикличен капиталов буфер, равняващ се на общата сума на тяхната рискова експозиция, изчислена в съответствие с член 92, параграф 3 от Регламент (ЕС) № 575/2013, умножена по средно претеглената стойност на нивата на антицикличния буфер, които се изчисляват съгласно член 140 от настоящата директива на индивидуална и консолидирана основа, приложима в съответствие с част първа, дял II на посочения регламент.
2. Чрез дерогация от параграф 1 държава членка може да освободи малките и средните инвестиционни посредници от предвидените в настоящия параграф изисквания, ако такова освобождаване не застрашава стабилността на финансовата система на тази държава членка.
Решението за прилагане на такова освобождаване трябва да е изцяло мотивирано, да включва обяснение защо освобождаването застрашава стабилността на финансовата система на държавата членка и да съдържа точно определение на малките и средните инвестиционни посредници, които се освобождават от изискванията.
Държавата членка, която реши да прилага такова освобождаване, уведомява Комисията, ЕССР, ЕБО и компетентните органи на засегнатите държави членки съответно.
3. За целите на параграф 2 държавата членка определя органа, отговарящ за прилагането на настоящия член. Този орган е компетентният орган или определеният орган.
4. За целите на параграф 2 инвестиционните посредници се категоризират като малки и средни в съответствие с Препоръка 2003/36/ЕО.
5. Институциите изпълняват изискването по параграф 1 с базов собствен капитал от първи ред, който е допълнителен спрямо базовия собствен капитал от първи ред, поддържан за покриване на капиталовото изискване, предвидено в член 92 от Регламент (ЕС) № 575/2013, на изискването за поддържане на предпазен капиталов буфер по член 129 от настоящата директива и на всички изисквания, наложени по член 104 от настоящата директива.
6. Когато дадена институция не изпълнява изцяло изискването по параграф 1 от настоящия член, тя подлежи на ограничения по отношение на разпределенията, предвидени в член 141, параграфи 2 и 3.
Член 131
Глобални и други системно значими институции
1. Държавите членки определят органа, който отговаря за идентифицирането, на консолидирана основа, на глобалните системно значими институции (Г-СЗИ) и, на индивидуална, подконсолидирана или консолидирана основа, както е приложимо, на други системно значими институции (Д-СЗИ), които са получили лиценз в рамките на тяхната юрисдикция.. Посоченият орган е компетентният орган или определеният орган. Държавите членки могат да определят повече от един орган. Г-СЗИ е институция майка от ЕС, финансов холдинг майка от ЕС, финансов холдинг майка със смесена дейност от ЕС или институция. Г-СЗИ не е институция, която е дъщерна за институция майка от ЕС, на финансов холдинг майка от ЕС или на финансов холдинг майка със смесена дейност от ЕС. Д-СЗИ може да е институция майка от ЕС, финансов холдинг майка от ЕС, финансов холдинг майка със смесена дейност от ЕС или институция.
2. Методиката за идентифициране на Г-СЗИ се основава на следните категории:
а)
размер на групата;
б)
взаимосвързаност на групата с финансовата система;
в)
заменяемост на услугите или на финансовата инфраструктура, предоставяна от групата;
г)
сложност на групата;
д)
трансгранична дейност на групата, в т.ч. трансгранична дейност между държави членки и между държава членка и трета държава.
Всяка категория получава еднаква тежест и се състои от количествени показатели.
Чрез тази методика се получава цялостен рейтинг за всеки оценен субект, посочен в параграф 1, което дава възможност всяка Г-СЗИ да бъде установена и разпределена в дадена подкатегория съгласно определените в параграф 9.
3. Д-СЗИ се определят в съответствие с параграф 1. Системното значение се оценява на основата на най-малкото един от следващите критерии:
а)
размер
б)
значимост за икономиката на Съюза или на съответната държава членка;
в)
значимост на трансграничните дейности;
г)
взаимосвързаност на институцията или групата с финансовата система.
ЕБО, като се консултира с ЕССР, публикува до 1 януари 2015 г. насоки за критериите за определяне на условията за прилагането на настоящия параграф във връзка с оценяването на Д-СЗИ. Тези насоки са съобразени с международните рамки за системно значими институции в отделните държави, както и с особеностите на Съюза и националните особености.
4. За всяка Г-СЗИ, на консолидирана основа, поддържа задължителен буфер за Г-СЗИ, съответстващ на подкатегорията, в която попада съответната Г-СЗИ. Този буфер се състои от и е допълващ спрямо базовия собствен капитал от първи ред.
5. Компетентният орган или определеният орган може да изисква от всяка Д-СЗИ, на консолидирана, подконсолидирана или индивидуална основа, както е приложимо, да поддържа буфер за Д-СЗИ в размер до 2 % от общата стойност на рисковата експозиция, изчислена в съответствие с член 92, параграф 3 от Регламент (ЕС) № 575/2013, като се спазват критериите за идентифициране на Д-СЗИ. Този буфер се състои от и е допълващ спрямо базовия собствен капитал от първи ред.
6. Когато се поставя изискването за поддържане на буфер за Д-СЗИ, компетентният орган или определеният орган спазва следното:
а)
буферът за Д-СЗИ не трябва да води до несъразмерни отрицателни последици за цялата или за части от финансовата система на други държави членки или на Съюза като цяло или да създава пречка за функционирането на вътрешния пазар;
б)
буферът за Д-СЗИ трябва да се преразглежда от компетентния орган или определения орган поне веднъж годишно.
7. Преди първоначалното или последващо определяне на буфер за Д-СЗИ компетентният орган или определеният орган уведомява Комисията, ЕССР, ЕБО и компетентните и определените органи на съответните държави членки един месец преди публикуването на решението, посочено в параграф 5. Това уведомление съдържа подробно описание на:
а)
обосновката на вероятността буферът за Д-СЗИ да бъде ефективно и пропорционално средство за намаляване на риска;
б)
оценка на вероятното положително или отрицателно въздействие на буфера за Д-СЗИ върху вътрешния пазар, направена въз основа на информацията, с която разполага държавата членка;
в)
нивото на буфера за Д-СЗИ, което държавата членка реши да определи.
8. Без да се засягат член 133 и параграф 5 от настоящия член, когато Д-СЗИ е дъщерно дружество на Г-СЗИ или Д-СЗИ, която е институция майка от ЕС, и подлежи на изискване за буфер за Д-СЗИ на консолидирана основа, приложимият на индивидуална или подконсолидирана основа буфер за Д-СЗИ не надвишава по-голямото от:
а)
1 % от нивото на общата рискова експозиция, изчислено в съответствие с член 92, параграф 3 от Регламент (ЕС) № 575/2013; и
б)
нивото на буфера за Г-СЗИ или Д-СЗИ, приложимо за групата на консолидирана основа.
9. Подкатегориите на Г-СЗИ са най-малко пет. Най-ниската граница и границите между съответните подкатегории се определят от рейтингите, определени по методиката за идентифициране. Рейтингите, определящи границата между съседни подкатегории, са ясно определени и се подчиняват на принципа за постоянно линейно увеличение на системната значимост, като за всяка подкатегория се получава линейно увеличение на изискването за допълнителен базов собствен капитал от първи ред, с изключение на най-високата подкатегория. За целите на настоящия параграф системната значимост е очакваното влияние от въздействието на Г-СЗИ върху глобалния финансов пазар. На най-ниската подкатегория се определя буфер за Г-СЗИ в размер на 1 % от общата стойност на рисковата експозиция, изчислена съгласно член 92, параграф 3 от Регламент (ЕС) № 575/2013, а буферът за всяка подкатегория се увеличава със стъпка от 0,5 % от общата сума на рисковата експозиция, изчислена съгласно член 92, параграф 3 от Регламент (ЕС) № 575/2013,, до четвъртата подкатегория включително. За най-високата подкатегория на буфера за Г-СЗИ се определя буфер в размер на 3,5 % от общата сума на рисковата експозиция, изчислена в съответствие с член 92, параграф 3 от Регламент (ЕС) № 575/2013.
10. Без да се засягат параграфи 1 и 9 и като разумно упражнява надзорните си правомощия, компетентният орган или определеният орган може:
а)
да премести Г-СЗИ от по-ниска в по-висока подкатегория;
б)
да разпредели субект, посочен в параграф 1, с общ рейтинг, който е по-нисък от най-високия резултат за най-ниската подкатегория, в същата или в по-висока подкатегория, като го определи за Г-СЗИ;
11. Когато компетентният орган или определеният орган вземе решение съгласно параграф 10, буква б), той уведомява ЕБО съответно, като предоставя мотивите си.
12. Компетентният орган или определеният орган съобщава наименованията на Г-СЗИ и Д-СЗИ и съответните подкатегории, в които е разпределена всяка Г-СЗИ, на Комисията, ЕССР и ЕБО, като огласява публично техните наименования. Компетентните органи или определените органи огласяват публично подкатегорията, в която е разпределена всяка Г-СЗИ.
Компетентният орган или определеният орган прави ежегодно преглед на идентификацията на Г-СЗИ и Д-СЗИ и на разпределението на Г-СЗИ в съответните подкатегории, като уведомява за резултата съответната системно значима институция, Комисията, ЕССР и ЕБО и огласява публично актуализирания списък на идентифицираните системно значими институции и подкатегорията, в която е разпределена всяка идентифицирана Г-СЗИ.
13. Системно значимите институции не използват базовия собствен капитал от първи ред, поддържан за покриване на изискванията по параграфи 4 и 5, за покриване на изисквания по член 92 от Регламент (ЕС) № 575/2013, и членове 129 и 130 от настоящата директива, както и на изисквания, наложени по членове 102 и 104 от настоящата директива.
14. Когато на дадена група, на консолидирана основа, е поставено изискване за следното, се прилага по-високият буфер за всеки отделен случай:
а)
буфер за Г-СЗИ и буфер за Д-СЗИ;
б)
буфер за Г-СЗИ, буфер за Д-СЗИ и буфер за системен риск съгласно член 133.
Когато на дадена институция, на индивидуална или на подконсолидирана основа, подлежи на изискване за буфер за Д-СЗИ и за буфер за системен риск съгласно член 133, се прилага по-високият от тях.
15. Независимо от параграф 14, когато буферът за системен риск се прилага за всички експозиции в държавата членка, наложила изискването за буфера с цел да се преодолее макропруденциалният риск на тази държава членка, но не се прилага за експозиции извън тази държава членка, буферът за системен риск е кумулативен към буфера за Д-СЗИ или Г-СЗИ, приложен съгласно настоящия член.
16. Когато се прилага параграф 14 и дадена институция е част от група или подгрупа, към която принадлежи Г-СЗИ или Д-СЗИ, това не означава, че за тази институция е поставено, на индивидуална основа, комбинирано изискване за буфер, което е по-малко от сбора на предпазния капиталов буфер, антицикличния капиталов буфер и по-високата стойност от буфера за Д-СЗИ или буфера за системен риск, приложими на индивидуална основа.
17. Когато се прилага параграф 15 и дадена институция е част от група или подгрупа, към която принадлежи Г-СЗИ или Д-СЗИ, това не означава, че за тази институция е поставено, на индивидуална основа, комбинирано изискване за буфер, което е по-малко от сбора на предпазния капиталов буфер, антицикличния капиталов буфер и сбора от буфера за Д-СЗИ и буфера за системен риск, които са приложими към него на индивидуална основа.
18. ЕБО разработва проекти за регулаторни технически стандарти, с които за целите на настоящия член се конкретизира методиката, в съответствие с която компетентният орган или определеният орган идентифицира като Г-СЗИ институция майка от ЕС или финансов холдинг майка от ЕС, или финансов холдинг майка със смесена дейност от ЕС, и уточнява методиката за определянето на подкатегориите и разпределението на Г-СЗИ по подкатегории въз основа на системната им значимост, като се вземат предвид договорените международни стандарти;
ЕБО представя на Комисията тези проекти за регулаторни технически стандарти до 30 юни 2014 г.
На Комисията се делегират правомощия за приемане на посочените в първа и втора алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Член 132
Докладване
1. До 31 декември 2015 г. Комисията представя на Европейския парламент и на Съвета доклад, основан на развитията в международен план и на становището на ЕБО, относно възможността за включване на допълнителни видове системно значими институции в Съюза в предвидената за Г-СЗИ рамка, придружен от законодателно предложение, когато е уместно.
2. До 31 декември 2016 г., след консултации с ЕССР и ЕБО, Комисията представя на Европейския парламент и на Съвета доклад по въпроса дали установените в член 131 разпоредби относно Г-СЗИ следва да бъдат изменени, придружен от законодателно предложение, когато е уместно. Това предложение трябва да е надлежно съобразено с промените в международната нормативна обстановка и, ако е уместно, да включва преразглеждане на процеса на определяне на специфични за институциите буфери за Д-СЗИ в рамките на дадена група, като се вземат предвид евентуални нежелани въздействия върху прилагането на структурно разделяне в рамките на държавите членки.
Член 133
Изискване за поддържане на буфер за системен риск
1. Всяка държава членка може да въведе буфер за системен риск, съставен от базов собствен капитал от първи ред, за финансовия сектор или една или повече сфери на този сектор, с цел предотвратяване и намаляване на дългосрочни нециклични системни или макропруденциални рискове, които не попадат в обхвата на Регламент (ЕС) № 575/2013, в смисъл на риск от смущения във финансовата система, които са в състояние да предизвикат тежки отрицателни последици за нея и за реалната икономика в дадена държава членка.
2. За целите на параграф 1 държавата членка определя органа, отговарящ за определянето на буфера за системен риск и за идентифицирането на онези институции, за които той се прилага. Посоченият орган е компетентният орган или определеният орган.
3. За целите на параграф 1 от институциите може да се изисква да поддържат освен базовия собствен капитал от първи ред, необходим за изпълнение на капиталовото изискване съгласно член 92 от Регламент (ЕС) № 575/2013 и буфер за системен риск от базовия собствен капитал от първи ред, в размер на най-малко 1 % от основата на експозицията, към която се прилага буферът за системен риск, съгласно параграф 8 от настоящия член, на индивидуална, консолидирана или подконсолидирана основа, както е приложимо в съответствие с част първа, дял II от посочения регламент. Съответният компетентен или определен орган може да изиска институциите да поддържат буфера за системен риск на индивидуално, както и на консолидирано ниво.
4. Институциите не могат да използват базовия собствен капитал от първи ред, поддържан за покриване на изискването по параграф 3, за покриване на изисквания по член 92 от Регламент (ЕС) № 575/2013, и членове 129 и 130 от настоящата директива, както и на изисквания, наложени по членове 102 и 104 от настоящата директива. Когато на дадена група, идентифицирана като системно значима институция с поставено на консолидирана основа изискване за буфер за Г-СЗИ или Д-СЗИ съгласно член 131, е поставено и изискване за буфер за системен риск на консолидирана основа съгласно настоящия член, се прилага по-високият буфер. Когато на дадена институция, на индивидуална или на подконсолидирана основа, е поставено изискване за буфер за Д-СЗИ съгласно член 131 и буфер за системен риск съгласно настоящия член, се прилага по-високият от тях.
5. Независимо от параграф 4, когато буферът за системен риск се прилага за всички експозиции в държавата членка, наложила изискването за този буфер с цел да се преодолее макропруденциалният риск на тази държава членка, но не се прилага за експозиции извън тази държава членка, този буфер за системен риск е кумулативен към буфера за Д-СЗИ или Г-СЗИ, приложен съгласно член 131.
6. Когато се прилага параграф 4 и дадена институция е част от група или подгрупа, към която принадлежи Г-СЗИ или Д-СЗИ, това не означава, че за тази институция е поставено, на индивидуална основа, комбинирано изискване за буфер, което е по-малко от сбора на предпазния капиталов буфер, антицикличния капиталов буфер и буфера за Д-СЗИ или буфера за системен риск - което от двете последни е по-високо, които са приложими към нея на индивидуална основа.
7. Когато се прилага параграф 5 и дадена институция е част от група или подгрупа, към която принадлежи Г-СЗИ или Д-СЗИ, това не означава, че за тази институция е поставено, на индивидуална основа, комбинирано изискване за буфер, което е по-малко от сбора на предпазния капиталов буфер, антицикличния капиталов буфер и сбора от буфера за Д-СЗИ и буфера за системен риск, които са приложими към нея на индивидуална основа.
8. Буферът за системен риск може да се прилага за експозициите в държавата членка, която определя този буфер, а може също да се прилага за експозиции в трети държави. Буферът за системен риск може да се прилага и за експозиции в други държави членки при условията на параграфи 15 и 18.
9. Буферът за системен риск се прилага към всички институции или към една или повече подгрупи на онези институции, за които съгласно настоящата директива са компетентни органите на съответната държава членка, и се определя постепенно или чрез градация на отделните стъпки от 0,5 процентни пункта. За различните подгрупи от сектора могат да бъдат въведени различни изисквания.
10. Когато поставя изискването за поддържане на буфер за системен риск, компетентният орган или определеният орган спазва следното:
а)
буферът за системен риск не трябва да води до прекомерни отрицателни последици за цялата или за части от финансовата система на други държави членки или на Съюза като цяло, като създава пречка за функционирането на вътрешния пазар;
б)
буферът за системен риск трябва да се преразглежда от компетентния орган или определения орган поне веднъж на всеки две години.
11. Преди първоначалното или последващо определяне на нивото на буфера за системен риск в размер до 3 % компетентният орган или определеният орган уведомява Комисията, ЕССР, ЕБО и компетентните и определените органи на съответните държави членки един месец преди публикуването на решението, посочено в параграф 16. Ако буферът се прилага за експозиции в трети държави, компетентният орган или определеният орган уведомява и надзорните органи на тези трети държави. Това уведомление съдържа подробно описание на:
а)
системния или макропруденциалния риск в държавата членка;
б)
причините, поради които свързаното със системните и макропруденциалните рискове измерение застрашава стабилността на финансовата система на национално равнище, с което се обосновава нивото на буфера за системен риск;
в)
обосновката на вероятността буферът за системен риск да бъде ефективно и съразмерно средство за намаляване на риска;
г)
оценка на вероятното положително или отрицателно въздействие на буфера за системен риск върху вътрешния пазар, направена въз основа на информацията, с която разполага държавата членка;
д)
основанията да се смята, че съществуващите мерки в настоящата директива или в Регламент (ЕС) № 575/2013, с изключение на членове 458 и 459 от посочения регламент, използвани самостоятелно или в съчетание, няма да са достатъчни за преодоляване на идентифицирания макропруденциален или системен риск, като има предвид относителната ефективност на мерките;
е)
нивото на буфера за системен риск, което държавата членка реши да изисква.
12. Преди първоначалното или последващо определяне на нивото на буфера за системен риск в размер над 3 % компетентният орган или определеният орган уведомява Комисията, ЕССР, ЕБО и компетентните и определените органи на засегнатите държави членки. Ако буферът се прилага за експозиции в трети държави, компетентният орган или определеният орган уведомява и надзорните органи на тези трети държави. Това уведомление съдържа подробно описание на:
а)
системния или макропруденциалния риск в държавата членка;
б)
причините, поради които измерението на системните и макропруденциалните рискове застрашава стабилността на финансовата система на национално равнище, с което се обосновава нивото на буфера за системен риск;
в)
обосновката на вероятността буферът за системен риск да бъде ефективно и съразмерно средство за намаляване на риска;
г)
оценка на вероятното положително или отрицателно въздействие на буфера за системен риск върху вътрешния пазар, направена въз основа на информацията, с която разполага държавата членка;
д)
основанията да се смята, че съществуващите мерки в настоящата директива или в Регламент (ЕС) № 575/2013, с изключение на членове 458 и 459 от същия регламент, използвани самостоятелно или в съчетание, няма да са достатъчни за преодоляване на идентифицирания макропруденциален или системен риск, като има предвид относителната ефективност на тези мерки;
е)
нивото на буфера за системен риск, който държавата членка реши да изисква.
13. От 1 януари 2015 г. компетентният орган или определеният орган може да определя или променя ниво на буфера за системен риск, което се прилага за експозициите в съответната държава членка и може също да се прилага за експозиции в трети държави в размер до 5 %, и да следва процедурите по параграф 11. При първоначалното или последващо определяне на ниво на буфера за системен риск в размер над 5 % се спазват процедурите по параграф 12.
14. В случаите, когато нивото на буфера за системен риск трябва да бъде определено между 3 % и 5 % в съответствие с параграф 13, компетентният орган или определеният орган на държавата членка, определяща буфера, винаги уведомява за това Комисията и изчаква нейното становище, преди да приеме въпросната мярка.
При отрицателно становище на Комисията компетентният орган или определеният орган на държавата членка, определяща буфера, се съобразява със становището или излага мотивите за несъобразяване с него.
В случаите, когато едно подразделение от финансовия сектор, е дъщерно дружество на дружество майка, установено в друга държава членка, компетентният орган или определеният орган уведомява органите на тази държава членка, Комисията и ЕССР. В срок от един месец от получаване на уведомлението Комисията и ЕССР издават препоръка относно мерките, които да бъдат предприети в съответствие с настоящия параграф. В случай че органите не са съгласни и при отрицателна препоръка както от Комисията, така и от ЕССР, компетентният орган или определеният орган може да отнесе въпроса до ЕБО и да поиска неговото съдействие в съответствие с член 19 от Регламент 1093/2010. Решението за определяне на буфер за тези експозиции се спира, докато ЕБО вземе решение.
15. В рамките на един месец след получаването на уведомлението по параграф 12 ЕССР представя на Комисията становище относно целесъобразността на буфера за системен риск. ЕБО може също да предостави на Комисията становището си относно буфера в съответствие с член 34, параграф 1 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
В рамките на два месеца от получаване на уведомлението, като взема предвид оценката на ЕССР и ЕБО, ако е приложимо, и ако прецени, че буферът за системен риск не води до прекомерни отрицателни последици за цялата или за части от финансовата система на други държави членки или на Съюза като цяло, като създава пречка за гладкото функциониране на вътрешния пазар, Комисията приема акт за изпълнение, с който на компетентния или определения орган се дава разрешение да приеме предлаганата мярка.
16. Всеки компетентен орган или определен орган съобщава за установяването на буфер за системен риск на съответната страница в интернет. Съобщението съдържа най-малко следните данни:
а)
нивото на буфера за системен риск;
б)
институциите, за които се прилага буферът за системен риск;
в)
обосновка на буфера за системен риск;
г)
датата, от която институциите трябва да прилагат установения или изменения буфер за системен риск; и
д)
наименованията на държавите, когато експозициите в тези държави са включени в прилагането на буфер за системен риск.
В случай че посоченото в буква в) съобщение би могло да застраши стабилността на финансовата система, данните по буква в), не се включват в него.
17. Когато дадена институция не изпълнява изцяло изискването по параграф 1 от настоящия член, тя подлежи на ограничения по отношение на разпределенията, предвидени в член 141, параграфи 2 и 3.
Когато прилагането на тези ограничения по отношение на разпределенията води до незадоволително подобрение на базовия собствен капитал от първи ред на институцията в контекста на съответния системен риск, компетентните органи могат да вземат допълнителни мерки в съответствие с член 64.
18. След уведомлението, посочено в параграф 11, държавите членки могат да прилагат буфера за всички експозиции. В случай че компетентният орган или определеният орган реши да определи буфер в размер до 3 % на основата на експозициите в други държави членки, буферът се определя по един и същ начин за всички експозиции в рамките на Съюза.
Член 134
Признаване на нивото на буфера за системен риск
1. Други държави членки могат да признаят нивото на буфера за системен риск, определен в съответствие с член 133, и могат да прилагат нивото на този буфер спрямо вътрешно лицензирани институции за експозициите в държавата членка, определила нивото на буфера.
2. Ако държавите членки признаят нивото на буфера за системен риск за вътрешно лицензирани институции, те уведомяват Комисията, ЕССР, ЕБО и държавата членка, определила нивото на този буфер за системен риск.
3. Когато решава дали да признае нивото на буфер за системен риск, държавата членка взема предвид информацията, предоставена от държавата членка, определила нивото на буфера в съответствие с член 133, параграф 11, 12 или 13.
4. Държавата членка, определила нивото на буфера за системен риск в съответствие с член 133, може да поиска от ЕССР да отправи препоръка по член 16 от Регламент (ЕС) № 1092/2010 към една или повече държави членки, които може да признаят нивото на буфера за системен риск.
Раздел II
Определяне и изчисляване на антицикличните капиталови буфери
Член 135
Насоки на ЕССР за определяне на нивото на антицикличния буфер
1. ЕССР може да предоставя, под формата на препоръки в съответствие с член 16 от Регламент (ЕС) № 1092/2010, насоки на органите, определени от държавите членки съгласно член 136, параграф 1, за установяване на нива на антицикличния буфер, както и следното:
а)
принципи, от които да се ръководят определените органи при преценката си за подходящото ниво на антицикличния буфер, за да се гарантира, че органите възприемат разумен подход по отношение на съответните макроикономически цикли и насърчават разумното и последователно вземане на решения във всички държави членки;
б)
общи насоки за:
i)
измерване и изчисляване на отклонението от дългосрочния тренд на съотношението на кредитите към брутния вътрешен продукт (БВП);
ii)
изготвяне на индикаторите за изчисляването на буфера, изисквано съгласно член 136, параграф 2;
в)
насоки по отношение на променливи, които показват натрупването на системни рискове, свързани с периоди на прекомерен кредитен растеж, в една финансова система, и по-специално съотношението на кредитите към БВП и отклонението му от дългосрочния тренд, и на други уместни фактори, включително третирането на икономическото развитие в рамките на отделните сектори на икономиката, предоставящи информация, необходима за решенията на определените органи във връзка с подходящото ниво на антицикличния буфер по член 136;
г)
насоки по отношение на променливи, включително количествени критерии, които показват, че буферът следва да бъде запазен, намален или прилагането му да бъде прекратено напълно.
2. Когато издава препоръка съгласно параграф 1, ЕССР надлежно отчита различията между държавите членки, и по-конкретно особеностите на държавите членки с малки и отворени икономики.
3. Когато е издал препоръка съгласно параграф 1, ЕССР я преразглежда редовно и я актуализира, когато това е необходимо, в контекста на натрупания опит от определяне на буфери съгласно настоящата директива, или на развитието в практиките, възприети на международно равнище.
Член 136
Определяне на нивото на антицикличния буфер
1. Всяка държава членка определя публичен орган или ведомство („определеният орган“), отговорен за установяването на нивото на антицикличния буфер за тази държава членка.
2. Всеки определен орган изчислява за всяко тримесечие индикатор за изчисляването на буфера, който да служи като референтен индикатор и да го насочва в преценката му при определяне на нивото на антицикличния буфер в съответствие с параграф 3. Индикаторът за буфера представлява съдържателно отражение на кредитния цикъл и рисковете, породени от прекомерен кредитен растеж в държавата членка, и надлежно отчита особеностите на националната икономика. Той се подготвя на базата на отклонението от дългосрочния тренд на съотношението на кредитите към БВП, като наред с другото се взема предвид:
а)
показателят за растежа на нивата на кредитиране в рамките на тази юрисдикция, и по-специално показателят, отразяващ промените в съотношението между предоставените в съответната държава членка кредити и нейния БВП;
б)
всяка актуална насока, подкрепяна от ЕССР съгласно член 135, параграф 1, буква б).
3. Всеки определен орган извършва оценка и определя на тримесечна основа подходящо ниво на антицикличния буфер за определилата го държава членка, като взема предвид:
а)
индикатора за буфера, изготвен в съответствие с параграф 2;
б)
всяка актуална насока, подкрепяна от ЕССР съгласно член 135, параграф 1, букви а), в) и г), и всякакви препоръки, дадени от ЕССР за определянето на нивото на буфера;
в)
други променливи, които определеният орган е преценил за подходящи за преодоляване на цикличния системен риск.
4. Нивото на антицикличния буфер, изразено като процент от общата сума на рисковите експозиции, изчислена в съответствие с член 92, параграф 3 от Регламент (ЕС) № 575/2013 на институциите, които имат кредитни експозиции в тази държава членка, е между 0 % и 2,5 %, калибриран на интервали от 0,25 процентни пункта или кратни на 0,25 процентни пункта. Ако е обосновано въз основа на съображенията, посочени в параграф 3, определеният орган може да определи за антицикличния буфер ниво над 2,5 % от общата сума на рисковите експозиции, изчислена в съответствие с член 92, параграф 3 от Регламент (ЕС) № 575/2013 за посочената в член 140, параграф 2 от настоящата директива цел.
5. Когато определеният орган установи за първи път нивото на антицикличния буфер над нулата или когато след това определеният орган увеличи моментното ниво на антицикличния буфер, той посочва също така и датата, от която институциите трябва да прилагат този увеличен буфер при изчисляването на специфичния за тяхната институция антицикличен капиталов буфер. Тази дата не може да бъде по-късно от 12 месеца след датата, на която е оповестен увеличеният буфер съгласно параграф 7. Ако датата е преди изтичането на 12-месечния срок след оповестяването на увеличения буфер, този по-кратък срок за прилагане трябва да бъде оправдан въз основа на извънредни обстоятелства.
6. Ако определеният орган намалява съществуващото ниво на антицикличния буфер, независимо от това дали нивото е сведено до нула или не, този орган трябва да определи и примерен период, през който не се очаква повишаване на буфера. Този примерен период обаче не е обвързващ за определения орган.
7. Всеки определен орган оповестява чрез публикуване на своята страница в интернет определената за тримесечието стойност на нивото на антицикличния буфер. Оповестяването включва най-малко следните данни:
а)
приложимото ниво на антицикличния буфер;
б)
съответното съотношение между кредитите и БВП, както и неговото отклонение от дългосрочния тренд;
в)
индикатора за буфера, изчислен в съответствие с параграф 2;
г)
обосновка за нивото на буфера;
д)
при увеличаване на нивото на буфера - датата, от която институциите трябва да прилагат това увеличено ниво на буфера при изчисляването на специфичния за всяка институция антицикличен капиталов буфер;
е)
когато датата, посочена в буква д) е по-малко от 12 месеца след датата на оповестяването съгласно настоящия параграф - позоваване на изключителните обстоятелства, които оправдават този по-кратък срок за прилагане;
ж)
при намаляване на нивото на буфера - примерния период, през който не се очаква повишаване на буфера, заедно с обосновка за този период;
Определените органи предприемат всички разумни стъпки за съгласуване на момента на това оповестяване.
Определените органи съобщават на ЕССР определяното на всеки три месеца ниво на антицикличния буфер, както и данните по букви а)-ж). ЕССР публикува на страницата си в интернет всички оповестени нива на буфери и свързаните с тях данни.
Член 137
Признаване на надхвърлящи 2,5 % нива на антицикличния буфер
1. Когато определеният орган, в съответствие с член 136, параграф 4, или съответен орган на трета държава, е установил за антицикличния буфер ниво над 2,5 % от общата сума на рисковите експозиции, изчислена в съответствие с член 92, параграф 3 от Регламент (ЕС) № 575/2013, останалите определени органи могат да признаят това ниво на буфера за целите на изчисляването от вътрешно лицензирани институции на специфичния за всяка институция антицикличен капиталов буфер.
2. Когато определеният орган признава в съответствие с параграф 1 от настоящия член ниво на буфера, по-високо от 2,5 % от общата сума на рисковите експозиции, изчислена в съответствие с член 92, параграф 3 от Регламент (ЕС) № 575/2013, той оповестява това признаване, като го публикува на страницата си в интернет. Оповестяването включва най-малко следните данни:
а)
приложимото ниво на антицикличния буфер;
б)
държавата членка или третите държави, за които се прилага този буфер;
в)
при увеличаване на нивото на буфера - датата, от която институциите, лицензирани в държавата членка на определения орган, трябва да прилагат това увеличено ниво на буфера при изчисляването на специфичния за всяка институция антицикличен капиталов буфер;
г)
когато датата, посочена в буква в), е по-малко от 12 месеца след датата на оповестяването съгласно настоящия параграф - позоваване на извънредните обстоятелства, които оправдават този по-кратък срок за прилагане.
Член 138
Препоръка на ЕССР относно нивата на антицикличния буфер за трети държави
ЕССР може, в съответствие с член 16 от Регламент (ЕС) № 1092/2010, да дава препоръка на определените органи относно подходящото ниво на антицикличния буфер за експозиции към трета държава, за която:
а)
ниво на антицикличния буфер не е определено и не е публикувано от съответния орган на третата държава („съответният орган на трета държава“) за трета държава, към която една или повече институции в Съюза имат кредитни експозиции;
б)
ЕССР счита, че нивото на антицикличния буфер, което е било определено и публикувано от съответния орган на трета държава за трета държава, не е достатъчно за защита на институциите на Съюза по подходящ начин от рисковете от прекомерен кредитен растеж в тази държава, или определеният орган уведомява ЕССР, че счита това ниво на буфера за недостатъчно за тази цел.
Член 139
Решение на определените органи относно нивата на антицикличния буфер за трети държави
1. Настоящият член се прилага независимо от това дали ЕССР е дал препоръка на определените органи, както е посочено в член 138.
2. При обстоятелствата, посочени в член 138, буква а), определените органи могат да установят нивото на антицикличния буфер, което вътрешно лицензираните институции трябва да прилагат при изчисляването на специфичния за всяка институция антицикличен капиталов буфер.
3. Когато нивото на антицикличния буфер е определено и публикувано от съответния орган на трета държава за трета държава, определеният орган може да установи различно ниво на буфера за посочената трета държава, което вътрешно лицензираните институции трябва да прилагат при изчисляването на специфичния за всяка институция антицикличен капиталов буфер, ако те с основание смятат, че нивото на буфера, определено от съответния орган на третата държава, не е достатъчно, за да защити тези институции по подходящ начин от рисковете от прекомерен кредитен растеж в тази страна.
При упражняване на правомощията по първа алинея определеният орган не може да задава ниво на антицикличния буфер под нивото, определено от съответния орган на трета държава, освен в случай че това ниво надхвърля 2,5 %, изразени като процент от общата сума на рисковите експозиции, изчислена в съответствие с член 92, параграф 3 от Регламент (ЕС) № 575/2013, на институции, които имат кредитни експозиции в тази трета държава.
За да се постигне съгласуваност при определянето на буфери за трети държави, ЕССР може да даде препоръки за определянето им.
4. Когато определен орган определи ниво на антицикличния буфер за трета държава съгласно параграф 2 или параграф 3, което повишава съществуващото приложимо ниво на антицикличния буфер, определеният орган взема решение за датата, от която вътрешно лицензирани институции трябва да прилагат това ниво на буфера при изчисляването на специфичния за всяка институция антицикличен капиталов буфер. Тази дата не може да бъде по-късно от 12 месеца от датата, на която нивото на буфера е оповестено в съответствие с параграф 5. Ако датата е преди изтичането на 12-месечния срок след оповестяването на определената стойност, този по-кратък срок за прилагане трябва да бъде оправдан въз основа на извънредни обстоятелства.
5. Определените органи оповестяват на своите страници в интернет установяването на всяко ниво на антицикличния буфер за трета държава съгласно параграфи 2 и 3, като включват следната информация:
а)
нивото на антицикличния буфер и третата държава, за която се прилага това ниво;
б)
обосновка за нивото на буфера;
в)
когато нивото на буфера е определено за първи път над нулата или когато е увеличено - датата, от която институциите трябва да прилагат това увеличено ниво на буфера при изчисляването на специфичния за тяхната институция антицикличен капиталов буфер;
г)
когато датата, посочена в буква в) е по-малко от 12 месеца след датата на оповестяването на определената стойност съгласно настоящия параграф - позоваване на извънредните обстоятелства, които оправдават този по-кратък срок за прилагане.
Член 140
Изчисляване на специфичното за институцията ниво на антицикличния капиталов буфер
1. Специфичното за институцията ниво на антицикличния капиталов буфер се състои от среднопретеглената величина на нивата на антицикличния буфер, които се прилагат в юрисдикциите, в които са съответните кредитни експозиции на институцията, или се прилагат за целите на настоящия член по силата на член 139, параграфи 2 или 3.
Държавите членки изискват от институциите при изчисляването на посочената в алинея първа среднопретеглена величина да прилагат към всяко приложимо ниво на антицикличния буфер изискванията за общия размер на собствения капитал за кредитен риск (който се определя в съответствие с разпоредбите на част трета, дялове II и IV на Регламент (ЕС) № 575/2013, отнасящи се до съответните кредитни експозиции на въпросната територия, разделени на изискванията за общия размер на собствения капитал за кредитен риск, свързан с всичките му съответни кредитни експозиции.
2. Когато определеният орган, в съответствие с член 136, параграф 4, определи ниво на антицикличния буфер, по-високо от 2,5 % от общата сума на рисковите експозиции, изчислена в съответствие с член 92, параграф 3 от Регламент (ЕС) № 575/2013, държавите членки гарантират, че следните нива на буфери се прилагат за съответните кредитни експозиции в държавата членка на съответния определен орган („държава членка А“) за целите на изчислението, което се изисква съгласно параграф 1, включително, когато това е относимо, за изчисляване на елемента на консолидирания капитал, свързан с въпросната институция:
а)
вътрешно лицензираните институции прилагат това ниво на буфера, надвишаващо 2,5 % от общата сума на рисковите експозиции;
б)
институции, които са лицензирани в друга държава членка прилагат ниво на антицикличния буфер в размер на 2,5 % от общата сума на рисковите експозиции, в случай че определеният орган в държавата членка, в която са лицензирани, не е признал надвишаващото 2,5 % ниво на буфера съгласно член 137, параграф 1;
в)
институции, лицензирани в друга държава членка, прилагат нивото на антицикличния буфер, установено от определения орган на държавата членка А, в случай че определеният орган в държавата членка, в която са лицензирани, е признал нивото на буфера съгласно член 137.
3. Когато нивото на антицикличния буфер, определено от съответния орган на трета държава за трета държава, надвишава 2,5 % от общата сума на рисковите експозиции, изчислена в съответствие с член 92, параграф 3 от Регламент (ЕС) № 575/2013, държавите членки гарантират, че следните нива на буфери се прилагат за съответните кредитни експозиции в тази трета държава за целите на изчислението, което се изисква съгласно параграф 1, включително, когато това е относимо, за изчисляване на елемента на консолидирания капитал, свързан с въпросната институция:
а)
институциите прилагат ниво на антицикличния буфер в размер на 2,5 % от общата сума на рисковите експозиции в случай че определеният орган в държавата членка, в която са лицензирани, не е признал надвишаващото 2,5 % ниво на буфера в съответствие с член 137, параграф 1;
б)
институциите прилагат нивото на антицикличния буфер, определено от съответния орган на трета държава, в случай че определеният орган в държавата членка, в която са лицензирани, е признал това ниво на буфера в съответствие с член 137.
4. В „съответни кредитни експозиции“ се включват всички класове експозиции, различни от посочените в член 112, букви а) - е) от Регламент (ЕС) № 575/2013, за които е предвидено следното:
а)
капиталовите изисквания за кредитен риск съгласно част трета, дял II от посочения регламент;
б)
когато експозицията се държи в търговския портфейл - капиталовите изисквания за специфичен риск съгласно част трета, дял IV, глава 2 от посочения регламент или за допълнителния риск от неизпълнение и допълнителния миграционен риск, съгласно част трета, дял IV, глава 5 от посочения регламент;
в)
когато експозицията представлява секюритизация - капиталовите изисквания съгласно част трета, дял II, глава 5 от посочения регламент.
5. Институциите идентифицират географското местоположение на съответната кредитна експозиция в съответствие с регулаторни технически стандарти, приети в съответствие с параграф 7.
6. За целите на изчислението, изисквано по параграф 1:
а)
нивото на антицикличния буфер за държава членка се прилага от датата, посочена в информацията, която се публикува в съответствие с член 136, параграф 7, буква д) или член 137, параграф 2, буква в), ако резултатът от това решение е увеличаване на нивото на буфера;
б)
при спазване на буква в) нивото на антицикличния буфер за трета държава се прилага 12 месеца след датата, на която промяната в нивото на буфера е оповестена от съответния орган на трета държава, независимо от това дали този орган изисква от лицензираните в тази трета държава институции да прилагат промяната в по-кратък срок, ако резултатът от това решение е увеличаване на нивото на буфера;
в)
когато определеният орган на държавата членка по произход на институцията установи ниво на антицикличния буфер за трета държава в съответствие с член 139, параграф 2 или 3, или признае нивото на антицикличния буфер за трета държава съгласно член 137, това ниво на буфера се прилага от датата, посочена в информацията, публикувана в съответствие с член 139, параграф 5, буква в) или член 137, параграф 2, буква в), ако резултатът от това решение е увеличаване на нивото на буфера;
г)
нивото на антицикличния буфер се прилага незабавно, ако резултатът от това решение е намаляване на нивото на буфера.
За целите на буква б) се смята, че промяната на нивото на антицикличния буфер за трета държава е оповестена на датата, на която е публикувана от съответния орган на третата държава в съответствие с приложимите национални правила.
7. ЕБО разработва проекти за регулаторни технически стандарти с цел определяне на метода за идентифициране на географското местоположение на съответните кредитни експозиции, посочени в параграф 5.
ЕБО представя на Комисията проектите за технически стандарти до 1 януари 2014 г.
На Комисията се предоставят правомощието за приемане на посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Раздел III
Мерки за запазване на капитала
Член 141
Ограничения относно разпределенията
1. Държавите членки забраняват на отговаряща на комбинираното изискване за буфер институция да прави разпределяния във връзка с базовия собствен капитал от първи ред в степен, която би намалила нейния базов собствен капитал от първи ред до ниво, при което комбинираното изискване за буфер вече не е изпълнено.
2. Държавите членки изискват от институциите, които не отговарят на комбинираното изискване за буфер, да изчислят максималната сума за разпределяне (МСР) в съответствие с параграф 4 и да уведомят компетентния орган за тази МСР.
Когато се прилага първа алинея, държавите членки забраняват на институцията да предприема всяко от следните действия, преди да е изчислила МСР:
а)
да прави разпределяния във връзка с базовия собствен капитал от първи ред;
б)
да поема задължение за изплащане на променливи възнаграждения или пенсионни права по преценка на работодателя или да изплаща променливи възнаграждения, ако задължението за плащане е поето в период, когато институцията не е изпълнявала комбинираните изисквания за буфер;
в)
да извършва плащания по инструментите, влизащи в състава на допълнителния собствен капитал от първи ред.
3. Докато дадена институция не успее да изпълни или надвиши комбинираното изискване за буфер, държавите членки ѝ забраняват разпределянето чрез действията, посочени в параграф 2, букви а), б) и в), в размер по-голям от МСР, изчислена в съответствие с параграф 4.
4. Държавите членки изискват от институциите да изчислят МСР, като умножат сумата, изчислена в съответствие с параграф 5 по коефициент, който се определя в съответствие с параграф 6. МСР се намалява посредством всяко от действията, посочени в параграф 2, втора алинея, буква а), б) или в):
5. сумата, която трябва да се умножи в съответствие с параграф 4, се състои от:
а)
междинните печалби, невключени в базовия собствен капитал от първи ред съгласно член 26, параграф 2 от Регламент (ЕС) № 575/2013, получени след последното решение относно разпределението на печалбите или всяко от действията, посочени в параграф 2, втора алинея, буква а), б) или в) от настоящия член,
плюс
б)
годишните печалби, невключени в базовия собствен капитал от първи ред съгласно член 26, параграф 2 от Регламент (ЕС) № 575/2013, получени след последното решение относно разпределението на печалбите или всяко от действията, посочени в параграф 2, втора алинея, буква а), б) или в) от настоящия член,
минус
в)
сумите, дължими като данък в случай че елементите, посочени в букви а) и б) от настоящия параграф не са разпределени;
6. коефициентът се определя по следния начин:
а)
когато базовият собствен капитал от първи ред, поддържан от институцията, който не се използва за покриване на капиталовите изисквания съгласно член 92, параграф 1, буква в) от Регламент (ЕС) № 575/2013, изразен като процент от общата сума на рисковата експозиция, изчислена в съответствие с член 92, параграф 3 от посочения регламент, се намира в 1-ви квартил (т.е. най-ниският) на комбинираното изискване за буфер, коефициентът е 0,
б)
когато базовият собствен капитал от първи ред, поддържан от институцията, който не се използва за покриване на капиталовите изисквания съгласно член 92, параграф 1, буква в) от Регламент (ЕС) № 575/2013, изразен като процент от общата сума на рисковата експозиция, изчислена в съответствие с член 92, параграф 3 от посочения регламент, се намира във втори квартил на комбинираното изискване за буфер, коефициентът е 0,2,
в)
когато базовият собствен капитал от първи ред, поддържан от институцията, който не се използва за покриване на капиталовите изисквания съгласно член 92, параграф 1, буква в) от Регламент (ЕС) № 575/2013, изразен като процент от общата сума на рисковата експозиция, изчислена в съответствие с член 92, параграф 3 от посочения регламент, се намира в трети квартил на комбинираното изискване за буфер, коефициентът е 0,4,
г)
когато базовият собствен капитал от първи ред, поддържан от институцията, който не се използва за покриване на капиталовите изисквания съгласно член 92, параграф 1, буква в) от Регламент (ЕС) № 575/2013, изразен като процент от общата сума на рисковата експозиция, изчислена в съответствие с член 92, параграф 3 от посочения регламент, който се намира в четвърти квартил (т.е. най-високият) на комбинираното изискване за буфер, коефициентът е 0,6.
Долните и горни граници на всеки квартил на комбинираното изискване за буфер се изчисляват по следния начин:
„Qn“
е означението на поредния номер на съответния квартил.
7. Наложените от настоящия член ограничения се прилагат само по отношение на плащания, водещи до намаляване на базовия собствен капитал от първи ред или до намаляване на печалбата, и в случаите, при които спирането на плащанията или неплащането не представлява неизпълнение или условие за започване на производство по несъстоятелност, приложимо за институцията.
8. В случай че институцията не отговаря на комбинираното изискване за буфер и възнамерява да разпредели разпределяема печалба или да предприеме някое от действията, посочени в параграф 2, втора алинея, букви а), б) и в), тя уведомява компетентния орган и предоставя следната информация:
а)
размера на капитала, поддържан от институцията, разделен както следва:
i)
базов собствен капитал от първи ред,
ii)
допълнителен капитал от първи ред,
iii)
капитал от втори ред;
б)
размера на междинните и годишните печалби;
в)
МСР, изчислена в съответствие с параграф 4;
г)
размера на подлежащата на разпределение печалба, която институцията възнамерява да разпредели между:
i)
изплащане на дивиденти,
ii)
обратно изкупуване на акции или дялове,
iii)
плащания по инструменти, влизащи в състава на допълнителния собствен капитал от първи ред,
iv)
изплащане на променливи възнаграждения или на пенсионни права по преценка на работодателя, независимо дали това става чрез ново задължение за плащане или чрез плащане съгласно задължение за плащане, поето в момент когато институцията не е изпълнявала комбинираното изискване за буфер.
9. Институциите поддържат правила, гарантиращи че размерът на подлежащата на разпределение печалба и МСР са правилно изчислени и могат да докажат тази точност при поискване от страна на компетентния орган.
10. За целите на параграфи 1 и 2 разпределението във връзка с базовия собствен капитал от първи ред включва следното:
а)
изплащане на парични дивиденти;
б)
разпределение на напълно или частично изплатени премийни акции или други капиталови инструменти, посочени в член 26, параграф 1, буква а) от Регламент (ЕС) № 575/2013;
в)
обратно изкупуване или закупуване от дадена институция на нейните собствени акции или дялове или други капиталови инструменти, посочени в член 26, параграф 1, буква а) от посочения регламент;
г)
възстановяване на суми, изплатени във връзка с капиталовите инструменти, посочени в член 26, параграф 1, буква а) от посочения регламент;
д)
разпределяне на елементи от капитала, посочени в член 26, параграф 1, букви б)-д) от посочения регламент.
Член 142
План за запазване на капитала
1. Когато дадена институция не успее да изпълни комбинираното изискване за буфер, тя изготвя план за запазване на капитала и го представя на компетентния орган не по-късно от 5 работни дни след като е установила, че не изпълнява посоченото изискване, освен в случаите, когато компетентният орган разреши удължен срок до 10 дни.
Компетентните органи дават такова разрешение само въз основа на конкретното положение на дадена кредитна институция и при отчитане на мащаба и сложността на нейната дейност.
2. Планът за запазване на капитала включва следното:
а)
прогнозни оценки на приходите и разходите и прогнозен баланс;
б)
мерки за повишаване на капитализацията на институцията;
в)
план и срок за увеличаване на собствения капитал с цел да се изпълни изцяло комбинираното изискване за буфер;
г)
всякаква друга информация, считана за необходима от компетентните органи за изготвяне на оценката, изисквана по параграф 3.
3. Компетентният орган оценява плана за запазване на капитала и го одобрява само ако прецени, че ако планът бъде изпълнен, би имало основания да се очаква, че ще бъде запазен или набран достатъчен капитал, който да позволи на институцията да изпълни комбинираното изискване за буфер в рамките на срок, който компетентният орган счита за подходящ.
4. В случай че компетентният орган не одобри плана за запазване на капитала в съответствие с параграф 3, той налага една от двете или и двете мерки, както следва:
а)
изисква от институцията да увеличи размера на собствения си капитал в рамките на определен срок;
б)
упражнява правомощията си съгласно член 102 и налага по-строги ограничения по отношение на разпределенията от ограниченията по член 141.
ДЯЛ VIII
ОПОВЕСТЯВАНЕ НА ИНФОРМАЦИЯ ОТ КОМПЕТЕНТНИТЕ ОРГАНИ
Член 143
Общи изисквания относно оповестяването на информация
1. Компетентните органи оповестяват следната информация:
а)
текстовете на законите, подзаконовите актове, административните правила и общите указания, приети в тяхната държава членка в областта на пруденциалното регулиране;
б)
начина на прилагане на вариантите и правото на преценка, предоставени от правото на Съюза;
в)
общите критерии и методики, които те използват при прегледа и оценката по член 97;
г)
без да се засягат разпоредбите на дял VII, глава 1, раздел II от настоящата директива и на членове 54 и 58 от Директива 2004/39/ЕО, обобщени статистически данни по ключови аспекти от прилагането на пруденциалната рамка във всяка държава членка, както и броя и вида надзорни мерки, предприети в съответствие с член 102, параграф 1, буква а), а също и административните санкции, наложени в съответствие с член 65.
2. Информацията, оповестена в съответствие с параграф 1, е достатъчна, за да даде възможност за съдържателно сравнение на подходите, възприети от компетентните органи на различните държави членки. Оповестената информация се публикува в общоприет формат и се актуализира редовно. Оповестената информация е достъпна на един електронен адрес.
3. ЕБО разработва проекти за технически стандарти за изпълнение с цел установяване на формата, структурата, съдържанието и датата на годишното публикуване на информацията, чието оповестяване е предвидено в параграф 1.
ЕБО представя на Комисията тези проекти за технически стандарти за изпълнение до 1 януари 2014 г.
На Комисията се предоставят правомощия за приемане на посочените в първа алинея технически стандарти за изпълнение в съответствие с член 15 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Член 144
Специфични изисквания за оповестяването на информация
1. За целите на пета част от Регламент (ЕС) № 575/2013, компетентните органи публикуват следната информация:
а)
приетите общи критерии и методики за преглед на спазването на членове 405-409 от Регламент (ЕС) № 575/2013;
б)
без да се засягат разпоредбите на дял VII, глава 1, раздел II - обобщено описание на резултатите от надзорния преглед и описание на наложените мерки в случай на неспазване на членове 405-409 от Регламент (ЕС) № 575/2013, констатирани на годишна основа.
2. Компетентният орган на държава членка, упражняващ правото на преценка, предвидено в член 7, параграф 3 от Регламент (ЕС) № 575/2013, публикува следната информация:
а)
критериите, прилагани от него, за да определи, че няма настоящи или прогнозни съществени практически или правни пречки за бърз трансфер на собствен капитал или за изплащане на задължения;
б)
броя на институциите майки, които имат полза от упражняването на правото на преценка, предвидено в член 7, параграф 3 от Регламент (ЕС) № 575/2013, и броя на онези от тях, които имат дъщерни предприятия в трета държава;
в)
на съвкупна база за държавата членка:
i)
общия размер на собствения капитал на консолидирана основа на институцията майка в държава членка, която има полза от упражняването на правото на преценка, предвидено в член 7, параграф 3 от Регламент (ЕС) № 575/2013, който се държи в дъщерни предприятия в трета държава,
ii)
процента от общия собствен капитал на консолидирана основа на институциите майки в държава членка, която има полза от упражняването на правото на преценка, предвидено в член 7, параграф 3 от посочения регламент, който представлява собственият капитал, държан в дъщерни предприятия в трета държава,
iii)
процента от общия собствен капитал, изискван по член 92 от посочения регламент на консолидирана основа на институциите майки в държава членка, която има полза от упражняването на правото на преценка, предвидено в член 7, параграф 3 от посочения регламент, който представлява собственият капитал, държан в дъщерни предприятия в трета държава.
3. Компетентният орган, упражняващ правото на преценка, предвидено в член 9, параграф 1 от Регламент (ЕС) № 575/2013, публикува следното:
а)
критериите, прилагани от него, за да определи, че няма настоящи или прогнозни съществени практически или правни пречки за бърз трансфер на собствен капитал или за изплащане на задължения;
б)
броя на институциите майки, които имат полза от упражняването на правото на преценка, предвидено в член 9, параграф 1 от Регламент (ЕС) № 575/2013, и броя на онези институции майки, които имат дъщерни предприятия в трета държава;
в)
на съвкупна база за държавата членка:
i)
общия размер на собствения капитал на институциите майки, които имат полза от упражняването на правото на преценка, предвидено в член 9, параграф 1 от Регламент (ЕС) № 575/2013, който се държи в дъщерни предприятия в трета държава,
ii)
процента от общия размер на собствения капитал на институциите майки, които имат полза от упражняването на правото на преценка, предвидено в член 9, параграф 1 Регламент (ЕС) № 575/2013, който представлява собственият капитал, държан в дъщерни предприятия в трета държава,
iii)
процента на минималните капиталови изисквания по член 92 от Регламент (ЕС) № 575/2013, за институции майки, които имат полза от упражняването на правото на преценка, предвидено в член 9, параграф 1 от посочения регламент, който представлява собственият капитал, държан в дъщерни предприятия в трета държава.
ДЯЛ IХ
ДЕЛЕГИРАНИ АКТОВЕ И АКТОВЕ ЗА ИЗПЪЛНЕНИЕ
Член 145
Делегирани актове
На Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 148, относно следното:
а)
изясняване на определенията, посочени в член 3 и член 128 с цел осигуряване на еднаквото прилагане на настоящата директива;
б)
изясняване на определенията, посочени в член 3 и член 128 с оглед отчитане на промените на финансовите пазари при прилагането на настоящата директива;
в)
привеждане на терминологията и текста на определенията по член 3 в съответствие с последващи актове относно институции и други свързани с това въпроси;
г)
актуализиране на сумите, посочени в член 31, параграф 1, с оглед да се вземат предвид промените в европейския индекс на потребителските цени, публикуван от Евростат, в съответствие със и към момента на преизчисленията по член 4, параграф 7 от Директива 2002/92/ЕО;
д)
разширяване на съдържанието на списъка, посочен в членове 33 и 34, който се съдържа в приложение I, или адаптиране на терминологията, използвана в този списък, с оглед на промените на финансовите пазари;
е)
определяне на областите, в които компетентните органи трябва да обменят информацията, посочена в член 50;
ж)
адаптиране на разпоредбите на членове 76-88 и член 98, за да се отчетат промените на финансовите пазари (по-специално новите финансови продукти), или в счетоводните стандарти или изисквания, които отчитат правото на Съюза, или във връзка със сближаването на надзорните практики;
з)
отлагане на задълженията за оповестяване в съответствие с член 89, параграф 3, втора алинея, когато в доклада на Комисията, представен съгласно първа алинея на посочения параграф се установяват значителни отрицателни последици;
и)
адаптиране на критериите, установени в член 23, параграф 1, с цел да се отчете бъдещото развитие и да се гарантира еднакво прилагане на настоящата директива.
Член 146
Актове за изпълнение
Следните мерки се приемат с актове за изпълнение съгласно процедурата по разглеждане, посочена в член 147, параграф 2:
а)
технически корекции на списъка в член 2;
б)
промяна на размера на първоначалния капитал, предвиден в член 12 и дял IV, във връзка с промените в икономическата и паричната област.
Член 147
Европейски банков комитет
1. При приемането на актове за изпълнение Комисията се подпомага от Европейския банков комитет. Посоченият комитет е комитет по смисъла на член 3, параграф 2 от Регламент (ЕС) № 182/2011.
2. При позоваване на настоящия параграф се прилага член 5 от Регламент (ЕС) № 182/2011.
Член 148
Упражняване на делегирането
1. Правомощието да приема делегирани актове се предоставя на Комисията при спазване на предвидените в настоящия член условия.
2. Делегирането на правомощия по член 145 се предоставя за неопределен срок, считано от 17 юли 2013 г..
3. Делегирането на правомощия, посочено в член 145, може да бъде оттеглено по всяко време от Европейския парламент или от Съвета. С решението за оттегляне се прекратява посоченото в него делегиране на правомощия. То поражда действие в деня след публикуването на решението в Официален вестник на Европейския съюз или на по-късна, посочена в решението дата. То не засяга действителността на делегираните актове, които вече са в сила.
4. Веднага след като приеме делегиран акт, Комисията нотифицира акта едновременно на Европейския парламент и Съвета.
5. Делегиран акт, приет съгласно член 145, влиза в сила единствено ако нито Европейският парламент, нито Съветът не са представили възражения в срок от три месеца, след нотифицирането на акта на Европейския парламент и Съвета, или ако преди изтичането на този срок и Европейският парламент, и Съветът са уведомили Комисията, че няма да представят възражения. Този срок се увеличава с три месеца по инициатива на Европейския парламент или на Съвета.
Член 149
Възражения срещу регулаторни технически стандарти
Когато съгласно настоящата директива Комисията приема регулаторен технически стандарт, еднакъв с проекта за регулаторен технически стандарт, представен от ЕБО, срокът, в който Европейският парламент и Съветът могат да представят възражение срещу съответния регулаторен технически стандарт, е един месец от датата на нотификацията. По инициатива на Европейския парламент или Съвета този срок може да бъде удължен с един месец. Чрез дерогация от член 13, параграф 1, втора алинея от Регламент (ЕС) № 1093/2010 срокът, в който Европейският парламент или Съветът могат да представят възражение срещу този регулаторен технически стандарт, може при необходимост да бъде удължен с още един месец.
ДЯЛ X
ИЗМЕНЕНИЯ НА ДИРЕКТИВА 2002/87/ЕО
Член 150
Изменения на Директива 2002/87/ЕО
Член 21а от Директива 2002/87/ЕО се изменя, както следва:
а)
в параграф 2 буква а) се заличава.
б)
параграф 3 се заменя със следното:
„3. За да се осигурят еднакви условия за прилагане на методите за изчисление, посочени в част II от приложение I към настоящата директива, във връзка с член 49, параграф 1 от Регламент (ЕС) № 575/2013 и член 228, параграф 1 от Директива 2009/138/ЕО, но без да се засяга член 6, параграф 4 от настоящата директива, ЕНО разработват чрез Съвместния комитет проекти за регулаторни технически стандарти в съответствие с член 6, параграф 2 от настоящата директива.
ЕНО представят на Комисията тези проекти за регулаторни технически стандарти най-късно до пет месеца преди датата на прилагане, посочена в член 309, параграф 1 от Директива 2009/138/ЕО.
На Комисията се делегират правомощия за приемане на посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти, в съответствие с членове 10-14 от съответно Регламент (ЕС) № 1093/2010, от Регламент (ЕС) № 1094/2010 и от Регламент (ЕС) № 1095/2010.“
ДЯЛ XI
ПРЕХОДНИ И ЗАКЛЮЧИТЕЛНИ РАЗПОРЕДБИ
ГЛАВА 1
Преходни разпоредби относно надзора на институции, упражняващи свободата на установяване и свободата на предоставяне на услуги
Член 151
Обхват
1. Разпоредбите в настоящата глава се прилагат вместо членове 40, 41, 43, 49, 50 и 51 до датата, на която изискването за ликвидно покритие стане приложимо в съответствие с делегирания акт, приет съгласно член 460 от Регламент (ЕС) № 575/2013.
2. За да гарантира, че поетапното въвеждане на разпоредбите относно надзора върху ликвидността е напълно съобразено с разработването на единни правила относно ликвидността, на Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове, в съответствие с член 145, за отлагане на посочената в параграф 1 дата най-много с две години, в случай че единните правила относно ликвидността не са били въведени в Съюза, защото международните стандарти за надзор върху ликвидността не са били съгласувани към датата, посочена в параграф 1 от настоящия член.
Член 152
Изисквания за предоставяне на информация
За статистически цели приемащите държави членки могат да изискват всички кредитни институции, които имат клонове на тяхна територия, да представят периодични отчети за дейността си в приемащите държави членки пред компетентните органи на тези приемащи държави членки.
При изпълнение на задълженията, наложени им по силата на член 156 от настоящата директива, приемащите държави членки могат да изискват от клоновете на кредитни институции от други държави членки да предоставят същата информация, каквато се изисква за целта от националните кредитни институции.
Член 153
Мерки, предприемани от компетентните органи на държавата членка по произход по отношение на дейностите, извършвани в приемащата държава членка
1. Когато компетентните органи на приемащата държава членка установят, че кредитна институция, която има клон или която предоставя услуги на нейна територия, не спазва правните разпоредби, приети в същата държава членка в съответствие с настоящата директива относно правомощията на компетентните органи на приемащата държава членка, същите органи изискват от кредитната институция да отстрани неспазването на нейните задължения.
2. Ако съответната кредитна институция не предприеме необходимите стъпки, компетентните органи на приемащата държава членка надлежно информират за това компетентните органи на държавата членка по произход.
3. Компетентните органи на държавата членка по произход предприемат при първа възможност всички подходящи мерки, за да гарантират отстраняването на неспазването на задълженията от страна на кредитната институция. Естеството на тези мерки се съобщава на компетентните органи на приемащата държава членка.
4. Ако въпреки мерките, предприети от държавата членка по произход или поради това, че тези мерки се окажат неподходящи или не са предвидени във въпросната държава членка, кредитната институция продължава да нарушава правните норми, посочени в параграф 1, които са в сила в приемащата държава членка, последната може, след като извести компетентните органи на държавата членка по произход, да предприеме необходимите мерки с оглед да предотврати или да санкционира продължаването на нарушението и ако е необходимо да не дава възможност на тази кредитна институция да извършва нови трансакции на нейна територия. Държавите членки гарантират, че е възможно да се връчват на кредитните институции, намиращи се на техните територии, юридическите документи, необходими за тези мерки.
Член 154
Предпазни мерки
Преди да приложат процедурата, предвидена в член 153, компетентните органи на приемащата държава членка могат, в неотложни случаи, да предприемат предпазни мерки, необходими за защита на интересите на вложителите, инвеститорите и на други лица, на които се предоставят услуги. Комисията и компетентните органи на останалите засегнати държави членки все уведомяват за тези мерки при първа възможност.
След консултации с компетентните органи на засегнатите държави членки Комисията може да вземе решение въпросната държава членка да измени или да отмени тези мерки.
Член 155
Задължения
1. Пруденциалният надзор върху институция, включително върху дейностите, които тя извършва в съответствие с членове 33 и 34, е задължение на компетентните органи на държава членка по произход, без с това да се засягат онези разпоредби на настоящата директива, които възлагат задължения на компетентните органи на приемащата държава членка.
2. Параграф 1 не възпрепятства осъществяването на надзор на консолидирана основа съгласно настоящата директива.
3. При изпълнението на общите си задължения, компетентните органи в дадена държава членка отчитат надлежно възможното въздействие на своите решения върху стабилността на финансовата система във всички останали засегнати държави членки, особено при извънредни ситуации, въз основа на наличната към съответния момент информация.
Член 156
Надзор върху ликвидността
До осъществяването на по-нататъшна координация приемащата държава членка продължава да носи отговорност съвместно с компетентните органи на държавата членка по произход за надзора върху ликвидността на клоновете на кредитните институции.
Без да се засягат мерките, необходими за укрепване на Европейската парична система, приемащите държави членки носят пълна отговорност за мерките, произтичащи от прилагането на техните парични политики.
Такива мерки не предвиждат дискриминационно или ограничително третиране въз основа на факта, че дадена кредитна институция е получила лиценз в друга държава членка.
Член 157
Сътрудничество по отношение на надзора
Компетентните органи на съответните държави членки работят в тясно сътрудничество при осъществяване на надзора върху дейността на институциите, които извършват дейност в частност чрез клонове, установени в една или повече държави членки, различни от тези, в които се намират техните главни управления. Те си предоставят взаимно цялата информация за управлението и собствеността върху такива институции, която би могла да улесни надзора и проверката на условията за тяхното лицензиране, както и целия обем информация, която може да улесни наблюдението над такива институции, в частност информация за тяхната ликвидност, платежоспособност, гарантирането на влоговете, ограничаване на големите експозиции, административните и счетоводните процедури и механизмите за вътрешен контрол.
Член 158
Значими клонове
1. Компетентните органи в приемаща държава членка могат да поискат от консолидиращия надзорник, в случай че е приложим член 112, параграф 1, или от компетентните органи в държавата членка по произход определен клон на дадена институция, различна от инвестиционен посредник по член 95 от Регламент (ЕС) № 575/2013, да бъде считан за значим.
2. В искането се посочват причините за определяне на клона като значим, като се отделя особено внимание на следното:
а)
дали пазарният дял на влоговете в съответния клон в приемащата държава членка надвишава 2 %;
б)
възможното въздействие при спиране или прекратяване на дейността на институцията върху системната ликвидност, платежните системи, системите за клиринг и сетълмент в приемащата държава членка;
в)
размера и значението на съответния клон, изразени в брой клиенти, в рамките на банковата или финансовата система на приемащата държава членка.
Компетентните органи в държавата членка по произход и приемащата държава членка, както и консолидиращият надзорник, в случай че е приложим член 112, параграф 1, полагат всички възможни усилия за постигане на съвместно решение за определяне на даден клон като значим.
Ако в срок до два месеца след получаването на искането по първа алинея не бъде взето съвместно решение, компетентните органи на приемащата държава членка, в рамките на допълнителен срок от два месеца, вземат сами решение дали съответният клон е значим. При вземане на решението компетентните органи на приемащата държава членка отчитат всички изразени от консолидиращия надзорник или от компетентните органи на държавата членка по произход становища и резерви.
Посочените във втора и трета алинея решения се оформят в документ, съдържащ пълните мотиви, предоставят се на съответните компетентни органи, признават се за окончателни и се прилагат от компетентните органи на съответните държави членки.
Определянето на даден клон за значим не засяга правата и задълженията на компетентните органи съгласно настоящата директива.
3. Компетентните органи на държавата членка по произход предоставят на компетентните органи на приемащата държава членка, в която е открит значим клон, информацията по член 117, параграф 1, букви в) и г) и изпълняват задачите по член 112, параграф 1, буква в) в сътрудничество с компетентните органи на приемащата държава членка.
4. Ако даден компетентен орган в държавата членка по произход узнае за извънредна ситуация, както е посочено в член 114, параграф 1, той възможно най-бързо информира за това органите, посочени в член 58, параграф 4 и в член 59, параграф 1.
5. Когато член 116 не е приложим, компетентните органи, които упражняват надзор върху институция със значими клонове в други държави членки, създават и председателстват колегия от надзорни органи с цел улесняване вземането на съвместно решение за определянето на клон за значим съгласно параграф 2 от настоящия член и обмена на информация по член 60. Създаването и работата на колегията се основават на писмени правила, определени от компетентния орган на държавата членка по произход след консултация със заинтересованите компетентни органи. Компетентният орган на държавата членка по произход решава кои компетентни органи да участват в дадено заседание или дейност на колегията.
6. Решението на компетентния орган на държавата членка по произход отчита значението за тези органи на надзорната дейност, която предстои да бъде планирана или координирана, по-специално възможното въздействие върху стабилността на финансовата система в съответните държави членки, както е посочено в член 153, параграф 3, и задълженията, посочени в параграф 2 от настоящия член.
7. Компетентният орган на държавата членка по произход предварително предоставя на всички членове на колегията цялата информация относно организирането на тези заседания, основните въпроси за обсъждане и дейностите, които предстои да се разглеждат. Компетентният орган на държавата членка по произход предоставя своевременно на всички членове на колегията и цялата информация във връзка с предприетите на тези заседания действия или предприетите мерки.
Член 159
Проверки на място
1. Приемащите държави членки предвиждат когато дадена институция, получила лиценз в друга държава членка, извършва дейността си чрез клон, компетентните органи на държавата членка по произход да могат, след като са известили компетентните органи на приемащата държава членка, да извършват сами или чрез посредници, проверки на място на информацията по член 50.
2. За целите на тези проверки на място на клоновете компетентните органи на държавата членка по произход могат да използват и някоя от другите процедури, предвидени в член 118.
3. Параграфи 1 и 2 не засягат правото на компетентните органи на приемащата държава членка, при изпълнение на задълженията им по настоящата директива, да извършват проверки на място на клонове, установени на тяхна територия.
ГЛАВА 2
Преходни разпоредби относно капиталовите буфери
Член 160
Преходни разпоредби за капиталов буфер
1. Настоящият член изменя изискванията, предвидени в членове 129 и 130 за преходен период, считано от 1 януари 2016 г. до 31 декември 2018 г.
2. За периода от 1 януари 2016 г. до 31 декември 2016 г.:
а)
предпазният капиталов буфер се състои от базов собствен капитал от първи ред, възлизащ на 0,625 % от общата стойност на размерите на рисково претеглените експозиции на институцията, изчислени в съответствие с член 87, параграф 3 от Регламент (ЕС) № 575/2013;
б)
специфичният за институцията антицикличен капиталов буфер не надхвърля 0,625 % от общата стойност на размера на рисково претеглените експозиции на институцията, изчислена в съответствие с член 92, параграф 3 от Регламент (ЕС) № 575/2013.
3. За периода от 1 януари 2017 г. до 31 декември 2017 г.:
а)
предпазният капиталов буфер се състои от базов собствен капитал от първи ред, възлизащ на 1,25 % от общата стойност на размера на рисково претеглените експозиции на институцията, изчислени в съответствие с член 92, параграф 3 от Регламент (ЕС) № 575/2013;
б)
специфичният за институцията антицикличен капиталов буфер не надхвърля 1,25 % от общата стойност на размера на рисково претеглените експозиции на институцията, изчислена в съответствие с член 92, параграф 3 от Регламент (ЕС) № 575/2013.
4. За периода от 1 януари 2018 г. до 31 декември 2018 г.:
а)
предпазният капиталов буфер се състои от базов собствен капитал от първи ред, възлизащ на 1,875 % от общата стойност на размера на рисково претеглените експозиции на институцията, изчислени в съответствие с член 92, параграф 3 от Регламент (ЕС) № 575/2013;
б)
специфичният за институцията антицикличен капиталов буфер не надхвърля 1,875 % от общата стойност на размера на рисково претеглените експозиции на институцията, изчислена в съответствие с член 92, параграф 3 от Регламент (ЕС) № 575/2013.
5. Изискването за план за запазване на капитала и ограниченията по отношение на разпределението по членове 141 и 142 се прилагат през преходния период от 1 януари 2016 г. до 31 декември 2018 г., в случай че институцията не изпълнява комбинираното изискване за буфер, като се отчитат изискванията, посочени в параграфи 2-4 от настоящия член.
6. Държавите членки могат да наложат по-кратък преходен период от посочения в параграфи 1-4 и по този начин да въведат предпазния капиталов буфер и антицикличния капиталов буфер, считано от 31 декември 2013 г.. Когато дадена държава членка наложи такъв по-кратък преходен период, тя уведомява за решението си съответните страни, включително Комисията, ЕССР, ЕБО и съответната колегия от надзорни органи. Този по-кратък преходен период може да бъде признат от други държави членки. Когато друга държава членка признае този по-кратък преходен период, тя уведомява за това Комисията, ЕССР, ЕБО и съответната колегията от надзорни органи.
7. Когато дадена държава членка наложи по-кратък преходен период за антицикличния капиталов буфер, по-краткият период се прилага само при изчисляването на специфичния за институцията антицикличен капиталов буфер от институции, лицензирани в държавата членка, за която отговаря определеният орган.
ГЛАВА 3
Заключителни разпоредби
Член 161
Преглед и доклад
1. Комисията извършва периодичен преглед на прилагането на настоящата директива, за да гарантира, че прилагането й не води до явна дискриминация между институциите въз основа на тяхната правна форма или модел на собственост.
2. След извършен преглед в тясно сътрудничество с ЕБО, до 30 юни 2016 г. Комисията представя доклад на Европейския парламент и на Съвета, придружен в зависимост от случая от законодателно предложение, относно разпоредбите за възнагражденията в настоящата директива и в Регламент (ЕС) № 575/2013, като взема предвид развитието на международно равнище и със специално внимание върху следното:
а)
ефикасността, прилагането и изпълнението им, включително установяването на евентуални пропуски, произтичащи от прилагането на принципа на пропорционалност по отношение на тези разпоредби.
б)
въздействието на спазването на принципа в член 94, параграф 1, буква ж) по отношение на
i)
конкурентоспособността и финансовата стабилност; и
ii)
служители, които на практика работят и физически се намират в установени извън ЕИП дъщерни дружества на институции майки, установени в ЕИП.
Този преглед отчита по-специално дали принципът, предвиден в член 94, параграф 1, буква ж), следва да продължи да се прилага за служителите, обхванати от буква б), първа алинея, подточка ii).
3. От 2014 г., в сътрудничество с ЕОЗППО и ЕОЦПК, ЕБО публикува веднъж на две години доклад, в който се анализира степента, в която правото на държавите членки се позовава на външен кредитен рейтинг за целите на регулирането, и относно мерките, предприети от държавите членки за намаляване на подобно позоваване. В тези доклади се описва също как компетентните органи изпълняват своите задължения по член 77, параграфи 1 и 3 и член 79, буква б). В тези доклади се описва и степента на сближаване на надзорните практики в това отношение.
4. До 31 декември 2014 г. Комисията прави преглед и докладва за прилагането на членове 108 и 109 и представя на Европейския парламент и на Съвета този доклад, придружен, ако е уместно, от законодателно предложение.
5. До 31 декември 2016 г. Комисията прави преглед и представя доклад относно постигнатите резултати по член 91, параграф 11, включително относно целесъобразността на сравняването на практиките по отношение на многообразието, като взема предвид съответните тенденции в Съюза и в международен план и представя този доклад на Европейския парламент и на Съвета, придружен, ако е уместно, от законодателно предложение.
6. До 31 декември 2015 г. Комисията провежда консултации с ЕССР, ЕБО, ЕОЗППО, ЕОЦКП, и други страни относно ефективността на ангажиментите за споделяне на информация по настоящата директива, при нормални обстоятелства и по време на криза.
7. До 31 декември 2015 г. ЕБО извършва преглед и представя на Комисията доклад за прилагането на настоящата директива и на Регламент (ЕС) № 575/2013 относно сътрудничеството на Съюза и държавите членки с трети държави. Този доклад идентифицира областите, които се нуждаят от допълнително развитие на сътрудничеството и споделянето на информация.ЕБО публикува доклада на своята страница в интернет.
8. При получаване на мандат от Комисията, ЕБО проучва дали субектите във финансовия сектор, които заявяват, че извършват дейността си в съответствие с ислямските банкови принципи, са обхванати адекватно от настоящата директива и от Регламент (ЕС) № 575/2013. Комисията разглежда доклада, изготвен от ЕБО, и ако е уместно, представя законодателно предложение на Европейския парламент и на Съвета.
9. До 1 юли 2014 г. ЕБО докладва на Комисията относно използването от страна на кредитните институции на операциите на централните банки от ЕСЦБ по дългосрочно рефинансиране и други подобни мерки на централните банки в подкрепа на финансирането и ползата от тях. Въз основа на този доклад и след консултации с ЕЦБ, в срок до 31 декември 2014 г. Комисията представя на Европейския парламент и на Съвета доклад относно използването и ползите от тези операции по рефинансиране и мерки в подкрепа на финансирането за кредитните институции, лицензирани в Съюза, придружен от законодателно предложение относно използването на тези операции по рефинансиране и мерките в подкрепа на финансирането, ако е уместно.
Член 162
Транспониране
1. До 31 декември 2013 г. държавите членки приемат и публикуват законовите, подзаконовите и административните разпоредби, необходими за спазването на настоящата директива.
Държавите членки прилагат тези разпоредби от 31 декември 2013 г..
Държавите-членки съобщават на Комисията и на ЕБО текста на основните разпоредби от националното право, които те приемат в областта, обхваната от настоящата директива. Когато документите, придружаващи уведомлението за предвидените от държавите членки мерки за транспониране, са недостатъчни за цялостна оценка на съответствието на разпоредбите за транспониране с определени разпоредби от директивата, Комисията може по искане на ЕБО с оглед изпълнението на неговите задачи съгласно Регламент (ЕС) № 1093/2010 или по собствена инициатива да изиска от държавите членки да предоставят по-подробна информация относно транспонирането и прилагането на тези разпоредби и на настоящата директива.
2. Чрез дерогация от параграф 1 дял VII, глава 4 се прилага от 1 януари 2016 г.
3. Законовите, подзаконовите и административните разпоредби, необходими за спазване на член 94, параграф 1, буква ж), изискват от институциите да прилагат изложените в този член принципи към възнаграждението за предоставени услуги или извършена работа, считано от 2014 г. нататък, независимо дали възнаграждението се дължи въз основа на договори, сключени преди или след 31 декември 2013 г..
4. Когато държавите членки приемат разпоредбите, предвидени в параграфи 1 и 2, в тях се съдържа позоваване на настоящата директива или то се извършва при официалното им публикуване. В тях се включва и изявление, че позоваванията в съществуващите законови, подзаконови и административни разпоредби на директивите, отменени с настоящата директива, се считат за позовавания на настоящата директива. Начинът на позоваване и текстът на посоченото изявление се определят от държавите членки.
5. Чрез дерогация от параграф 1 от настоящия член, член 131 се прилага от 1 януари 2016 г. Държавите членки изпълняват член 131, параграф 4 от 1 януари 2016 г. по следния начин:
а)
25 % от буфера за Г-СЗИ, определен съгласно член 131, параграф 4 - през 2016 г.;
б)
50 % от буфера за Г-СЗИ, определен съгласно член 131, параграф 4 - през 2017 г.;
в)
75 % от буфера за Г-СЗИ, определен съгласно член 131, параграф 4 - през 2018 г.; и
г)
100 % от буфера за Г-СЗИ, определен съгласно член 131, параграф 4- през 2019 г.
6. Чрез дерогация от параграф 2 от настоящия член, член 133 се прилага, считано от 31 декември 2013 г..
Член 163
Отмяна
Директиви 2006/48/ЕО и 2006/49/ЕО се отменят, считано 1 януари 2014 г.
Позоваванията на отменените директиви се считат за позовавания на настоящата директива и на Регламент (ЕС) № 575/2013 и се четат съгласно таблицата на съответствието в приложение II към настоящата директива и w приложение IV към Регламент (ЕС) № 575/2013.
Член 164
Влизане в сила
Настоящата директива влиза в сила на двадесетия ден след публикуването ѝ в Официален вестник на Европейския съюз.
Член 165
Адресати
Адресати на настоящата директива са държавите членки.
Съставено в Брюксел на 26 юни 2013 година.
EIROPAS PARLAMENTA UN PADOMES DIREKTĪVA 2013/36/ES
(2013. gada 26. jūnijs)
par piekļuvi kredītiestāžu darbībai un kredītiestāžu un ieguldījumu brokeru sabiedrību prudenciālo uzraudzību, ar ko groza Direktīvu 2002/87/EK un atceļ Direktīvas 2006/48/EK un 2006/49/EK
(Dokuments attiecas uz EEZ)
EIROPAS PARLAMENTS UN EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 53. panta 1. punktu,
ņemot vērā Eiropas Komisijas priekšlikumu,
pēc leģislatīvā akta projekta nosūtīšanas valstu parlamentiem,
ņemot vērā Eiropas Centrālās bankas atzinumu (1),
saskaņā ar parasto likumdošanas procedūru,
tā kā:
(1)
Vairākos gadījumos būtiski grozīta Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2006/48/EK (2006. gada 14. jūnijs) par kredītiestāžu darbības sākšanu un veikšanu (2) un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2006/49/EK (2006. gada 14. jūnijs) par ieguldījumu sabiedrību un kredītiestāžu kapitāla pietiekamību (3). Daudzi Direktīvas 2006/48/EK un Direktīvas 2006/49/EK noteikumi ir piemērojami gan kredītiestādēm, gan ieguldījumu brokeru sabiedrībām. Skaidrības labad un lai nodrošinātu minēto noteikumu saskaņotu piemērošanu, tie būtu jāapvieno jaunos tiesību aktos, kas būtu piemērojami kredītiestādēm un ieguldījumu brokeru sabiedrībām, proti, šajā direktīvā un Eiropas Parlamenta un Padomes Regulā (ES) Nr. 575/2013 (2013. gada 26. jūnijs) (4). Lai uzlabotu to pieejamību, direktīvu 2006/48/EK un 2006/49/EK pielikumu noteikumi būtu jāietver šīs direktīvas un minētās regulas normatīvajā daļā.
(2)
Šajā direktīvā inter alia būtu jāiekļauj noteikumi, kuri reglamentē uzņēmējdarbības atļaušanu, būtiskas līdzdalības iegādi, uzņēmējdarbības veikšanas brīvības un pakalpojumu sniegšanas brīvības izmantošanu, piederības dalībvalsts un uzņēmējas dalībvalsts uzraudzības iestāžu pilnvaras šajā saistībā, kā arī noteikumi, kuri reglamentē sākotnējo kapitālu un kredītiestāžu un ieguldījumu brokeru sabiedrību uzraudzības pārbaudes. Šīs direktīvas galvenais mērķis un priekšmets ir tādu valsts noteikumu koordinēšana, kuri attiecas uz piekļuvi kredītiestāžu un ieguldījumu brokeru sabiedrību darbībai, kā arī uz to pārvaldības modalitātēm un to uzraudzības sistēmu. Direktīvas 2006/48/EK un 2006/49/EK ietvēra arī prudenciālās prasības attiecībā uz kredītiestādēm un ieguldījumu brokeru sabiedrībām. Minētās prasības būtu jāparedz Regulā (ES) Nr. 575/2013, kas nosaka vienotas un tieši piemērojamas prudenciālās prasības attiecībā uz kredītiestādēm un ieguldījumu brokeru sabiedrībām, jo šādas prasības ir cieši saistītas ar finanšu tirgu darbību attiecībā uz vairākiem kredītiestāžu un ieguldījumu brokeru sabiedrību turētiem aktīviem. Tādēļ šī direktīva būtu jālasa kopā ar Regulu (ES) Nr. 575/2013 un kopā ar minēto regulu tai būtu jāveido tiesiskais regulējums, kas reglamentē banku darbības, kā arī kredītiestāžu un ieguldījumu brokeru sabiedrību uzraudzības sistēmu un prudenciālos noteikumus.
(3)
Regulā (ES) Nr. 575/2013 noteiktās vispārējās prudenciālās prasības papildina ar individuāliem pasākumiem, par ko izlemj kompetentās iestādes, ņemot vērā katrā atsevišķā kredītiestādē un ieguldījumu brokeru sabiedrībā jau uzsākto uzraudzības pārbaudi. Direktīvā inter alia būtu jānosaka šādu uzraudzības pasākumu loks, un kompetentajām iestādēm vajadzētu būt iespējai izlemt, kuri pasākumi būtu jāīsteno. Attiecībā uz šādiem individuāliem pasākumiem, kas saistīti ar likviditāti, kompetentajām iestādēm inter alia būtu jāņem vērā principi, kas izklāstīti Eiropas Banku uzraudzītāju komitejas 2010. gada 27. oktobra Pamatnostādnēs par likviditātes izmaksu un ieguvumu sadalījumu.
(4)
Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2004/39/EK (2004. gada 21. aprīlis), kas attiecas uz finanšu instrumentu tirgiem (5), ļauj ieguldījumu brokeru sabiedrībām, kuras saņēmušas atļauju no to piederības dalībvalsts kompetentajām iestādēm un kuras ir to pašu kompetento iestāžu uzraudzībā, brīvi veidot filiāles un sniegt pakalpojumus citās dalībvalstīs. Minētā direktīva tādēļ paredz saskaņot noteikumus, kas reglamentē ieguldījumu brokeru sabiedrību darbības atļaušanu un uzņēmējdarbības veikšanu. Tomēr tā nenosaka ne ieguldījumu brokeru sabiedrību sākotnējā kapitāla lielumu, ne vienotu uzraudzības sistēmu riskiem, kam pakļautas šīs sabiedrības, un tas būtu jānosaka šajā direktīvā.
(5)
Šai direktīvai vajadzētu būt iekšējā tirgus izveides būtiskam instrumentam gan attiecībā uz tiesībām veikt uzņēmējdarbību, gan attiecībā uz finanšu pakalpojumu sniegšanas brīvību kredītiestāžu darbības jomā.
(6)
Lai iekšējais tirgus darbotos vienmērīgi, ir vajadzīgas ne vien tiesību normas, bet arī dalībvalstu kompetento iestāžu cieša un regulāra sadarbība, kā arī to piemērotās regulēšanas un uzraudzības prakses konverģences būtiska uzlabošana.
(7)
Ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 1093/2010 (6) izveidoja Eiropas Uzraudzības iestādi (Eiropas Banku iestādi) ("EBI"). Šajā direktīvā būtu jāņem vērā EBI nozīme un funkcija, kā izklāstīts minētajā regulā, un procedūras, kas jāievēro, uzdodot uzdevumus EBI.
(8)
Ņemot vērā ar šo direktīvu un Regulu (ES) Nr. 575/2013 EBI noteikto uzdevumu pieaugumu, Eiropas Parlamentam, Padomei un Komisijai vajadzētu nodrošināt atbilstīgu cilvēku un finanšu resursu pieejamību.
(9)
Kā pirmo soli ceļā uz banku savienību vienotajam uzraudzības mehānismam (VUM) būtu jānodrošina, ka Savienības politika attiecībā uz kredītiestāžu prudenciālo uzraudzību tiek īstenota konsekventi un iedarbīgi, ka finanšu pakalpojumus reglamentējošo vienoto noteikumu kopumu kredītiestādēm visās attiecīgajās dalībvalstīs piemēro vienādi un ka minētajām kredītiestādēm piemēro augstākās kvalitātes uzraudzību, ko neierobežo citi, neprudenciāli apsvērumi. VUM ir pamats nākamajiem posmiem virzībā uz banku savienību. Tas atspoguļo principu, ka pirms jebkuras kopējo iejaukšanās mehānismu ieviešanas krīžu gadījumā būtu jāveic kopējas pārbaudes, lai mazinātu iespējamību, ka būs jāizmanto šādi iejaukšanās mehānismi. Eiropadome 2012. gada 14. decembra secinājumos atzīmēja, ka "Komisija 2013. gadā iesniegs priekšlikumu par vienotu noregulējuma mehānismu dalībvalstīm, kas piedalās VUM, priekšlikums abiem likumdevējiem jāizskata prioritārā kārtā ar nolūku to pieņemt pašreizējā parlamenta sasaukuma laikā". Finanšu regulējuma integrāciju varētu turpināt uzlabot, izveidojot vienotu noregulējuma mehānismu, tostarp atbilstīgus un efektīvus atbalsta pasākumus, lai nodrošinātu, ka lēmumi par banku noregulējumu tiek pieņemti ātri, objektīvi un pienācīgi ievērojot visu ieinteresēto personu intereses.
(10)
Uzraudzības uzdevumu uzticēšanai Eiropas Centrālajai bankai (ECB) dažām dalībvalstīm vajadzētu atbilst Eiropas finanšu uzraudzības sistēmai, kas izveidota 2010. gadā, un tās pamatmērķim izstrādāt vienotu noteikumu kopumu un pastiprināt uzraudzības prakses konverģenci visā Savienībā. ECB būtu jāveic tās uzdevumi ievērojot un saskaņā ar visiem attiecīgiem Savienības primārajiem un sekundārajiem tiesību aktiem, Komisijas lēmumiem valsts atbalsta jomās, konkurences noteikumiem, apvienošanās kontroles noteikumiem un vienotajam noteikumu kopumam, kas attiecas uz visām dalībvalstīm. EBI ir uzticēts uzdevums izstrādāt tehnisko standartu projektus un pamatnostādnes, un ieteikumus, lai nodrošinātu uzraudzības konverģenci un uzraudzības rezultātu saskaņotību Savienībā. ECB nevajadzētu veikt minētos uzdevumus, bet būtu jāīsteno pilnvaras pieņemt regulas saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienības darbību (LESD) 132. pantu saskaņā ar aktiem, ko pieņēmusi Komisija, pamatojoties uz EBI izstrādātajiem projektiem un saskaņā ar pamatnostādnēm un ieteikumiem, kas pieņemti atbilstīgi Regulas (ES) Nr. 1093/2010 16. pantam.
(11)
EBI juridiski saistošā vidutāja loma ir viena no svarīgākajām sastāvdaļām koordinācijas, uzraudzības saskaņotības un uzraudzības prakses konverģences veicināšanā. EBI starpniecību var sākt vai nu pēc savas iniciatīvas gadījumos, kad tas konkrēti paredzēts, vai, domstarpību gadījumā, pēc vienas vai vairāku tādu kompetento iestāžu pieprasījuma, kas iesaistītas. Lai sekmētu uzraudzības prakses saskaņotību, šai direktīvai un Regulai (ES) Nr. 575/2013 būtu jāpaplašina, to situāciju loks, kurās EBI var pēc savas iniciatīvas uzņemties juridiski saistošo starpnieka lomu. EBI nav tiesību pēc savas iniciatīvas uzņemties starpnieka lomu attiecībā uz filiāļu atzīšanu par nozīmīgām un iestādes specifisko prudenciālo prasību noteikšanu saskaņā ar šo direktīvu. Tomēr, lai minētajās delikātajās jomās veicinātu koordināciju un stiprinātu saskaņotu uzraudzības praksi, kompetentajām iestādēm domstarpību gadījumā vajadzētu būt iespējai procesa agrīnā stadijā izmantot EBI starpniecību. Šādai agrīnai EBI starpniecībai vajadzētu palīdzēt atrisināt domstarpības.
(12)
Lai aizsargātu noguldījumus un radītu vienādus konkurences apstākļus starp kredītiestādēm, kredītiestāžu uzraudzības koordinēšanas pasākumiem būtu jāattiecas uz visām kredītiestādēm. Tomēr būtu atbilstīgi jāņem vērā objektīvās atšķirības to statūtos un mērķos, kā noteikts valsts tiesību aktos.
(13)
Lai nodrošinātu labi funkcionējošu iekšējo tirgu, uzņēmējdarbības veikšanai un kredītiestāžu pārrobežu grupu darbības vadīšanai ir nepieciešama pārredzama, paredzama un saskaņota uzraudzības prakse un lēmumi. Tādēļ EBI būtu jāpastiprina uzraudzības prakses saskaņošana. Uzraudzības procesiem un lēmumiem nevajadzētu traucēt iekšējā tirgus darbību attiecībā uz brīvu kapitāla apriti. Uzraudzības kolēģijām būtu jānodrošina kopīga un saskaņota darba programma, un saskaņoti uzraudzības lēmumi. Piederības dalībvalstu un uzņēmēju dalībvalstu kompetento iestāžu sadarbība būtu jāpastiprina, uzlabojot pārredzamību un informācijas apmaiņu.
(14)
Tādēļ pasākumu piemērošanas jomai vajadzētu būt iespējami plašai, aptverot visas iestādes, kuru darījumdarbība ir pieņemt no sabiedrības atmaksājamus naudas līdzekļus vai nu kā noguldījumus, vai kā citādi, piemēram, pastāvīgi emitējot obligācijas un citus līdzīgus vērtspapīrus, kā arī piešķirt kredītus savā vārdā. Būtu jāparedz izņēmumi attiecībā uz dažām kredītiestādēm, kam šo direktīvu nepiemēro. Šai direktīvai nevajadzētu ietekmēt tādu attiecīgās valsts tiesību aktu piemērošanu, kuri paredz īpašas papildu atļaujas, kas kredītiestādēm ļauj veikt īpašas darbības vai īpašas operācijas.
(15)
Ir lietderīgi īstenot saskaņošanu, kas ir nepieciešama un pietiekama, lai nodrošinātu atļauju piešķiršanas un prudenciālās uzraudzības sistēmu savstarpēju atzīšanu, padarot iespējamu vienotas visā Savienībā atzītas atļaujas piešķiršanu un piederības dalībvalsts prudenciālās uzraudzības principa piemērošanu.
(16)
Savstarpējas atzīšanas princips un piederības dalībvalsts uzraudzības princips paredz, ka dalībvalstu kompetentām iestādēm būtu jāatsaka atļaujas piešķiršana vai jāatsauc piešķirtā atļauja, ja tādi faktori kā darbības programmas saturs, darbību veikšanas ģeogrāfiskais sadalījums vai faktiskā darbība skaidri norāda, ka kredītiestāde izvēlējusies kādas dalībvalsts tiesību sistēmu, lai izvairītos no stingrākiem standartiem, kas ir spēkā citā dalībvalstī, kuras teritorijā tā plāno veikt vai veic lielāko daļu darbības. Ja šādu skaidru norāžu nav, bet banku grupas sabiedrību kopējo aktīvu lielākā daļa atrodas citā dalībvalstī, kuras kompetentās iestādes veic konsolidēto uzraudzību, tad konsolidētās uzraudzības kompetence būtu jāmaina tikai ar minēto kompetento iestāžu piekrišanu.
(17)
Kompetentajām iestādēm nevajadzētu kādai kredītiestādei piešķirt vai saglabāt atļauju, kad starp minēto kredītiestādi un citām fiziskām vai juridiskām personām ir tāda veida ciešas attiecības, kas liedz efektīvi īstenot to uzraudzības uzdevumus. Kredītiestādēm, kuras jau saņēmušas atļauju, būtu jāpakļaujas kompetento iestāžu prasībām arī attiecībā uz šādām ciešām attiecībām.
(18)
Norāde par to, ka uzraudzības iestādes efektīvi īsteno savus uzraudzības uzdevumus, attiecas uz konsolidēto uzraudzību, kas būtu jāīsteno attiecībā uz kredītiestādi un ieguldījumu brokeru sabiedrību, ja Savienības tiesību akti paredz šāda veida uzraudzību. Šādos gadījumos valsts iestādēm, kam iesniegts atļaujas pieteikums, vajadzētu būt iespējai noteikt valsts iestādes, kuru kompetencē ir veikt šīs kredītiestādes un ieguldījumu brokeru sabiedrības konsolidēto uzraudzību.
(19)
Kredītiestādēm, kam atļaujas piešķirtas to piederības dalībvalstīs, vajadzētu būt tiesībām dažas vai visas to darbību sarakstā, uz kurām attiecas savstarpēja atzīšana, minētās darbības veikt visā Savienībā, dibinot filiāles vai sniedzot pakalpojumus.
(20)
Ir lietderīgi savstarpēju atzīšanu attiecināt uz minētajām darbībām, ko veic finanšu iestādes, kuras ir kredītiestāžu meitasuzņēmumi, ja uz šādiem meitasuzņēmumiem attiecas konsolidētā uzraudzība, ko īsteno attiecībā uz to mātesuzņēmumiem, un tās ievēro noteiktus stingrus nosacījumus.
(21)
Uzņēmējai dalībvalstij no sabiedrībām, kam nav piešķirta kredītiestādes atļauja piederības dalībvalstīs, sakarā ar tiesību veikt uzņēmējdarbību un brīvību sniegt pakalpojumus īstenošanu un attiecībā uz darbībām, kuras nav minētās to darbību sarakstā, uz kurām attiecas savstarpēja atzīšana, vajadzētu būt iespējai prasīt, lai tiek ievēroti tās normatīvo aktu specifiskie noteikumi, ja, no vienas puses, šādi noteikumi jau nav paredzēti Regulā (ES) Nr. 575/2013, ir saderīgi ar Savienības tiesībām un paredzēti vispārējā labuma aizsardzībai un, no otras puses, ja tādi paši noteikumi neattiecas uz šādām sabiedrībām vai šādām darbībām atbilstīgi to piederības dalībvalsts normatīvajiem aktiem.
(22)
Papildus Regulai (ES) Nr. 575/2013, kas paredz tieši piemērojamas prudenciālas prasības kredītiestādēm un ieguldījumu brokeru sabiedrībām, dalībvalstīm būtu jānodrošina, ka darbības, uz kurām attiecas savstarpējā atzīšana, var veikt bez šķēršļiem tāpat kā piederības dalībvalstī, ar noteikumu, ka tās nav pretrunā noteikumiem, kas sargā vispārējo labumu uzņēmējā dalībvalstī.
(23)
Noteikumiem, kas reglamentē tādu kredītiestāžu filiāles, kuru galvenie biroji ir trešā valstī, visās dalībvalstīs vajadzētu būt vienādiem. Svarīgi paredzēt, ka šādi noteikumi nav labvēlīgāki par noteikumiem, kas attiecas uz citu dalībvalstu kredītiestāžu filiālēm. Savienībai vajadzētu spēt slēgt ar trešām valstīm nolīgumus, kas nodrošinātu to, ka piemēro tādus noteikumus, kuri šādām filiālēm nodrošina vienādus apstākļus visā tās teritorijā. Trešās valstīs atļauju saņēmušu kredītiestāžu filiālēm nevajadzētu būt tiesībām brīvi sniegt pakalpojumus vai brīvi veikt uzņēmējdarbību dalībvalstīs, kas nav tās, kurās tās veic uzņēmējdarbību.
(24)
Būtu jānoslēdz nolīgumi starp Savienību un trešām valstīm, lai ļautu praktiski īstenot konsolidēto uzraudzību pēc iespējas lielākā ģeogrāfiskā apgabalā.
(25)
Par kredītiestādes finanšu stabilitātes un jo īpaši tās maksātspējas konsolidētu uzraudzību būtu jāatbild tās piederības dalībvalstij. Savienības banku grupu uzraudzība būtu jāveic, cieši sadarbojoties piederības un uzņēmējas dalībvalsts kompetentajām iestādēm.
(26)
Uzņēmēju dalībvalstu kompetentajām iestādēm vajadzētu būt pilnvarām katrā atsevišķā gadījumā veikt tādu darbību pārbaudes uz vietas un inspekcijas, kuras iestāžu filiāles veic to teritorijā, kā arī pieprasīt filiālei informāciju par tās darbību un informāciju statistikas datu apkopošanas, informatīviem vai uzraudzības mērķiem, ja uzņēmēja dalībvalsts to uzskata par vajadzīgu finanšu sistēmas stabilitātes nolūkiem.
(27)
Uzņēmējas dalībvalsts kompetentajām iestādēm būtu jāiegūst informācija par to teritorijā īstenotajām darbībām. Uzraudzības pasākumi būtu jāveic piederības dalībvalsts kompetentajām iestādēm, ja vien uzņēmējas dalībvalsts kompetentajām iestādēm nav jāveic piesardzības ārkārtas pasākumi.
(28)
Lai iekšējais banku pakalpojumu tirgus darbotos vienmērīgi, ir vajadzīgas ne vien tiesību normas, bet arī dalībvalstu kompetento iestāžu cieša un regulāra sadarbība, kā arī to piemērotās reglamentācijas un uzraudzības prakses konverģences būtiska uzlabošana. Šajā nolūkā atsevišķu kredītiestāžu problēmu izskatīšanai un savstarpējai informācijas apmaiņai vajadzētu notikt ar EBI starpniecību. Šai savstarpējās informēšanas procedūrai nekādā gadījumā nebūtu jāaizstāj divpusējā sadarbība. Uzņēmējas dalībvalsts kompetentajām iestādēm vienmēr vajadzētu būt tiesīgām ārkārtas stāvoklī - gan pēc pašu iniciatīvas, gan pēc piederības dalībvalsts iniciatīvas - pārbaudīt, vai to kredītiestāžu darbība, kas veic uzņēmējdarbību to teritorijā, atbilst attiecīgajiem tiesību aktiem un pareiziem administratīvajiem un grāmatvedības organizācijas principiem, kā arī pietiekamai iekšējai kontrolei.
(29)
Ir lietderīgi ļaut savā starpā apmainīties ar informāciju kompetentajām iestādēm un iestādēm vai struktūrām, kuras saskaņā ar savu uzdevumu palīdz nostiprināt finanšu sistēmas stabilitāti. Lai saglabātu nosūtītās informācijas konfidencialitāti, šīs informācijas adresātu sarakstam vajadzētu būt stingri ierobežotam.
(30)
Konkrēta uzvedība, piemēram, krāpšana vai uz iekšējo informāciju balstīta tirdzniecība, var ietekmēt finanšu sistēmas stabilitāti un integritāti. Būtu jāprecizē nosacījumi, saskaņā ar kuriem šādos gadījumos ir atļauta informācijas apmaiņa.
(31)
Ja ir noteikts, ka informāciju var izpaust vienīgi tad, kad to nepārprotami atļāvušas kompetentās iestādes, kompetentajām iestādēm vajadzētu būt tiesīgām pakļaut atļaujas piešķiršanu stingriem nosacījumiem.
(32)
Būtu jāatļauj informācijas apmaiņa starp kompetentajām iestādēm un centrālajām bankām un citām struktūrām ar līdzīgām funkcijām monetāro iestāžu statusā, un, ja tas attiecīgā gadījumā ir nepieciešams prudenciālās uzraudzības vajadzībām, aizsardzības un noregulējuma nolūkā attiecībā uz finansiālās grūtībās nonākušām iestādēm un ārkārtas situācijās, citām valsts sektora iestādēm un centrālās valdības pārvaldes iestāžu nodaļām, kas atbild par tiesību aktu izstrādi attiecībā uz kredītiestāžu, finanšu iestāžu, ieguldījumu pakalpojumu un apdrošināšanas sabiedrību uzraudzību, un valsts sektora iestādēm, kas atbild par maksājumu sistēmu uzraudzību.
(33)
Nolūkā stiprināt iestāžu prudenciālo uzraudzību un iestāžu klientu aizsardzību, revidentiem vajadzētu būt pienākumam tūlīt informēt kompetentās iestādes, ja viņi, pildot savus uzdevumus, konstatējuši faktus, kas varētu nopietni ietekmēt kādas iestādes finanšu stāvokli vai administratīvo un grāmatvedības organizāciju. Šā paša iemesla dēļ dalībvalstīm būtu arī jāparedz, ka šo pienākumu piemēro visos gadījumos, kad revidents šādus faktus konstatē, pildot savu uzdevumu sabiedrībā, kam ir ciešas attiecības ar kādu iestādi. Revidentu pienākums attiecīgos gadījumos darīt zināmus kompetentajām iestādēm tādus faktus un lēmumus par kādu iestādi, kurus tie konstatē, pildot savu uzdevumu kādā nefinanšu sabiedrībā, pats par sevi nedrīkstētu mainīt ne šajā sabiedrībā veicamā uzdevuma būtību, ne to, kā viņiem būtu jāveic savi uzdevumi šajā sabiedrībā.
(34)
Šīs direktīvas un Regulas (ES) Nr. 575/2013 mērķis ir nodrošināt iestāžu maksātspēju. Ja par spīti maksātspējas prasībām tomēr izceļas krīze, ir nepieciešams nodrošināt, ka iestādes pienācīgā veidā var noregulēt, ierobežojot negatīvo ietekmi uz reālo ekonomiku un novēršot nepieciešamību iesaistīt nodokļu maksātājus. Minētajam nolūkam, kamēr nav panākta lielāka koordinācija Savienības līmenī, EBI vajadzētu saskaņā ar Regulu (ES) Nr. 1093/2010 izvērtēt un koordinēt ierosmes par sanācijas un noregulējuma plāniem, lai minētajā jomā veicinātu konverģenci. EBI vajadzētu būt pilnīgi informētai par sanāksmēm, kas attiecas uz sanācijas un noregulējuma plāniem, pirms tādu sanāksmju organizēšanas, un tai vajadzētu būt tiesīgai piedalīties šādās sanāksmēs. Dažu dalībvalstu valsts iestādes jau ir ieviesušas pienākumus iestādēm un valsts iestādēm sagatavot sanācijas un noregulējuma plānus. Tāpēc ir lietderīgi, pieprasīt iestādēm šajā sakarā sadarboties ar valsts iestādēm. Kad tiek izstrādāts sanācijas vai noregulējuma plāns, EBI saskaņā ar Regulu (ES) Nr. 1093/2010 vajadzētu palīdzēt un aktīvi piedalīties efektīvu un saskaņotu sanācijas un noregulējuma plānu izstrādē un koordinēšanā. Prioritāte būtu jāpiešķir plāniem, kas aptver sistēmiski nozīmīgas iestādes.
(35)
Lai nodrošinātu, ka iestādes, personas, kas faktiski kontrolē iestādes uzņēmējdarbību, un iestāžu vadības struktūru locekļi pilda pienākumus, kuri izriet no šīs direktīvas un no Regulas (ES) Nr. 575/2013, un lai nodrošinātu vienādus apstākļus visā Savienībā, dalībvalstīm būtu jānosaka iedarbīgi, samērīgi un atturoši administratīvie sodi un citi administratīvie pasākumi. Tāpēc administratīvajiem sodiem un citiem administratīvajiem pasākumiem, ko nosaka dalībvalstis, būtu jāatbilst konkrētām pamatprasībām attiecībā uz adresātiem, kritērijiem, kas ņemami vērā to piemērošanā, publicēšanā, galvenajām sankciju noteikšanas pilnvarām un administratīvo naudas sodu līmeņiem.
(36)
It sevišķi kompetentajām iestādēm vajadzētu būt tiesīgām noteikt pietiekami lielus administratīvos naudas sodus, kas atsvērtu paredzamos ieguvumus un spētu atturēt no pienākumu nepildīšanas pat lielākās iestādes un to vadītājus.
(37)
Lai nodrošinātu administratīvo sodu vai citu administratīvo pasākumu konsekventu piemērošanu visās dalībvalstīs, nosakot administratīvo sodu vai citu administratīvo pasākumu veidu un administratīvo naudas sodu līmeni, dalībvalstīm būtu jānodrošina, ka kompetentās iestādes ņem vērā visus attiecīgos apstākļus.
(38)
Lai nodrošinātu administratīvo sodu atturošu ietekmi, tie parasti būtu jāpublicē, izņemot konkrētos, precīzi noteiktos apstākļos.
(39)
Lai novērtētu vadības struktūras direktoru un locekļu labo reputāciju, ir vajadzīga efektīva informācijas apmaiņas sistēma, kurā EBI, ievērojot dienesta slepenību un datu aizsardzības prasības, vajadzētu būt tiesīgai uzturēt centrālu datubāzi, kurā būtu sīkāk izklāstīti administratīvie sodi vai citi administratīvie pasākumi, tostarp jebkādas to pārsūdzības, un šī datubāze būtu pieejama vienīgi kompetentajām iestādēm. Jebkurā gadījumā, ar informāciju par spriedumiem krimināllietās vajadzētu apmainīties saskaņā ar Padomes Pamatlēmumu 2009/315/TI (7) un Lēmumu 2009/316/TI (8), kā tie transponēti valsts tiesību aktos, un saskaņā ar citiem attiecīgajiem valsts tiesību aktu noteikumiem.
(40)
Lai atklātu iespējamos to valsts noteikumu pārkāpumus, ar kuriem transponē šo direktīvu un Regulu (ES) Nr. 575/2013, kompetentajām iestādēm vajadzētu būt nepieciešamajām izmeklēšanas pilnvarām un būtu jāizveido efektīvi mehānismi, kas mudinātu ziņot par iespējamiem vai faktiskiem pārkāpumiem. Minētajiem mehānismiem nebūtu jāskar apsūdzētā tiesības uz aizstāvību.
(41)
Šai direktīvai būtu jāparedz administratīvi sodi un citi administratīvi pasākumi, lai nodrošinātu iespējami lielāku darbības tvērumu attiecībā uz pārkāpumu, un lai palīdzētu novērst turpmākus pārkāpumus, neatkarīgi no tā, vai valsts tiesību aktos tie kvalificēti kā administratīvs sods vai kā cits administratīvs pasākums. Dalībvalstīm vajadzētu būt iespējai noteikt citas papildus sankcijas un augstākus administratīvo naudas sodu līmeņus, nekā ir paredzēts šajā direktīvā.
(42)
Šai direktīvai nebūtu jāskar nekādi dalībvalstu tiesību noteikumi saistībā ar kriminālsodiem.
(43)
Dalībvalstīm būtu jānodrošina, ka kredītiestāžu un ieguldījumu brokeru sabiedrību rīcībā ir iekšējais kapitāls, kas pēc kvantitātes, kvalitātes un sadales ir piemērots riskiem, kuriem tās ir pakļautas vai varētu tikt pakļautas. Tāpēc dalībvalstīm būtu jānodrošina, ka kredītiestādes un ieguldījumu brokeru sabiedrības izstrādā stratēģijas un procesus to iekšējā kapitāla pietiekamības novērtēšanai un uzturēšanai.
(44)
Kompetentajām iestādēm būtu jāuztic atbildība par to, lai iestādēs būtu laba darba organizācija un pietiekams pašu kapitāls, ņemot vērā riskus, kuriem iestādes ir pakļautas vai varētu tikt pakļautas.
(45)
Nolūkā nodrošināt, ka iestādes, kas darbojas vairākās dalībvalstīs, netiek nesamērīgi apgrūtinātas tāpēc, ka atsevišķas dalībvalsts kompetentās iestādes turpina pildīt savus atļauju piešķiršanas un uzraudzības pienākumus, svarīgi ir būtiski uzlabot kompetento iestāžu sadarbību. EBI būtu jāatvieglo un jāveicina šāda sadarbība.
(46)
Lai nodrošinātu vispusīgu tirgus disciplīnu visā Savienībā, kompetentajām iestādēm ir lietderīgi publicēt informāciju par kredītiestāžu un ieguldījumu brokeru sabiedrību darījumdarbības īstenošanu. Šādai informācijai vajadzētu būt pietiekamai, lai varētu salīdzināt dalībvalstu dažādo kompetento iestāžu pieņemtās pieejas un papildināt Regulā (ES) Nr. 575/2013 noteiktās prasības attiecībā uz tehniskas informācijas izpaušanu, ko īsteno iestādes.
(47)
Konsolidēta iestāžu uzraudzība ir vērsta uz iestāžu noguldītāju un ieguldītāju interešu aizsardzību un finanšu sistēmas stabilitātes nodrošināšanu. Lai konsolidētā uzraudzība būtu efektīva, tā būtu jāpiemēro visām banku grupām, arī tām, kuru mātesuzņēmumi nav kredītiestādes un ieguldījumu brokeru sabiedrības. Dalībvalstīm būtu jānodrošina kompetentajām iestādēm nepieciešamie juridiskie instrumenti, lai tās varētu veikt šādu uzraudzību.
(48)
Attiecībā uz grupām ar diversificētu darbību, kurās mātesuzņēmumi kontrolē vismaz vienu meitasuzņēmumu, kompetentajām iestādēm būtu jāspēj izvērtēt katras šādā grupā ietilpstošas kredītiestādes un ieguldījumu brokeru sabiedrības finanšu stāvokli. Kompetentajām iestādēm vismaz vajadzētu būt līdzekļiem, lai no visām grupas sabiedrībām iegūtu informāciju, kas vajadzīga šo iestāžu funkciju veikšanai. Būtu jāizveido sadarbība starp iestādēm, kuras ir atbildīgas par dažādu finanšu sektoru uzraudzību, attiecībā uz sabiedrību grupām, kas veic dažādas finanšu darbības.
(49)
Dalībvalstīm vajadzētu būt tiesīgām atteikt vai anulēt kredītiestādes atļauju gadījumos, kad tās uzskata, ka atsevišķas grupas struktūras ir nepiemērotas banku darbības veikšanai tāpēc, ka šādas struktūras nevar efektīvi uzraudzīt. Šajā sakarā, lai nodrošinātu kredītiestāžu pārdomātu un piesardzīgu vadību, kompetentajām iestādēm būtu jāpiešķir nepieciešamās pilnvaras. Lai nodrošinātu ilgtspējīgu un daudzveidīgu Savienības banku pakalpojumu kultūru, kura pirmām kārtam kalpo Savienības iedzīvotāju interesēm, būtu jāveicina maza apmēra banku darbības, tādas kā kredītapvienību un kooperatīvo banku darbības.
(50)
Kompetento iestāžu pilnvarojumā pienācīgā veidā būtu jāpievērš uzmanība Savienības aspektam. Tādēļ kompetentajām iestādēm būtu pienācīgi jāapsver savu pieņemto lēmumu ietekme ne tikai uz savas dalībvalsts finanšu sistēmas stabilitāti, bet arī uz visu pārējo attiecīgo dalībvalstu finanšu sistēmas stabilitāti. Ja tas paredzēts attiecīgās valsts tiesību aktos, šim principam būtu jāveicina finanšu stabilitāte Savienībā un tam nevajadzētu kompetentajām iestādēm uzlikt juridisku pienākumu sasniegt konkrētu rezultātu.
(51)
Finanšu krīze parādīja saikni starp banku sektoru un "ēnu banku darbībām". Nelielā apmērā ēnu banku darbības palīdz nošķirt risku no banku sektora, un līdz ar to tā nerada iespējamu negatīvu ietekmi uz nodokļu maksātājiem un sistēmisku ietekmi. Tomēr - lai nodrošinātu finanšu sistēmas stabilitāti, ir nepieciešama labāka izpratne par ēnu banku darbībām un to saikni ar finanšu sektora sabiedrībām, stingrāks regulējums pārredzamības nodrošināšanai, sistēmiskā riska mazināšana un jebkādas nepareizas prakses izskaušana. Daļu no tā var nodrošināt iestāžu papildu pārskati, tomēr ir nepieciešams arī īpašs jauns regulējums.
(52)
Lai atgūtu Savienības iedzīvotāju uzticību finanšu sektoram, ļoti svarīga ir lielāka pārredzamība attiecībā uz iestāžu darbību un jo īpaši attiecībā uz gūto peļņu, samaksātajiem nodokļiem un saņemtajām subsīdijām. Tādēļ obligātu pārskatu sniegšanu minētajā jomā var uzskatīt par svarīgu sastāvdaļu iestāžu korporatīvajā atbildībā pret ieinteresētajām personām un sabiedrību.
(53)
Vairāku iestāžu korporatīvās pārvaldības nepilnības ir veicinājušas pārmērīgu un nepārdomātu riska uzņemšanos banku nozarē, kas ir novedusi pie atsevišķu iestāžu maksātnespējas un sistēmiskām problēmām dalībvalstu un pasaules mērogā. Ļoti vispārīgās tiesību aktu normas par iestāžu pārvaldību un korporatīvās pārvaldības sistēmas būtiskas daļas nesaistošais raksturs, kas pamatojas galvenokārt uz brīvprātīgi piemērojamiem rīcības kodeksiem, pietiekami neveicināja iestāžu pareizas korporatīvās pārvaldības prakses efektīvu īstenošanu. Dažos gadījumos efektīvu kontroles un līdzsvara pasākumu trūkums iestādēs radīja pārvaldības lēmumu pieņemšanas efektīvas pārraudzības trūkumu, kas sekmēja īstermiņa un pārmērīgi riskantas pārvaldības stratēģijas. Kompetento iestāžu neskaidrā loma iestāžu korporatīvās pārvaldības sistēmu pārraudzīšanā neļāva veikt pietiekamu iekšējās pārvaldības procesu efektivitātes uzraudzību.
(54)
Lai novērstu kaitīgo ietekmi, ko var radīt nepilnīgi izstrādāti korporatīvās pārvaldības kārtība attiecībā uz pareizu riska pārvaldību, dalībvalstīm būtu jāievieš principi un standarti, lai nodrošinātu, ka vadības struktūras veic efektīvu pārraudzību, veicinātu pareizu riska kultūru visos iestāžu līmeņos un ļautu kompetentajām iestādēm uzraudzīt iekšējās pārvaldības kārtības piemērotību. Minētie principi un standarti būtu jāpiemēro, ņemot vērā kredītiestāžu un ieguldījumu brokeru sabiedrību darbības veidu, mērogu un sarežģītību. Dalībvalstīm būtu jāspēj piemērot korporatīvās pārvaldības principus un standartus papildus tiem, kas prasīti šajā direktīvā.
(55)
Dalībvalstīs tiek izmantotas dažādas pārvaldības struktūras. Pārsvarā tiek izmantotas vienlīmeņa vai divlīmeņu pārvaldes struktūras. Ar šajā direktīvā izmantotajām definīcijām ir paredzēts ietvert visas pastāvošās struktūras, nedodot priekšroku kādai atsevišķai struktūrai. Definīcijas ir vienīgi funkcionālas, lai paredzētu noteikumus ar mērķi panākt konkrētu rezultātu neatkarīgi no valsts uzņēmējdarbības tiesībām, ko kādai iestādei piemēro katrā dalībvalstī. Tādēļ minētajām definīcijām nebūtu jāietekmē kompetenču vispārējo piešķiršanu saskaņā ar valsts uzņēmējdarbības tiesībām.
(56)
Ar jēdzienu "vadības struktūra" būtu jāsaprot struktūra, kas veic izpildes un uzraudzības funkcijas. Vadības struktūru pilnvaras un uzbūve katrā dalībvalstī ir atšķirīgas. Dalībvalstīs, kurās vadības struktūrai ir tikai viens līmenis, vadības un uzraudzības uzdevumus parasti veic viena struktūra. Dalībvalstīs ar divlīmeņu sistēmu uzraudzības funkciju veic atsevišķa uzraudzības padome, kurai nav izpildfunkciju, savukārt izpildfunkciju veic atsevišķa valde, kura atbild par sabiedrības ikdienas vadību. Līdz ar to dažādām vadības struktūras vienībām tiek uzticēti atšķirīgi uzdevumi.
(57)
To vadības struktūras locekļu uzdevumiem, kuriem iestādē nav izpildfunkciju, vajadzētu ietvert iestādes stratēģijas konstruktīvu vērtēšanu, tādējādi veicinot tās attīstību, rūpīgu sekošanu tam, kā vadība sasniedz saskaņotos mērķus, pārliecināšanos, ka finanšu informācija ir pareiza un ka finanšu kontroles mehānismi un riska pārvaldības sistēmas ir stabilas un aizsardzību nodrošinošas, iestādes atalgojuma politikas izstrādes un īstenošanas rūpīgu izvērtēšanu, kā arī objektīvu viedokļu sniegšanu par resursiem, personāla iecelšanu un rīcības noteikumiem.
(58)
Lai efektīvi pārraudzītu vadības pasākumus un lēmumus, iestādes vadības struktūrai būtu jāvelta pietiekami ilgs laiks, lai tā varētu veikt savas funkcijas un spētu izprast iestādes uzņēmējdarbību, tās galvenos riskus, kā arī uzņēmējdarbības un riska stratēģijas nozīmi. Savienojot pārāk daudzus vadošos amatus, vadības struktūras loceklim nebūtu iespējams veltīt pietiekamu laiku minēto pārraudzības uzdevumu veikšanai. Tāpēc būtu jāierobežo iestādes vadības struktūras locekļa vadošo amatu skaits, ko tas vienlaicīgi var ieņemt dažādās vienībās. Tomēr šāda ierobežojuma piemērošanā nebūtu jāņem vērā vadošie amati organizācijās, kam nav galvenokārt komerciāli mērķi, piemēram, bezpeļņas vai labdarības organizācijas.
(59)
Ieceļot vadības struktūras locekļus, iestādes akcionāriem vai dalībniekiem būtu jāapsver, vai kandidātiem ir zināšanas, kvalifikācijas un prasmes, kas vajadzīgas, lai uzturētu pienācīgu un piesardzīgu iestādes pārvaldību. Minētie principi būtu jāpiemēro, un tiem būtu jāizpaužas pārredzamās un atklātās iecelšanas procedūrās attiecībā uz vadības struktūras locekļiem.
(60)
To, ka vadības struktūras pietiekami neuzrauga vadības lēmumus, var daļēji skaidrot ar grupas domāšanas tendenci. Šo tendenci inter alia izraisa tas, ka vadības struktūru sastāvā trūkst daudzveidības. Tāpēc, lai sekmētu neatkarīgus viedokļus un lēmumu kritisku apstrīdēšanu, pārstāvjiem iestāžu vadības struktūrās vajadzētu būt pietiekami dažādiem tādā ziņā kā vecums, dzimums, ģeogrāfiskā izcelsme un izglītība un profesionālā kvalifikācija, lai būtu pārstāvēti dažādi uzskati un pieredze. Lai nodrošinātu sabiedrības atbilstošu atspoguļojumu, īpaši liela nozīme ir dzimumu līdzsvaram. Konkrēti, iestādēm, kas neatbilst pārstāvības slieksnim, kurš noteikts nepietiekami pārstāvētajam dzimumam, būtu prioritārā kārtā atbilstoši jārīkojas. Par daudzveidību veicinošu faktoru varētu uzskatīt arī iestādes darba ņēmēju pārstāvību vadības struktūrās, nodrošinot būtisku papildu dimensiju un patiesas zināšanas par iestāžu iekšējo darbību. Daudzveidīgākas vadības struktūras varētu efektīvāk pārraudzīt vadību un tādējādi veicināt iestāžu riska pārraudzības un noturības uzlabošanos. Tāpēc daudzveidībai vajadzētu būt vienam no vadības struktūru veidošanas kritērijiem. Daudzveidībai vajadzētu daudz plašāk pievērsties arī iestāžu politikā attiecībā uz pieņemšanu darbā. Šādai politikai vajadzētu, piemēram, mudināt iestādes izraudzīties kandidātus no iepriekšējās atlases sarakstiem, kuros ir iekļauti abi dzimumi.
(61)
Lai uzlabotu atbilstību tiesību aktiem un korporatīvo pārvaldību, dalībvalstīm būtu jāizveido efektīvi un uzticami mehānismi, kas veicinātu ziņošanu kompetentajām iestādēm par tādu valsts noteikumu iespējamiem un esošajiem pārkāpumiem, ar kuriem transponē šo direktīvu un Regulu (ES) Nr. 575/2013. Darba ņēmēji, kas ziņo par pārkāpumiem, kuri izdarīti to iestādēs, būtu pilnīgi jāaizsargā.
(62)
Atalgojuma politika, kas veicina pārmērīga riska uzņemšanos, var kaitēt pareizai un efektīvai kredītiestāžu un ieguldījumu brokeru sabiedrību riska pārvaldībai. G20 valstis apņēmās īstenot Finanšu stabilitātes padomes (FSP) pareizas atalgojuma prakses principus un īstenošanas standartus, kas novērš nepilnīgi izstrādāto atalgojuma shēmu varbūtējo kaitīgo ietekmi uz pareizu riska pārvaldību un kontroli pār risku, ko uzņemas fiziskas personas. Šīs direktīvas mērķis ir īstenot starptautiskus principus un standartus Savienības līmenī, uzliekot kredītiestādēm un ieguldījumu brokeru sabiedrībām skaidri noteiktu pienākumu izveidot un uzturēt tādu atalgojuma politiku un praksi, kas atbilst efektīvas riska pārvaldības principiem, tām personāla kategorijām, kuru profesionālā darbība būtiski ietekmē kredītiestāžu un ieguldījumu brokeru sabiedrību riska profilu.
(63)
Lai nodrošinātu, ka iestādēs ir pareiza atalgojuma politika, ir lietderīgi noteikt skaidrus pārvaldības un atalgojuma politikas struktūras principus. Jo īpaši atalgojuma politika būtu jāpielāgo kredītiestādes un ieguldījumu brokeru sabiedrības gatavībai uzņemties risku, vērtībām un ilgtermiņa interesēm. Šajā nolūkā uz izpildi balstītā atalgojuma komponenta novērtējums būtu jābalsta uz ilgtermiņa rezultātiem, un tajā būtu jāņem vērā ar šiem rezultātiem saistītais pašreizējais un nākotnes risks.
(64)
Apsverot mainīga atalgojuma politiku, būtu jāievēro atšķirība starp fiksētu atalgojumu, kas aptver maksājumus, proporcionālas un regulāras pensiju iemaksas vai piemaksas (ja attiecībā uz šādām piemaksām neņem vērā nekādus no izpildījuma kritērijus), no vienas puses, un mainīgu atalgojumu, kas aptver papildu maksājumus, vai piemaksas atkarībā no izpildījuma vai - izņēmuma apstākļos - citas līgumiskus elementus, izņemot tās, kas ir daļa no ierastām nodarbinātības paketēm (piemēram, veselības aprūpe, bērnu aprūpes iestādes vai proporcionālas regulāras pensiju iemaksas) no otras puses. Būtu jāietver gan monetāri, gan nemonetāri labumi.
(65)
Jebkurā gadījumā, lai izvairītos no pārmērīga riska, būtu jānosaka maksimālā proporcija starp kopējās atalgojuma summas nemainīgo un mainīgo daļu. Šajā sakarā ir lietderīgi noteiktu lomu paredzēt iestāžu akcionāriem, īpašniekiem vai dalībniekiem. Dalībvalstīm vajadzētu būt iespējai noteikt stingrākas prasības par attiecību starp kopējās atalgojuma summas nemainīgo un mainīgo daļu. Lai veicinātu to, ka par mainīgā atalgojuma komponentu izmanto kapitāla vai parāda instrumentus, kas ir maksājami ilgtermiņa atlikšanas kārtībā, dalībvalstīm ar noteiktiem ierobežojumiem vajadzētu būt iespējai ļaut iestādēm piemērot nosacītu diskonta likmi, kad tās aprēķina šādu instrumentu vērtību nolūkā piemērot maksimālo proporciju. Tomēr dalībvalstīm nevajadzētu būt pienākumam šādu iespēju nodrošināt, vai arī tām vajadzētu būt iespējai paredzēt, ka tā piemērojama zemākam kopējā mainīgā atalgojuma maksimālajam procentuālajam lielumam, nekā noteikts šajā direktīvā. Lai nodrošinātu saskaņotu un konsekventu pieeju, kas garantē vienlīdzīgus konkurences apstākļus visā iekšējā tirgū, EBI vajadzētu sniegt atbilstošas norādes par piemērojamo nosacīto diskonta likmi, kas jāizmanto.
(66)
Lai nodrošinātu atalgojuma politikas struktūras integrāciju iestādes riska pārvaldībā, vadības struktūrai būtu jāpieņem un regulāri jāpārskata piemērojamā atalgojuma politika. Šīs direktīvas atalgojuma noteikumiem būtu samērīgi jāatspoguļo atšķirības starp dažāda veida iestādēm atbilstoši to lielumam, iekšējai organizācijai, ņemot vērā to darbības veidu, mērogu un sarežģītību. Jo īpaši dažiem ieguldījumu brokeru sabiedrību veidiem nebūtu samērīgi pieprasīt ievērot visus minētos principus.
(67)
Lai aizsargātu un sekmētu finanšu stabilitāti Savienībā un lai novērstu jebkādu iespējamu izvairīšanos no šajā direktīvā noteiktajām prasībām, kompetentajām iestādēm iestāžu atbilstība atalgojuma principiem un noteikumiem būtu jānodrošina konsolidētā veidā, tas ir, grupas, mātesuzņēmumu un meitasuzņēmumu līmeņos, tostarp filiālēs un meitasuzņēmumos, kas veic uzņēmējdarbību trešās valstīs.
(68)
Nepilnīgi izstrādāta atalgojuma politika un stimulu shēmas var nepieļaujami paaugstināt kredītiestāžu un ieguldījumu brokeru sabiedrību risku, tādēļ tās nekavējoties būtu jāuzlabo un, ja nepieciešams, būtu jāveic atbilstīgi koriģējoši pasākumi. Tādēļ ir lietderīgi nodrošināt, ka kompetentās iestādes ir pilnvarotas attiecīgajām iestādēm piemērot kvalitatīvus vai kvantitatīvus pasākumus, kuru mērķis ir risināt uzraudzības pārbaudē konstatētās problēmas atalgojuma politikas jomā.
(69)
Atalgojuma noteikumiem nebūtu jāskar LESD 153. panta 5. punktā garantēto pamattiesību pilnīga ievērošana, vispārējie valsts līgumu un darba tiesību principi, Savienības un valsts tiesību akti par akcionāru tiesībām un līdzdalību un attiecīgās iestādes vadības struktūru vispārējo atbildību, un attiecīgā gadījumā sociālo partneru tiesības slēgt un īstenot koplīgumus saskaņā ar valsts tiesību aktiem un tradīcijām.
(70)
Kredītriska un tirgus riska pašu kapitāla prasībām būtu jāpamatojas uz kredītreitingiem, ko izsniedz kredītreitingu aģentūras, kā tās definētas Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 1060/2009 (2009. gada 16. septembris) par kredītreitingu aģentūrām (9) 3. panta 1. punkta b) apakšpunktā („ārējiem kredītreitingiem”) tikai tiktāl, cik tas vajadzīgs. Tādēļ, ja kredītrisks ir būtisks, iestādēm parasti būtu jācenšas izmantot pieejas, kas balstītas uz iekšējiem reitingiem, vai iekšējos modeļus. Tomēr standartizētās pieejas, kuras paļaujas uz ārējiem kredītreitingiem, varētu izmantot tad, ja kredītrisks nav tik būtisks, un tas parasti attiecas uz gadījumiem, kad iesaistītas ne pārāk sarežģītas iestādes, nebūtiska riska darījumu kategorijas, vai situācijām, kurās iekšējo pieeju izmantošana būtu pārāk apgrūtinoša.
(71)
Direktīvas 2006/48/EK un 2006/49/EK ir viens no pīlāriem, uz kuriem balstījās pārmērīga paļaušanās uz ārējiem kredītreitingiem. Šajā direktīvā būtu jāņem vērā G20 sanāksmju secinājumi un FSP principi attiecībā uz paļaušanās uz ārējiem kredītreitingiem samazināšanu. Tādēļ pat pašu kapitāla prasību aprēķināšanā iestādes būtu jāmudina izmantot iekšējos reitingus, nevis ārējos kredītreitingus.
(72)
Būtu jāsamazina pārmērīga paļaušanās uz ārējiem kredītreitingiem un pakāpeniski jānovērš visas to izmantošanas automātiskās sekas. Tādēļ iestādēm būtu jāuzliek par pienākumu ieviest pienācīgus kredītu piešķiršanas kritērijus un noteikt ar kredītiem saistīto lēmumu pieņemšanas procedūras. Iestādēm vajadzētu būt iespējai minētajās procedūrās kā vienu no vairākiem faktoriem izmantot ārējos kredītreitingus, taču tām nevajadzētu paļauties vienīgi uz tiem vai paļauties uz tiem mehāniski.
(73)
Kredītreitingu aģentūras atzīšanai par ārējo kredītu novērtēšanas institūciju (ĀKNI) nevajadzētu vēl vairāk ierobežot piekļuvi tirgum, kurā jau dominē trīs uzņēmumi. EBI, dalībvalstu centrālajām bankām un ECB, nepadarot šo procesu vieglāku vai nepazeminot prasības, būtu jānodrošina, ka vairāk kredītreitingu aģentūru tiek atzītas par ĀKNI, lai atvērtu tirgu citiem uzņēmumiem.
(74)
Ņemot vērā to, cik plašs ir to pieeju klāsts, kuras piemēro iestādes, kas izmanto iekšējo modeļu pieejas, ir svarīgi, ka kompetentajām iestādēm un EBI ir skaidrs priekšstats par riska svērto aktīvu vērtību diapazonu un pašu kapitāla prasībām, kas izriet no līdzīgiem riska darījumiem saskaņā ar šādām pieejām. Lai to panāktu, iestādēm vajadzētu būt pienākumam sniegt kompetentajām iestādēm to iekšējo modeļu rezultātus, kurus piemēro EBI izstrādātiem etalona portfeļiem, kas aptver plašu riska darījumu klāstu. Pamatojoties uz saņemto informāciju, kompetentajām iestādēm vajadzētu veikt atbilstīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka vienu un to pašu risku darījumu rezultātu līdzības vai atšķirības ir pamatotas no pastāvošo risku viedokļa. Vispārīgāk runājot, kompetentajām iestādēm un EBI vajadzētu nodrošināt, ka, izvēloties starp iekšējā modeļa pieeju un standartizētu pieeju, netiek nepietiekami aprēķinātas pašu kapitāla prasības. Lai arī pašu kapitāla prasības operacionālajam riskam ir grūtāk lokalizēt atsevišķo riska darījumu līmenī un tāpēc ir piemēroti izslēgt šo risku kategoriju no kritēriju noteikšanas procesa, kompetentajām iestādēm tomēr vajadzētu sekot attīstībai iekšējo modeļu pieejās operacionālajam riskam, lai uzraudzītu izmantoto prakšu klāstu un uzlabotu uzraudzības pieejas.
(75)
Būtu jāveicina uz attiecībām balstītas kreditēšanas attīstība, kad uzticamības pārbaudes un riska novērtējuma kvalitātes uzlabošanas nolūkā izmanto ilgstošu biznesa attiecību ar klientiem laikā rūpīgi ievākto informāciju, nevis tāda kreditēšana, kas balstās tikai uz standartizētu informāciju un kredītreitingiem.
(76)
Attiecībā uz likviditātes uzraudzību atbildība būtu jāuzņemas piederības dalībvalstij, tiklīdz kļūs piemērojami detalizēti likviditātes seguma prasību kritēriji. Tādēļ, lai ieviestu uzraudzību, ko īsteno piederības dalībvalsts, līdz tam šajā nozarē būtu jāveic uzraudzības koordinēšana. Lai nodrošinātu efektīvu uzraudzību, piederības valsts un uzņēmējas dalībvalsts kompetentajām valsts iestādēm būtu jāturpina sadarboties likviditātes jomā.
(77)
Ja grupā vienas iestādes likvīdi aktīvi spriedzes apstākļos atbildīs cita grupas locekļa likviditātes vajadzībām, kompetentajām iestādēm vajadzētu būt iespējai atbrīvot iestādi no likviditātes seguma prasībām un tā vietā piemērot konsolidētas prasības.
(78)
Pasākumiem, kas īstenoti, pamatojoties uz šo direktīvu, nebūtu jāskar pasākumi, kas īstenoti saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2001/24/EK (2001. gada 4. aprīlis) par kredītiestāžu reorganizāciju un likvidāciju (10). Uzraudzības pasākumiem nebūtu jāizraisa diskriminācija dažādu dalībvalstu kreditoru starpā.
(79)
Ņemot vērā finanšu krīzi un procikliskos mehānismus, kas veicināja krīzes rašanos un saasināja tās sekas, FSP, Bāzeles Banku uzraudzības komiteja (BCBS) un G-20 valstis izdeva ieteikumus, lai mazinātu finanšu regulējuma procikliskās sekas. BCBS 2010. gada decembrī izdeva jaunus globālus normatīvos standartus par banku kapitāla pietiekamību (noteikumi ‘Bāzele III’), starp tiem arī noteikumus, kas paredz pienākumu uzturēt kapitāla saglabāšanas rezerves un pretcikliskās kapitāla rezerves.
(80)
Tāpēc ir lietderīgi prasīt kredītiestādēm un attiecīgajām ieguldījumu brokeru sabiedrībām papildus citām pašu kapitāla prasībām uzturēt kapitāla saglabāšanas rezerves un pretcikliskās kapitāla rezerves, lai nodrošinātu, ka tās ekonomiskās izaugsmes laikā uzkrāj pietiekamu kapitāla bāzi, lai varētu absorbēt zaudējumus spriedzes laikā. Pretcikliskās kapitāla rezerves būtu jāizveido, kad tiktu atzīts, ka kredītu un citu tādu kategoriju aktīvu kopīgais pieeaugums, kuriem ir būtiska ietekme uz šādu kredītiestāžu un ieguldījumu brokeru sabiedrību riska profilu, ir saistīts ar sistēmas mēroga riska palielināšanos, un tās izmantotu spriedzes periodos.
(81)
Lai nodrošinātu, ka pretcikliskās kapitāla rezerves pienācīgi atspoguļo pārmērīga kredītu pieauguma risku banku nozarē, kredītiestādēm un ieguldījumu brokeru sabiedrībām būtu jāaprēķina savai iestādei piemērotas rezerves, kuras atbilst to pretciklisko rezervju normas svērtajam vidējam rādītājam, ko piemēro valstīs, kurās šai iestādei ir kredītriska darījumi. Tādēļ katrai dalībvalstij būtu jāieceļ valsts iestāde, kas būtu atbildīga par to, lai reizi ceturksnī noteiktu pretciklisko rezervju normu šajā dalībvalstī veiktajiem riska darījumiem. Nosakot minēto rezervju normu, būtu jāņem vērā kredītu līmeņa pieaugums un kredīta attiecība pret IKP attiecīgajā dalībvalstī, kā arī visi citi mainīgie rādītāji, kas saistīti ar finanšu sistēmas stabilitātes apdraudējumu.
(82)
Lai veicinātu starptautisku konsekvenci saistībā ar pretciklisko rezervju normu noteikšanu, BCBS ir izstrādājusi metodiku, pamatojoties uz attiecību starp kredītu un IKP. Tā būtu jāizmanto kā kopīgs sākumpunkts attiecīgo valsts iestāžu lēmumiem par rezervju normām, bet tai nebūtu jāizraisa rezervju automātiska noteikšana vai jāparedz saistības norīkotajai iestādei. Rezervju normai būtu saprotami jāatspoguļo kredītu cikls un riski, kas saistīti ar pārmērīgu kredītu pieaugumu dalībvalstī, un būtu pienācīgi jāņem vērā attiecīgās valsts ekonomikas iezīmes.
(83)
Svarīgs elements, lai nodrošinātu to, ka kredītiestādes un ieguldījumu brokeru sabiedrības atjauno savus kapitāla līmeņus, darbojoties kapitāla rezervju robežās, ir mainīgā atalgojuma ierobežojumi. Kredītiestādēm un ieguldījumu brokeru sabiedrībām jau piemēro principu, ka piemaksām un diskrecionāriem mainīgā atalgojuma maksājumiem tiem darba ņēmējiem, kuru profesionālajai darbībai ir būtiska ietekme uz iestādes riska profilu, jābūt ilgtspējīgiem, ņemot vērā iestādes finansiālo situāciju. Lai nodrošinātu, ka iestāde laikus atjauno savu pašu kapitāla līmeni, ir lietderīgi saskaņot mainīgā atalgojuma un diskrecionāro pensijas pabalstu maksājumus ar iestādes peļņas situāciju jebkurā laikposmā, kad nav ievērota apvienoto rezervju prasība, ņemot vērā iestādes stāvokli ilgtermiņā.
(84)
Iestādēm būtu jānovērš un jākontrolē visi koncentrācijas riski, izmantojot rakstisku kārtību un procedūras. Ievērojot publiskā sektora riska darījumu būtību, koncentrācijas risku kontrolēšana ir efektīvāka nekā minēto riska darījumu riska svēršana, ņemot vērā to apjomu un grūtības pašu kapitāla prasību kalibrēšanā. Atbilstošā brīdī Komisijai būtu jāiesniedz ziņojums Eiropas Parlamentam un Padomei par jebkādām vēlamām izmaiņām koncentrācijas riska prudenciālajā režīmā.
(85)
Dalībvalstīm vajadzētu būt iespējai uzlikt par pienākumu konkrētām iestādēm papildus kapitāla saglabāšanas rezervēm un pretcikliskajām kapitāla rezervēm uzturēt sistēmiskā riska rezerves, lai novērstu un mazinātu ilgtermiņa necikliskus sistēmiskus vai makroprudenciālus riskus, uz kuriem neattiecas Regula (ES) Nr. 575/2013, ja pastāv finanšu sistēmas darbības traucējumu risks, kam var būt ievērojama negatīva ietekme uz finanšu sistēmu un reālo ekonomiku konkrētā dalībvalstī. Sistēmiskā riska rezervju norma būtu jāpiemēro visām iestādēm vai vienai vai vairākām minēto iestāžu apakšgrupām, ja iestādes savos uzņēmējdarbības darījumos uzrāda līdzīgus riska profilus.
(86)
Lai nodrošinātu konsekventu makrouzraudzības pārraudzību Savienībā, Eiropas Sistēmisko risku kolēģijai (ESRK) ir lietderīgi izstrādāt principus, kas ir pielāgoti Savienības ekonomikai, un ESRK vajadzētu būt atbildīgai par to piemērošanas uzraudzību. Šai direktīvai nevajadzētu kavēt ESRK īstenot jebkādu rīcību, ko tā uzskata par vajadzīgu saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 1092/2010 (2010. gada 24. novembris) par Eiropas Savienības finanšu sistēmas makrouzraudzību un Eiropas Sistēmisko risku kolēģijas izveidošanu (11).
(87)
Dalībvalstīm vajadzētu būt iespējai atzīt sistēmiskā riska rezervju normu, ko noteikusi cita dalībvalsts, un piemērot minēto rezervju normu iekšzemē atļauju saņēmušām iestādēm attiecībā uz riska darījumiem dalībvalstī, kura nosaka rezerves normu. Dalībvalstij, kura nosaka rezerves normu, vajadzētu būt iespējai arī lūgt ESRK izdot tādu ieteikumu, kā minēts Regulas (ES) Nr. 1092/2010 16. pantā, kas adresēts vienai vai vairākām dalībvalstīm, kuras spēj atzīt sistēmiskā riska rezerves normu, un kurā tām ieteikts šādi rīkoties. Šādam ieteikumam piemēro „izpildi vai paskaidro” noteikumu, kas izklāstīts minētās regulas 3. panta 2. punktā un 17. pantā.
(88)
Ir lietderīgi pēc iespējas labāk koordinēt dalībvalstu lēmumus par pretciklisko rezervju normām. Šajā saistībā ESRK, ja to pieprasa kompetentās vai norīkotās iestādes, varētu veicināt diskusijas starp minētajām valsts iestādēm par ierosināto rezervju normu noteikšanu, ieskaitot attiecīgos mainīgos lielumus.
(89)
Ja kredītiestāde un ieguldījumu brokeru sabiedrība pilnībā neizpilda apvienoto rezervju prasību, tai būtu jāpiemēro pasākumi, kas ir izstrādāti, lai nodrošinātu, ka iestāde laikus atjauno pašu kapitāla līmeni. Lai saglabātu kapitālu, ir lietderīgi piemērot samērīgus ierobežojumus attiecībā uz peļņas diskrecionāru sadali, tai skaitā dividenžu maksājumiem un mainīgā atalgojuma maksājumiem. Lai nodrošinātu, ka tādām iestādēm vai sabiedrībām ir ticama stratēģija, kā atjaunot pašu kapitāla līmeni, no tām būtu jāprasa izstrādāt un ar kompetentajām iestādēm saskaņot kapitāla saglabāšanas plānu, kurā būtu noteikts, kā tiks piemēroti peļņas sadales ierobežojumi un citi pasākumi, ko iestāde vai sabiedrība plāno īstenot, lai nodrošinātu atbilstību visām rezervju prasībām.
(90)
No valsts iestādēm tiek sagaidīts, ka tās noteiks augstākas pašu kapitāla prasības globālām sistēmiski nozīmīgām iestādēm (G-SNI), lai kompensētu salīdzinoši lielāko risku, ko G-SNI rada finanšu sistēmai, un to maksātnespējas potenciālo ietekmi uz nodokļu maksātājiem. Ja valsts iestāde nosaka sistēmiskā riska rezerves un ja ir piemērojama G-SNI rezervju prasība, tad būtu jāpiemēro tikai augstākā no abām. Ja sistēmiskā riska rezerve attiecas tikai uz riska darījumiem dalībvalstī, tai vajadzētu būt kumulatīvai ar G-SNI rezervi vai rezervi, kas attiecas uz citām sistēmiski nozīmīgām iestādēm (C-SNI), ko piemēro saskaņā ar šo direktīvu.
(91)
Tehniskajiem standartiem finanšu pakalpojumu jomā būtu jānodrošina konsekventa saskaņošana un noguldītāju, ieguldītāju un patērētāju atbilstīga aizsardzība Savienībā. EBI ir struktūra, kam ir specializētas zināšanas, tādēļ būtu efektīvi un piemēroti tai uzticēt tādu regulatīvu un īstenošanas tehnisko standartu projektu izstrādi, saistībā ar kuriem nav jāpieņem politiski lēmumi, un iesniegšanu Komisijai. EBI būtu jānodrošina efektīvi administratīvie un ziņošanas procesi, izstrādājot tehnisko standartus.
(92)
Komisijai būtu jāpieņem EBI izstrādātie regulatīvie tehniskie standarti tādās jomās kā atļauju piešķiršana un būtiskas līdzdalības kredītiestādēs iegāde, informācijas apmaiņa starp kompetentajām iestādēm, uzņēmējdarbības veikšanas brīvības un pakalpojumu sniegšanas brīvības izmantošana, uzraudzības sadarbība, kredītiestāžu un ieguldījumu brokeru sabiedrību atalgojuma politika un jaukto finanšu pārvaldītājsabiedrību uzraudzība, izmantojot deleģētos aktus atbilstīgi LESD 290. pantam un saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1093/2010 10.-14. pantu. Komisijai un EBI būtu jānodrošina, ka minētos standartus var piemērot visas attiecīgās iestādes samērīgi ar šo iestāžu un to darbības veidu, mērogu un sarežģītību.
(93)
Ņemot vērā saskaņā ar šo direktīvu pieņemamo regulatīvo tehnisko standartu sīko izklāstu un skaitu, kad Komisija pieņem regulatīvu tehnisko standartu, kas ir tāds pats kā EBI iesniegts regulatīva tehniskā standarta projekts, laikposmu, kurā Eiropas Parlaments vai Padome var iebilst pret regulatīvu tehnisko standartu, vajadzības gadījumā būtu jāpagarina vēl par vienu mēnesi. Turklāt Komisijai būtu jācenšas regulatīvos tehniskos standartus pieņemt pietiekami savlaicīgi, lai Eiropas Parlaments un Padome varētu veikt pilnīgu pārbaudi, ņemot vērā regulatīvu tehnisko standartu apjomu un sarežģītību un Eiropas Parlamenta un Padomes reglamentu detaļas, darba grafiku un sastāvu.
(94)
Komisija būtu arī jāpilnvaro pieņemt īstenošanas tehniskos standartus, ko izstrādājusi EBI, tādās jomās kā būtiskas līdzdalības kredītiestādēs atļaušana un iegāde, informācijas apmaiņa starp kompetentajām iestādēm, uzraudzības sadarbība, īpašas prudenciālās prasības un informācijas atklāšana, ko īsteno uzraudzības iestādes, pieņemot īstenošanas aktus atbilstīgi LESD 291. pantam un saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1093/2010 15. pantu.
(95)
Lai nodrošinātu vienotus nosacījumus šīs direktīvas īstenošanai, īstenošanas pilnvaras būtu jāpiešķir Komisijai. Šīs pilnvaras būtu jāizmanto saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 182/2011 (2011. gada 16. februāris), ar ko nosaka normas un vispārīgus principus par dalībvalstu kontroles mehānismiem, kuri attiecas uz Komisijas īstenošanas pilnvaru izmantošanu (12).
(96)
Lai precizētu prasības, kas noteiktas šajā direktīvā, Komisijai būtu jāpiešķir pilnvaras pieņemt aktus saskaņā ar LESD 290. pantu nolūkā skaidrot šajā direktīvā lietotās definīcijas un terminus, paplašināt tādu darbību sarakstu, kurām nepieciešama savstarpēja atzīšana, un uzlabot informācijas apmaiņu attiecībā uz kredītiestāžu filiālēm. Ir īpaši svarīgi, lai Komisija, veicot sagatavošanas darbus, pienācīgi apspriestos, tostarp arī ekspertu līmenī. Komisijai, sagatavojot un izstrādājot deleģētos aktus, būtu jānodrošina, lai attiecīgos dokumentus vienlaicīgi, laikus un atbilstīgi nosūtītu Eiropas Parlamentam un Padomei.
(97)
Atsauces uz Direktīvām 2006/48/EK un 2006/49/EK, būtu jāuzskata par atsaucēm uz šo direktīvu un Regulu (ES) Nr. 575/2013.
(98)
Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2002/87/EK (2002. gada 16. decembris) par papildu uzraudzību kredītiestādēm, apdrošināšanas uzņēmumiem un ieguldījumu sabiedrībām finanšu konglomerātos (13), Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2007/64/EK (2007. gada 13. novembris) par maksājumu pakalpojumiem iekšējā tirgū (14), Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2009/65/EK (2009. gada 13. jūlijs) par normatīvo un administratīvo aktu koordināciju attiecībā uz pārvedamu vērtspapīru kolektīvo ieguldījumu uzņēmumiem (PVKIU) (15), Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2009/110/EK (2009. gada 16. septembris) par elektroniskās naudas iestāžu darbības sākšanu, veikšanu un konsultatīvu uzraudzību (16) un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2011/61/ES (2011. gada 8. jūnijs) par alternatīvo ieguldījumu fondu pārvaldniekiem (17) atsaucas uz Direktīvas 2006/48/EK un Direktīvas 2006/49/EK noteikumiem par pašu kapitāla prasībām, kuras būtu jānosaka šajā direktīvā un Regulā (ES) Nr. 575/2013. Tādēļ atsauces minētajās direktīvās uz Direktīvu 2006/48/EK un Direktīvu 2006/49/EK būtu jāuzskata par atsaucēm uz noteikumiem, kas reglamentē pašu kapitāla prasības šajā direktīvā un Regulā (ES) Nr. 575/2013.
(99)
Lai varētu izstrādāt tehniskos standartus tā, lai iestādes, kas ietilpst finanšu konglomerātā, konsolidēti piemērotu atbilstīgas aprēķinu metodes, nosakot vajadzīgo kapitālu, būtu attiecīgi jāgroza Direktīva 2002/87/EK.
(100)
Lai kāpinātu iekšējā banku pakalpojumu tirgus efektivitāti un lai Savienības iedzīvotājiem nodrošinātu atbilstošu pārredzamības līmeni, nepieciešams nodrošināt, ka kompetentās iestādes publisko informāciju par šīs direktīvas īstenošanas veidiem tā, lai būtu iespējams izdarīt pamatotus salīdzinājumus.
(101)
Attiecībā uz likviditātes uzraudzību vajadzētu būt laikposmam, kurā dalībvalstis veic pāreju uz regulatīvo režīmu, saskaņā ar kuru piemēro sīki izstrādātus likviditātes seguma prasību kritērijus.
(102)
Lai nodrošinātu to, ka iestādes stabili, sekmīgi un pakāpeniski pāriet uz jaunajām, Savienības līmenī noteiktajām likviditātes un stabila finansējuma prasībām, kompetentajām iestādēm vajadzētu pilnīgi izmantot savas uzraudzības pilnvaras saskaņā ar šo direktīvu un saskaņā ar visiem piemērojamiem valsts tiesību aktiem. Jo īpaši kompetentajām iestādēm vajadzētu izvērtēt vai ir jāpiemēro administratīvie sodi vai citi administratīvie pasākumi, tostarp prudenciālās maksas, kuru līmenim vispārīgi vajadzētu būt atkarīgam no atšķirības starp iestādes reālo likviditātes stāvokli un likviditātes un stabila finansējuma prasībām. Veicot šo novērtējumu, kompetentajām iestādēm vajadzētu pienācīgi ņemt vērā tirgus apstākļus. Šādus administratīvus sodus vai citus administratīvos pasākumus vajadzētu piemērot, līdz Savienības līmenī tiek īstenoti detalizēti tiesību akti par likviditātes un stabila finansējuma prasībām.
(103)
Šīs direktīvas vajadzībām veiktajai personas datu apstrādei būtu pilnībā jāpiemēro Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 95/46/EK (1995. gada 24. oktobris) par personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi un šādu datu brīvu apriti (18) un Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 45/2001 (2000. gada 18. decembris) par fizisku personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi Kopienas iestādēs un struktūrās un par šādu datu brīvu apriti (19).
(104)
Ņemot vērā to, ka šīs direktīvas mērķus, proti, ieviest noteikumus par piekļuvi iestāžu darbībai, kā arī iestāžu prudenciālo uzraudzību, nevar pietiekami labi sasniegt atsevišķās dalībvalstīs, un to, ka paredzētās rīcības mēroga un iedarbības dēļ minētos mērķus var labāk sasniegt Savienības līmenī, Savienība var pieņemt pasākumus saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienību 5. pantā noteikto subsidiaritātes principu. Saskaņā ar minētajā pantā noteikto proporcionalitātes principu šajā direktīvā paredz vienīgi tos pasākumus, kas ir vajadzīgi minēto mērķu sasniegšanai.
(105)
Saskaņā ar dalībvalstu un Komisijas 2011. gada 28. septembra kopīgo politisko deklarāciju par paskaidrojuma dokumentiem, dalībvalstis ir apņēmušās paziņojumam par saviem transponēšanas pasākumiem, ja tas pamatoti, pievienot vienu vai vairākus dokumentus ar skaidrojumu par direktīvas komponentu attiecībām ar dalībvalstu transponēšanas instrumentu attiecīgajām daļām. Attiecībā uz šo direktīvu likumdevējs šādu dokumentu nosūtīšanu uzskata par pamatotu.
(106)
Apspriešanās ar Eiropas Datu aizsardzības uzraudzītāju ir notikusi saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 45/2001 28. panta 2. punktu, un tas ir pieņēmis atzinumu (20).
(107)
Attiecīgi būtu jāgroza Direktīva 2002/87/EK un jāatceļ Direktīvas 2006/48/EK un 2006/49/EK,
IR PIEŅĒMUŠI ŠO DIREKTĪVU.
I SADAĻA
PRIEKŠMETS, DARBĪBAS JOMA UN DEFINĪCIJAS
1. pants
Priekšmets
Ar šo direktīvu paredz noteikumus, kas attiecas uz:
a)
piekļuvi kredītiestāžu un ieguldījumu brokeru sabiedrību (kopā "iestādes") darbībai;
b)
uzraudzības pilnvarām un instrumentiem iestāžu prudenciālajai uzraudzībai, ko īsteno kompetentās iestādes;
c)
iestāžu prudenciālo uzraudzību, ko īsteno kompetentās iestādes veidā, kas ir saskanīgs ar noteikumiem, kuri paredzēti Regulā (ES) Nr. 575/2013;
d)
kompetento iestāžu publicēšanas prasībām iestāžu prudenciālā regulējuma un uzraudzības jomā.
2. pants
Darbības joma
1. Šo direktīvu piemēro iestādēm.
2. Šīs direktīvas 30. pantu piemēro vietējām sabiedrībām.
3. Šīs direktīvas 31. pantu piemēro Regulas (ES) Nr. 575/2013 4. panta 1. punkta 2. apakšpunkta c) punktā minētajām sabiedrībām.
4. Šīs direktīvas 34. pantu un VII sadaļas 3. nodaļu piemēro finanšu pārvaldītājsabiedrībām, jauktām finanšu pārvaldītājsabiedrībām un jauktas darbības pārvaldītājsabiedrībām, kuru galvenais birojs ir Savienībā.
5. Šo direktīvu nepiemēro:
1)
piekļuvei ieguldījumu brokeru sabiedrību darbībai, ciktāl to reglamentē Direktīva 2004/39/EK;
2)
centrālajām bankām;
3)
pasta žiro pārvedumu daļām;
4)
Beļģijā - "Institut de Réescompte et de Garantie/Herdiscontering- en Waarborginstituut";
5)
Dānijā - "Eksport Kredit Fonden", "Eksport Kredit Fonden A/S", "Danmarks Skibskreditfond A/S" un "KommuneKredit";
6)
Vācijā - "Kreditanstalt für Wiederaufbau", sabiedrībām, kuras saskaņā ar "Wohnungsgemeinnützigkeitsgese" ir atzītas par valsts mājokļu attīstības politikas struktūrām un faktiski neiesaistās banku darījumos, un sabiedrībām, kuras saskaņā ar minēto likumu ir atzītas par bezpeļņas mājokļu attīstības sabiedrībām;
7)
Igaunijā - "hoiu-laenuühistud" kā kooperatīvām sabiedrībām, kas atzītas ar "hoiu-laenuühistu seadus";
8)
Īrijā - "credit unions" un "friendly societies";
9)
Grieķijā - "Ταμείο Παρακαταθηκών και Δανείων" ("Tamio Parakatathikon kai Danion");
10)
Spānijā - "Instituto de Crédito Oficial";
11)
Francijā - "Caisse des dépôts et consignations";
12)
Itālijā - "Cassa depositi e prestiti";
13)
Latvijā - "krājaizdevu sabiedrībām", sabiedrībām, kas atbilstīgi Krājaizdevu sabiedrību likumam atzītas par kooperatīvajām sabiedrībām, kuras sniedz finanšu pakalpojumus vienīgi saviem biedriem;
14)
Lietuvā - "kredito unijos", kas nav "Centrinė kredito unija";
15)
Ungārijā - ‘MFB Magyar Fejlesztési Bank Zártkörűen Működő Részvénytársaság’ un ‘Magyar Export-Import Bank Zártkörűen Működő Részvénytársaság;’;
16)
Nīderlandē - "Netherlandse Investeringsbank voor Ontwikkelingslanden NV", "NV Noordelijke Ontwikkelingsmaatschappij", "NV Industriebank Limburgs Instituut voor Ontwikkeling en Financiering" un "Overijsselse Ontwikkelingsmaatschappij NV";
17)
Austrijā - sabiedrībām, kas atzītas par valsts dzīvokļu celtniecības apvienībām, un "Österreichische Kontrollbank AG";
18)
Polijā - "Spóldzielcze Kasy Oszczędnościowo - Kredytowe" un "Bank Gospodarstwa Krajowego";
19)
Portugālē - "Caixas Económicas", kas pastāvēja 1986. gada 1. janvārī, izņemot tās, kas reģistrētas kā sabiedrības ar ierobežotu atbildību, un izņemot "Caixa Económica Montepio Geral";
20)
Slovēnijā - "SID-Slovenska izvozna in razvojna banka, d.d. Ljubljana";
21)
Somijā - "Teollisen yhteistyön rahasto Oy/Fonden för industriellt samarbete AB" un "Finnvera Oyj/Finnvera Abp";
22)
Zviedrijā - "Svenska Skeppshypotekskassan";
23)
Apvienotajā Karalistē - "National Savings Bank", "Commonwealth Development Finance Company Ltd", "Agricultural Mortgage Corporation Ltd", "Scottish Agricultural Securities Corporation Ltd", "Crown Agents for overseas governments and administrations", "credit unions" un "municipal banks",
6. Šā panta 5. punkta 1. punktā un 3. līdz 23. punktā minētās sabiedrības, uzskata par finanšu iestādēm 34. panta un VII sadaļas 3. nodaļas vajadzībām.
3. pants
Definīcijas
1. Šajā direktīvā piemēro šādas definīcijas:
1)
"kredītiestāde" ir kredītiestāde, kā tā definēta Regulas (ES) Nr. 575/2013 4. panta 1.punkta 1) apakšpunktā;
2)
"ieguldījumu brokeru sabiedrība" ir ieguldījumu brokeru sabiedrība, kā tā definēta Regulas (ES) Nr. 575/2013 4. panta 1.punkta 2) apakšpunktā;
3)
"iestāde" ir iestāde, kā tā definēta Regulas (ES) Nr. 575/2013 4. panta 1.punkta 3) apakšpunktā;
4)
"vietējā sabiedrība" ir vietējā sabiedrība, kā tā definēta Regulas (ES) Nr. 575/2013 4. panta 1.punkta 4) apakšpunktā;
5)
"apdrošināšanas sabiedrība" ir apdrošināšanas sabiedrība, kā tā definēta Regulas (ES) Nr. 575/2013 4. panta 1.punkta 5) apakšpunktā;
6)
"pārapdrošināšanas sabiedrība" ir pārapdrošināšanas sabiedrība, kā tā definēta Regulas (ES) Nr. 575/2013 4. panta 1.punkta 6) apakšpunktā;
7)
"vadības struktūra" ir iestādes struktūra vai struktūras, kas ir norīkotas saskaņā ar valsts tiesību aktiem un kas ir pilnvarotas noteikt iestādes stratēģiju, mērķus un vispārējos darbības virzienus un uzrauga un pārrauga vadības lēmumu pieņemšanu un tā ietver personas, kas faktiski vada iestādes uzņēmējdarbību;
8)
"vadības struktūra kā uzraudzības veicēja" ir vadības struktūra, kas veic lēmumu pieņemšanas uzraudzības un pārraudzības vadību;
9)
"augstākā vadība" ir tās fiziskās personas, kas iestādē veic izpildfunkcijas un kas ir atbildīgas un pārskatatbildīgas vadības struktūrai par iestādes ikdienas pārvaldību;
10)
"sistēmisks risks" ir finanšu sistēmas darbības traucējumu risks, kam var būt ievērojama negatīva ietekme uz finanšu sistēmu un reālo ekonomiku;
11)
"modeļa risks" ir iespējamie zaudējumi, kas iestādei var rasties tādu lēmumu pieņemšanas rezultātā, kas pec būtības varētu būt balstīti uz iekšējo modeļu sniegtajiem rezultātiem, pieļaujot kļūdas šādu modeļu izstrādē, īstenošanā vai izmantošanā;
12)
"iniciators" ir iniciators, kā tas definēts Regulas (ES) Nr. 575/2013 4. panta 1.punkta 13) apakšpunktā;
13)
"sponsors" ir sponsors, kā tas definēts Regulas (ES) Nr. 575/2013 4. panta 1.punkta 14) apakšpunktā;
14)
"mātesuzņēmums" ir mātesuzņēmums, kā tas definēts Regulas (ES) Nr. 575/2013 4. panta 1.punkta 15) apakšpunktā;
15)
"meitasuzņēmums" ir meitasuzņēmums, kā tas definēts Regulas (ES) Nr. 575/2013 4. panta 1.punkta 16) apakšpunktā;
16)
"filiāle" ir filiāle, kā tā definēta Regulas (ES) Nr. 575/2013 4. panta 1.punkta 17) apakšpunktā;
17)
"palīgpakalpojumu uzņēmums" ir palīgpakalpojumu uzņēmums, kā tas definēts Regulas (ES) Nr. 575/2013 4. panta 1.punkta 18) apakšpunktā;
18)
"aktīvu pārvaldīšanas sabiedrība" ir aktīvu pārvaldīšanas sabiedrība, kā tā definēta Regulas (ES) Nr. 575/2013 4. panta 1.punkta 19) apakšpunktā;
19)
"finanšu pārvaldītājsabiedrība" ir finanšu pārvaldītājsabiedrība, kā tā definēta Regulas (ES) Nr. 575/2013 4. panta 1.punkta 20) apakšpunktā;
20)
"jaukta finanšu pārvaldītājsabiedrība" ir jaukta finanšu pārvaldītājsabiedrība, kā tā definēta Regulas (ES) Nr. 575/2013 4. panta 1.punkta 21) apakšpunktā;
21)
"jauktas darbības pārvaldītājsabiedrība" ir jauktas darbības pārvaldītājsabiedrība, kā tā definēta Regulas (ES) Nr. 575/2013 4. panta 1.punkta 22) apakšpunktā;
22)
"finanšu iestāde" ir finanšu iestāde, kā tā definēta Regulas (ES) Nr. 575/2013 4. panta 1.punkta 26) apakšpunktā;
23)
"finanšu sektora sabiedrība" ir finanšu sektora sabiedrība, kā tā definēta Regulas (ES) Nr. 575/2013 4. panta 1.punkta 27) apakšpunktā;
24)
"dalībvalsts mātes iestāde" ir dalībvalsts mātes iestāde, kā tā definēta Regulas (ES) Nr. 575/2013 4. panta 1.punkta 28) apakšpunktā;
25)
"ES mātes iestāde" ir ES mātes iestāde, kā tā definēta Regulas (ES) Nr. 575/2013 4. panta 1.punkta 29) apakšpunktā;
26)
"dalībvalsts mātes finanšu pārvaldītājsabiedrība" ir dalībvalsts mātes finanšu pārvaldītājsabiedrība, kā tā definēta Regulas (ES) Nr. 575/2013 4. panta 1.punkta 30) apakšpunktā;
27)
"ES mātes finanšu pārvaldītājsabiedrība" ir ES mātes finanšu pārvaldītājsabiedrība, kā tā definēta Regulas (ES) Nr. 575/2013 4. panta 1.punkta 31) apakšpunktā;
28)
"dalībvalsts mātes jaukta finanšu pārvaldītājsabiedrība" ir dalībvalsts mātes jaukta finanšu pārvaldītājsabiedrība, kā tā definēta Regulas (ES) Nr. 575/2013 4. panta 1.punkta 32) apakšpunktā;
29)
"ES mātes jaukta finanšu pārvaldītājsabiedrība" ir ES mātes jaukta finanšu pārvaldītājsabiedrība, kā tā definēta Regulas (ES) Nr. 575/2013 4. panta1.punkta 33) apakšpunktā;
30)
"sistēmiski nozīmīga iestāde" ir ES mātes iestāde, ES mātes finanšu pārvaldītājsabiedrība, ES mātes jaukta finanšu pārvaldītājsabiedrība vai iestāde, kuras maksātnespēja vai nepareiza darbība varētu radīt sistēmisku risku;
31)
"centrālais darījumu partneris" ir centrālais darījumu partneris, kā tas definēts Regulas (ES) Nr. 575/2013 4. panta 1.punkta 34) apakšpunktā;
32)
"ārējā kredītu novērtēšanas institūcija" ir ārējā kredītu novērtēšanas institūcija, kā tā definēta Regulas (ES) Nr. 575/2013 4. panta 1.punkta 35) apakšpunktā;
33)
"dalība" ir dalība, kā tā definēta Regulas (ES) Nr. 575/2013 4. panta 1.punkta 36) apakšpunktā;
34)
"būtiska līdzdalība" ir būtiska līdzdalība, kā tā definēta Regulas (ES) Nr. 575/2013 4. panta 1.punkta 37) apakšpunktā;
35)
"kontrole" ir kontrole, kā tā definēta Regulas (ES) Nr. 575/2013 4. panta 1.punkta 38) apakšpunktā;
36)
"ciešas attiecības" ir ciešas attiecības, kā tās definētas Regulas (ES) Nr. 575/2013 4. panta 1.punkta 40) apakšpunktā;
37)
"kompetentā iestāde" ir kompetentā iestāde, kā tā definēta Regulas (ES) Nr. 575/2013 4. panta 1.punkta 41) apakšpunktā;
38)
"konsolidētās uzraudzības iestāde" ir konsolidētās uzraudzības iestāde, kā tā definēta Regulas (ES) Nr. 575/2013 4. panta 1.punkta 42) apakšpunktā;
39)
"atļauja" ir atļauja, kā tā definēta Regulas (ES) Nr. 575/2013 4. panta 1.punkta 43) apakšpunktā;
40)
"piederības dalībvalsts" ir piederības dalībvalsts, kā tā definēta Regulas (ES) Nr. 575/2013 4. panta 1.punkta 44) apakšpunktā;
41)
"uzņēmēja dalībvalsts" ir uzņēmēja dalībvalsts, kā tā definēta Regulas (ES) Nr. 575/2013 4. panta 1.punkta 45) apakšpunktā;
42)
"ECBS centrālās bankas" ir ECBS centrālās bankas, kā tās definētas Regulas (ES) Nr. 575/2013 4. panta 1.punkta 46) apakšpunktā;
43)
"centrālās bankas" ir centrālās bankas, kā tās definētas Regulas (ES) Nr. 575/2013 4. panta 1.punkta 47) apakšpunktā;
44)
"konsolidēti" ir konsolidēti, kā tas definēts Regulas (ES) Nr. 575/2013 4. panta 1.punkta 48) apakšpunktā;
45)
"subkonsolidēti" ir subkonsolidēti, kā tas definēts Regulas (ES) Nr. 575/2013 4. panta 1.punkta 49) apakšpunktā;
46)
"finanšu instrumenti" ir finanšu instrumenti, kā tie definēti Regulas (ES) Nr. 575/2013 4. panta 1.punkta 50) apakšpunktā;
47)
"pašu kapitāls" ir pašu kapitāls, kā tas definēts Regulas (ES) Nr. 575/2013 24. panta 1.punkta 118) apakšpunktā;
48)
"operacionālais risks" ir operacionālais risks, kā tas definēts Regulas (ES) Nr. 575/2013 4. panta 1.punkta 52) apakšpunktā;
49)
"kredītriska mazināšana" ir kredītriska mazināšana, kā tā definēta Regulas (ES) Nr. 575/2013 4. panta 1.punkta 57) apakšpunktā;
50)
"vērtspapīrošana" ir vērtspapīrošana, kā tā definēta Regulas (ES) Nr. 575/2013 4. panta 1.punkta 61) apakšpunktā;
51)
"vērtspapīrošanas pozīcija" ir vērtspapīrošanas pozīcija, kā tā definēta Regulas (ES) Nr. 575/2013 4. panta 1.punkta 62) apakšpunktā;
52)
"īpašam nolūkam dibināta sabiedrība, kas veic vērtspapīrošanu" ir īpašam nolūkam dibināta sabiedrība, kas veic vērtspapīrošanu, kā tā definēta Regulas (ES) Nr. 575/2013 4. panta 1.punkta 66) apakšpunktā;
53)
"diskrecionāri pensiju pabalsti" ir diskrecionāri pensiju pabalsti, kā tā definēta Regulas (ES) Nr. 575/2013 4. panta 1.punkta 73) apakšpunktā;
54)
"riska darījums" ir riska darījums, kā tas definēts Regulas (ES) Nr. 575/2013 4. panta 1.punkta 86) apakšpunktā;
55)
"tirdzniecības portfelis" ir tirdzniecības portfelis, kā tas definēts Regulas (ES) Nr. 575/2013 4. panta 1.punkta 92) apakšpunktā;
56)
"regulēts tirgus" ir regulēts tirgus, kā tas definēts Regulas (ES) Nr. 575/2013 4. panta 1.punkta 93) apakšpunktā;
57)
"svira" ir svira, kā tā definēta Regulas (ES) Nr. 575/2013 4. panta 1.punkta 94) apakšpunktā;
58)
"pārmērīgas sviras risks" ir pārmērīgas sviras risks, kā tas definēts Regulas (ES) Nr. 575/2013 4. panta 1.punkta 98) apakšpunktā;
59)
"iekšējas pieejas" ir Regulas (ES) Nr. 575/2013 143. panta 1. punktā minētā uz iekšējiem reitingiem balstītā pieeja, 221. pantā minētā iekšējo modeļu pieeja, 225. pantā minētā pašu vērtējuma pieeja, 312. panta 2. punktā minētā attīstītās mērīšanas pieeja, 283. un 362. pantā minētā iekšējā modeļa metode un 259. panta 3. punktā minētā iekšējā novērtēšanas metode;
2. Ja šajā direktīvā ir atsauce uz vadības struktūru un ja atbilstīgi valsts tiesību aktiem vadības struktūras vadības un uzraudzības funkcijas ir uzticētas dažādām struktūrām vai dažādiem vienas struktūras locekļiem, dalībvalsts identificē atbildīgās struktūras vai vadības struktūras atbildīgos locekļus saskaņā ar saviem tiesību aktiem, ja vien šajā direktīvā nav noteikts citādi.
II SADAĻA
KOMPETENTĀS IESTĀDES
4. pants
Kompetento iestāžu norīkošana un pilnvaras
1. Dalībvalstis norīko kompetentās iestādes, kuras veic šajā direktīvā un Regulā (ES) Nr. 575/2013 paredzētās funkcijas un pienākumus. Par to dalībvalstis informē Komisiju un EBI, norādot jebkādu funkciju un pienākumu sadalījumu.
2. Dalībvalstis nodrošina, ka kompetentās iestādes uzrauga iestāžu un, attiecīgā gadījumā, finanšu pārvaldītājsabiedrību un jauktu finanšu pārvaldītājsabiedrību darbības, lai izvērtētu to atbilstību šīs direktīvas un Regulas (ES) Nr 575/2013 prasībām.
3. Dalībvalstis nodrošina, ka ir noteikti attiecīgi pasākumi, lai ļautu kompetentajām iestādēm iegūt informāciju, kas vajadzīga, lai izvērtētu iestāžu un, attiecīgā gadījumā, finanšu pārvaldītājsabiedrību un jauktu finanšu pārvaldītājsabiedrību atbilstību 2. punktā minētajām prasībām, un izmeklētu iespējamus minēto prasību pārkāpumus.
4. Dalībvalstis nodrošina, ka kompetentajām iestādēm ir zināšanas, resursi, darbspēja, pilnvaras un neatkarība, kas nepieciešama, lai veiktu funkcijas, kas saistītas ar šajā direktīvā un Regulā (ES) Nr. 575/2013 noteikto prudenciālo uzraudzību, izmeklēšanu un sankcijām.
5. Dalībvalstis pieprasa, lai iestādes savas piederības dalībvalsts kompetentajām iestādēm sniegtu visu informāciju, kas nepieciešama, lai izvērtētu to atbilstību noteikumiem, kuri pieņemti saskaņā ar šo direktīvu un Regulu (ES) Nr. 575/2013. Dalībvalstis arī nodrošina, ka iestāžu iekšējās kontroles mehānismi, kā arī administratīvās un grāmatvedības procedūras ļauj jebkurā laikā pārbaudīt to atbilstību šādiem noteikumiem.
6. Dalībvalstis nodrošina, ka iestādes reģistrē visus savus darījumus un dokumentē sistēmas un procesus, kam piemēro šo direktīvu un Regulu (ES) Nr. 575/2013, tā, lai kompetentās iestādes varētu jebkurā laikā pārbaudīt atbilstību šai direktīvai un Regulai (ES) Nr. 575/2013.
7. Dalībvalstis nodrošina, ka uzraudzības funkcijas saskaņā ar šo direktīvu un Regulu (ES) Nr. 575/2013 un visas citas kompetento iestāžu funkcijas ir nodalītas un neatkarīgas no funkcijām, kuras saistītas ar noregulējumu. Dalībvalstis par to informē Komisiju un EBI, norādot jebkādu pienākumu sadalījumu.
8. Dalībvalstis nodrošina, to ka, ja noregulējuma pilnvaras ir piešķirtas citām valsts iestādēm, kas nav kompetentās iestādes, minētās citas valsts iestādes cieši sadarbojas ar kompetentajām iestādēm un apspriežas ar tām par noregulējuma plānu izstrādi.
5. pants
Darbības koordinēšana dalībvalstīs
Ja dalībvalstī ir vairāk nekā viena kompetentā iestāde, kas atbild par kredītiestāžu, ieguldījumu brokeru sabiedrību un finanšu iestāžu prudenciālo uzraudzību, dalībvalstis veic visus vajadzīgos pasākumus, lai šādas iestādes darbotos koordinēti.
6 pants
Sadarbība Eiropas finanšu uzraudzības sistēmā
Veicot savus pienākumus, kompetentās iestādes, piemērojot normatīvos un administratīvos aktus, kas pieņemti ievērojot šo direktīvu un Regulu (ES) Nr. 575/2013, ņem vērā uzraudzības instrumentu un uzraudzības prakses konverģenci. Šim nolūkam dalībvalstis nodrošina, ka:
a)
saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienību 4. panta 3. punktā noteikto lojālas sadarbības principu kompetentās iestādes kā Eiropas finanšu uzraudzības sistēmas (EFUS) puses sadarbojas ar patiesu savstarpēju cieņu un uzticību, jo īpaši, nodrošinot atbilstīgas un ticamas informācijas plūsmu starp tām un pārējām EFUS pusēm;
b)
kompetentās iestādes piedalās EBI un - vajadzības gadījumā - uzraudzības kolēģijās;
c)
kompetentās iestādes dara visu iespējamo, lai izpildītu pamatnostādnes un ieteikumus, ko sniedz EBI saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1093/2010 16. pantu, un lai reaģētu uz brīdinājumiem un ieteikumiem, ESRK izdevusi saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1092/2010 16. pantu;
d)
kompetentās iestādes cieši sadarbojas ar ESRK;
e)
kompetentajām iestādēm piešķirtais valsts pilnvarojums netraucē tām pildīt pienākumus kā EBI vai, vajadzības gadījumā, ESRK loceklēm vai saskaņā ar šo direktīvu un Regulu (ES) Nr. 575/2013.
7. pants
Uzraudzības Savienības dimensija
Pildot savus vispārējos pienākumus, kompetentās iestādes katrā dalībvalstī, pamatojoties uz attiecīgā laikā pieejamo informāciju, pienācīgi apsver savu lēmumu iespējamo ietekmi uz finanšu sistēmas stabilitāti pārējās attiecīgajās dalībvalstīs un jo īpaši ārkārtas situācijās.
III SADAĻA
PRASĪBAS ATTIECĪBĀ UZ PIEKĻUVI KREDĪTIESTĀŽU DARBĪBAI
1. NODAĻA
Vispārīgas prasības attiecībā uz piekļuvi kredītiestāžu darbībai
8. pants
Atļauja
1. Dalībvalstis pieprasa, lai kredītiestādes pirms darbības sākšanas saņemtu atļauju. Neskarot 10.līdz 14. pantu, dalībvalstis nosaka prasības attiecībā uz šādu atļauju piešķiršanu un paziņo tās EBI.
2. EBI izstrādā regulatīvo tehnisko standartu projektus, lai precizētu:
a)
informāciju, kas jāsniedz kompetentajām iestādēm kredītiestādes atļaujas pieteikumā, tostarp 10. pantā paredzēto darbības programmu;
b)
prasības, kas piemērojamas akcionāriem un dalībniekiem, kuriem ir būtiska līdzdalība saskaņā ar 14. pantu; un
c)
šķēršļus, kas varētu kavēt kompetentās iestādes uzraudzības funkciju efektīvu izpildi, kā minēts 14. pantā.
Komisijai tiek deleģētas pilnvaras pieņemt šā punkta pirmās daļas a), b) un c) apakšpunktā minētos regulatīvos tehniskos standartus saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1093/2010 10.līdz 14. pantu.
3. EBI izstrādā īstenošanas tehnisko standartu projektus par 2. punkta pirmās daļas a) apakšpunktā minētās informācijas sniegšanai paredzētajām tipveida veidlapām, paraugiem un procedūrām.
Komisijai tiek piešķirtas pilnvaras pieņemt šā punkta pirmajā daļā minētos īstenošanas tehniskos standartus saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1093/2010 15. pantu.
4. EBI iesniedz 2. un 3. punktā minētos tehnisko standartu projektus Komisijai līdz 2015. gada 31. decembrim.
9. pants
Aizliegums personām vai uzņēmumiem, kas nav kredītiestādes, no sabiedrības pieņemt noguldījumus vai citus atmaksājamus līdzekļus
1. Personām vai uzņēmumiem, kas nav kredītiestādes, dalībvalstis liedz pieņemt noguldījumus vai citus atmaksājamus līdzekļus no sabiedrības.
2. Šā panta 1. punkts neattiecas uz noguldījumu vai citu atmaksājamu līdzekļu pieņemšanu, ko veic dalībvalstis, dalībvalstu reģionālās valdības vai pašvaldības vai starptautiskās publiskās organizācijas, kurās viena vai vairākas dalībvalstis ir locekles, vai uz gadījumiem, kas nepārprotami paredzēti valsts vai Savienības tiesību aktos, ja uz minētajām darbībām attiecas noteikumi un kontrole, kas paredz noguldītāju un ieguldītāju aizsardzību.
10. pants
Darbības programma un organizatoriskā struktūra
Dalībvalstis pieprasa, lai kopā ar atļaujas pieteikumu iesniedz darbības programmu, kurā izklāstīti paredzētās uzņēmējdarbības veidi un kredītiestādes organizatoriskā struktūra.
11. pants
Ekonomiskās vajadzības
Dalībvalstis nepieprasa, lai atļaujas pieteikumus izskatītu saistībā ar tirgus ekonomiskajām vajadzībām.
12. pants
Sākotnējais kapitāls
1. Neskarot citus valsts tiesību aktos noteiktus vispārējus nosacījumus, kompetentās iestādes atsaka piešķirt atļauju kredītiestādes darbības sākšanai, ja kredītiestādei nav atsevišķa pašu kapitāla vai ja tās sākotnējais kapitāls ir mazāks par EUR 5 miljoniem.
2. Sākotnējo kapitālu veido tikai viens vai vairāki no Regulas (ES) Nr. 575/2013 26. panta 1. punkta a) līdz e) apakšpunktā minētajiem posteņiem.
3. Dalībvalstis var nolemt, ka kredītiestādes, kuras neatbilst nosacījumam par atsevišķu pašu kapitālu un kuras pastāvēja 1979. gada 15. decembrī, var turpināt savu darījumdarbību. Tās var atbrīvot šādas kredītiestādes no pienākuma pildīt 13. panta 1. punkta pirmajā daļā paredzēto prasību.
4. Dalībvalstis var piešķirt atļauju īpašu kategoriju kredītiestādēm, kuru sākotnējais kapitāls ir mazāks par 1. punktā noteikto, ievērojot šādus nosacījumus:
a)
sākotnējais kapitāls nav mazāks par EUR 1 miljonu;
b)
attiecīgās dalībvalstis paziņo Komisijai un EBI iemeslus, kāpēc tās izmanto šo iespēju.
13. pants
Efektīva darījumdarbības vadība un galvenā biroja atrašanās vieta
1. Kompetentās iestādes piešķir atļauju kredītiestādes darbības sākšanai vienīgi tad, ja vismaz divas personas faktiski vada pieteikuma iesniedzēja kredītiestādes darījumdarbību.
Tās atsaka piešķirt šādu atļauju, ja vadības struktūras locekļi neatbilst 91. panta 1. punktā minētajām prasībām.
2. Visas dalībvalstis pieprasa, lai:
a)
kredītiestādei, kas ir juridiska persona un kam saskaņā ar attiecīgās valsts tiesību aktiem ir juridiskā adrese, galvenais birojs atrastos tajā pašā dalībvalstī, kur ir tās juridiskā adrese;
b)
kredītiestādei, kas nav a) apakšpunktā minētā kredītiestāde, galvenais birojs atrastos dalībvalstī, kas tai piešķīrusi atļauju un kur tā faktiski darbojas.
14. pants
Akcionāri un dalībnieki
1. Kompetentās iestādes atsaka piešķirt atļauju kredītiestādes darbības sākšanai, ja vien kredītiestāde nav tās informējusi par tādu tiešu vai netiešu akcionāru vai dalībnieku, kas ir fiziskas vai juridiskas personas, identitāti, kuriem ir būtiska līdzdalība, un par šīs līdzdalības apjomu, vai, ja nav būtiskas līdzdalības, - par 20 lielāko akcionāru vai dalībnieku identitāti.
Nosakot, vai ir izpildīti kritēriji būtiskai līdzdalībai, ņem vērā balsstiesības, kas minētas Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2004/109/EK (2004. gada 15. decembris) par atklātības prasību saskaņošanu attiecībā uz informāciju par emitentiem, kuru vērtspapīrus atļauts tirgot regulētā tirgū (21) 9. un 10. pantā, un minētās direktīvas 12. panta 4. un 5. punktā noteiktos nosacījumus par balsstiesību summēšanu.
Dalībvalstis neņem vērā balsstiesības vai kapitāla daļas, kuras ir iestāžu turējumā kā rezultāts finanšu instrumentu sākotnējai izvietošanai vai finanšu instrumentu izvietošanai ar neizvietoto instrumentu izpirkšanas garantiju, kā minēts Direktīvas 2004/39/EK I pielikuma A iedaļas 6. punktā, ar nosacījumu, ka šīs tiesības netiek īstenotas vai citādi izmantotas, lai iesaistītos emitenta vadībā, un ka tās viena gada laikā pēc līdzdalības iegūšanas tiek atsavinātas.
2. Kompetentās iestādes atsaka piešķirt atļauju kredītiestādes darbības sākšanai, ja ņemot vērā vajadzību nodrošināt kredītiestādes pārdomātu un piesardzīgu vadību, tās nav pārliecinātas par akcionāru vai dalībnieku piemērotību, jo īpaši, ja netiek izpildīti 23. panta 1. punktā noteiktie kritēriji. Piemēro 23. panta 2. un 3. punktu un 24. pantu.
3. Ja starp kredītiestādi un citām fiziskajām vai juridiskajām personām pastāv ciešas attiecības, kompetentās iestādes atļauju piešķir vienīgi tad, ja šīs attiecības tām netraucē efektīvi īstenot uzraudzības funkcijas.
Kompetentās iestādes atsaka piešķirt atļauju kredītiestādes darbības sākšanai tad, ja kādas trešās valsts normatīvie un administratīvie akti, kas reglamentē vienu vai vairākas fiziskās vai juridiskās personas, ar kurām kredītiestādei ir ciešas attiecības, vai minēto normatīvo un administratīvo aktu piemērošanas grūtības traucē tām efektīvi īstenot uzraudzības funkcijas.
Kompetentās iestādes pieprasa, lai kredītiestādes tām sniegtu informāciju, kas tām vajadzīga, lai nepārtraukti uzraudzītu atbilstību šajā punktā minētajiem nosacījumiem.
15. pants
Atteikums piešķirt atļauju
Ja kompetentā iestāde atsaka piešķirt atļauju kredītiestādes darbības sākšanai, pieteikuma iesniedzējam par šo lēmumu un tā pieņemšanas iemesliem paziņo sešu mēnešu laikā no pieteikuma saņemšanas vai, ja pieteikums nav pilnīgs, sešus mēnešus pēc tam, kad ir saņemta pilnīga informācija, kas vajadzīga lēmuma pieņemšanai.
Jebkurā gadījumā lēmumu piešķirt vai atteikt atļauju pieņem 12 mēnešos no pieteikuma saņemšanas.
16. pants
Iepriekšēja apspriešanās ar citu dalībvalstu kompetentajām valsts iestādēm
1. Pirms atļaujas piešķiršanas kredītiestādei kompetentā iestāde apspriežas ar tādas citas dalībvalsts kompetentajām iestādēm, kurā kredītiestāde:
a)
ir meitasuzņēmums kredītiestādei, kas saņēmusi atļauju minētajā citā dalībvalstī;
b)
ir meitasuzņēmums tādas kredītiestādes mātesuzņēmumam, kas saņēmusi atļauju minētajā citā dalībvalstī;
c)
ir to pašu fizisko vai juridisko personu kontrolē, kuras kontrolē kredītiestādi, kas saņēmusi atļauju minētajā citā dalībvalstī.
2. Pirms atļaujas piešķiršanas kredītiestādei kompetentā iestāde apspriežas ar to kompetento iestādi, kas ir atbildīga par apdrošināšanas sabiedrību vai ieguldījumu brokeru sabiedrību uzraudzību attiecīgajā dalībvalstī, kurā kredītiestāde:
a)
ir meitasuzņēmums apdrošināšanas sabiedrībai vai ieguldījumu brokeru sabiedrībai, kas saņēmusi atļauju Savienībā;
b)
ir meitasuzņēmums tādas apdrošināšanas sabiedrības vai tādas ieguldījumu brokeru sabiedrības mātesuzņēmumam, kas saņēmusi atļauju Savienībā;
c)
ir to pašu fizisko vai juridisko personu kontrolē, kuras kontrolē apdrošināšanas sabiedrību vai ieguldījumu brokeru sabiedrību, kas saņēmusi atļauju Savienībā.
3. Šā panta 1. un 2. punktā minētās attiecīgās kompetentās iestādes jo īpaši savstarpēji apspriežas, izvērtējot akcionāru piemērotību un tās pašas grupas citas saimnieciskās vienības vadībā iesaistīto vadības struktūras locekļu reputāciju un pieredzi. Tās apmainās ar visu informāciju attiecībā uz akcionāru piemērotību un vadības struktūras locekļu reputāciju un pieredzi, kas ir svarīga kā atļaujas piešķiršanai, tā arī nolūkā pastāvīgi izvērtēt to, kā tiek ievērota atbilstība darbības nosacījumiem.
17. pants
Citās dalībvalstīs atļauju saņēmušu kredītiestāžu filiāles
Uzņēmējas dalībvalstis nepieprasa atļauju vai dotāciju kapitālu kredītiestāžu filiālēm, kuras ir saņēmušas atļauju citās dalībvalstīs. Šādu filiāļu izveidi un uzraudzību veic saskaņā ar 35. pantu, 36. panta 1., 2. un 3. punktu, 37. pantu, 40.līdz 46. pantu, 49. pantu, 73. un 74. pantu.
18. pants
Atļaujas anulēšana
Kompetentās iestādes var anulēt kredītiestādei piešķirtu atļauju vienīgi tad, ja kredītiestāde:
a)
nav izmantojusi atļauju 12 mēnešu laikā, nepārprotami atsakās no tās vai ilgāk par sešiem mēnešiem nav veikusi darījumus, ja vien attiecīgā dalībvalsts nav noteikusi, ka šādos gadījumos atļauja zaudē spēku;
b)
ir saņēmusi atļauju, iesniedzot nepatiesas ziņas vai ar citiem nelikumīgiem līdzekļiem;
c)
vairs neatbilst nosacījumiem, ar kādiem atļauja piešķirta;
d)
vairs neatbilst prudenciālajām prasībām, kas izklāstītas Regulas (ES) Nr. 575/2013 Trešajā, Ceturtajā vai Sestajā daļā, vai kas noteiktas saskaņā ar šīs direktīvas 104. panta 1. punkta a) apakšpunktā vai 105. pantā, vai arī ja vairs nevar paļauties, ka tā pildīs savas saistības pret kreditoriem, un jo īpaši - tā vairs negarantē drošību aktīviem, ko tai uzticējuši noguldītāji;
e)
atbilst kādam no citiem gadījumiem, kuros valsts tiesību akti paredz atļaujas anulēšanu; vai
f)
izdara kādu no 67. panta 1. punktā minētajiem pārkāpumiem.
19. pants
Kredītiestāžu nosaukums
Neatkarīgi no uzņēmējas dalībvalsts noteikumiem par vārda "banka", "krājbanka" vai citu banku nosaukumu lietojumu kredītiestādes savas darbības veikšanas nolūkā var visā Savienības teritorijā lietot to pašu nosaukumu, ko tās lieto dalībvalstī, kurā atrodas to galvenais birojs. Ja var rasties pārpratums, uzņēmēja dalībvalsts var pieprasīt, lai skaidrības labad nosaukumu papildinātu ar noteiktiem paskaidrojumiem.
20. pants
Paziņojums par atļaujas piešķiršanu un atļaujas anulēšanu
1. Kompetentās iestādes ziņo EBI par katru saskaņā ar 8. pantu piešķirto atļauju.
2. EBI publicē savā tīmekļa vietnē un regulāri atjaunina sarakstu ar visu kredītiestāžu nosaukumiem, kurām ir piešķirta atļauja.
3. Konsolidētās uzraudzības iestāde saskaņā ar 14. panta 3. punktu, 74. panta 1. punktu un 109. panta 2. punktu sniedz attiecīgajām kompetentajām iestādēm un EBI visu informāciju par kredītiestāžu grupu, jo īpaši par grupas juridisko un organizatorisko struktūru un tās pārvaldību.
4. Šā panta 2. punktā minētajā sarakstā atzīmē visu to kredītiestāžu nosaukumus, kurām nav 12. panta 1. punktā noteiktā kapitāla, un norāda minētās kredītiestādes kā tādas.
5. Kompetentās iestādes ziņo EBI par katru atļaujas anulēšanas gadījumu, vienlaikus norādot šādas anulēšanas iemeslus.
21. pants
Nepiemērošana kredītiestādēm, kuras ir pastāvīgi radniecīgas centrālajai iestādei
1. Kompetentās iestādes var nepiemērot šīs direktīvas 10. un 12. panta un 13. panta 1. punktā noteiktās prasības attiecībā uz Regulas (ES) Nr. 575/2013 10. pantā minēto kredītiestādi saskaņā ar tajā izklāstītajiem nosacījumiem.
Dalībvalstis var saglabāt un izmantot spēkā esošos valsts tiesību aktus attiecībā uz šādu nepiemērošanu, ar noteikumu, ka tas nav pretrunā ar šo direktīvu vai Regulu (ES) Nr. 575/2013.
2. Ja kompetentās iestādes izmanto 1. punktā minēto nepiemērošanu, 17., 33., 34. un 35. pantu, 36. panta 1.līdz 3. punktu, 39.līdz 46. pantu, VII sadaļas 2. nodaļas II iedaļu un VII sadaļas 4. nodaļu piemēro kredītiestādei kopumā, ko veido centrālā iestāde kopā ar tās radniecīgajām iestādēm.
2. NODAĻA
Būtiska līdzdalība kredītiestādē
22. pants
Paziņojums par plānotām iegādēm un to novērtējums
1. Dalībvalstis pieprasa, lai jebkura fiziska vai juridiska persona vai šādas personas, kuras rīkojas saskaņoti ("potenciālais ieguvējs"), pieņemot lēmumu tieši vai netieši iegādāties būtisku līdzdalību kādā kredītiestādē vai arī tieši vai netieši turpināt palielināt šādu būtisku līdzdalību tiktāl, ka to turētā balsstiesību vai kapitāla daļa sasniegtu vai pārsniegtu 20 %, 30 % vai 50 % vai kredītiestāde kļūtu par to meitasuzņēmumu ("plānotā iegāde"), tās kredītiestādes, kurā tās vēlas iegādāties vai palielināt būtisku līdzdalību, kompetentajām iestādēm vispirms rakstveidā paziņotu par iegādi, norādot plānotās līdzdalības apjomu un būtisko informāciju, kā precizēts saskaņā ar 23. panta 4. punktu. Dalībvalstīm neuzliek par pienākumu piemērot 30 % robežvērtību, ja tās saskaņā ar Direktīvas 2004/109/EK 9. panta 3. punkta a) apakšpunktu piemēro vienas trešdaļas robežvērtību.
2. Kompetentās iestādes rakstveidā potenciālajam ieguvējam apstiprina paziņojuma saskaņā ar 1. punktu vai papildu informācijas saskaņā ar 3. punktu saņemšanu nekavējoties un jebkurā gadījumā divu darbdienu laikā pēc saņemšanas.
Lai veiktu 23. panta 1. punktā paredzēto novērtējumu ("novērtējums"), kompetento iestāžu rīcībā ir ne vairāk kā 60 darbdienas no rakstveida apstiprinājuma par paziņojuma un visu dokumentu, kurus, pamatojoties uz 23. panta 4. punktā minēto sarakstu, dalībvalstī pieprasīts šim paziņojumam pievienot, saņemšanas ("vērtēšanas periods").
Apstiprinot saņemšanu, kompetentās iestādes potenciālajam ieguvējam dara zināmu vērtēšanas perioda beigu datumu.
3. Vērtēšanas perioda laikā, bet ne vēlāk kā vērtēšanas perioda 50. darbdienā, kompetentās iestādes vajadzības gadījumā var pieprasīt papildu informāciju, kas vajadzīga, lai pabeigtu novērtējumu. Šo pieprasījumu veic rakstveidā, konkrēti norādot, kāda papildu informācija ir vajadzīga.
Vērtēšanas periods tiek pārtraukts uz laikposmu no dienas, kad kompetentās iestādes pieprasa informāciju, līdz dienai, kad tiek saņemta potenciālā ieguvēja atbilde. Pārtraukums nepārsniedz 20 darbdienas. Kompetentajām iestādēm ir tiesības atkārtoti pieprasīt papildu vai precīzāku informāciju, taču šī iemesla dēļ vērtēšanas periods netiek pārtraukts.
4. Kompetentās iestādes drīkst pagarināt 3. punkta otrajā daļā minēto pārtraukumu līdz 30 darbdienām, ja potenciālais ieguvējs atrodas vai tiek regulēts ārpus Savienības vai ir fiziska vai juridiska persona, kura nav pakļauta uzraudzībai saskaņā ar šo direktīvu vai Direktīvām 2009/65/EK, 2009/138/EK vai 2004/39/EK.
5. Ja kompetentās iestādes nolemj iebilst pret plānoto iegādi, tās divu darbdienu laikā no novērtējuma pabeigšanas, nepārsniedzot vērtēšanas periodu, rakstveidā informē potenciālo ieguvēju, sniedzot pamatojumu. Ja to paredz attiecīgās valsts tiesību akti, pēc potenciālā ieguvēja pieprasījuma var publicēt attiecīgu atklātu paziņojumu par lēmuma pamatojumu. Tas neliedz dalībvalstij ļaut kompetentajai iestādei publicēt šādu informāciju arī tad, ja potenciālais ieguvējs to nav pieprasījis.
6. Ja kompetentās iestādes vērtēšanas perioda laikā rakstveidā neiebilst pret plānoto iegādi, tad to uzskata par apstiprinātu.
7. Kompetentās iestādes var noteikt maksimālo termiņu, kurā jāpabeidz plānotā iegāde, un vajadzības gadījumā to var pagarināt.
8. Attiecībā uz paziņojumu sniegšanu kompetentajām iestādēm un šo iestāžu sniegto apstiprinājumu balsstiesību vai kapitāla tiešai vai netiešai iegādei dalībvalstis nepiemēro stingrākas prasības par šajā direktīvā noteiktajām.
9. EBI izstrādā īstenošanas tehnisko standartu projektus, kuros noteiktas 24. pantā minētā attiecīgo kompetento iestāžu apspriešanās procesa kopīgas procedūras, veidlapas un paraugi.
EBI iesniedz minētos īstenošanas tehnisko standartu projektus Komisijai līdz 2015. gada 31. decembrim.
Komisijai tiek piešķirtas pilnvaras pieņemt šā punkta pirmajā daļā minētos īstenošanas tehniskos standartus saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1093/2010 15. pantu.
23. pants
Novērtēšanas kritēriji
1. Lai nodrošinātu kredītiestādes, kurā plānots iegādāties būtisku līdzdalību, pārdomātu un piesardzīgu vadību un ņemot vērā potenciālā ieguvēja iespējamo ietekmi uz minēto kredītiestādi, kompetentās iestādes, izvērtējot 22. panta 1. punktā paredzēto paziņojumu un 22. panta 3. punktā minēto informāciju, novērtē potenciālā ieguvēja piemērotību un plānotās iegādes finansiālo pamatotību saskaņā ar šādiem kritērijiem:
a)
potenciālā ieguvēja reputācija;
b)
jebkura vadības struktūras locekļa un augstākās vadības locekļa, kurš plānotās iegādes rezultātā vadīs kredītiestādes darbību, reputācija, zināšanas, iemaņas un pieredze, kā izklāstīts 91. panta 1. punktā;
c)
potenciālā ieguvēja finanšu stabilitāte, jo īpaši saistībā ar veiktās un plānotās darījumdarbības veidu kredītiestādē, kurā plānots iegādāties līdzdalību;
d)
vai kredītiestāde spēs pildīt un turpmāk pildīs prudenciālās prasības, pamatojoties uz šo direktīvu un Regulu (ES) Nr. 575/2013, kā arī attiecīgā gadījumā uz citiem Savienības tiesību aktiem, sevišķi Direktīvām 2002/87/EK un 2009/110/EK, tostarp, vai sabiedrību grupas, kuras sastāvā tā iekļausies, struktūra ļauj īstenot efektīvu uzraudzību, nodrošināt efektīvu informācijas apmaiņu starp kompetentajām iestādēm un noteikt kompetento iestāžu pilnvaru sadalījumu;
e)
vai nav pamata aizdomām, ka saistībā ar plānoto iegādi tiek veikta vai ir veikta nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšana vai terorisma finansēšana Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2005/60/EK (2005. gada 26. oktobris) par to, lai nepieļautu finanšu sistēmas izmantošanu nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanai un teroristu finansēšanai (22) 1. panta nozīmē vai ir mēģināts veikt šādas darbības, vai ka plānotā iegāde varētu palielināt šādu risku.
2. Kompetentās iestādes var iebilst pret plānoto iegādi tikai tad, ja tām ir pamatots iemesls tā rīkoties, jo nav izpildīti 1. punktā norādītie kritēriji, vai ja ieguvēja iesniegtā informācija ir nepilnīga.
3. Dalībvalstis nenosaka nekādus priekšnoteikumus attiecībā uz iegūstamo līdzdalības līmeni un neļauj attiecīgās valsts kompetentajām iestādēm izvērtēt plānoto iegādi saistībā ar tirgus ekonomiskajām vajadzībām.
4. Dalībvalstis dara zināmu atklātībai sarakstu ar informāciju, kas vajadzīga novērtējuma veikšanai un kas kompetentajām iestādēm ir jāsaņem, kad tām iesniedz 22. panta 1. punktā minēto paziņojumu. Prasītā informācija ir samērīga un atbilst potenciālā ieguvēja un plānotās iegādes veidam. Dalībvalstis nepieprasa informāciju, kas nav būtiska prudenciālā novērtējuma veikšanai.
5. Neatkarīgi no 22. panta 2., 3. un 4. punkta, ja kompetentajai iestādei ir paziņots par diviem vai vairākiem priekšlikumiem iegādāties vai palielināt būtisku līdzdalību vienā un tai pašā kredītiestādē, tad kompetentā iestāde visu potenciālo ieguvēju priekšlikumus izskata nediskriminējošā veidā.
24. pants
Kompetento iestāžu sadarbība
1. Veicot novērtēšanu, attiecīgās kompetentās iestādes strādā, savstarpēji pilnībā konsultējoties, ja potenciālais ieguvējs ir kāds no turpmāk minētajiem:
a)
citā dalībvalstī vai citā, ar plānoto būtiskas līdzdalības iegūšanu nesaistītā nozarē atļauju saņēmusi kredītiestāde, apdrošināšanas sabiedrība, pārapdrošināšanas sabiedrība, ieguldījumu brokeru sabiedrība vai pārvaldības sabiedrība Direktīvas 2009/65/EK 2. panta 1. punkta b) apakšpunkta nozīmē ("PVKIU pārvaldības sabiedrība");
b)
citā dalībvalstī vai citā, ar plānoto līdzdalības iegūšanu nesaistītā nozarē atļauju saņēmušas kredītiestādes, apdrošināšanas sabiedrības, pārapdrošināšanas sabiedrības, ieguldījumu brokeru sabiedrības vai PVKIU pārvaldības sabiedrības mātesuzņēmums;
c)
citā dalībvalstī vai citā, ar plānoto būtiskas līdzdalības iegūšanu nesaistītā nozarē atļauju saņēmušu kredītiestādi, apdrošināšanas sabiedrību, pārapdrošināšanas sabiedrību, ieguldījumu brokeru sabiedrību vai PVKIU pārvaldības sabiedrību kontrolējoša fiziska vai juridiska persona.
2. Kompetentās iestādes bez liekas kavēšanās sniedz cita citai jebkuru informāciju, kas ir būtiska vai noderīga novērtēšanai. Šajā sakarā kompetentās iestādes cita citai pēc pieprasījuma paziņo visu noderīgo informāciju un pēc savas ierosmes - visu būtisko informāciju. Kompetentā iestāde, kas izsniegusi atļauju kredītiestādei, kurā plānots iegūt līdzdalību, savā lēmumā norāda ikvienu par potenciālo ieguvēju atbildīgās kompetentās iestādes pausto viedokli vai atrunu.
25. pants
Paziņojums par atsavināšanu
Dalībvalstis pieprasa jebkurai fiziskai vai juridiskai personai, kura pieņēmusi lēmumu tieši vai netieši atsavināt būtisku līdzdalību kredītiestādē, vispirms rakstveidā paziņot par atsavināšanu kompetentajām iestādēm, norādot tām attiecīgās līdzdalības apjomu. Šāda persona paziņo kompetentajām iestādēm arī par to, vai tā pieņēmusi lēmumu samazināt savu būtisko līdzdalību tā, ka tās turējumā esošo balsstiesību vai kapitāla daļa samazinātos zem 20 %, 30 % vai 50 %, vai arī tā, ka kredītiestāde vairs nebūtu tās meitasuzņēmums. Dalībvalstīm nav pienākuma piemērot 30 % robežvērtību, ja tās saskaņā ar Direktīvas 2004/109/EK 9. panta 3. punkta a) apakšpunktu piemēro vienas trešdaļas robežvērtību.
26. pants
Pienākums sniegt informāciju un sankcijas
1. Kredītiestādes informē kompetentās iestādes, līdzko uzzina par katru tādu līdzdalības iegūšanu vai atsavināšanu to kapitālā, kuras dēļ līdzdalība pārsniedz kādu no 22. panta 1. punktā un 25. pantā minētajām robežvērtībām vai kļūst mazāka par tām.
Kredītiestādes, kurām ir atļauja tirgot regulētā tirgū, vismaz reizi gadā kompetentajām iestādēm dara zināmus to akcionāru un dalībnieku vārdus un uzvārdus vai nosaukumus, kuriem ir būtiska līdzdalība, un šādas līdzdalības apjomu, kas norādīts, piemēram, informācijā, kuru saņem akcionāru un dalībnieku gada pilnsapulcē vai saskaņā ar noteikumiem, ko piemēro sabiedrībām, kurām ir atļauja tirgot regulētā tirgū.
2. Dalībvalstis pieprasa, lai gadījumā, ja 22. panta 1. punktā minēto personu ietekme var kaitēt kredītiestādes pārdomātai un piesardzīgai vadībai, kompetentās iestādes veiktu piemērotus pasākumus šādas situācijas novēršanai. Šādi pasākumi var būt rīkojumi, sankcijas saskaņā ar 65.līdz 72. pantu, kas noteiktas vadības struktūras locekļiem un vadītājiem, vai attiecīgo kredītiestādes akcionāru vai dalībnieku akcijām vai daļām atbilstīgo balsstiesību īstenošanas apturēšana.
Līdzīgus pasākumus piemēro fiziskām un juridiskām personām, kas neizpilda pienākumu iepriekš sniegt informāciju, kā noteikts 22. panta 1. punktā un ievērojot 65.līdz 72. pantu.
Ja līdzdalība ir iegūta pretēji kompetento iestāžu iebildumam, dalībvalstis neatkarīgi no visām citām sankcijām, kas jāpieņem, paredz vai nu atbilstīgo balsstiesību atcelšanu, vai balsojuma atzīšanu par nederīgu, vai arī iespēju to anulēt.
27. pants
Būtiskas līdzdalības kritēriji
Nosakot, vai būtiskas līdzdalības kritēriji, kas minēti 22., 25. un 26. pantā, ir izpildīti, ņem vērā balsstiesības, kas minētas Direktīvas 2004/109/EK 9., 10. un 11. pantā, un minētās direktīvas 12. panta 4. un 5. punktā noteiktos nosacījumus par balsstiesību summēšanu.
Nosakot, vai būtiskas līdzdalības kritēriji, kas minēti 26. pantā, ir izpildīti, dalībvalstis neņem vērā balsstiesības vai kapitāla daļas, kuras var būt iestāžu turējumā kā rezultāts finanšu instrumentu sākotnējai izvietošanai un/vai finanšu instrumentu izvietošanai ar neizvietoto instrumentu izpirkšanas garantiju, kā minēts Direktīvas 2004/39/EK I pielikuma A iedaļas 6. punktā, ar nosacījumu, ka šīs tiesības netiek īstenotas vai citādi izmantotas, lai iesaistītos emitenta pārvaldībā, un ka tās viena gada laikā pēc iegādes tiek atsavinātas.
IV SADAĻA
IEGULDĪJUMU BROKERU SABIEDRĪBU SĀKOTNĒJAIS KAPITĀLS
28. pants
Ieguldījumu brokeru sabiedrību sākotnējais kapitāls
1. Ieguldījumu brokeru sabiedrību sākotnējo kapitālu veido vienīgi viens vai vairāki no Regulas (ES) Nr. 575/2013 26. panta 1. punkta a) līdz e) apakšpunktā minētajiem posteņiem.
2. Visu pārējo ieguldījumu brokeru sabiedrību, kuras nav minētas 29.pantā, sākotnējais kapitāls ir EUR 730 000.
29. pants
Sākotnējais kapitāls attiecībā uz īpašiem ieguldījumu brokeru sabiedrību veidiem
1. Ieguldījumu brokeru sabiedrībai, kura neveic nekādus darījumus ar finanšu instrumentiem savā vārdā vai neveic finanšu instrumentu izvietošanu ar neizvietoto instrumentu izpirkšanas garantiju, bet kura tur klientu naudu vai vērtspapīrus un kura sniedz vienu vai vairākus no turpmāk minētajiem pakalpojumiem, sākotnējais kapitāls ir EUR 125 000 apmērā:
a)
ieguldītāju rīkojumu attiecībā uz finanšu instrumentiem pieņemšana un pārsūtīšana;
b)
ieguldītāju rīkojumu attiecībā uz finanšu instrumentiem izpilde;
c)
indivduālo finanšu instrumentu ieguldījumu portfeļu pārvaldīšana.
2. Kompetentās iestādes drīkst atļaut ieguldījumu brokeru sabiedrībai, kura izpilda ieguldītāju rīkojumus attiecībā uz finanšu instrumentiem, turēt šādus instrumentus savā vārdā, ja izpildīti šādi nosacījumi:
a)
šādu pozīciju iemesls ir vienīgi sabiedrības nespēja precīzi izpildīt ieguldītāju rīkojumus;
b)
šādu pozīciju kopējā tirgus vērtība nepārsniedz 15 % no sabiedrības sākotnējā kapitāla;
c)
sabiedrība izpilda Regulas (ES) Nr. 575/2013 92.līdz 95. pantā un Ceturtajā daļā noteiktās prasības;
d)
šādām pozīcijām ir gadījuma un pagaidu raksturs, un tās pastāv vienīgi uz laiku, kas vajadzīgs minētā darījuma veikšanai.
3. Dalībvalstis var samazināt 1. punktā minēto summu līdz EUR 50 000, ja sabiedrībai nav atļauts turēt klientu naudu vai vērtspapīrus, slēgt darījumus savā vārdā vai veikt finanšu instrumentu izvietošanu ar neizvietoto instrumentu izpirkšanas garantiju.
4. Saistībā ar šā panta 1. punktā noteiktajiem pakalpojumiem vai 3. punkta vajadzībām netirdzniecības portfeļa finanšu instrumentu pozīciju turēšanu, lai ieguldītu pašu kapitālu, neuzskata par savā vārdā noslēgtu darījumu.
30. pants
Vietējo sabiedrību sākotnējais kapitāls
Vietējām sabiedrībām ir sākotnējais kapitāls EUR 50 000 apmērā, ciktāl tās izmanto uzņēmējdarbības vai pakalpojumu sniegšanas brīvību, kas precizēta Direktīvas 2004/39/EK 31. un 32. pantā.
31. pants
Sabiedrību, kurām nav atļaujas turēt klientu naudu vai vērtspapīrus, segums
1. Sabiedrību, kas minētas Regulas (ES) Nr. 575/2013 4. panta 1. punkta 2) apakšpunkta c) punktā, segums ir izteikts kādā no šādiem veidiem:
a)
sākotnējais kapitāls EUR 50 000 apmērā;
b)
profesionālās darbības civiltiesiskās atbildības apdrošināšana, kura attiecas uz visu Savienības teritoriju, vai kāda cita salīdzināma garantija attiecībā uz atbildību, kas rodas profesionālās nolaidības dēļ, un kuras apmērs ir vismaz EUR 1 000 000 par katru prasību un kopumā EUR 1 500 000 gadā par visām prasībām;
c)
tāda veida sākotnējā kapitāla un profesionālās darbības civiltiesiskās atbildības apdrošināšanas apvienojums, kas garantē seguma līmeni, kurš līdzvērtīgs a) vai b) apakšpunktā minētajam seguma līmenim.
Komisija regulāri pārskata pirmajā daļā minētās summas,
2. Ja Regulas (ES) Nr. 575/2013 4. panta 1. punkta 2) apakšpunkta c) punktā minētā sabiedrība ir arī reģistrēta saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2002/92/EK (2002. gada 9. decembris) par apdrošināšanas starpniecību (23), tā izpilda minētās direktīvas 4. panta 3. punktu, un tās segums ir izteikts kādā no šādiem veidiem:
a)
sākotnējais kapitāls EUR 25 000 apmērā;
b)
profesionālās darbības civiltiesiskās atbildības apdrošināšana, kura attiecas uz visu Savienības teritoriju, vai kāda cita salīdzināma garantija attiecībā uz atbildību, kas rodas profesionālās nolaidības dēļ, un kuras apmērs ir vismaz EUR 500 000 par katru prasību un kopumā EUR 750 000 gadā par visām prasībām;
c)
tāda veida sākotnējā kapitāla un profesionālās darbības civiltiesiskās atbildības apdrošināšanas apvienojums, kas garantē seguma līmeni, kurš līdzvērtīgs a) vai b) apakšpunktā minētajam seguma līmenim.
32. pants
Pārejas noteikums
1. Atkāpjoties no 28. panta 2. punkta, 29. panta 1. un 3. punkta un 30. panta, dalībvalstis var turpināt piešķirt atļaujas tādām ieguldījumu brokeru sabiedrībām un sabiedrībām, uz ko attiecas 30. pants, kuras pastāvējušas 1995. gada 31. decembrī vai agrāk un kuru pašu kapitāls ir mazāks par 28. panta 2. punktā, 29. panta 1. vai 3. punktā vai 30. pantā noteikto sākotnējā kapitāla līmeni.
Šādu ieguldījumu brokeru sabiedrību vai sabiedrību pašu kapitāla līmenis nav mazāks par augstāko atskaites līmeni, kas aprēķināts pēc 1993. gada 23. marta. Šis atskaites līmenis ir pašu kapitāla ikdienas vidējais līmenis, kas aprēķināts par sešiem mēnešiem pirms aprēķinu dienas. To aprēķina ik pa sešiem mēnešiem attiecībā uz iepriekšējo periodu.
2. Ja ieguldījumu brokeru sabiedrības vai sabiedrības, uz kuru attiecas 1. punkts, kontroli pārņem fiziska vai juridiska persona, kas nav tā, kura to kontrolējusi 1995. gada 31. decembrī vai agrāk, minētās ieguldījumu brokeru sabiedrības vai sabiedrības pašu kapitāls ir vismaz 28. panta 2. punktā, 29. panta 1. vai 3. punktā vai 30. pantā noteiktajā līmenī, izņemot gadījumus, kad pēc 1995. gada 31. decembra īpašuma tiesības pirmo reizi nodod mantojuma kārtībā, ja to apstiprina kompetenta iestāde un uz laiku, kas nav ilgāks par 10 gadiem pēc minētās īpašuma tiesību nodošanas.
3. Divu vai vairāku ieguldījumu brokeru sabiedrību vai sabiedrību, uz kurām attiecas 30. pants, apvienošanās gadījumā tās iznākumā radušās sabiedrības pašu kapitālam nav jāsasniedz 28. panta 2. punktā, 29. panta 1. vai 3. punktā vai 30. pantā noteiktais līmenis. Tomēr, visos laikposmos, kad netiek sasniegts 28. panta 2. punktā, 29. panta 1. vai 3. punktā vai 30. pantā noteiktais līmenis, apvienošanās iznākumā radušās sabiedrības pašu kapitāla līmenis nav zemāks par apvienojušos sabiedrību kopējo pašu kapitālu apvienošanās brīdī.
4. Ieguldījumu brokeru sabiedrību un sabiedrību, uz kurām attiecas 30. pants, pašu kapitāls nav zemāks par 28. panta 2. punktā, 29. panta 1. vai 3. punktā vai 30. pantā un šā panta 1. un 3. punktā noteikto līmeni.
5. Ja kompetentās iestādes uzskata, ka, lai nodrošinātu šādu ieguldījumu brokeru sabiedrību un sabiedrību maksātspēju, ir jānodrošina atbilstība 4. punktā noteiktajām prasībām, 1., 2. un 3. punktu nepiemēro.
V SADAĻA
NOTEIKUMI PAR UZŅĒMĒJDARBĪBAS VEIKŠANAS BRĪVĪBU UN PAKALPOJUMU SNIEGŠANAS BRĪVĪBU
1. NODAĻA
Vispārējie principi
33. pants
Kredītiestādes
Dalībvalstis nosaka, ka ikviena kredītiestāde, kam atļauju piešķīrušas un ko uzrauga citas dalībvalsts kompetentās iestādes, var, izveidojot filiāles vai sniedzot pakalpojumus, veikt to teritorijā I pielikumā uzskaitītās darbības saskaņā ar 35. pantu, 36. panta 1., 2. un 3. punktu, 39. panta 1. un 2. punktu un 40. līdz 46. pantu, ar nosacījumu, ka piešķirtā atļauja aptver šādas darbības.
34. pants
Finanšu iestādes
1. Dalībvalstis nosaka, ka ikviena citas dalībvalsts finanšu iestāde, kura ir kredītiestādes meitasuzņēmums vai divu vai vairāk kredītiestāžu kopīgs meitasuzņēmums, var, izveidojot filiāles vai sniedzot pakalpojumus, to teritorijā veikt I pielikumā uzskaitītās darbības saskaņā ar 35. pantu, 36. panta 1., 2. un 3. punktu, 39. panta 1. un 2. punktu un 40.līdz 46. pantu, ja tās dibināšanas dokumenti un statūti ļauj veikt šādas darbības un ja tā atbilst visiem turpmāk minētajiem nosacījumiem:
a)
mātesuzņēmums vai mātesuzņēmumi ir saņēmuši atļauju kā kredītiestādes dalībvalstī, kuras tiesību akti reglamentē attiecīgo finanšu iestādi;
b)
konkrētās darbības faktiski tiek veiktas tās pašas dalībvalsts teritorijā;
c)
mātesuzņēmumam vai mātesuzņēmumiem ir vismaz 90 % no balsstiesībām, kas nostiprinātas finanšu iestādes akcijās vai daļās;
d)
mātesuzņēmums vai mātesuzņēmumi ir kompetentajām iestādēm pierādījuši finanšu iestādes piesardzīgu vadību un ar attiecīgās piederības dalībvalsts kompetento iestāžu piekrišanu deklarējuši, ka tie solidāri un atsevišķi garantē saistības, ko uzņēmusies attiecīgā finanšu iestāde;
e)
finanšu iestāde, jo īpaši attiecībā uz konkrētajām darbībām, faktiski ir iekļauta mātesuzņēmuma vai visu mātesuzņēmumu konsolidētajā uzraudzībā saskaņā ar šīs direktīvas VII sadaļas 3. nodaļu un Regulas (ES) Nr. 575/2013 Pirmās daļas II sadaļas 2. nodaļu, jo īpaši attiecībā uz minētās regulas 92. pantā izklāstītajām pašu kapitāla prasībām, lielo riska darījumu kontrolei, kā noteikts minētās regulas Ceturtajā daļā, un attiecībā uz minētās regulas 89. un 90. pantā paredzēto līdzdalības ierobežošanu.
Piederības dalībvalsts kompetentās iestādes pārbauda atbilstību pirmajā daļā noteiktajiem nosacījumiem un piešķir attiecīgajai finanšu iestādei atbilstības apliecību, ko iekļauj 35. un 39. pantā minētajā paziņojumā.
2. Ja 1. punkta pirmajā daļā minētā finanšu iestāde vairs neizpilda kādu no paredzētajiem nosacījumiem, piederības dalībvalsts kompetentās iestādes to paziņo uzņēmējas dalībvalsts kompetentajām iestādēm, un tad darbībām, ko šī finanšu iestāde veic uzņēmējā dalībvalstī, piemēro attiecīgās uzņēmējas dalībvalsts tiesību aktus.
3. Šā panta 1. un 2. punktu attiecīgi piemēro 1. punkta pirmajā daļā minēto finanšu iestāžu meitasuzņēmumiem.
2. NODAĻA
Kredītiestāžu tiesības veikt uzņēmējdarbību
35. pants
Prasība par paziņošanu un kompetento iestāžu saziņa
1. Kredītiestāde, kas vēlas izveidot filiāli citas dalībvalsts teritorijā, par to paziņo savas piederības dalībvalsts kompetentajām iestādēm.
2. Dalībvalstis pieprasa, lai kredītiestādes, kas vēlas izveidot filiāli citas dalībvalsts teritorijā, veicot 1. punktā minēto paziņošanu, sniegtu visu šādu informāciju:
a)
dalībvalsts, kuras teritorijā tā plāno izveidot filiāli;
b)
darbības programma, kurā izklāstīti inter alia filiāles paredzētās darījumdarbības veidi un organizatoriskā struktūra;
c)
adrese uzņēmējā dalībvalstī, kur var iegūt dokumentus;
d)
to personu vārds un uzvārds, kuras būs atbildīgas par filiāles vadību.
3. Ja piederības dalībvalsts kompetentajām iestādēm, ņemot vērā paredzētās darbības, nav iemesla apšaubīt kredītiestādes vadības struktūras piemērotību vai finanšu stāvokli, tās trīs mēnešos pēc visas 2. punktā minētās informācijas saņemšanas šo informāciju dara zināmu uzņēmējas dalībvalsts kompetentajām iestādēm un attiecīgi informē kredītiestādi.
Piederības dalībvalsts kompetentās iestādes arī dara zināmu kredītiestādes pašu kapitāla apmēru un struktūru un pašu kapitāla prasību summu saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 575/2013 92. pantu.
Atkāpjoties no otrās daļas, 34. pantā minētajā gadījumā piederības dalībvalsts kompetentās iestādes dara zināmu finanšu iestādes pašu kapitāla apmēru un struktūru un kredītiestādes, kas ir tās mātesuzņēmums, kopējo riska darījumu vērtību, kas aprēķināta saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 575/2013 92. panta 3. un 4. punktu.
4. Ja piederības dalībvalsts kompetentās iestādes atsakās 2. punktā minēto informāciju darīt zināmu uzņēmējas dalībvalsts kompetentajām iestādēm, tās trīs mēnešos pēc visas informācijas saņemšanas paziņo attiecīgajai kredītiestādei šā atteikuma iemeslus.
Šis atteikums vai atbildes nesniegšana dod tiesības vērsties piederības dalībvalsts tiesās.
5. EBI izstrādā regulatīvu tehnisko standartu projektus, lai precizētu informāciju, kas jāsniedz saskaņā ar šo pantu.
Komisijai tiek deleģētas pilnvaras pieņemt šā punkta pirmajā daļā minētos regulatīvos tehniskos standartus saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1093/2010 10. līdz 14. pantu.
6. EBI izstrādā īstenošanas tehnisko standartu projektus par šādas informācijas sniegšanai paredzētajām tipveida veidlapām, paraugiem un procedūrām.
Komisijai tiek piešķirtas pilnvaras pieņemt šā punkta pirmajā daļā minētos īstenošanas tehniskos standartus saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1093/2010 15. pantu.
7. EBI iesniedz 5. un 6. punktā minētos tehnisko standartu projektus Komisijai līdz 2014. gada 1. janvārim.
36. pants
Darbības uzsākšana
1. Pirms kredītiestādes filiāle uzsāk savu darbību, uzņēmējas dalībvalsts kompetentās iestādes divos mēnešos pēc 35. pantā minētās informācijas saņemšanas sagatavojas kredītiestādes uzraudzībai saskaņā ar 4. nodaļu un vajadzības gadījumā norāda nosacījumus, ar kuriem vispārējās interesēs minēto darbību veic uzņēmējā dalībvalstī.
2. Saņemot paziņojumu no uzņēmējas dalībvalsts kompetentajām iestādēm vai līdz 1. punktā paredzētā termiņa beigām nesaņemot nekādu paziņojumu no šīm iestādēm, var izveidot filiāli un sākt darbību.
3. Jebkādu saskaņā ar 35. panta 2. punkta b), c) vai d) apakšpunktu sniegtās informācijas izmaiņu gadījumā, kredītiestāde par attiecīgajām izmaiņām rakstiski paziņo piederības dalībvalsts un uzņēmējas dalībvalsts kompetentajām iestādēm vismaz vienu mēnesi pirms to īstenošanas, lai piederības dalībvalsts kompetentās iestādes varētu pieņemt lēmumu pēc paziņošanas saskaņā ar 35. pantu, un lai uzņēmējas dalībvalsts kompetentās iestādes varētu pieņemt lēmumu, izklāstot izmaiņu nosacījumus saskaņā ar šā panta 1. punktu.
4. Attiecībā uz filiālēm, kuras saskaņā ar to uzņēmējās dalībvalstīs spēkā esošajiem noteikumiem darbību sākušas pirms 1993. gada 1. janvāra, uzskata, ka tām tika piemērota 35. pantā un šā panta 1. un 2. punktā paredzētā kārtība. No 1993. gada 1. janvāra tās reglamentē šā panta 3. punkts un 33. un, 52. pants, un 4. nodaļa.
5. EBI izstrādā regulatīvu tehnisko standartu projektus, lai precizētu informāciju, kas jāsniedz saskaņā ar šo pantu.
Komisijai tiek deleģētas pilnvaras pieņemt šā punkta pirmajā daļā minētos regulatīvos tehniskos standartus saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1093/2010 10. līdz 14. pantu.
6. EBI izstrādā īstenošanas tehnisko standartu projektus par šādas informācijas sniegšanai paredzētajām tipveida veidlapām, paraugiem un procedūrām.
Komisijai tiek piešķirtas pilnvaras pieņemt šā punkta pirmajā daļā minētos īstenošanas tehniskos standartus saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1093/2010 15. pantu.
7. EBI iesniedz 5. un 6. punktā minētos tehnisko standartu projektus Komisijai līdz 2014. gada 1. janvārim.
37. pants
Informācija par atteikumiem
Dalībvalstis Komisijai un EBI dara zināmu to gadījumu skaitu un veidu, kad ir bijis atteikums, ievērojot 35. pantu un 36. panta 3. punktu.
38. pants
Filiāļu kopums
Visas uzņēmējdarbības veikšanas vietas, ko vienā dalībvalstī izveidojusi kredītiestāde, kuras galvenais birojs ir citā dalībvalstī, uzskata par vienu filiāli.
3. NODAĻA
Pakalpojumu sniegšanas brīvības īstenošana
39. pants
Paziņošanas procedūra
1. Ikviena kredītiestāde, kas vēlas pirmo reizi īstenot pakalpojumu sniegšanas brīvību, darbojoties citas dalībvalsts teritorijā, paziņo piederības dalībvalsts kompetentajām iestādēm par I pielikuma sarakstā uzskaitītajām darbībām, kuras tā paredzējusi veikt.
2. Viena mēneša laikā pēc 1. punktā paredzētā paziņojuma saņemšanas piederības dalībvalsts kompetentās iestādes šo paziņojumu nosūta uzņēmējas dalībvalsts kompetentajām iestādēm.
3. Šis pants neietekmē tiesības, ko ieguvušas kredītiestādes, kuras sniedza pakalpojumus jau pirms 1993. gada 1. janvāra.
4. EBI izstrādā regulatīvu tehnisko standartu projektus, lai precizētu informāciju, kas jāsniedz saskaņā ar šo pantu.
Komisijai tiek deleģētas pilnvaras pieņemt šā punkta pirmajā daļā minētos regulatīvos tehniskos standartus saskaņā ar procedūru, kas noteikta Regulas (ES) Nr. 1093/2010 10.-14. pantā.
5. EBI izstrādā īstenošanas tehnisko standartu projektus par šādas informācijas sniegšanai paredzētajām tipveida veidlapām, paraugiem un procedūrām.
Komisijai tiek piešķirtas pilnvaras pieņemt šā punkta pirmajā daļā minētos īstenošanas tehniskos standartus saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1093/2010 15. pantu.
6. EBI iesniedz 4. un 5. punktā minētos tehnisko standartu projektus Komisijai līdz 2014. gada 1. janvārim.
4. NODAĻA
Uzņēmējas dalībvalsts kompetento iestāžu pilnvaras
40. pants
Ziņojumu sniegšanas prasības
Uzņēmējas dalībvalsts kompetentās iestādes drīkst pieprasīt visām kredītiestādēm, kurām ir filiāles to teritorijā, regulāri ziņot uzņēmējas dalībvalsts kompetentajām iestādēm par savu darbību šajās uzņēmējās dalībvalstīs.
Šādus ziņojumus pieprasa vienīgi informācijas vai statistikas datu apkopošanas vajadzībām, lai piemērotu 51. panta 1. punktu vai uzraudzības vajadzībām saskaņā ar šo nodaļu. Tiem piemēro dienesta slepenības prasības, kas ir vismaz līdzvērtīgas 53. panta 1. punktā minētajām prasībām.
Uzņēmējas dalībvalsts kompetentās iestādes jo īpaši drīkst pieprasīt šā punkta pirmajā daļā minētajām kredītiestādēm sniegt informāciju, lai minētās kompetentās iestādes varētu novērtēt, vai attiecīgā filiāle ir nozīmīga saskaņā ar 51. panta 1. punktu.
41. pants
Piederības dalībvalsts kompetento iestāžu īstenotie pasākumi attiecībā uz uzņēmējā dalībvalstī veiktajām darbībām
1. Ja uzņēmējas dalībvalsts kompetentās iestādes, balstoties uz informāciju, kas saskaņā ar 50. pantu saņemta no piederības dalībvalsts kompetentajām iestādēm, konstatē, ka kredītiestāde, kurai tās teritorijā ir filiāle vai kura sniedz pakalpojumus tās teritorijā, atbilst kādam no turpmāk minētajiem nosacījumiem attiecībā uz darbībām, kas ir īstenotas attiecīgajā uzņēmējā dalībvalstī, tās informē piederības dalībvalsts kompetentās iestādes:
a)
kredītiestāde neatbilst valsts tiesību normām, ar ko transponē šo direktīvu, vai Regulai (ES) Nr. 575/2013;
b)
pastāv būtisks risks, ka kredītiestāde neatbildīs valsts tiesību normām, ar ko transponē šo direktīvu, vai Regulai (ES) Nr. 575/2013;
Piederības dalībvalsts kompetentās iestādes nekavējoties veic visus piemērotos pasākumus, lai nodrošinātu, ka attiecīgā kredītiestāde novērš tās neatbilstību vai īsteno neatbilstības riska novēršanas pasākumus. Piederības dalībvalsts kompetentās iestādes par minētajiem pasākumiem nekavējoties paziņo uzņēmējas dalībvalsts kompetentajām iestādēm.
2. Ja uzņēmējas dalībvalsts kompetentās iestādes uzskata, ka piederības dalībvalsts kompetentās iestādes nav izpildījušas vai neizpildīs to saistības atbilstīgi 1. punkta otrajai daļai, tās drīkst vērsties EBI un pieprasīt palīdzību saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1093/2010 19. pantu. Ja EBI rīkojas saskaņā ar minēto pantu, jebkuru lēmumu saskaņā ar minētās regulas 19. panta 3. punktu tā pieņem 24 stundu laikā. EBI var palīdzēt kompetentajām iestādēm panākt vienošanos arī pēc savas iniciatīvas saskaņā ar minētās regulas 19. panta 1. punkta otro daļu.
42. pants
Pamatojums un informēšana
Visus pasākumus, kas veikti atbilstīgi 41. panta 1. punktam, 43. vai 44. pantam un kas paredz sankcijas vai ierobežojumus attiecībā uz pakalpojumu sniegšanas brīvības vai uzņēmējdarbības veikšanas brīvības īstenošanu, pienācīgi pamato un dara zināmus attiecīgajai kredītiestādei.
43. pants
Piesardzības pasākumi
1. Pirms 41. pantā noteiktās procedūras īstenošanas uzņēmējas dalībvalsts kompetentās iestādes var ārkārtas situācijās, iekams piederības dalībvalsts kompetentās iestādes nav īstenojušas konkrētus pasākumus vai nav veikti Direktīvas 2001/24/EK 3. pantā minētie reorganizācijas pasākumi, veikt visus vajadzīgos piesardzības pasākumus, lai aizsargātu pret finanšu nestabilitāti, kas nopietni apdraudētu noguldītāju, ieguldītāju un klientu kopējās intereses uzņēmējā dalībvalstī.
2. Visi piesardzības pasākumi saskaņā ar 1. punktu ir samērīgi ar to mērķi aizsargāt pret finanšu nestabilitāti, kas nopietni apdraudētu noguldītāju, ieguldītāju un klientu kopējās intereses uzņēmējā dalībvalstī. Šādi piesardzības pasākumi var ietvert maksājumu pārtraukšanu. Tie nedod priekšroku kredītiestāžu kreditoriem uzņēmējā dalībvalstī attiecībā pret kreditoriem citās dalībvalstīs.
3. Visi piesardzības pasākumi, kas veikti saskaņā ar 1. punktu, zaudē spēku, kad piederības dalībvalsts administratīvās vai tiesu iestādes veic reorganizācijas pasākumus saskaņā ar Direktīvas 2001/24/EK 3. pantu.
4. Uzņēmējas dalībvalsts kompetentās iestādes pārstāj veikt piesardzības pasākumus, ja tās uzskata minētos pasākumus par nevajadzīgiem saskaņā ar 41. pantu, ja vien tie nav zaudējuši spēku saskaņā ar šā panta 3. punktu.
5. Par piesardzības pasākumiem, kas veikti saskaņā ar 1. punktu, bez liekas kavēšanās informē Komisiju, EBI un pārējo attiecīgo dalībvalstu kompetentās iestādes.
Ja piederības dalībvalsts kompetentajām iestādēm vai jebkuru citu skarto dalībvalstu kompetentajām iestādēm ir iebildumi pret uzņēmējas dalībvalsts kompetento iestāžu īstenotajiem pasākumiem, tās var vērsties EBI un pieprasīt tās palīdzību saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1093/2010 19. pantu. Ja EBI rīkojas saskaņā ar minēto pantu, jebkuru lēmumu saskaņā ar minētās regulas 19. panta 3. punktu tā pieņem 24 stundu laikā. EBI var palīdzēt kompetentajām iestādēm panākt vienošanos arī pēc savas iniciatīvas saskaņā ar minētās regulas 19. panta 1. punkta otro daļu.
44. pants
Uzņēmēju dalībvalstu pilnvaras
Neatkarīgi no 40. un 41. panta uzņēmējas dalībvalstis var īstenot pilnvaras, kas tām ir piešķirtas saskaņā ar šo direktīvu, lai veiktu piemērotus pasākumus, kuru mērķis ir novērst to teritorijā to noteikumu pārkāpumus, kurus tās pieņēmušas saskaņā ar šo direktīvu, vai vispārējā labuma interesēs, vai piemērot sodus par šādiem pārkāpumiem. Tas ietver iespēju liegt pārkāpējām kredītiestādēm veikt jaunus darījumus uzņēmēju dalībvalstu teritorijā.
45. pants
Pēc atļaujas anulēšanas veicamie pasākumi
Atļaujas anulēšanas gadījumā piederības dalībvalsts kompetentās iestādes nekavējoties informē uzņēmējas dalībvalsts kompetentās iestādes. Uzņēmējas dalībvalsts kompetentās iestādes veic piemērotus pasākumus, lai liegtu attiecīgajai kredītiestādei veikt turpmākus darījumus uzņēmējas dalībvalsts teritorijā un aizsargātu noguldītāju intereses.
46. pants
Reklāma
Nekas šajā nodaļā neliedz kredītiestādēm, kuru galvenais birojs ir kādā citā dalībvalstī, reklamēt uzņēmējā dalībvalstī savus pakalpojumus ar visiem pieejamiem saziņas līdzekļiem, ievērojot normas, kas reglamentē šādas reklāmas formu un saturu un kas ir pieņemtas vispārēja labuma interesēs.
VI SADAĻA
ATTIECĪBAS AR TREŠĀM VALSTĪM
47. pants
Paziņošana par trešo valstu filiālēm un piekļuves nosacījumi kredītiestādēm, kurām ir šādas filiāles
1. Tādu kredītiestāžu filiālēm, kuru galvenais birojs ir trešā valstī, sākot vai turpinot darbību, dalībvalstis nepiemēro noteikumus, kas rada labvēlīgāku režīmu par to, kādu piemēro to kredītiestāžu filiālēm, kuru galvenais birojs ir Savienībā.
2. Kompetentās iestādes dara zināmas Komisijai, EBI un Eiropas Banku komitejai, kas izveidota ar Komisijas Lēmumu 2004/10/EK (24), visas filiāļu atļaujas, kas ir piešķirtas kredītiestādēm, kuru galvenais birojs atrodas trešā valstī.
3. Savienība var ar nolīgumiem, kurus noslēdz ar vienu vai vairākām trešām valstīm, vienoties piemērot noteikumus, kas tādu kredītiestāžu filiālēm, kuru galvenais birojs ir trešās valstīs, piešķir vienādu režīmu visā Savienības teritorijā.
48. pants
Sadarbība ar trešo valstu uzraudzības iestādēm konsolidētās uzraudzības jomā
1. Pēc dalībvalsts pieprasījuma vai pēc savas iniciatīvas Komisija var iesniegt Padomei priekšlikumus, lai apspriestu nolīgumus ar vienu vai vairākām trešām valstīm par līdzekļiem konsolidētās uzraudzības īstenošanai attiecībā uz:
a)
iestādēm, kuru mātesuzņēmumu galvenais birojs ir trešā valstī;
b)
trešā valstī esošām iestādēm, kuru mātesuzņēmumu galvenais birojs atrodas Savienībā, neatkarīgi no tā, vai šie mātesuzņēmumi ir iestādes, finanšu pārvaldītājsabiedrības vai jauktas finanšu pārvaldītājsabiedrības.
2. Ar 1. punktā minētajiem nolīgumiem jo īpaši cenšas nodrošināt to, ka:
a)
dalībvalstu kompetentās iestādes var iegūt informāciju, kas nepieciešama tādu Savienībā esošu iestāžu, finanšu pārvaldītājsabiedrību un jauktu finanšu pārvaldītājsabiedrību uzraudzībai, pamatojoties uz to konsolidēto finanšu stāvokli, kuru meitasuzņēmumi ir iestādes vai finanšu iestādes, kas atrodas trešā valstī, vai kuriem tajās ir dalība;
b)
trešo valstu uzraudzības iestādes var iegūt informāciju, kas nepieciešama tādu mātesuzņēmumu uzraudzībai, kuru galvenais birojs atrodas šo trešo valstu teritorijā un kuru meitasuzņēmumi ir iestādes vai finanšu iestādes, kas atrodas vienā vai vairākās dalībvalstīs, vai kuriem tajās ir dalība; un
c)
EBI var iegūt no dalībvalstu kompetentajām iestādēm informāciju, kuru tās saņēmušas no trešo valstu valsts iestādēm saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1093/2010 35. pantu.
3. Neskarot LESD 218. pantu, Komisija ar Eiropas Banku komitejas palīdzību izvērtē 1. punktā minēto sarunu rezultātus un radušos situāciju.
4. Piemērojot šo pantu, EBI palīdz Komisijai saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1093/2010 33. pantu.
VII SADAĻA
PRUDENCIĀLĀ UZRAUDZĪBA
1. NODAĻA
Prudenciālās uzraudzības principi
I iedaļa
Piederības dalībvalsts un uzņēmējas dalībvalsts pilnvaras un pienākumi
49. pants
Piederības un uzņēmējas dalībvalstu kompetento iestāžu pilnvaras
1. Neskarot tos šīs direktīvas noteikumus, kas paredz uzņēmējas dalībvalsts kompetento iestāžu atbildību, par iestādes prudenciālo uzraudzību, tostarp par to darbību uzraudzību, kuras iestāde veic saskaņā ar 33. un 34. pantu, ir atbildīgas piederības dalībvalsts kompetentās iestādes.
2. Šā panta 1. punkts neliedz veikt konsolidēto uzraudzību.
3. Uzņēmējas dalībvalsts veiktajos pasākumos neparedz attieksmi, kas diskriminētu vai ierobežotu tādēļ, ka kādai iestādei atļauja ir piešķirta citā dalībvalstī.
50. pants
Sadarbība attiecībā uz uzraudzību
1. Attiecīgo dalībvalstu kompetentās iestādes cieši sadarbojas, lai uzraudzītu tādu iestāžu darbību, kuras, it sevišķi ar filiāļu starpniecību, darbojas vienā vai vairākās dalībvalstīs, kas nav dalībvalstis, kurās ir to galvenais birojs. Tās cita citai sniedz visu informāciju par šādu iestāžu vadību un īpašumtiesībām, kas, kā paredzams, varētu sekmēt to uzraudzību un izvērtējumu par to atļaujas piešķiršanas nosacījumiem, un visu informāciju, kas, kā paredzams, varētu sekmēt iestāžu uzraudzību, jo īpaši attiecībā uz likviditāti, maksātspēju, noguldījumu garantijām, lielu riska darījumu ierobežošanu, citiem faktoriem, kas var ietekmēt attiecīgās iestādes radīto sistēmisko risku, administratīvajām un grāmatvedības procedūrām un iekšējās kontroles mehānismiem.
2. Piederības dalībvalsts kompetentās iestādes nekavējoties sniedz uzņēmējas dalībvalsts kompetentajām iestādēm visu informāciju un konstatējumus attiecībā uz likviditātes uzraudzību saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 575/2013 Sesto daļu un šīs direktīvas VII sadaļas 3. nodaļu saistībā ar darbībām, ko iestādes veic ar savu filiāļu starpniecību, ciktāl šāda informācija un konstatējumi ir būtiski noguldītāju vai ieguldītāju aizsardzībai uzņēmējā dalībvalstī.
3. Piederības dalībvalsts kompetentās iestādes nekavējoties informē visu uzņēmēju dalībvalstu kompetentās iestādes, ja ir radusies likviditātes spriedze vai ja ir pamats uzskatīt, ka tāda varētu rasties. Minētā informācija ietver arī ziņas par atveseļošanās plāna plānošanu un īstenošanu, kā arī visiem šajā sakarā veiktajiem prudenciālajiem uzraudzības pasākumiem.
4. Piederības dalībvalsts kompetentās iestādes pēc uzņēmējas dalībvalsts kompetento iestāžu pieprasījuma paziņo un izskaidro, kā uzņēmējas dalībvalsts kompetento iestāžu sniegtā informācija un konstatējumi ir ņemti vērā. Ja pēc informācijas un konstatējumu paziņošanas uzņēmējas dalībvalsts kompetentās iestādes apgalvo, ka piederības dalībvalsts kompetentās iestādes nav veikušas nekādus piemērotus pasākumus, uzņēmējas dalībvalsts kompetentās iestādes var, iepriekš informējot piederības dalībvalsts kompetentās iestādes un EBI, veikt piemērotus pasākumus, lai novērstu turpmākus pārkāpumus, lai aizsargātu noguldītāju, ieguldītāju un citu personu, kam sniedz pakalpojumus, intereses vai lai aizsargātu finanšu sistēmas stabilitāti.
Ja piederības dalībvalsts kompetentās iestādes nepiekrīt pasākumiem, ko uzņēmējas dalībvalsts kompetentās iestādes grasās veikt, piederības dalībvalsts kompetentās iestādes var nodot jautājumu EBI un pieprasīt tās atbalstu saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1093/2010 19. pantu. Ja EBI rīkojas saskaņā ar minēto pantu, tā jebkuru lēmumu pieņem viena mēneša laikā.
5. Kompetentās iestādes var vērsties pie EBI par situācijām, kad pieprasījums sadarboties, jo īpaši apmainīties ar informāciju, ir noraidīts vai uz to nav atbildēts samērīgā termiņā. Neskarot LESD 258. pantu, EBI minētajās situācijās var rīkoties saskaņā ar pilnvarām, kas tai piešķirtas saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1093/2010 19. pantu. EBI var palīdzēt kompetentajām iestādēm panākt vienošanos par informācijas apmaiņu saskaņā ar šo pantu arī pēc savas iniciatīvas saskaņā ar minētās regulas19. panta 1. punkta otro daļu.
6. EBI izstrādā regulatīvu tehnisko standartu projektus, lai precizētu šajā pantā minēto informāciju.
Komisijai tiek deleģētas pilnvaras pieņemt šā punkta pirmajā daļā minētos regulatīvos tehniskos standartus saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1093/2010 10.līdz 14. pantu.
7. EBI izstrādā īstenošanas tehnisko standartu projektus, kuros nosaka tipveida veidlapas, paraugus un procedūras tādas informācijas apmaiņai, kas varētu sekmēt iestāžu pārraudzību.
Komisijai tiek piešķirtas pilnvaras pieņemt šā punkta pirmajā daļā minētos īstenošanas tehniskos standartus saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1093/2010 15. pantu.
8. EBI iesniedz 6. un 7. punktā minētos tehnisko standartu projektus Komisijai līdz 2014. gada 1. janvārim.
51. pants
Nozīmīgas filiāles
1. Uzņēmējas dalībvalsts kompetentās iestādes var iesniegt pieprasījumu konsolidētās uzraudzības iestādei, ja piemērojams 112. panta 1. punkts, vai piederības dalībvalsts kompetentajām iestādēm, atzīt iestādes, kas nav ieguldījumu brokeru sabiedrība, uz ko attiecas Regulas (ES) Nr. 575/2013 95. pants, filiāli par nozīmīgu.
Pieprasījumā norāda pamatojumu attiecīgās filiāles atzīšanai par nozīmīgu, īpašu uzmanību veltot šādiem jautājumiem:
a)
vai filiāles tirgus daļa noguldījumos uzņēmējā dalībvalstī pārsniedz 2 %;
b)
iestādes darbības apturēšanas vai slēgšanas iespējamā ietekme uz sistēmisko likviditāti un uzņēmējas dalībvalsts maksājumu, tīrvērtes un norēķinu sistēmām;
c)
filiāles lielums un nozīmība klientu skaita ziņā uzņēmējas dalībvalsts banku sektora vai finanšu sistēmas kontekstā.
Piederības dalībvalsts un uzņēmējas dalībvalsts kompetentās iestādes un, ja piemērojams 112. panta 1. punkts, konsolidētās uzraudzības iestāde veic visus pasākumus, kas ir to kompetencē, lai panāktu kopīgu lēmumu par filiāles atzīšanu par nozīmīgu.
Ja divu mēnešu laikā no šā punkta pirmajā daļā minētā pieprasījuma saņemšanas netiek panākts kopīgs lēmums, uzņēmējas dalībvalsts kompetentās iestādes turpmāko divu mēnešu laikā pašas pieņem lēmumu par to, vai attiecīgā filiāle ir nozīmīga. Pieņemot šādu lēmumu, uzņēmējas dalībvalsts kompetentās iestādes ņem vērā jebkādu konsolidētās uzraudzības iestādes vai piederības dalībvalsts kompetento iestāžu viedokli un atrunas.
Šā punkta trešajā un ceturtajā daļā minētos lēmumus izklāsta dokumentā ar pilnīgu pamatojumu, un nosūta attiecīgajām kompetentajām iestādēm, un tos uzskata par galīgiem, un tos piemēro kompetentās iestādes attiecīgajās dalībvalstīs.
Filiāles atzīšana par nozīmīgu neietekmē kompetento iestāžu tiesības un pienākumus saskaņā ar šo direktīvu.
2. Piederības dalībvalsts kompetentās iestādes tās uzņēmējas dalībvalsts, kurā nozīmīga filiāle veic uzņēmējdarbību, kompetentajām iestādēm paziņo 116. panta 1. punkta c) un d) apakšpunktā minēto informāciju un veic 117. panta 1. punkta c) apakšpunktā minētos uzdevumus sadarbībā ar uzņēmējas dalībvalsts kompetentajām iestādēm.
Ja piederības dalībvalsts kompetentā iestāde konstatē ārkārtas situāciju, kā minēts 114. panta 1. punktā, tā nekavējoties brīdina par šādu situāciju 58. panta 4. punktā un 59. panta 1. punktā minētās valsts iestādes.
Piederības dalībvalsts kompetentās iestādes tās uzņēmējas dalībvalsts, kurā nozīmīgas filiāles veic uzņēmējdarbību, kompetentajām iestādēm paziņo iestāžu, kurām ir šādas filiāles, 97. pantā un attiecīgā gadījumā 113. panta 2. punktā minētā riska novērtējuma rezultātus. Tās arī paziņo saskaņā ar 104. un 105. pantu pieņemtos lēmumus, ciktāl minētie novērtējumi un lēmumi attiecas uz minētajām filiālēm.
Piederības dalībvalsts kompetentās iestādes apspriežas ar uzņēmējas dalībvalsts, kurā veic uzņēmējdarbību nozīmīgas filiāles, kompetentajām iestādēm par 86. panta 11. punktā noteiktajiem operatīvajiem pasākumiem, ja tas ir būtiski attiecībā uz likviditātes risku uzņēmējas dalībvalsts valūtai.
Ja piederības dalībvalsts kompetentās iestādes nav apspriedušās ar uzņēmējas dalībvalsts kompetentajām iestādēm vai ja pēc šādas apspriešanās uzņēmējas dalībvalsts kompetentās iestādes apgalvo, ka operatīvie pasākumi, kas prasīti 86. panta 11. punktā, nav atbilstoši, uzņēmējas dalībvalsts kompetentās iestādes var nodot šo jautājumu izskatīšanai EBI un pieprasīt tās atbalstu saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1093/2010 19. pantu.
3. Ja 116. pants nav piemērojams, kompetentās iestādes, kas uzrauga iestādi ar nozīmīgām filiālēm citās dalībvalstīs, izveido un vada uzraudzības iestāžu kolēģiju, lai veicinātu sadarbību saskaņā ar šā panta 2. punktu un 50. pantu. Kolēģijas izveidošanas un darbības pamatā ir rakstiska kārtība, kas jānosaka piederības dalībvalsts kompetentajai iestādei pēc apspriešanās ar attiecīgajām kompetentajām iestādēm. Piederības dalībvalsts kompetentā iestāde izlemj, kuras kompetentās iestādes piedalās sanāksmēs vai kolēģijas darbībās.
Piederības valsts kompetentās iestādes lēmumā ņem vērā plānoto vai koordinēto uzraudzības darbību nozīmību attiecībā uz minētajām iestādēm, jo īpaši 7. pantā minēto lēmuma iespējamo ietekmi uz finanšu sistēmas stabilitāti attiecīgajās dalībvalstīs un šā panta 2. punktā minētos pienākumus.
Piederības dalībvalsts kompetentā iestāde iepriekš pilnībā informē visus kolēģijas dalībniekus par šādu sanāksmju organizēšanu, par galvenajiem jautājumiem, ko plānots pārrunāt, un darbībām, kuras plānots apsvērt. Piederības dalībvalsts kompetentā iestāde arī laikus pilnībā informē visus kolēģijas dalībniekus par šajās sanāksmēs pieņemtajiem lēmumiem vai veiktajiem pasākumiem.
4. EBI izstrādā regulatīvu tehnisko standartu projektus, lai precizētu uzraudzības iestāžu kolēģiju darbības vispārējos nosacījumus.
Komisijai tiek deleģētas pilnvaras pieņemt pirmajā daļā minētos regulatīvos tehniskos standartus saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1093/2010 10.līdz 14. pantu.
5. EBI izstrādā īstenošanas tehnisko standartu projektus, lai noteiktu uzraudzības iestāžu kolēģiju operatīvo darbību.
Komisijai tiek piešķirtas pilnvaras pieņemt pirmajā daļā minētos īstenošanas tehniskos standartus saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1093/2010 15. pantu.
6. EBI iesniedz 4. un 5. punktā minētos tehnisko standartu projektus Komisijai līdz 2014. gada 31. decembrim.
52. pants
Citā dalībvalstī izveidotu filiāļu pārbaude uz vietas un inspekcija
1. Uzņēmējas dalībvalstis nosaka, ka, ja iestāde, kas saņēmusi atļauju citā dalībvalstī, darbojas tās teritorijā ar filiāles starpniecību, piederības dalībvalsts kompetentās iestādes var pēc uzņēmējas dalībvalsts kompetento iestāžu informēšanas pašas vai ar to personu starpniecību, kuras tās norīko šim nolūkam, veikt 50. pantā minētās informācijas pārbaudi un inspekcijas šādās filiālēs.
2. Lai veiktu inspekciju filiālēs, piederības dalībvalsts kompetentās iestādes var arī izmantot kādu no citām 118. pantā noteiktajām procedūrām.
3. Uzņēmējas dalībvalsts kompetentajām iestādēm ir tiesības katrā atsevišķā gadījumā veikt tādu darbību pārbaudi uz vietas un inspekcijas, kuras iestāžu filiāles veic to teritorijā, un pieprasīt filiālei sniegt informāciju par tās darbību un informāciju uzraudzības mērķiem, kad tās to uzskata par svarīgu uzņēmējas dalībvalsts finanšu sistēmas stabilitātes dēļ. Pirms šādu pārbaužu un inspekciju veikšanas uzņēmējas dalībvalsts kompetentās iestādes apspriežas ar piederības dalībvalsts kompetentajām iestādēm. Pēc šādām pārbaudēm un inspekcijām uzņēmējas dalībvalsts kompetentās iestādes paziņo piederības dalībvalsts kompetentajām iestādēm iegūto informāciju un konstatējumus, kas attiecas uz iestādes riska novērtējumu vai uzņēmējas dalībvalsts finanšu sistēmas stabilitāti. Piederības dalībvalsts kompetentās iestādes, izstrādājot savu 99. pantā minēto uzraudzības pārbaudes programmu, pienācīgi ņem vērā šo informāciju un konstatējumus, ievērojot arī uzņēmējas dalībvalsts finanšu sistēmas stabilitāti.
4. Pārbaudes uz vietas un inspekcijas filiālēs veic saskaņā ar tās dalībvalsts tiesību aktiem, kurā tiek veikta pārbaude vai inspekcija.
II iedaļa
Informācijas apmaiņa un dienesta slepenība
53. pants
Dienesta slepenība
1. Dalībvalstis nosaka, ka visām personām, kas strādā vai ir strādājušas kompetentajās iestādēs, kā arī revidentiem un ekspertiem, kas darbojas kompetento iestāžu uzdevumā, ir saistošs dienesta slepenības pienākums.
Konfidenciālu informāciju, ko šādas personas, revidenti vai eksperti saņemt, pildot savus pienākumus var izpaust tikai pārskata vai apkopojuma formā tā, ka nevar noteikt atsevišķas kredītiestādes, neskarot gadījumus, uz kuriem attiecas krimināltiesību akti.
Tomēr, ja kredītiestādi atzīst par bankrotējušu vai ja to likvidē piespiedu kārtā, konfidenciālu informāciju, kas neattiecas uz trešām personām, kuras iesaistītas mēģinājumos kredītiestādi glābt, var izpaust civillietu vai komerclietu tiesvedībā.
2. Šā panta 1. punkts neliedz kompetentajām iestādēm savstarpēji apmainīties ar informāciju vai nosūtīt informāciju ESRK, EBI vai Eiropas Uzraudzības iestādei (Eiropas Vērtspapīru un tirgu iestāde) („EVTI"), kas izveidota ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 1095/2010 (25), saskaņā ar šo direktīvu, ar Regulu (ES) Nr. 575/2013, ar citām direktīvām, kas piemērojamas kredītiestādēm, ar Regulas (ES) Nr. 1092/2010 15. pantu, ar Regulas (ES) Nr. 1093/2010 31., 35. un 36. pantu un ar Regulas (ES) Nr. 1095/2010 31. un 36. pantu. Uz šo informāciju attiecas 1. punkts.
3. Šā panta 1. punkts neliedz kompetentajām iestādēm publicēt to stresa testu rezultātus, ko veic saskaņā ar šīs direktīvas 100. pantu vai Regulas (ES) Nr. 1093/2010 32. pantu, vai nosūtīt stresa testu rezultātus EBI, lai tā varētu publicēt Savienības mēroga stresa testu rezultātus.
54. pants
Konfidenciālas informācijas izmantošana
Kompetentās iestādes, kas saņem konfidenciālu informāciju saskaņā ar 53. pantu, to izmanto vienīgi savu uzdevumu izpildē un vienīgi kādam no šādiem mērķiem:
a)
lai pārbaudītu, vai ir izpildīti nosacījumi, kas reglamentē piekļuvi kredītiestāžu darbībai, un lai veicinātu šādas darbības veikšanas nekonsolidēto vai konsolidēto pārraudzību, jo īpaši attiecībā uz likviditātes, maksātspējas, lielo riska darījumu, vadības un grāmatvedības procedūru un iekšējās kontroles mehānismu pārraudzību;
b)
lai noteiktu sankcijas;
c)
pārsūdzot kompetentās iestādes lēmumu, tostarp tiesvedībā saskaņā ar 72. pantu;
d)
tiesvedībā, ko uzsāk saskaņā ar īpašiem noteikumiem, kas paredzēti Savienības tiesību aktos, kuri pieņemti kredītiestāžu jomā.
55. pants
Sadarbības nolīgumi
Sadarbības nolīgumus, kas paredz veikt informācijas apmaiņu, ar trešo valstu uzraudzības iestādēm vai ar trešo valstu valsts iestādēm vai struktūrām saskaņā ar šīs direktīvas 56. pantā un 57. panta 1. punktu, dalībvalstis un EBI saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1093/2010 33. pantu var slēgt tikai tad, ja uz izpaužamo informāciju attiecas garantija, ka tiek ievērotas tādas dienesta slepenības prasības, kas ir vismaz līdzvērtīgas šīs direktīvas 53. panta 1. punktā minētajām prasībām. Šādu informācijas apmaiņu īsteno minēto valsts iestāžu vai struktūru uzraudzības uzdevumu veikšanas nolūkos.
Ja informācijas izcelsme ir citā dalībvalstī, to izpauž vienīgi ar to iestāžu nepārprotamu piekrišanu, kuras ir izpaudušas šo informāciju, un vajadzības gadījumā izpauž vienīgi tiem mērķiem, kuriem šīs iestādes ir devušas savu piekrišanu.
56. pants
Informācijas apmaiņa starp valsts iestādēm
Šīs direktīvas 53. panta 1. punkts un 54. pants tajos gadījumos, kad tiek pildītas uzraudzības funkcijas, neliedz apmainīties ar informāciju starp kompetentajām iestādēm vienā dalībvalstī, vai starp kompetentajām iestādēm dažādās dalībvalstīs, vai starp kompetentajām iestādēm un šādām iestādēm:
a)
iestādēm, kam ir uzticēts publiskais pienākums par citu finanšu sektora sabiedrību uzraudzību, un valsts iestādēm, kas ir atbildīgas par finanšu tirgu uzraudzību;
b)
valsts iestādēm vai struktūrām, kurām ir uzdots pienākums uzturēt finanšu sistēmas stabilitāti dalībvalstīs, izmantojot makroprudenciālos noteikumus;
c)
reorganizācijas struktūrām vai valsts iestādēm, kuru mērķis ir aizsargāt finanšu sistēmas stabilitāti;
d)
līgumiskajām vai institucionālajām aizsardzības sistēmām, kā minēts Regulas (ES) Nr. 575/2013 113. panta 7. punktā;
e)
struktūrām, kas iesaistītas iestāžu likvidācijas un bankrota procedūrās un citās līdzīgās procedūrās;
f)
personām, kas ir atbildīgas par iestāžu, apdrošināšanas sabiedrību un finanšu iestāžu pārskatu obligātajām revīzijām.
Šīs direktīvas 53. panta 1. punkts un 54. pants neliedz izpaust struktūrām, kas vada noguldījumu garantiju sistēmas un ieguldītāju kompensācijas sistēmas, informāciju, kura ir vajadzīga to pienākumu izpildei.
Visos gadījumos uz saņemto informāciju attiecas dienesta slepenības prasības, kas ir vismaz līdzvērtīgas 53. panta 1. punktā minētajām prasībām.
57. pants
Informācijas apmaiņa ar pārraudzības iestādēm
1. Neatkarīgi no 53., 54. un 55. panta dalībvalstis var atļaut informācijas apmaiņu starp kompetentajām iestādēm un iestādēm, kas ir atbildīgas par to, lai pārraudzītu:
a)
struktūras, kuras iesaistītas iestāžu likvidācijas un bankrota procedūrās un citās līdzīgās procedūrās;
b)
līgumiskās vai institucionālās aizsardzības sistēmas, kā minēts Regulas (ES) Nr. 575/2013 113. panta 7. punktā;
c)
personas, kuru uzdevums ir veikt tiesību aktos noteikto grāmatvedības dokumentu revīziju iestādēs, apdrošināšanas sabiedrībās un finanšu iestādēs.
2. Šā panta 1. punktā minētajos gadījumos dalībvalstis pieprasa, lai būtu izpildīti vismaz šādi nosacījumi:
a)
informācijas apmaiņa notikusi šā panta 1. punktā minētā uzraudzības uzdevuma izpildes nolūkā;
b)
uz saņemto informāciju attiecas dienesta slepenības prasības, kas ir vismaz līdzvērtīgas 53. panta 1. punktā minētajām prasībām;
c)
ja informācijas izcelsme ir no citas dalībvalsts, to neizpauž bez nepārprotamas to kompetento iestāžu piekrišanas, kuras ir izpaudušas šo informāciju, un vajadzības gadījumā to izpauž tikai tiem nolūkiem, kam šīs iestādes devušas piekrišanu.
3. Neatkarīgi no 53., 54. un 55. panta nolūkā stiprināt finanšu sistēmas stabilitāti un tās integritāti, dalībvalstis var atļaut informācijas apmaiņu starp kompetentajām iestādēm un valsts iestādēm vai struktūrām, kas saskaņā ar tiesību aktiem ir atbildīgas par tiesību aktu pārkāpumu atklāšanu un izmeklēšanu uzņēmējdarbības jomā.
Šādos gadījumos dalībvalstis pieprasa, lai būtu izpildīti vismaz šādi nosacījumi:
a)
informācijas apmaiņa notikusi uzņēmējdarbības tiesību pārkāpumu atklāšanas un izmeklēšanas nolūkā;
b)
uz saņemto informāciju attiecas dienesta slepenības prasības, kas ir vismaz līdzvērtīgas 53. panta 1. punktā minētajām prasībām;
c)
ja informācijas izcelsme ir no citas dalībvalsts, to neizpauž bez nepārprotamas to kompetento iestāžu piekrišanas, kuras ir izpaudušas šo informāciju, un vajadzības gadījumā to izpauž tikai tiem nolūkiem, kam šīs iestādes devušas piekrišanu.
4. Ja 1. punktā minētajām valsts iestādēm vai struktūrām pārkāpumu atklāšanas vai izmeklēšanas uzdevumu palīdz pildīt personas, kas šim nolūkam norīkotas, ņemot vērā viņu īpašo kompetenci, un kas nestrādā valsts sektorā, tad uz šādām personām dalībvalsts var attiecināt 3. punkta pirmajā daļā norādīto informācijas apmaiņas iespēju ar 3. punkta otrajā daļā paredzētajiem nosacījumiem.
5. Kompetentās iestādes paziņo EBI to valsts iestāžu vai struktūru nosaukumus, kuras var saņemt informāciju saskaņā ar šo pantu.
6. Lai īstenotu 4. punktu, 3. punktā minētās valsts iestādes vai struktūras paziņo kompetentajām iestādēm, kas izpaudušas attiecīgo informāciju, to personu vārdu, uzvārdu un konkrētos pienākumus, kam informācija jānosūta.
58. pants
Informācijas, kas attiecas uz monetāriem, noguldījumu aizsardzības, sistēmiskiem un maksājuma aspektiem, nosūtīšana
1. Šīs nodaļas noteikumi neliedz kompetentajai iestādei nosūtīt informāciju šādām iestādēm to uzdevumu veikšanai:
a)
ECBS centrālajām bankām un citām struktūrām, kas kā monetāras iestādes pilda līdzīgas funkcijas, ja šī informācija ir svarīga, lai veiktu attiecīgus tiesību aktos noteiktos uzdevumus, tostarp monetārās politikas īstenošanu un ar to saistītu likviditātes nodrošināšanu, maksājumu, tīrvērtes un norēķinu sistēmu pārraudzību un finanšu sistēmas stabilitātes nodrošināšanu;
b)
līgumiskajām vai institucionālajām aizsardzības sistēmām, kā minēts Regulas (ES) Nr. 575/2013 113. panta 7. punktā;
c)
vajadzības gadījumā citām valsts iestādēm, kas ir atbildīgas par maksājumu sistēmu pārraudzību;
d)
ESRK, Eiropas Uzraudzības iestādei (Eiropas Apdrošināšanas un aroda pensiju iestāde) ("EAAPI"), kas izveidota ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 1094/2010 (26), un EVTI, ja attiecīgā informācija ir svarīga, lai tās veiktu to uzdevumus saskaņā ar Regulām (ES) Nr. 1092/2010, (ES) Nr. 1094/2010 un (ES) Nr. 1095/2010.
Dalībvalstis veic pienācīgus pasākumus, lai novērstu šķēršļus, kas liedz kompetentajām iestādēm nosūtīt informāciju saskaņā ar pirmo daļu.
2. Šīs nodaļas noteikumi neliedz 1. punktā minētajām valsts iestādēm vai struktūrām darīt zināmu kompetentajām iestādēm tādu informāciju, kāda kompetentajām iestādēm var būt vajadzīga, piemērojot 54. pantu.
3. Uz saskaņā ar 1. un 2. punktu saņemto informāciju attiecas dienesta slepenības prasības, kas ir vismaz līdzvērtīgas 53. panta 1. punktā minētajām prasībām.
4. Dalībvalstis veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka direktīvas 114. panta 1. punktā minētajā ārkārtas situācijā kompetentās iestādes nekavējoties nodod informāciju ECBS centrālajām bankām, ja šī informācija ir svarīga, lai tās varētu veikt tiesību aktos noteiktos uzdevumus, tostarp monetārās politikas īstenošanu un ar to saistītu likviditātes nodrošināšanu, maksājumu, tīrvērtes un norēķinu sistēmu pārraudzību un finanšu sistēmas stabilitātes nodrošināšanu, un ESRK, ja šī informācija ir svarīga, lai tā varētu veikt tiesību aktos noteiktos uzdevumus.
59. pants
Informācijas nosūtīšana citām vienībām
1. Neatkarīgi no 53. panta 1. punkta un 54. panta dalībvalstis atbilstīgi valsts tiesību aktos izklāstītajiem noteikumiem var atļaut noteiktu informāciju izpaust citām centrālās valdības pārvaldes iestāžu nodaļām, kas ir atbildīgas par tiesību aktiem attiecībā uz iestāžu, finanšu iestāžu un apdrošināšanas sabiedrību uzraudzību, un inspektoriem, kuri darbojas minēto nodaļu uzdevumā.
Tomēr šādu informāciju drīkst izpaust vienīgi tad, ja tas vajadzīgs prudenciālās uzraudzības un aizsardzības nolūkā, un lai risinātu jautājumus attiecībā uz grūtībās nonākušām iestādēm. Neskarot šā panta 2. punktu, uz personām, kurām ir piekļuve tādai informācijai, attiecas dienesta slepenības prasības, kas ir vismaz līdzvērtīgas 53. panta 1. punktā minētajām prasībām.
Ārkārtas situācijā, kas minēta 114. panta 1. punktā, dalībvalstis ļauj kompetentajām iestādēm izpaust informāciju, kas ir svarīga šā punkta pirmajā daļā minētajām nodaļām visās attiecīgajās dalībvalstīs.
2. Dalībvalstis var atļaut noteiktas informācijas, kas ir saistīta ar iestāžu prudenciālo uzraudzību, izpaušanu parlamentārām izmeklēšanas komitejām to dalībvalstī, revīzijas palātām to dalībvalstī un citām par izmeklēšanu atbildīgām vienībām to dalībvalstī, ievērojot šādus nosacījumus:
a)
sabiedrībām valsts tiesību aktos ir precīzi noteiktas pilnvaras izmeklēt vai rūpīgi pārbaudīt tādu valsts iestāžu darbību, kuras ir atbildīgas par iestāžu uzraudzību vai par šādu uzraudzību reglamentējošiem tiesību aktiem;
b)
informācija ir stingri vajadzīga a) apakšpunktā minēto pilnvaru izpildei;
c)
uz personām, kam ir piekļuve informācijai, attiecas dienesta slepenības prasības saskaņā ar valsts tiesību aktiem, kas ir vismaz līdzvērtīgas 53. panta 1. punktā minētajām prasībām;
d)
ja informācijas izcelsme ir no citas dalībvalsts, to neizpauž bez nepārprotamas to kompetento iestāžu piekrišanas, kuras ir izpaudušas šo informāciju, un to izpauž tikai tiem nolūkiem, kādiem šīs iestādes devušas piekrišanu.
Ciktāl ar prudenciālo uzraudzību saistītas informācijas izpaušana ir saistīta ar personas datu apstrādi, datu apstrādē, ko veic pirmajā daļā minētās vienības, ievēro piemērojamos valsts tiesību aktus, ar kuriem transponē Direktīvu 95/46/EK.
60. pants
Informācijas, kas iegūta, veicot pārbaudi uz vietas un inspekcijas, izpaušana
Dalībvalstis nodrošina, ka informāciju, kas saņemta saskaņā ar 52. panta 3. punktu, 53. panta 2. punktu un 56. pantu, un informāciju, kas iegūta veicot 52. panta 1. un 2. punktā minēto pārbaudi uz vietas vai inspekciju, saskaņā ar 59. pantu neizpauž, citādi, kā vien ar to kompetento iestāžu nepārprotamu piekrišanu, kuras šo informāciju izpaudušas, vai ar tās dalībvalsts kompetento iestāžu nepārprotamu piekrišanu, kurā veikta šāda pārbaude uz vietas vai inspekcija.
61. pants
Informācijas par tīrvērtes un norēķinu pakalpojumiem izpaušana
1. Šīs nodaļas noteikumi neliedz dalībvalsts kompetentajām iestādēm 53., 54. un 55. pantā minēto informāciju darīt zināmu saskaņā ar valsts tiesību aktiem atzītai tīrvērtes iestādei vai citai līdzīgai struktūrai, lai tā sniegtu tīrvērtes vai norēķinu pakalpojumus kādam no minēto kompetento iestāžu valsts tirgiem, ja minētās kompetentās iestādes uzskata, ka informācija ir jāpaziņo, lai nodrošinātu šo struktūru pareizu darbību sakarā ar tirgus dalībnieku saistību neizpildi vai iespējamu neizpildi. Uz saņemto informāciju attiecas dienesta slepenības prasības, kas ir vismaz līdzvērtīgas 53. panta 1. punktā minētajām prasībām.
2. Dalībvalstis tomēr nodrošina, ka saskaņā ar 53. panta 2. punktu saņemtu informāciju 1. punktā minētajos apstākļos neizpauž bez nepārprotamas to kompetento iestāžu piekrišanas, kuras ir izpaudušas šo informāciju.
62. pants
Personas datu apstrāde
Personas datu apstrādi šīs direktīvas nolūkos veic saskaņā ar Direktīvu 95/46/EK un - attiecīgā gadījumā - ar Regulu (EK) Nr. 45/2001.
III iedaļa
Par gada pārskatu un konsolidēto pārskatu juridisko pārraudzību atbildīgo personu pienākumi
63. pants
Par gada pārskatu un konsolidēto pārskatu juridisko pārraudzību atbildīgo personu pienākumi
1. Dalībvalstis nosaka to, ka katrai saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2006/43/EK (2006. gada 17. maijs), ar ko paredz gada pārskatu un konsolidēto pārskatu obligātās revīzijas (27) un pilnvarotai personai, kas iestādē veic uzdevumus, kas aprakstīti Padomes Direktīvas 78/660/EEK (1978. gada 25. jūlijs) par noteiktu veidu sabiedrību gada pārskatiem (28) 51. pantā, Padomes Direktīvas 83/349/EEK (1983. gada 13. jūnijs) par konsolidētajiem pārskatiem (29) 37. pantā vai Direktīvas 2009/65/EK 73. pantā, vai kādu citu tiesību aktos noteiktu uzdevumu, ir vismaz pienākums tūlīt paziņot kompetentajām iestādēm visus tādus faktus vai lēmumus attiecībā uz minēto iestādi, ko minētā persona konstatējusi, veicot savu uzdevumu, un kas:
a)
var būt tādu normatīvo un administratīvo aktu būtisks pārkāpums, kuri paredz nosacījumus, kas reglamentē atļauju piešķiršanu, vai kuri īpaši reglamentē iestāžu darbību;
b)
var apdraudēt iestādes darbības nepārtrauktību;
c)
var būt par iemeslu pārskatu neapstiprināšanai vai atrunām.
Dalībvalstis paredz vismaz to, ka šā punkta pirmajā daļā minētajai personai arī ir pienākums paziņot visus faktus vai lēmumus, kas minētajai personai ir kļuvuši zināmi, veicot šā punkta pirmajā daļā aprakstīto uzdevumu uzņēmumā, kuram ir no kontroles attiecībām izrietošas ciešas attiecības ar iestādi, kurā šī persona veic attiecīgo uzdevumu.
2. Tas, ka Direktīvas 2006/43/EK nozīmē pilnvarotas personas godprātīgi izpauž kompetentajām iestādēm kādu 1. punktā minētu faktu vai lēmumu, nav līgumos vai normatīvos vai administratīvos aktos noteikta informācijas izpaušanas ierobežojuma pārkāpums un nerada šīm personām nekādu atbildību. Vienlaikus šo informāciju izpauž arī iestādes vadības struktūrai, ja vien nepastāv svarīgi iemesli to nedarīt.
IV iedaļa
Uzraudzības pilnvaras, pilnvaras noteikt sankcijas un pārsūdzības tiesības
64. pants
Uzraudzības un sankciju noteikšanas pilnvaras
1. Kompetentajām iestādēm piešķir visas uzraudzības pilnvaras iejaukties iestāžu darbībā, kas ir vajadzīgas to funkciju izpildei, tostarp it īpaši tiesības atsaukt atļauju saskaņā ar 18. pantu, pilnvaras, kas nepieciešamas saskaņā ar 102. pantu, un pilnvaras, kas noteiktas 104. un 105. pantā.
2. Kompetentās iestādes īsteno uzraudzības un sankciju noteikšanas pilnvaras saskaņā ar šo direktīvu un valsts tiesību aktiem visos šādos veidos:
a)
tieši;
b)
sadarbībā ar citām valsts iestādēm;
c)
uz savu atbildību deleģējot savas pilnvaras šādām valsts iestādēm;
d)
iesniedzot pieteikumu kompetentajām tiesas iestādēm.
65. pants
Administratīvie sodi un citi administratīvi pasākumi
1. Neskarot 64. pantā minētās kompetento iestāžu uzraudzības pilnvaras un dalībvalstu tiesības paredzēt un noteikt kriminālsodus, dalībvalstis nosaka noteikumus par administratīviem sodiem un citiem administratīviem pasākumiem, kas piemērojami par valsts normu, ar kurām transponē šo direktīvu un Regulu (ES) Nr. 575/2013, pārkāpumiem, un veic visus vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu minēto noteikumu īstenošanu. Ja dalībvalstis nolemj neparedzēt noteikumus par administratīviem sodiem par pārkāpumiem, kuriem piemēro valsts krimināltiesības, tās informē Komisiju par attiecīgajiem krimināltiesību noteikumiem. Administratīvie sodi un citi administratīvi pasākumi ir iedarbīgi, samērīgi un atturoši.
2. Dalībvalstis nodrošina, ka, ja 1. punktā minētie pienākumi attiecas uz iestādēm, finanšu pārvaldītājsabiedrībām un jauktām finanšu pārvaldītājsabiedrībām, valsts tiesību normu, ar kurām transponē šo direktīvu, vai Regulas (ES) Nr. 575/2013 pārkāpuma gadījumā var piemērot sankcijas - ievērojot valsts tiesību aktos izklāstītos nosacījumus - vadības struktūras locekļiem un citām fiziskām personām, kuras saskaņā ar valsts tiesību aktiem ir atbildīgas par šādu pārkāpumu.
3. Kompetentajām iestādēm piešķir visas informācijas vākšanas un izmeklēšanas pilnvaras, kas ir vajadzīgas to funkciju izpildei. Neskarot citus šajā direktīvā un Regulā (ES) Nr. 575/2013 izklāstītus attiecīgus noteikumus, minētās pilnvaras ietver:
a)
pilnvaras pieprasīt, lai turpmāk minētās fiziskās vai juridiskās personas sniedz visu informāciju, kas vajadzīga, lai veiktu kompetento iestāžu uzdevumus, tostarp informāciju, kas jāsniedz regulāros intervālos un konkrētā formātā uzraudzības un ar to saistītām statistikas datu apkopošanas vajadzībām:
i)
iestādes, kas veic uzņēmējdarbību attiecīgajā dalībvalstī;
ii)
finanšu pārvaldītājsabiedrības, kas veic uzņēmējdarbību attiecīgajā dalībvalstī;
iii)
jauktas finanšu pārvaldītājsabiedrības, kas veic uzņēmējdarbību attiecīgajā dalībvalstī;
iv)
jauktas darbības pārvaldītājsabiedrības, kas veic uzņēmējdarbību attiecīgajā dalībvalstī;
v)
personas, kas pieder pie i) līdz iv) apakšpunktā minētajām sabiedrībām;
vi)
trešās personas, ar ko i) līdz iv) apakšpunktā minētās sabiedrības ir noslēgušas ārpakalpojumu līgumus par operatīvajām funkcijām vai darbībām;
b)
pilnvaras veikt visu vajadzīgo izmeklēšanu par jebkuru a) apakšpunkta 1)līdz 6) punktā minētu personu, kas veic uzņēmējdarbību vai atrodas attiecīgajā dalībvalstī, ja nepieciešams pildīt kompetento iestāžu uzdevumus, tostarp:
i)
tiesības pieprasīt iesniegt dokumentus;
ii)
pārbaudīt a) apakšpunkta 1)līdz 6) punktā minēto personu grāmatvedību un datu uzskaiti un iegūt šādas grāmatvedības un uzskaites kopijas vai izrakstus;
iii)
saņemt rakstiskus vai mutiskus paskaidrojumus no jebkuras a) apakšpunkta 1) līdz 6) punktā minētas personas vai tās pārstāvjiem vai darba ņēmējiem; un
iv)
iztaujāt jebkuru citu personu, kas piekrīt iztaujāšanai, lai savāktu informāciju, kas saistīta ar izmeklēšanas priekšmetu;
c)
ievērojot citus Savienības tiesību aktos paredzētos nosacījumus, pilnvaras veikt visas vajadzīgās inspekcijas telpās, kur uzņēmējdarbību veic a) apakšpunkta 1)līdz 6) punktā minētās juridiskās personas un jebkurš cits uzņēmums, uz ko attiecas konsolidēta uzraudzība, ja kompetentā iestāde ir konsolidētās uzraudzības iestāde, iepriekš informējot attiecīgās kompetentās iestādes. Ja saskaņā ar valsts tiesību aktiem inspekcijai ir vajadzīga tiesu iestādes atļauja, iesniedz pieteikumu šādas atļaujas saņemšanai.
66. pants
Administratīvi sodi un citi administratīvi pasākumi par atļauju saņemšanas prasību un būtiskas līdzdalības iegādes prasību pārkāpumiem
1. Dalībvalstis nodrošina, ka to normatīvajos un administratīvajos aktos ir paredzēti administratīvi sodi un citi administratīvi pasākumi vismaz par:
a)
noguldījumu vai citu atmaksājamu līdzekļu pieņemšanu no sabiedrības, ja to neveic kredītiestāde, tādējādi pārkāpjot 9. pantu;
b)
kredītiestādes darbību sākšanu, nesaņemot atļauju un tādējādi pārkāpjot 9. pantu;
c)
gadījumiem, kad tieši vai netieši iegādājas būtisku līdzdalību kādā kredītiestādē vai arī tieši vai netieši turpina palielināt šādu būtisku līdzdalību kredītiestādē tiktāl, ka piederošā balsstiesību vai kapitāla daļa sasniegtu vai pārsniegtu robežvērtības, kas minētas 22. panta 1. punktā, vai kredītiestāde kļūtu par tā meitasuzņēmumu, rakstiski par to nepaziņojot tās kredītiestādes kompetentajām iestādēm, kurā ir paredzēts iegādāties vai palielināt būtisku līdzdalību, vērtēšanas perioda laikā, vai neņemot vērā kompetento iestāžu iebildumus, un tādējādi pārkāpjot 22. panta 1. punktu;
d)
gadījumiem, kad tieši vai netieši atsavina būtisku līdzdalību kredītiestādē vai samazina šādu būtisku līdzdalību tiktāl, ka piederošā balsstiesību vai kapitāla daļa kļūtu mazāka par 25. pantā minētajām robežvērtībām vai ka kredītiestāde vairs nebūtu meitasuzņēmums, rakstiski par to nepaziņojot kompetentajām iestādēm.
2. Dalībvalstis nodrošina, ka administratīvie sodi un citi administratīvie pasākumi, ko var piemērot 1. punktā minētajos gadījumos, ietver vismaz:
a)
publisku paziņojumu, kurā norāda atbildīgo fizisko personu, iestādi, finanšu pārvaldītājsabiedrību vai jauktu finanšu pārvaldītājsabiedrību un pārkāpuma būtību;
b)
rīkojumu, ar ko atbildīgajai fiziskajai vai juridiskajai personai pieprasa pārtraukt šādu rīcību un atturēties no šādas rīcības atkārtošanas;
c)
juridiskas personas gadījumā - administratīvie naudas sodi līdz 10 % apmērā no gada kopējā neto apgrozījuma, iekļaujot uzņēmuma bruto ieņēmumus iepriekšējā uzņēmējdarbības gadā, ko veido procentu ienākumi un līdzīgi ienākumi, ienākumi no akcijām un citiem mainīga vai nemainīga ienesīguma vērtspapīriem, un saņemtās komisijas naudas vai maksas saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 575/2013 316. pantu par uzņēmuma iepriekšējo uzņēmējdarbības gadu;
d)
fiziskas personas gadījumā - administratīvie naudas sodi līdz EUR 5 000 000 apmērā vai dalībvalstī, kuras naudas vienība nav euro, atbilstošā vērtībā attiecīgās valsts valūtā 2013. gada 17. jūlijs;
e)
ja var noteikt no pārkāpuma gūto labumu - administratīvo naudas sodu apmērs var būt līdz gūtā labuma divkāršai summai;
f)
par pirmajā punktā minētajiem pārkāpumiem atbildīgā akcionāra vai akcionāru balsstiesību apturēšanu.
Ja pirmās daļas c) punktā minētais uzņēmums ir mātesuzņēmuma meitasuzņēmums, attiecīgos bruto ieņēmumus veido bruto ieņēmumi, kas ir norādīti galvenā mātesuzņēmuma konsolidētajā pārskatā iepriekšējo uzņēmējdarbības gadu.
67. pants
Citi noteikumi
1. Šo pantu piemēro vismaz vienā no šādiem gadījumiem:
a)
iestādei, kas ir ieguvusi atļauju ar nepatiesiem paziņojumiem vai jebkādiem citiem neatbilstīgiem līdzekļiem;
b)
iestādei, kas, uzzinājusi par katru tādu līdzdalības iegādi vai atsavināšanu tās kapitālā, kuras dēļ līdzdalība pārsniedz 22. panta 1. punktā vai 25. pantā minētās robežvērtības vai kļūst mazāka par tām, neinformē kompetentās iestādes par šādu iegādi vai atsavināšanu, tādējādi pārkāpjot 26. panta 1. punkta pirmo daļu;
c)
regulētā tirgū iekļautai iestādei, kas ir minēta sarakstā, ko publicē EVTI saskaņā ar Direktīvas 2004/39/EK 47. pantu, un kas vismaz reizi gadā kompetentajām iestādēm nedara zināmus to akcionāru un dalībnieku vārdus un uzvārdus vai nosaukumus, kuriem ir būtiska līdzdalība, un šādas līdzdalības apjomu, tādējādi pārkāpjot šīs direktīvas 26. panta 1. punkta otro daļu;
d)
iestādei, kam nav pārvaldības kārtības, kuru pieprasa kompetentās iestādes saskaņā ar valsts noteikumiem, ar kuriem transponē 74. pantu;
e)
iestādei, kas kompetentajām iestādēm nesniedz informāciju vai sniedz nepilnīgu vai neprecīzu informāciju par atbilstību Regulas (ES) Nr. 575/2013 92. pantā noteikto pašu kapitāla prasību ievērošanas pienākumam, tādējādi pārkāpjot minētās regulas 99. panta 1. punktu;
f)
iestādei, kas kompetentajām iestādēm nesniedz informāciju vai sniedz nepilnīgu vai neprecīzu informāciju saistībā ar datiem, kas minēti Regulas (ES) Nr. 575/2013 101. pantā;
g)
iestādei, kas kompetentajām iestādēm nesniedz informāciju vai sniedz nepilnīgu vai neprecīzu informāciju par lielu riska darījumu, tādējādi pārkāpjot Regulas (ES) Nr. 575/2013 394. panta 1. punktu;
h)
iestādei, kas kompetentajām iestādēm nesniedz informāciju vai sniedz nepilnīgu vai neprecīzu informāciju par likviditāti, tādējādi pārkāpjot Regulas (ES) Nr. 575/2013 415. panta 1. un 2. punktu;
i)
iestādei, kas kompetentajām iestādēm nesniedz informāciju vai sniedz nepilnīgu vai neprecīzu informāciju par sviras rādītāju, tādējādi pārkāpjot Regulas (ES) Nr. 575/2013 430. panta 1. punktu;
j)
iestādei, kam atkārtoti vai pastāvīgi nav likvīdu aktīvu, kas tādējādi pārkāpj Regulas (ES) Nr. 575/2013 412. pantu;
k)
iestādei, kam rodas riska darījums, kurš pārsniedz Regulas (ES) Nr. 575/2013 395. pantā noteiktos limitus;
l)
iestādei, kas ir pakļauta vērtspapīrošanas pozīcijas kredītriskam, nenodrošinot atbilstību Regulas (ES) Nr. 575/2013 405. pantā noteiktajiem nosacījumiem;
m)
iestādei, kas neizpauž informāciju vai sniedz nepilnīgu vai neprecīzu informāciju, tādējādi pārkāpjot Regulas (ES) Nr. 575/2013 431. panta 1., 2. un 3. punktu vai 451. panta 1. punktu;
n)
iestādei, kas veic maksājumus to instrumentu turētājiem, kuri ir iekļauti iestādes pašu kapitālā, tādējādi pārkāpjot šīs direktīvas 141. pantu, vai gadījumos, kad Regulas (ES) Nr. 575/2013 28., 51. vai 63. pants aizliedz tādus maksājumus instrumentu turētājiem, kas ir iekļauti pašu kapitālā;
o)
iestādei, par kuru ir konstatēts, ka tā ir atbildīga par nopietnu tādu valsts noteikumu pārkāpumu, kas pieņemti atbilstīgi Direktīvai 2005/60/EK;
p)
iestādei, kas ļauj vienai vai vairākām personām, kuras neatbilst 91. pantam, kļūt vai turpināt būt par vadības struktūras locekli.
2. Dalībvalstis nodrošina, ka administratīvie sodi un citi administratīvie pasākumi, ko var piemērot 1. punktā minētajos gadījumos, ietver vismaz:
a)
publisku paziņojumu, kurā norāda atbildīgo fizisko personu, iestādi, finanšu pārvaldītājsabiedrību vai jauktu finanšu pārvaldītājsabiedrību un pārkāpuma būtību;
b)
rīkojumu, ar ko fiziskajai vai juridiskajai personai pieprasa pārtraukt šādu rīcību un atturēties no šādas rīcības atkārtošanas;
c)
iestādes gadījumā - iestādes atļaujas anulēšanu saskaņā ar 18. pantu;
d)
saskaņā ar 65. panta 2. punktu pagaidu aizliegumu iestādes vadības struktūras loceklim vai jebkurai citai fiziskajai personai, kura ir atbildīga par pārkāpumu, pildīt funkcijas iestādē;
e)
juridiskas personas gadījumā - administratīvie naudas sodi līdz 10 % apmērā no gada kopējā neto apgrozījuma, iekļaujot uzņēmuma bruto ieņēmumus iepriekšējā uzņēmējdarbības gadā, ko veido procentu ienākumi un līdzīgi ienākumi, ienākumi no akcijām un citiem mainīga vai nemainīga ienesīguma vērtspapīriem, un saņemtās komisijas naudas vai maksas saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 575/2013 316. pantu;
f)
fiziskas personas gadījumā - administratīvie naudas sodi līdz EUR 5 000 000 apmērā vai dalībvalstī, kuras naudas vienība nav euro, atbilstīga vērtība valsts naudas vienībās 2013. gada 17. jūlijs;
g)
ja var noteikt no pārkāpuma gūto peļņu vai novērstos zaudējumus - administratīvo naudas sodu apmērs var būt līdz šīs peļņas vai zaudējumu divkāršai summai.
Ja e) apakšpunkta pirmajā daļā minētais uzņēmums ir mātesuzņēmuma meitasuzņēmums, attiecīgos bruto ieņēmumus veido bruto ieņēmumi, kas ir norādīti galvenā mātesuzņēmuma konsolidētajā pārskatā par iepriekšējo uzņēmējdarbības gadu.
68. pants
Administratīvo sodu publicēšana
1. Dalībvalstis nodrošina, ka kompetentās iestādes bez liekas kavēšanās - pēc tam, kad attiecīgā persona ir informēta par attiecīgajiem sodiem - to oficiālajā tīmekļa vietnē publicē vismaz nepārsūdzamos administratīvos sodus, ko piemēro par valsts tiesību aktu, ar kuriem transponē šo direktīvu, vai Regulas (ES) Nr. 575/2013 pārkāpumiem,, tostarp informāciju par pārkāpuma veidu un būtību un par fiziskās vai juridiskās personas identitāti, kurai šo sodu piemēro.
Ja dalībvalstis atļauj pārsūdzamā soda publikāciju, kompetentās iestādes bez liekas kavēšanās to oficiālajā tīmekļa vietnē publicē arī informāciju par pārsūdzības statusu un tās iznākumu.
2. Kompetentās iestādes sodus publicē, ievērojot anonimitāti un veidā, kas ir saskaņā ar valsts tiesību aktiem, jebkurā no šādiem apstākļiem:
a)
ja sodu piemēro fiziskai personai un obligāti veicamā iepriekšējā izvērtējumā ir secināts, ka šāda personas datu publicēšana nav samērīga;
b)
ja publikācija apdraudētu finanšu tirgu stabilitāti vai iesāktas kriminālizmeklēšanas norisi;
c)
ja publikācija radītu - ciktāl to iespējams noteikt - nesamērīgu kaitējumu iesaistītajām iestādēm vai fiziskajām personām.
Alternatīvi -ja ir paredzams, ka pirmajā daļā minētie apstākļi varētu saprātīgā laikposmā beigt pastāvēt, publicēšanu saskaņā ar 1. punktu var atlikt uz šādu laikposmu.
3. Kompetentās iestādes nodrošina, ka saskaņā ar 1. vai 2. punktu publicētā informācija, būtu pieejama to oficiālajā tīmekļa vietnē vismaz piecus gadus. Personas datus kompetentās iestādes oficiālajā tīmekļa vietnē saglabā tikai tik ilgu laikposmu, cik ir nepieciešams saskaņā ar piemērojamajiem datu aizsardzības noteikumiem.
4. Līdz 2015. gada 18. jūlijs EBI iesniedz ziņojumu Komisijai par dalībvalstu sodu publicēšanu, ievērojot anonimitāti, kā paredzēts saskaņā ar 2.punktu, un jo īpaši ja šajā ziņā starp dalībvalstīm bijušas būtiskas neatbilstības. Turklāt EBI iesniedz ziņojumu Komisijai par visām būtiskām neatbilstībām sodu publikāciju ilgumā saskaņā ar valstu tiesību aktiem.
69. pants
Informācijas apmaiņa par sodiem un EBI centrālās datubāzes uzturēšana
1. Ievērojot dienesta slepenības prasības, kas minētas 53. panta 1. punktā, kompetentās iestādes informē EBI par visiem administratīvajiem sodiem, tostarp par pastāvīgiem aizliegumiem, ko piemēro saskaņā ar 65., 66. un 67. pantu, un par ar tiem saistīto pārsūdzību un tās iznākumu. EBI uztur centrālu datubāzi par administratīvajiem sodiem, kuri tai ir darīti zināmi vienīgi ar mērķi veikt informācijas apmaiņu starp kompetentajām iestādēm. Minētā datubāze ir pieejama tikai kompetentajām iestādēm, un to atjaunina, pamatojoties uz kompetento iestāžu sniegto informāciju.
2. Ja kompetentā iestāde, piemērojot 13. panta 1. punktu, 16. panta 3. punktu, 91. panta 1. punktu un 121. pantu, izvērtē labu reputāciju, tā veic meklējumu EBI administratīvo sodu datubāzē. Ja statuss ir mainījies vai ja ir bijusi sekmīga pārsūdzība, EBI pēc kompetento iestāžu pieprasījuma svītro vai atjaunina attiecīgos ierakstus datubāzē.
3. Kompetentās iestādes saskaņā ar valsts tiesību aktiem pārbauda, vai konkrētajai personai sodāmības reģistrā ir attiecīga sodāmība. Šajā nolūkā notiek informācijas apmaiņa atbilstīgi Lēmumam 2009/316/TI un Pamatlēmumam 2009/315/TI, kā tie īstenoti valsts tiesību aktos.
4. EBI uztur tīmekļa vietni ar saitēm uz katru kompetento iestāžu saskaņā ar 68. pantu publicēto administratīvo sodu un norāda, cik ilgu laikposmu katra dalībvalsts publicē administratīvos sodus.
70. pants
Efektīva sankciju piemērošana un kompetento iestāžu sankciju noteikšanas pilnvaru īstenošana
Dalībvalstis nodrošina, ka, nosakot administratīvo sodu vai citu administratīvo pasākumu veidu, kā arī administratīvo naudas sodu līmeni, kompetentās iestādes ņem vērā visus attiecīgos apstākļus, tostarp vajadzības gadījumā:
a)
pārkāpuma smagumu un ilgumu;
b)
fiziskās vai juridiskās personas, kas ir atbildīga par pārkāpumu, atbildības pakāpi;
c)
fiziskās vai juridiskās personas, kas ir atbildīga par pārkāpumu, finansiālo stāvokli, ko norāda, piemēram, juridiskās personas kopējais apgrozījums vai fiziskās personas gada ienākumu apmērs;
d)
fiziskās vai juridiskās personas, kas ir atbildīga par pārkāpumu, gūtās peļņas vai novērsto zaudējumu nozīmīgumu, ciktāl tos var noteikt;
e)
pārkāpuma dēļ trešām personām nodarītos zaudējumus, ciktāl tos var noteikt;
f)
fiziskās vai juridiskās personas, kas ir atbildīga par pārkāpumu, sadarbības līmeni ar kompetento iestādi;
g)
fiziskās vai juridiskās personas, kas ir atbildīga par pārkāpumu, iepriekš izdarītos pārkāpumus;
h)
pārkāpuma jebkādas iespējamas sistēmiskas sekas.
71. pants
Ziņošana par pārkāpumiem
1. Dalībvalstis nodrošina, ka kompetentās iestādes izveido efektīvus un uzticamus mehānismus, lai veicinātu ziņošanu kompetentajām iestādēm par valstu tiesību normu, ar ko transponē šo direktīvu, un Regulas (ES) Nr. 575/2013 iespējamiem vai faktiskiem pārkāpumiem.
2. Šā panta 1. punktā minētajos mehānismos ietilpst vismaz:
a)
konkrētas procedūras ziņojumu par pārkāpumiem saņemšanai un turpmākai rīcībai;
b)
atbilstoša to iestāžu darba ņēmēju aizsardzība, kuri ziņo par iestādē izdarītiem pārkāpumiem, vismaz pret atriebību, diskrimināciju vai cita veida netaisnīgu attieksmi;
c)
personas, kura ziņo par pārkāpumiem, un fiziskas personas, par kuru ir aizdomas, ka tā ir atbildīga par pārkāpumu, personas datu aizsardzība saskaņā ar Direktīvu 95/46/EK;
d)
skaidri noteikumi, ar kuriem nodrošina, ka tās personas konfidencialitāte, kura ziņo par iestādē izdarītiem pārkāpumiem, tiek garantēta visos gadījumos, ja vien valsts tiesību akti neparedz izpaušanu saistībā ar turpmāku izmeklēšanu vai vēlāku tiesvedību.
3. Dalībvalstis pieprasa, lai iestādēm būtu izstrādātas atbilstīgas procedūras, kas ļautu to darba ņēmējiem, izmantojot speciālu, neatkarīgu un autonomu ziņošanas kanālu iestādes iekšienē, ziņot par pārkāpumiem.
Šādu kanālu var nodrošināt, arī izmantojot sociālo partneru pasākumus. Piemēro tādu pašu aizsardzību, kas ir minēta 2. punkta b), c) un d) apakšpunktā.
72. pants
Pārsūdzības tiesības
Dalībvalstis nodrošina tiesības pārsūdzēt lēmumus un pasākumus, ko pieņem, ievērojot normatīvus un administratīvus aktus, kuri pieņemti saskaņā ar šo direktīvu, vai ievērojot Regulu (ES) Nr. 575/2013. Tāpat dalībvalstis nodrošina tiesības pārsūdzēt bezdarbību, ja sešos mēnešos pēc pieteikuma par atļaujas saņemšanu, kurā ir visa informācija, kas pieprasīta saskaņā ar spēkā esošajiem valsts noteikumiem, ar kuriem tiek transponēta šī direktīva.
2. NODAĻA
Pārskatīšanas procesi
I iedaļa
Iekšējā kapitāla pietiekamības novērtēšanas process
73. pants
Iekšējais kapitāls
Iestādes izveido pamatotas, efektīvas un vispusīgas stratēģijas un procesus, lai pastāvīgi novērtētu un uzturētu iekšējā kapitāla summas, veidus un sadali, ko tās uzskata par atbilstošām pašreizējai un plānotajai darbībai piemītošo vai varbūtējo risku būtībai un līmenim.
Minētās stratēģijas un procesus regulāri iekšēji pārskata, lai nodrošinātu, ka tie aizvien ir vispusīgi un samērīgi ar iestādes darbību veidu, mērogu un sarežģītību.
II iedaļa
Iestāžu kārtība, procesi un mehānismi
1. apakšiedaļa
Vispārējie principi
74. pants
Iekšējā pārvaldība un atveseļošanas un noregulējuma plāni
1. Iestādēm ir noturīga pārvaldības kārtība, kas ietver skaidru organizatorisko struktūru, kurā ir precīzi definēts, pārredzams un konsekvents atbildības sadalījums, efektīvi procesi esošo vai varbūtējo risku noteikšanai, pārvaldībai, pārraudzībai un ziņošanai par tiem, atbilstīgi iekšējās kontroles mehānismi, tostarp pareizas administratīvās un grāmatvedības procedūras, un atalgojuma politika un prakse, kas atbilst pareizai un efektīvai riska pārvaldībai un veicina to.
2. Šā panta 1. punktā minētā kārtība, procesi un mehānismi ir vispusīgi un samērīgi ar to risku veidu, mērogu un sarežģītību, kuri saistīti ar attiecīgo uzņēmējdarbības modeli un iestādes darbību. Vērā ņem 76. līdz 95. pantā noteiktos tehniskos kritērijus.
3. EBI nāk klajā ar pamatnostādnēm par šā panta 1. punktā minēto kārtību, procesiem un mehānismiem saskaņā ar 2. punktu.
4. Kompetentās iestādes nodrošina, ka tiek ieviesti atveseļošanas plāni iestādes finanšu situācijas atjaunošanai pēc būtiskas pasliktināšanās un noregulējuma plāni. Saskaņā ar samērības principu prasības iestādei izstrādāt, uzturēt un atjaunināt atveseļošanas plānus un prasības noregulējuma iestādei, apspriežoties ar kompetento iestādi, sagatavot noregulējuma plānus var samazināt, ja pēc apspriešanās ar valsts makroprudenciālās uzraudzības iestādi, kompetentās iestādes uzskata, ka konkrētas iestādes maksātnespējai, ņemot vērā inter alia tās lielumu, uzņēmējdarbības modeli vai sasaisti ar citām iestādēm vai finanšu sistēmu vispār, nebūs negatīvas ietekmes uz finanšu tirgiem, citām iestādēm vai finansējuma apstākļiem.
Iestādes cieši sadarbojas ar noregulējuma iestādēm un sniedz tām visu informāciju, kas vajadzīga dzīvotspējīgu noregulējuma plānu sagatavošanai un izstrādei, tajos paredzot variantus iestāžu pienācīgam noregulējumam maksātnespējas gadījumā, saskaņā ar samērības principu.
Saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1093/2010 25. pantu EBI ir tiesības piedalīties un palīdzēt efektīvu un saskaņotu atveseļošanas un noregulējuma plānu izstrādē un koordinēšanā.
Šajā sakarā EBI tiek informēta par sanāksmēm attiecībā uz atveseļošanas un noregulējuma plānu izstrādi un koordinēšanu, un tai ir tiesības tajās piedalīties. Ja notiek šādas sanāksmes vai darbības, EBI tiek iepriekš pilnībā informēta par šādu sanāksmju rīkošanu, galvenajiem apspriežamajiem jautājumiem un apsveramajām darbībām.
75. pants
Atalgojuma politikas pārraudzība
1. Kompetentās iestādes apkopo informāciju, kas izpausta atbilstīgi Regulas (ES) Nr. 575/2013 450. panta 1. punkta g), h) un i) apakšpunktā noteiktajiem informācijas izpaušanas kritērijiem, un to izmanto, lai novērtētu atalgojuma tendences un praksi. Kompetentās iestādes sniedz EBI minēto informāciju.
2. EBI izdod pamatnostādnes par saprātīgu atalgojuma politiku, kurās ievēro 92.līdz 95. pantā noteiktos principus. Pamatnostādnēs ņem vērā saprātīgas atalgojuma politikas principus, kas izklāstīti Komisijas ieteikumā 2009/384/EK (2009. gada 30. aprīlis) par atlīdzības politiku finanšu pakalpojumu nozarē (30).
EVTI cieši sadarbojas ar EBI, lai izstrādātu pamatnostādnes par tādu kategoriju darba ņēmēju atalgojuma politiku, kuri piedalās ieguldījumu pakalpojumu sniegšanā un veic darbības Direktīvas 2004/39/EK 4. panta 1. punkta 2. apakšpunkta izpratnē.
EBI izmanto saskaņā ar 1. punktu no kompetentām iestādēm saņemtu informāciju, lai novērtētu atalgojuma tendences un praksi Savienības līmenī.
3. Kompetentās iestādes apkopo informāciju par to fizisko personu skaitu katrā iestādē, kuru atalgojums finanšu gadā ir EUR 1 miljons vai vairāk, algas līmenis ir EUR 1 miljons, tostarp par to darba pienākumiem, attiecīgo uzņēmējdarbības nozari un algu, prēmiju, ilgtermiņa stimulu un pensiju iemaksu galvenajām sastāvdaļām. Šo informāciju nosūta EBI, un tā šo informāciju publicē kā piederības dalībvalsts apkopotos datus, izmantojot vienotu ziņojuma formātu. EBI var izstrādāt pamatnostādnes, lai veicinātu šā punkta īstenošanu un nodrošinātu apkopotās informācijas saskaņotību.
2. apakšiedaļa
Risku pārvaldības organizatoriskās struktūras un procedūru tehniskie kritēriji
76. pants
Risku procedūras
1. Dalībvalstis nodrošina, ka vadības struktūra apstiprina un periodiski pārskata stratēģijas un politiku attiecībā uz to risku uzņemšanos, pārvaldību, uzraudzību un mazināšanu, kam pakļauta vai var būt pakļauta iestāde, tostarp attiecībā uz riskiem, ko izraisa makroekonomiskā vide, kurā tā darbojas, saistībā ar uzņēmējdarbības cikla statusu.
2. Dalībvalstis nodrošina, ka vadības struktūra paredz pietiekami daudz laika ar risku saistītu jautājumu izskatīšanai. Vadības struktūra aktīvi iesaistās šajos jautājumos un nodrošina, ka tiek piešķirti pienācīgi resursi, lai pārvaldītu visus būtiskos riskus, uz ko attiecas šī direktīva un Regula (ES) Nr. 575/2013, kā arī ar minētajiem riskiem saistītu aktīvu novērtēšanā, ārējo kredītreitingu izmantošanā un iekšējo modeļu izmantošanā. Iestāde izstrādā vadības struktūrai pārskatu sistēmu, kas attiecas uz visiem būtiskiem riskiem un riska pārvaldības politiku un attiecīgām izmaiņām.
3. Dalībvalstis nodrošina, ka iestādes, kas ir nozīmīgas to lieluma, iekšējās struktūras un darbību veida, mēroga un sarežģītības ziņā, izveido riska komiteju, kuras sastāvā ir vadības struktūras locekļi, kuri attiecīgajā iestādē neveic nekādas izpildfunkcijas. Riska komitejas locekļiem ir atbilstīgas zināšanas, prasmes un kompetence, lai pilnībā izprastu un pārraudzītu iestādes riska stratēģiju un vēlmi uzņemties risku.
Riska komiteja konsultē vadības struktūru par iestādes vispārējo pašreizējo un nākotnes vēlmi uzņemties risku un stratēģiju un palīdz vadības struktūrai pārraudzīt augstākās vadības veikto stratēģijas īstenošanu. Vadības struktūra saglabā vispārējo atbildību par riskiem.
Riska komiteja pārbauda, vai klientiem piedāvātajās saistību un aktīvu cenās pilnībā ņem vērā iestādes uzņēmējdarbības modeli un riska stratēģiju. Ja ar uzņēmējdarbības modeli un riska stratēģiju saistītos riskus pietiekami neatspoguļo cenās, riska komiteja iesniedz vadības struktūrai korekciju plānu.
Kompetentās iestādes var atļaut iestādei, kuru, kā minēts šā punkta pirmajā daļā, neuzskata par nozīmīgu, apvienot riska komiteju ar revīzijas komiteju, kā minēts Direktīvas 2006/43/EK 41. pantā. Apvienotās komitejas locekļiem ir atbilstīgas zināšanas, prasmes un kompetence, kas vajadzīgas riska un revīzijas komitejas darbā.
4. Dalībvalstis nodrošina, ka vadības struktūrai kā uzraudzības veicējai un riska komitejai -, ja tāda ir izveidota - ir pienācīga piekļuve informācijai par iestādes riska situāciju un, ja tas ir vajadzīgi un piemēroti, riska pārvaldības struktūrvienībai un ārējā eksperta ieteikumiem.
Vadības struktūra kā uzraudzības veicēja un riska komiteja - ja tāda ir izveidota, - nosaka ar risku saistītās informācijas, kas tai jāsaņem, būtību, apjomu, formātu un biežumu. Lai palīdzētu izstrādāt saprātīgu atalgojuma politiku un praksi, riska komiteja, neskarot atalgojuma komitejas uzdevumus, pārbauda, vai atalgojuma sistēmas stimulos tiek ņemts vērā risks, kapitāls, likviditāte un peļņas iespējamība un tās gūšanas grafiks.
5. Dalībvalstis saskaņā ar Komisijas Direktīvas 2006/73/EK (31) 7. panta 2. punktā noteikto proporcionalitātes prasību nodrošina, ka iestādēs riska pārvaldības struktūrvienība ir neatkarīga no operacionālajām struktūrvienībām un ka tai ir pietiekamas pilnvaras, statuss, resursi un piekļuve vadības struktūrai.
Dalībvalstis nodrošina, ka riska pārvaldības struktūrvienība nodrošina, ka tiek noteikti un izmērīti visi būtiskie riski un par tiem tiek pienācīgi ziņots. Tās nodrošina, ka riska pārvaldības struktūrvienība aktīvi iesaistās iestādes riska stratēģijas izstrādē un visos būtiska riska pārvaldības lēmumos un, ka tā var sniegt pilnīgu pārskatu par visiem iestādes riskiem.
Ja vajadzīgs, dalībvalstis nodrošina, ka riska pārvaldības struktūrvienība, neskarot vadības struktūras pienākumus, ko tā pilda kā uzraudzības un/vai vadības funkciju veicēja saskaņā ar šo direktīvu un Regulu (ES) Nr. 575/2013, var ziņot tieši vadības struktūrai kā uzraudzības veicējai neatkarīgi no augstākās vadības un var paust bažas un vajadzības gadījumā brīdināt minēto struktūru, ja konkrēts risks ietekmē vai var ietekmēt iestādi.
Riska pārvaldības struktūrvienības vadītājs ir neatkarīgs augstākā līmeņa vadītājs ar konkrētu atbildību par riska pārvaldības struktūrvienību. Ja iestādes darbības veids, mērogs un sarežģītība nav tāda, kas pamatotu īpašas personas norīkošanu, minēto funkciju iestādē var veikt cits augstākā līmeņa vadošais darba ņēmējs ar nosacījumu, ka nerodas interešu konflikts.
Riska pārvaldības struktūrvienības vadītāju neatceļ no amata, pirms nav saņemts vadības struktūras kā uzraudzības veicējas apstiprinājums, un minētajam vadītājam vajadzības gadījumā ir nodrošināta tieša piekļuve vadības struktūrai kā uzraudzības veicējai.
Šīs direktīvas piemērošana neskar Direktīvas 2006/73/EK piemērošanu ieguldījumu brokeru sabiedrībām.
77. pants
Iekšējās pieejas pašu kapitāla prasību aprēķināšanai
1. Kompetentās iestādes mudina iestādes, kas to lieluma, iekšējās struktūras un darbības veida, mēroga un sarežģītības ziņā ir nozīmīgas, izstrādāt iekšēju kredītriska novērtējuma spēju un vairāk izmantot uz iekšējiem reitingiem balstītu pieeju, lai aprēķinātu pašu kapitāla prasības attiecībā uz kredītrisku, ja to riska darījumi ir būtiski absolūtā izteiksmē un ja tām tajā pašā laikā ir liels skaits būtisku darījuma partneru. Šis pants neskar to kritēriju izpildi, kas noteikti Regulas (ES) Nr. 575/2013 Trešās daļas I sadaļas 3. nodaļas 1. iedaļā.
2. Kompetentās iestādes, ņemot vērā iestādes darbības veidu, mērogu un sarežģītību, uzrauga, vai iestāde sabiedrības vai finanšu instrumenta kredītspējas novērtēšanā nepaļaujas vienīgi vai mehāniski uz ārējiem kredītreitingiem.
3. Kompetentās iestādes, ņemot vērā iestādes lielumu, iekšējo struktūru un tās darbības veidu, mērogu un sarežģītību, mudina tās izstrādāt iekšēju specifiskā riska novērtējuma spēju un vairāk izmantot iekšējos modeļus pašu kapitāla prasību aprēķināšanai specifiskajam riskam parāda instrumentu pozīcijām tirdzniecības portfelī, kopā ar iekšējiem modeļiem pašu kapitāla prasību aprēķināšanai saistību neizpildes riska un migrācijas riska gadījumos, ja specifiskā riska darījumi ir būtiski absolūtā izteiksmē un ja tām ir liels skaits būtisku pozīciju parāda instrumentos, kam ir dažādi emitenti.
Šis pants neskar to kritēriju izpildi, kas noteikti Regulas (ES) Nr. 575/2013 Trešās daļas IV sadaļas 5. nodaļas 1.līdz 5. iedaļā.
4. EBI izstrādā regulatīvu tehnisko standartu projektus, lai precīzāk definētu 3. punkta pirmajā daļā minēto jēdzienu "specifiskā riska darījumi, kas ir būtiski absolūtā izteiksmē", un noteiktu robežvērtības attiecībā uz lielu skaitu būtisku darījuma partneru un pozīciju parāda instrumentos, kam ir dažādi emitenti.
EBI iesniedz šos regulatīvo tehnisko standartu projektus Komisijai līdz 2014. gada 1. janvārim.
Komisijai ir deleģētas pilnvaras pieņemt šā punkta pirmajā daļā minētos regulatīvos tehniskos standartus saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1093/2010 10. līdz 14. pantu.
78. pants
Uzraudzības iestāžu veiktā pašu kapitāla prasību aprēķināšanas iekšējo pieeju salīdzināšana ar etalonu
1. Kompetentās iestādes nodrošina, ka iestādes, kurām ir atļauts izmantot iekšējās pieejas, lai aprēķinātu riska darījumu riska svērtās vērtības vai pašu kapitāla prasības, izņemot attiecībā uz operacionālo risku, ziņo par riska darījumu vai pozīciju, kas iekļautas etalona portfeļos, uz iekšējām pieejām balstīto aprēķinu rezultātiem. Iestādes savu aprēķinu rezultātus un to iegūšanai izmantotās metodoloģijas skaidrojumu iesniedz kompetentajām iestādēm pietiekami bieži, bet ne retāk kā reizi gadā.
2. Kompetentās iestādes nodrošina, ka iestādes 1. punktā minēto aprēķinu rezultātus iesniedz kompetentajai iestādei un EBI atbilstīgi EBI saskaņā ar 8. punktu izstrādātajai veidnei. Ja kompetentās iestādes izvēlas izstrādāt konkrētus portfeļus, tās to dara, apspriežoties ar EBI, un nodrošina, ka iestādes ziņo par aprēķinu rezultātiem atsevišķi no EBI portfeļu aprēķinu rezultātiem.
3. Kompetentās iestādes, pamatojoties uz informāciju, kuru iestādes iesniegušas saskaņā ar 1. punktu, uzrauga attiecīgi dažādas riska darījumu riska svērtās vērtības vai pašu kapitāla prasības, izņemot attiecībā uz operacionālo risku, riska darījumiem un darījumiem etalona portfelī, kas iegūtas, minētajām iestādēm izmantojot iekšējās pieejas. Kompetentās iestādes vismaz reizi gadā izvērtē minēto pieeju kvalitāti, īpašu uzmanību pievēršot:
a)
tām pieejām, kas rada būtiskas atšķirības pašu kapitāla prasību ziņā vienam un tam pašam riska darījuma veidam;
b)
pieejām, kuriem ir īpaši augsta vai zema dažādība, kā arī ja būtiski un sistemātiski pašu kapitāla prasības tiek novērtētas pārāk zemu.
EBI sagatavo ziņojumu, lai palīdzētu kompetentajām iestādēm izvērtēt iekšējo pieeju kvalitāti, pamatojoties uz 2. punktā minēto informāciju.
4. Ja atsevišķas iestādes būtiski atšķiras no vairākuma līdzīgo iestāžu vai ja ir maz kopīga izmantotajā pieejā, kas noved pie lielas rezultātu dažādības, kompetentās iestādes izpēta tā iemeslus un, ja var skaidri konstatēt, ka iestādes lietotās pieejas rezultātā pašu kapitāla prasības tiek novērtētas pārāk zemu, ko nevar izskaidrot ar riska darījumu vai pozīciju pamatā esošo risku atšķirībām, veic nepieciešamās korektīvās darbības.
5. Kompetentās iestādes nodrošina, ka to lēmumi par 4. punktā minēto korektīvo darbību piemērotību saskan ar principu, ka šādām korektīvām darbībām ir jāsaglabā iekšējās pieejas mērķi, un tāpēc tās:
a)
nerada standartizāciju vai vēlamākās metodes;
b)
nerada nepareizus stimulus; vai
c)
neveicina pūļa uzvedību.
6. Lai uzlabotu uzraudzības praksi vai iestāžu praksi attiecībā uz iekšējām pieejām, EBI saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1093/2010 16. pantu var sniegt pamatnostādnes un ieteikumus, ja tā to uzskata par nepieciešamu, pamatojoties uz šā panta 2. un 3. punktā minēto informāciju un izvērtējumu.
7. EBI izstrādā regulatīvu tehnisko standartu projektus, lai precizētu:
a)
procedūras saskaņā ar 3. punktu veikto izvērtējumu apmaiņai starp kompetentajām iestādēm un EBI;
b)
standartus 3. punktā minētajiem izvērtējumiem, ko veic kompetentās iestādes.
EBI līdz 2014. gada 1. janvārim iesniedz šos regulatīvo tehnisko standartu projektus Komisijai.
Komisijai ir deleģētas pilnvaras pieņemt pirmajā daļā minētos regulatīvos tehniskos standartus saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1093/2010 10.līdz14. pantu.
8. EBI izstrādā īstenošanas tehnisko standartu projektus, lai precizētu:
a)
veidni, definīcijas un IT risinājumus, kas piemērojami Savienībā attiecībā uz 2. punktā minēto ziņojumu;
b)
etalona portfeli vai portfeļus, kas minēti 1. punktā.
EBI līdz 2014. gada 1. janvārim iesniedz šos īstenošanas tehnisko standartu projektus Komisijai.
Komisija ir pilnvarota pieņemt pirmajā daļā minētos īstenošanas tehniskos standartus saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1093/2010 15. pantu.
9. Komisija līdz 2015. gada 1. aprīlim un pēc apspriešanās ar EBI iesniedz Eiropas Parlamentam un Padomei ziņojumu par to, kā darbojas iekšējo modeļu salīdzināšana ar etalonu, tostarp par modeļa darbības jomu. Vajadzības gadījumā ziņojumam seko tiesību akta priekšlikums.
79. pants
Kredītrisks un darījuma partneru risks
Kompetentās iestādes nodrošina to, ka:
a)
kredītu piešķiršana balstās uz drošiem un skaidri noteiktiem kritērijiem un tiek skaidri noteikta kredītu apstiprināšanas, grozīšanas, atjaunošanas un refinansēšanas kārtība;
b)
iestādēm ir iekšējā metodika, kas tām ļauj novērtēt atsevišķu parādnieku, vērtspapīru vai vērtspapīrošanas pozīciju riska darījumu kredītrisku un kredītrisku portfeļa līmenī. Jo īpaši iekšējās metodikas nebalstās vienīgi vai mehāniski uz ārējiem kredītreitingiem. Ja pašu kapitāla prasības balstās uz ārējas kredītu novērtēšanas institūcijas (ĀKNI) reitingu vai uz faktu, ka riska darījums nav novērtēts, tas neatbrīvo iestādes no pienākuma papildus ņemt vērā citu attiecīgu informāciju, lai izvērtētu sava iekšējā kapitāla sadali;
c)
kredītrisku saturošo portfeļu un iestāžu riska darījumu pastāvīgo pārvaldību un uzraudzību, arī attiecībā uz problēmu kredītu noteikšanu un pārvaldību un attiecībā uz adekvātu vērtības korekciju izdarīšanu un uzkrājumu veidošanu, veic ar efektīvām sistēmām;
d)
adekvāti piemēro kredītportfeļa diversifikāciju, ņemot vērā iestādes mērķa tirgus un kopējo kredītu stratēģiju.
80. pants
Atlikušais risks
Kompetentās iestādes nodrošina, ka risku attiecībā uz to, ka atzītie kredītriska mazināšanas paņēmieni, ko izmanto iestādes, varētu izrādīties ne tik efektīvi, kā cerēts, izskata un kontrolē, tostarp izmantojot rakstisku kārtību un procedūras.
81. pants
Koncentrācijas risks
Kompetentās iestādes nodrošina, ka koncentrācijas risku, kas izriet no riska darījumiem ar katru darījumu partneri, tostarp centrāliem darījumu partneriem, savstarpēji saistītu darījumu partneru grupām un darījumu partneriem no tās pašas ekonomikas nozares vai ģeogrāfiskā apgabala vai kas nodarbojas ar tām pašām darbībām vai izstrādājumiem, vai kas izriet no kredītriska mazināšanas paņēmienu piemērošanas, un jo īpaši riskus, kas saistīti ar plašiem netiešiem kredītriska darījumiem, piemēram, attiecībā uz vienu nodrošinājuma izdevēju, izskata un kontrolē, tostarp izmantojot rakstisku kārtību un procedūras.
82. pants
Vērtspapīrošanas risks
1. Kompetentās iestādes nodrošina, ka riskus, kas izriet no vērtspapīrošanas darījumiem, kuros kredītiestāde ir ieguldītāja, iniciatore vai sponsore, tai skaitā reputācijas riskus (tādus, kas rodas saistībā ar kompleksām struktūrām vai produktiem), izvērtē un izskata ar atbilstīgas kārtības un procedūru palīdzību, lai nodrošinātu to, ka darījuma ekonomiskā būtība tiek pilnībā atspoguļota lēmumos par riska novērtējumu un pārvaldību.
2. Kompetentās iestādes nodrošina, ka tādām iestādēm, kas ir iniciatores darījumiem ar vairākkārtēju vērtspapīrošanu, kur iesaistīti priekšlaicīgas amortizācijas nosacījumi, pastāv likviditātes plāni attiecībā uz plānveida un priekšlaicīgu amortizāciju.
83. pants
Tirgus risks
1. Kompetentās iestādes nodrošina, ka tiek ieviesta politika un procesi, ar ko var apzināt, mērīt un pārvaldīt visus būtiskos tirgus risku avotus un izpausmes.
2. Ja īsajai pozīcijai izmaksas laiks ir pienācis ātrāk nekā garajai pozīcijai, kompetentās iestādes nodrošina, ka iestādes īsteno arī pasākumus pret likviditātes nepietiekamības risku.
3. Iekšējais kapitāls ir pietiekams attiecībā pret būtiskiem tirgus riskiem, uz kuriem neattiecas pašu kapitāla prasība.
Iestādēm, kas, aprēķinot pašu kapitāla prasības attiecībā uz pozīcijas risku saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 575/2013 Trešās daļas IV sadaļas 2. nodaļu, ir veikušas neto aprēķinu, savstarpēji ieskaitot savas pozīcijas vienā vai vairākos kapitāla vērtspapīros, kas veido akciju indeksu, pret vienu vai vairākām pozīcijām akciju indeksa nākotnes līgumos vai citā akciju indeksa produktu darījumā, ir pietiekams iekšējais kapitāls, lai segtu bāzes zaudējumu risku, kas rodas, ja nākotnes līgumu vai citu produktu vērtība pilnībā nemainās vienādi ar to veidojošo kapitāla vērtspapīru vērtību; iestādes tāpat nodrošina šādu pietiekamu iekšējo kapitālu, ja tās uztur pretējas pozīcijas akciju indeksa nākotnes līgumos, kuriem atšķiras termiņi, sastāvs vai abi šie faktori reizē.
Piemērojot Regulas (ES) Nr. 575/2013 345. pantā minēto procedūru, iestādes nodrošina, ka to rīcībā ir pietiekams iekšējā kapitāla apmērs pret zaudējumu risku, kas pastāv laikposmā no dienas, kad sākas saistības, līdz nākamajai darba dienai.
84. pants
Procentu likmes risks, kas izriet no netirdzniecības portfeļa darbībām
Kompetentās iestādes nodrošina, ka iestādes ievieš sistēmas, lai apzinātu, novērtētu un pārvaldītu risku, kas izriet no iespējamām procentu likmes izmaiņām, kuras ietekmē iestādes netirdzniecības darbības.
85. pants
Operacionālais risks
1. Kompetentās iestādes nodrošina, ka iestādes īsteno politiku un procesus, lai novērtētu un pārvaldītu operacionālo risku, ieskaitot modeļa risku un ietverot retus notikumus ar būtisku ietekmi. Iestādes precizē, kas ir operacionālais risks šīs politikas un šo procedūru vajadzībām.
2. Kompetentās iestādes nodrošina, ka tiek izstrādāti ārkārtas situāciju un darbības nepārtrauktības plāni, lai nodrošinātu iestādes spēju darboties nepārtraukti un ierobežot zaudējumus smagu darbības traucējumu gadījumā.
86. pants
Likviditātes risks
1. Kompetentās iestādes nodrošina, ka iestādēm ir stabilas stratēģijas, politika, procesi un sistēmas, lai noteiktu, novērtētu, pārvaldītu un uzraudzītu likviditātes risku atbilstīgos periodos, arī vienas dienas laikā, tā, lai nodrošinātu, ka iestādes saglabā atbilstīgus likviditātes rezervju līmeņus. Šīs stratēģijas, politiku, procesus un sistēmas pielāgo darījumu līnijām, valūtām, filiālēm un juridiskām personām, un tajos ietver atbilstīgus likviditātes izmaksu, ieguvumu un risku sadalījuma mehānismus.
2. Šā panta 1. punktā minētās stratēģijas, politika, procesi un sistēmas ir samērīgas ar iestādes sarežģītību, riska profilu un darbības jomu, kā arī vadības struktūras noteikto riska pieļaujamo līmeni un atspoguļo iestādes nozīmīgumu katrā dalībvalstī, kurā tā īsteno uzņēmējdarbību. Iestādes paziņo par riska pieļaujamo līmeni visās attiecīgajās darījumu līnijās.
3. Kompetentās iestādes nodrošina, ka iestāžu likviditātes riska profili, ņemot vērā to darbību veidu, mērogu, un sarežģītību, atbilst labi funkcionējošas un noturīgas sistēmas prasībām un nepārsniedz tās.
Kompetentās iestādes uzrauga izmaiņas attiecībā uz likviditātes riska profiliem, piemēram, produkta projektā un apjomā, riska pārvaldībā, finansēšanas politikā un līdzekļu koncentrācijā.
Kompetentās iestādes efektīvi rīkojas gadījumos, kad šā punkta otrajā daļā minētās izmaiņas var izraisīt atsevišķas iestādes vai sistēmisku nestabilitāti.
Kompetentās iestādes informē EBI par jebkādiem pasākumiem, kas veikti saskaņā ar šā punkta trešo daļu.
EBI vajadzības gadījumā sniedz ieteikumus saskaņā ar Regulu (ES) Nr. 1093/2010.
4. Kompetentās iestādes nodrošina, ka iestādes izstrādā metodikas finansējuma pozīciju noteikšanai, novērtēšanai, pārvaldībai un uzraudzībai. Šīs metodikas ietver pašreizējās un paredzamās būtiskās naudas plūsmas, kas ietvertas vai izriet no aktīviem, saistībām un ārpusbilances posteņiem, kā arī iespējamās saistības un reputācijas riska iespējamo ietekmi.
5. Kompetentās iestādes nodrošina, ka iestādes nošķir ieķīlātos un neapgrūtinātos aktīvus, kas ir pieejami jebkurā brīdī, īpaši ārkārtas situācijās. Tās arī nodrošina, ka iestādes ņem vērā juridisko personu, kur atrodas aktīvi, valsti, kurā aktīvi ir likumīgi iegrāmatoti reģistrā vai kontā un to atbilstību, un tās uzrauga, kā aktīvus varētu laikus izmantot.
6. Kompetentās iestādes nodrošina, ka iestādes arī pievērš uzmanību spēkā esošajiem juridiskajiem, regulatīvajiem un operatīvajiem ierobežojumiem attiecībā uz likviditātes un neapgrūtināto aktīvu iespējamos pārvedumus starp vienībām, gan Eiropas Ekonomikas zonā, gan ārpus tās.
7. Kompetentās iestādes nodrošina, ka iestādes ņem vērā dažādus likviditātes riska mazināšanas instrumentus, tostarp ierobežojumu sistēmu un likviditātes rezerves, lai nodrošinātu iespēju pārvarēt dažādas spriedzes situācijas, un pietiekami daudzveidīgu finansējuma struktūru, kā arī finansējuma avotu pieejamību. Šie pasākumi tiek regulāri pārskatīti.
8. Kompetentās iestādes nodrošina, ka iestādes apsver alternatīvus scenārijus likviditātes pozīcijām un riska mazināšanas līdzekļiem, kā arī vismaz reizi gadā pārskata pieņēmumus, uz kuriem balstīti lēmumi attiecībā uz finansējuma pozīciju. Šajā nolūkā alternatīvie scenāriji attiecas jo īpaši uz ārpusbilances posteņiem un citām iespējamām saistībām, ieskaitot īpašam nolūkam dibinātu sabiedrību, kas veic vērtspapīrošanu (SSPE), vai citu īpašam nolūkam dibinātu sabiedrību saistības, kā minēts Regulā (ES) Nr. 575/2013, attiecībā uz kurām iestāde darbojas kā sponsore vai nodrošina materiālu likviditātes atbalstu.
9. Kompetentās iestādes nodrošina, ka iestādes ņem vērā iestādes specifisko, tirgus mēroga un kombinēto alternatīvo scenāriju potenciālo ietekmi. Tiek pievērsta uzmanība atšķirīgiem laikposmiem un spriedzes apstākļu dažādajām pakāpēm.
10. Kompetentās iestādes nodrošina, ka iestādes pielāgo savas stratēģijas, iekšējo politiku un ierobežojumus attiecībā uz likviditātes risku un izstrādā efektīvus ārkārtas situāciju plānus, ņemot vērā 8. punktā minēto alternatīvo scenāriju rezultātu.
11. Kompetentās iestādes nodrošina, ka iestādēm ir izstrādāti likviditātes atjaunošanas plāni, kuros izklāstītas atbilstošas stratēģijas un atbilstīgi īstenošanas pasākumi, lai risinātu problēmas saistībā ar iespējamiem likviditātes deficītiem, tostarp filiālēm, kas veic uzņēmējdarbību citā dalībvalstī. Kompetentās iestādes nodrošina, ka iestādes šos plānus vismaz reizi gadā pārbauda, atjauno, pamatojoties uz 8. punktā minēto alternatīvo scenāriju rezultātu, ziņo par tiem augstākajai vadībai, kas savukārt tos apstiprina, lai būtu iespējams atbilstīgi pielāgot iekšējo politiku un procesus. Iestādes jau iepriekš īsteno nepieciešamos pasākumus, lai nodrošinātu likviditātes atjaunošanas plānu tūlītēju īstenošanu. Kredītiestādēm šādi operacionāli pasākumi ietver tāda nodrošinājuma turēšanu, kas nekavējoties ir pieejams centrālajai bankai finansējuma vajadzībām. Tas ietver tāda nodrošinājuma turēšanu, kurš nepieciešamības gadījumā ir citas dalībvalsts valūtā vai trešās valsts valūtā, ar kuru veic riska darījumus, un, ja tas nepieciešams operacionālai darbībai, uzņēmējas dalībvalsts vai trešās valsts teritorijā, kuras valūtā kredītiestāde ir uzņēmusies risku.
87. pants
Pārmērīgas sviras risks
1. Kompetentās iestādes nodrošina, ka iestādēm ir izstrādāta politika un procesi attiecībā uz pārmērīgas sviras riska noteikšanu, pārvaldību un uzraudzību. Rādītāji, kas liecina par pārmērīgas sviras risku, ietver sviras rādītāju, ko nosaka saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 575/2013 429. pantu, un nesaskaņotību starp aktīviem un saistībām.
2. Kompetentās iestādes nodrošina, ka iestādes piesardzīgi izskata pārmērīgas sviras risku, pienācīgi ņemot vērā iespējamo pārmērīgas sviras riska pieaugumu, ko rada iestādes pašu kapitāla samazināšanās provizorisku vai faktisku zaudējumu rezultātā, atkarībā no piemērojamiem grāmatvedības noteikumiem. Šajā nolūkā iestādes ir spējīgas izturēt dažādas spriedzes situācijas, kas ir saistītas ar pārmērīgas sviras risku.
3. apakšiedaļa
Pārvaldība
88. pants
Pārvaldības kārtība
1. Dalībvalstis nodrošina, ka vadības struktūra nosaka, pārrauga un ir pārskatatbildīga par to, kā tiek īstenota pārvaldības kārtība, kas nodrošina efektīvu un apdomīgu iestādes pārvaldību, tostarp pienākumu nošķiršana organizatoriskajā struktūrā un interešu konflikta novēršana.
Minētie pasākumi atbilst šādiem principiem:
a)
vadības struktūrai jābūt vispārējai pārskatatbildībai par iestādi un tai jāapstiprina un jāpārrauga iestādes stratēģisko mērķu, riska stratēģijas un iekšējās pārvaldības īstenošana;
b)
vadības struktūrai jānodrošina grāmatvedības un finanšu pārskatu sistēmu integritāte, tostarp finanšu un darbības kontrole un atbilstība tiesību aktiem un attiecīgajiem standartiem;
c)
vadības struktūrai jāpārrauga informācijas izpaušanas un komunikācijas process;
d)
vadības struktūrai jābūt atbildīgai par efektīvu augstākās vadības pārraudzību;
e)
vadības struktūras kā uzraudzības veicējas priekšsēdētājs vienlaikus nedrīkst pildīt izpilddirektora pienākumus tajā pašā iestādē, izņemot, ja iestāde to ir pamatojusi un to ir atļāvušas kompetentās iestādes.
Dalībvalstis nodrošina, ka vadības struktūra uzrauga un periodiski novērtē iestādes pārvaldības kārtības efektivitāti un īsteno attiecīgus pasākumus, lai novērstu nepilnības.
2. Dalībvalstis nodrošina, ka iestādes, kas ir nozīmīgas to lieluma, iekšējās struktūras un to darbības veida, mēroga un sarežģītības ziņā, izveido iecelšanas komiteju, kuras sastāvā ir vadības struktūras locekļi, kas attiecīgajā iestādē neveic nekādas izpildfunkcijas.
Iecelšanas komiteja:
a)
atlasa un iesaka apstiprināšanai vadības struktūrā vai apstiprināšanai kopsapulcē kandidātus vadības struktūras vakantajiem amatiem, novērtē zināšanu, prasmju, dažādības un pieredzes samēru vadības struktūrā un sagatavo konkrēta amata uzdevumu un nepieciešamo kvalifikāciju aprakstu un izvērtē, cik daudz laika jāvelta šiem pienākumiem;
Iecelšanas komiteja lemj arī par mērķi, kas sasniedzams nepietiekami pārstāvētā dzimuma pārstāvībā vadības struktūrā, un izstrādā politiku, kā vadības struktūrā palielināt nepietiekami pārstāvētā dzimuma skaitu, lai sasniegtu minēto mērķi. Šo mērķi, politiku un tās īstenošanu publisko saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 575/2013 435. panta 2. punkta c) apakšpunktu.
b)
periodiski un vismaz reizi gadā izvērtē vadības struktūras organizatorisko struktūru, lielumu, sastāvu un darbības efektivitāti un sniedz ieteikumus vadības struktūrai par nepieciešamajām izmaiņām;
c)
periodiski un vismaz reizi gadā izvērtē katra atsevišķa vadības struktūras locekļa un visu vadības struktūras locekļu kopējās zināšanas, iemaņas un pieredzi, kā arī attiecīgi ziņo par to vadības struktūrai;
d)
periodiski pārskata vadības struktūras politiku tās augstākā līmeņa vadītāju atlasē un iecelšanā amatos un sniedz ieteikumus vadības struktūrai.
Veicot savus pienākumus, iecelšanas komiteja, ciktāl tas iespējams un pastāvīgi ņem vērā nepieciešamību nodrošināt, lai vadības struktūras lēmumu pieņemšanā nedominētu kāda atsevišķa persona vai neliela personu grupa tā, ka tas kaitētu iestādes interesēm kopumā.
Iecelšanas komitejai ir iespēja izmantot visu veidu resursus, kurus tā uzskata par piemērotiem, arī ārējo ekspertu konsultācijas, un šim mērķim saņemt atbilstošu finansējumu.
Ja saskaņā ar valsts tiesību aktiem vadības struktūrai nav nekādu pilnvaru neviena tās locekļa atlases un iecelšanas procesā, šo punktu nepiemēro.
89. pants
Ziņošana par katru valsti
1. No 2015. gada 1. janvāra dalībvalstis pieprasa, lai katra iestāde par attiecīgo finanšu gadu konsolidētā veidā un precizējot par katru dalībvalsti un par katru trešo valsti, kurā tā veic uzņēmējdarbību, ik gadu publisko šādu informāciju:
a)
nosaukums(-i), darbību veids un ģeogrāfiskā vieta;
b)
apgrozījums;
c)
darba ņēmēju skaits, izteikts pilnas slodzes ekvivalenta vienībā;
d)
peļņa vai zaudējumi pirms nodokļiem;
e)
nodokļi peļņai vai zaudējumiem;
f)
saņemtās publiskās subsīdijas.
2. Neatkarīgi no 1. punkta dalībvalstis pieprasa iestādēm publiskot 1. punkta a), b) un c) apakšpunktā minēto informāciju pirmo reizi 2014. gada 1. jūlijs.
3. Visas globālās sistēmiski nozīmīgās iestādes, kuras saņēmušas atļauju Savienībā, kā apzināts starptautiskā mērogā, līdz 2014. gada 1. jūlijs iesniedz Komisijai konfidenciāli šā panta 1. punkta d), e) un f) apakšpunktā minēto informāciju. Komisija, apspriedusies attiecīgi ar EBI, EIOPA un EVTI, veic vispārēju izvērtējumu par iespējamām negatīvām ekonomiskām sekām, ko var radīt šādas informācijas publiskošana, tostarp par ietekmi uz konkurētspēju, ieguldījumu un kredītu pieejamību un finanšu sistēmas stabilitāti. Komisija iesniedz ziņojumu Eiropas Parlamentam un Padomei līdz 2014. gada 31. decembrim.
Gadījumā, ja Komisijas ziņojumā konstatē būtiskas negatīvas sekas, Komisija apsver iespēju nākt klajā ar atbilstošu leģislatīvu priekšlikumu par grozījumiem 1. punktā noteiktajā izpaušanas pienākumā un saskaņā ar 145. panta h) punktu var izlemt atlikt minēto pienākumu. Komisija katru gadu pārskata nepieciešamību pagarināt atlikšanu.
4. Šā panta 1. punktā minēto informāciju revidē saskaņā ar Direktīvu 2006/43/EK, un, kad iespējams, publicē kā attiecīgās iestādes gada finanšu pārskatu vai, attiecīgā gadījumā, konsolidēto finanšu pārskatu pielikumu.
5. Ciktāl turpmākos Savienības tiesību aktos paredz plašākus izpaušanas pienākumus nekā tie, kas noteikti šajā pantā, šo pantu pārstāj piemērot un to attiecīgi svītro.
90. pants
Ar atdevi no aktīviem saistītās informācijas publiskošana
Iestādes savā gada pārskatā kā vienu no pamatrādītājiem publisko atdevi no aktīviem, ko aprēķina, iestādes neto peļņu dalot ar tās bilances kopsummu.
91. pants
Vadības struktūra
1. Vadības struktūras locekļiem vienmēr ir pietiekami laba reputācija un pietiekamas zināšanas, iemaņas un pieredze savu pienākumu veikšanai. Vadības struktūras sastāvs kopumā atspoguļo arī pietiekami plašu pieredzes loku. Vadības struktūras locekļi jo īpaši atbilst 2. līdz 8. punktā noteiktajām prasībām.
2. Visi vadības struktūras locekļi iegulda pietiekami daudz laika savu pienākumu izpildē attiecīgajā iestādē;
3. Nosakot to, cik vadošos amatus vienlaikus var ieņemt vadības struktūras loceklis, ņem vērā individuālos apstākļus un iestādes darbības veidu, mērogu un sarežģītību. Ja iestāde tās lieluma, iekšējās organizācijas, un tās darbības veida, mēroga un sarežģītības ziņā ir nozīmīga, tās vadības struktūras locekļi, ja vien tie nepārstāv dalībvalsti, no 2014. gada 1. jūlija vienlaikus neieņem vairāk kā vienu no šādām vadošo amatu kombinācijām:
a)
viens izpilddirektora amats un divi ar izpilddirektora vietu nesaistīti amati;
b)
četri ar izpilddirektora vietu nesaistīti amati;
4. Piemērojot 3. punktu, par vienu vadošo amatu uzskata:
a)
izpilddirektora vai ar izpilddirektora vietu nesaistīti amati vienā un tajā pašā grupā;
b)
izpilddirektora vai ar izpilddirektora vietu nesaistīti amati, ko ieņem:
i)
iestādēs, kas ir vienas un tās pašas institucionālās aizsardzības sistēmas locekles, ar noteikumu, ka ir izpildīti Regulas (ES) Nr. 575/2013 113. panta 7. punktā izklāstītie nosacījumi; vai
ii)
uzņēmumos (tostarp nefinanšu sabiedrībās), kuros iestādei ir būtiska līdzdalība.
5. Vadošos amatus organizācijās, kam nav galvenokārt komerciālu mērķu, neņem vērā piemērojot 3. punktu.
6. Kompetentās iestādes var vadības struktūras locekļiem atļaut ieņem vienu papildu vadošo amatu, kas nav saistīts ar izpilddirektora vietu. Kompetentās iestādes regulāri informē EBI par šādām atļaujām.
7. Vadības struktūrai ir atbilstīgas kolektīvās zināšanas, iemaņas un pieredze, lai varētu izprast iestādes darbības, tostarp galvenos riskus.
8. Katrs vadības struktūras loceklis darbojas pēc godīguma, godprātības un neatkarības principa, lai nepieciešamības gadījumā efektīvi izvērtētu un apstrīdētu augstākā līmeņa vadības lēmumus un lai efektīvi pārraudzītu un uzraudzītu vadības lēmumu pieņemšanu.
9. Iestādes iegulda atbilstīgus cilvēku un finanšu resursus, lai vadības struktūru locekļus ievadītu un apmācītu veicamajos pienākumos.
10. Dalībvalstis vai kompetentās iestādes pieprasa iestādēm un to attiecīgajām iecelšanas komitejām, pieņemot darbā vadības struktūras locekļus, ņemt vērā plašu īpašību un kompetenču klāstu un minētajā nolūkā īstenot politiku, kas veicina vadības struktūras locekļu daudzveidību.
11. Kompetentās iestādes apkopo informāciju, kas ir izpausta saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 575/2013 435. panta 2. punkta c) apakšpunktu, un izmanto to, lai salīdzinātu dažādības praksi. Kompetentās iestādes sniedz EBI minēto informāciju. EBI izmanto minēto informāciju, lai salīdzinātu dažādības praksi Savienības līmenī.
12. EBI izdod pamatnostādnes par:
a)
vadības struktūras locekļa pietiekama laika veltīšanas jēdzienu, lai īstenotu savas funkcijas, saistībā ar individuālajiem apstākļiem un iestādes darbības veidu, mērogu un sarežģītību;
b)
atbilstošu vadības struktūras kolektīvās kompetences, prasmju un pieredzes jēdzienu, kā minēts 7. punktā;
c)
vadības struktūras locekļa godīguma, godprātības un neatkarības jēdzienu, kas minēts 8. punktā;
d)
atbilstošu cilvēkresursu un finanšu resursu jēdzienu, lai vadības struktūru locekļus ievadītu un apmācītu veicamajos pienākumos, kā minēts 9. punktā;
e)
dažādības jēdzienu, kas jāņem vērā kā viens no vadības struktūras locekļu atlases kritērijiem, kā minēts 10. punktā.
EBI šīs pamatnostādnes izdod līdz 2015. gada 31. decembrim.
13. Šīs pants neskar dalībvalstu tiesību aktos paredzētos noteikumus par darba ņēmēju pārstāvību vadības struktūrā.
92. pants
Atalgojuma politika
1. Kompetentās iestādes nodrošina, lai iestādes piemērotu šā panta 2. punktu un 93., 94 un 95. pantu grupu, mātesuzņēmumu un meitasuzņēmumu līmenī, tostarp tās, kas kas izveidotas ārzonas finanšu centros.
2. Kompetentās iestādes nodrošina, ka, izstrādājot un piemērojot kopējo atalgojuma, tostarp algu un diskrecionāru pensiju, politiku attiecībā uz darba ņēmēju kategorijām, tostarp augstāko vadību un tām personām, kas uzņemas risku vai veic kontroli, kā arī attiecībā uz visiem tiem darba ņēmējiem, kuru kopējais atalgojums liek iekļaut tos šajā atalgojuma grupā un kuru profesionālā darbība būtiski ietekmē iestādes riska profilu, iestādes ievēro šādus principus tādā veidā un apmērā, kas atbilst to lielumam, iekšējai struktūrai un to darbības veidam, mērogam un sarežģītībai:
a)
atalgojuma politika ir samērojama ar pareizu un efektīvu riska pārvaldību, veicina to un nemudina riskēt, pārsniedzot iestādes pieļaujamā riska robežu;
b)
atalgojuma politika saskan ar iestādes darbības stratēģiju, mērķiem, vērtībām un ilgtermiņa interesēm un aptver pasākumus, lai izvairītos no interešu konfliktiem;
c)
iestādes vadības struktūra kā uzraudzības veicēja, pieņem un regulāri pārskata atalgojuma politikas pamatprincipus un atbild par tās īstenošanas pārraudzību;
d)
īstenojot atalgojuma politiku, vismaz reizi gadā veic vienotu un neatkarīgu iekšējo pārbaudi par tās atbilstību atalgojuma politikai un procedūrām, ko ir pieņēmusi vadības struktūra kā uzraudzības veicēja;
e)
darba ņēmēji, kas iesaistīti kontroles darbībās, ir neatkarīgi no sabiedrības struktūrvienībām, kuras tie pārrauga, viņiem ir pienācīgas pilnvaras un atalgojums saskaņā ar to mērķu sasniegšanu, kas saistīti ar viņu darbību, neatkarīgi no to uzņēmējdarbības jomu rezultātiem, kuras viņi kontrolē;
f)
augstāko amatpersonu, kas pilda riska pārvaldības un atbilstības funkcijas, atalgojumu tieši pārrauga atalgojuma komiteja, kas minēta 95. pantā, vai, ja tāda komiteja nav izveidota, vadības struktūra kā uzraudzības veicēja.
g)
atalgojuma politikā, ņemot vērā valstu kritērijus algu noteikšanā, skaidri nošķir kritērijus tam, lai noteiktu:
i)
pamata nemainīgo atalgojumu, kam galvenokārt būtu jāatspoguļo attiecīgā profesionālā pieredze un organizatoriskā atbildība, kā izklāstīts darba ņēmēja darba aprakstā, kas ir darba līguma sastāvdaļa; un
ii)
mainīgo atalgojumu, kas atspoguļo ilgtspējīgus un no riska viedokļa koriģētus rezultātus, kā arī to, kas veikts papildus tam, kas jāveic, lai izpildītu darba ņēmēja darba aprakstu, kas ir darba līguma sastāvdaļa.
93. pants
Iestādes, kas gūst priekšrocības no valdības īstenotajiem intervences pasākumiem
Attiecībā uz iestādēm, kas gūst priekšrocības no valdības īstenotajiem ārkārtas intervences pasākumiem, papildus 92. panta 2. punktā noteiktajiem principiem piemēro šādus principus:
a)
mainīgais atalgojums ir stingri ierobežots kā procentuāla daļa no kopējā neto ienākuma, ja šāds atalgojums nesaskan ar stabilas kapitāla bāzes saglabāšanu un laicīgu valdības atbalsta izmantošanas izbeigšanu;
b)
attiecīgās kompetentās iestādes pieprasa iestādēm pārstrukturēt atalgojuma sistēmu tā, lai to saskaņotu ar pareizu riska pārvaldību un ilgtermiņa izaugsmi, tostarp attiecīgā gadījumā nosakot atalgojuma limitus iestādes vadības struktūras locekļiem;
c)
mainīgo atalgojumu, ja tas nav pamatots, iestādes vadības struktūras locekļiem neizmaksā.
94. pants
Atalgojuma mainīgie elementi
1. Attiecībā uz atalgojuma mainīgajiem elementiem papildus 92. panta 2. punktā noteiktajiem principiem un ar tiem pašiem nosacījumiem, kas tajā paredzēti, piemēro šādus principus:
a)
ja atalgojums ir atkarīgs no veikto darbību rezultāta, kopējo atalgojuma summu aprēķina pēc konkrētās personas darbības un iesaistītās uzņēmējdarbības vienības un visas iestādes darbības kopējo rezultātu apkopota novērtējuma, un, novērtējot individuālas darbības rādītājus, tiek ņemti vērā gan finansiāli, gan nefinansiāli kritēriji;
b)
darbības novērtējums notiek, pamatojoties uz daudzgadu sistēmu, lai nodrošinātu, ka novērtēšanas process balstās uz darbības rādītājiem ilgtermiņā un ka to atalgojuma daļu, kuras balstās uz darbības rādītājiem, faktiskā samaksa ir sadalīta visa tā laika posma garumā, kurā ņem vērā kredītiestādes uzņēmējdarbības ciklu un tās uzņēmējdarbības riskus;
c)
kopējais mainīgais atalgojums neierobežo iestādes spēju stiprināt kapitāla bāzi;
d)
garantēts mainīgais atalgojums nav savietojams ar pareizu riska pārvaldību vai principu "samaksa par padarīto" un neietilpst paredzamajos atalgojuma plānos;
e)
garantētu mainīgo atalgojumu piešķir izņēmuma kārtā, tikai saistībā ar jaunu darba ņēmēju pieņemšanu darbā un ja iestādei ir stabila un pietiekami liela kapitāla bāze, un ne ilgāk par pirmo darba gadu;
f)
kopējās atalgojuma summas nemainīgās un mainīgās daļas ir atbilstīgi līdzsvarotas un nemainīgā daļa ir pietiekami liela attiecībā pret kopējo atalgojuma summu, lai tādējādi varētu piemērot pilnīgi elastīgu politiku attiecībā uz mainīgo atalgojuma daļu, tostarp arī iespēju neizmaksāt mainīgo atalgojuma daļu;
g)
iestādes nosaka atbilstīgās proporcijas starp kopējās atalgojuma summas nemainīgo un mainīgo daļu, piemērojot šādus principus:
i)
Mainīgā daļa nepārsniedz 100 % no katra indivīda kopējā atalgojuma nemainīgās daļas. Dalībvalstis var noteikt zemāku maksimālo procentuālo lielumu.
ii)
Dalībvalstis var atļaut iestādes akcionāriem, īpašniekiem vai dalībniekiem apstiprināt augstāku maksimālo līmeni attiecībai starp atalgojuma nemainīgo un mainīgo daļu, ja mainīgās daļas kopējais līmenis nepārsniedz 200 % no katra indivīda kopējā atalgojuma nemainīgās daļas. Dalībvalstis var noteikt zemāku maksimālo procentuālo lielumu.
Augstākas proporcijas apstiprinājumu saskaņā ar šā punkta pirmo daļu veic atbilstīgi šādai procedūrai:
-
iestādes akcionāri, īpašnieki vai dalībnieki rīkojas pēc iestādes sīki izstrādāta ieteikuma, kurā norādīti nepieciešamā apstiprinājuma iemesli un apmērs, tostarp attiecībā uz skarto darba ņēmēju skaitu un to pienākumiem, un gaidāmo ietekmi uz prasību uzturēt stabilu kapitāla bāzi;
-
iestādes akcionāri, īpašnieki vai dalībnieki rīkojas ar vismaz 66 % vairākumu, ar noteikumu, ka ir pārstāvēti vismaz 50 % akciju vai ekvivalentu īpašumtiesību, vai pretējā gadījumā rīkojas ar pārstāvēto īpašumtiesību 75 % vairākumu,
-
iestāde pietiekami savlaicīgi informē visus iestādes akcionārus, īpašniekus vai dalībniekus, paredzot saprātīgu ziņošanas laikposmu, ka būs vajadzīgs ša punkta pirmajā daļā paredzētais apstiprinājums;
-
iestāde bez kavēšanās informē kompetento iestādi par ieteikumu tās akcionāriem, īpašniekiem vai dalībniekiem, tostarp par ierosināto augstāko maksimālo attiecību un tās iemesliem, un spēj kompetentajai iestādei pierādīt, ka ierosinātā augstākā attiecība nav pretrunā iestādes pienākumiem saskaņā ar šo direktīvu un Regulu (ES) Nr. 575/2013, jo īpaši ņemot vērā iestādes pašu kapitāla pienākumus;
-
iestāde bez kavēšanās informē kompetento iestādi par tās akcionāru, īpašnieku vai dalībnieku pieņemtajiem lēmumiem, tostarp par jebkādu apstiprinātu augstāku maksimālo attiecību saskaņā ar šā punkta pirmo daļu, un kompetentās iestādes saņemto informāciju izmanto, lai salīdzinoši novērtētu iestāžu praksi šajā ziņā. Kompetentās iestādes minēto informāciju sniedz EBI, un EBI to publisko kā piederības dalībvalsts apkopotos datus, izmantojot vienotu ziņojuma formātu. EBI var izstrādāt pamatnostādnes, lai veicinātu šā ievilkuma īstenošanu un nodrošinātu apkopotās informācijas saskaņotību;
-
darba ņēmējiem, uz ko tieši attiecas šajā punktā minētie mainīgā atalgojuma augstākie maksimālie līmeņi, nav atļauts - attiecīgā gadījumā - īstenot, tieši vai netieši, jebkādas balsstiesības, kas tiem varētu būt kā iestādes akcionāriem, īpašniekiem vai dalībniekiem;
iii)
Dalībvalstis var atļaut iestādēm piemērot šā punkta otrajā daļā minēto diskonta likmi ne vairāk kā 25 % no kopējā mainīgā atalgojuma, ja to izmaksā instrumentos, kuru realizācija ir atlikta uz laikposmu, kas nav mazāks par pieciem gadiem. Dalībvalstis var noteikt zemāku maksimālo procentuālo lielumu.
Līdz 2014. gada 31. martam EBI sagatavo un publicē pamatnostādnes par piemērojamo valstu diskonta likmi, ņemot vērā visus attiecīgos faktorus, tostarp inflācijas lielumu un risku, kas ietver realizācijas atlikšanas ilgumu. EBI pamatnostādnēs par diskonta likmi jo īpaši pievēršas tam, kā stimulēt tādu instrumentu izmantošanu, kuru realizācija ir atlikta uz laikposmu, kas nav mazāks par pieciem gadiem.
h)
maksājumi, kas saistīti ar līguma ātrāku izbeigšanu, atspoguļo laika gaitā gūtos rezultātus, un ar tiem neatalgo par nesekmīgu vai nepienācīgu darbību;
i)
atalgojuma paketēm, kas saistītas ar kompensāciju vai izpirkšanu no līgumiem iepriekšējā darbavietā, ir jāatbilst iestādes ilgtermiņa interesēm, ieskaitot saglabāšanas, atlikšanas, ar rezultātiem saistītus un izmaksāto summu atgūšanas mehānismus;
j)
darbības rezultātu vērtēšanā, ko izmanto, lai aprēķinātu mainīgās atalgojuma daļas vai mainīgo atalgojuma daļu kopumu, ņem vērā visu veidu tā brīža un turpmākos riskus un kapitāla izmaksas un likviditātes prasības;
k)
iestādē, sadalot mainīgo atalgojuma daļu, ņem vērā arī visus tā brīža un turpmākos riskus;
l)
mainīgā atalgojuma būtisku daļu, kas jebkurā gadījumā ir vismaz 50 %, līdzsvaroti veido šādas sastāvdaļas:
i)
akcijas vai līdzvērtīgas īpašumtiesību daļas, ko nosaka konkrētās iestādes juridiskā struktūra, vai ar akcijām saistīti instrumenti, vai līdzvērtīgi bezskaidras naudas instrumenti biržu sarakstos neiekļautu iestāžu gadījumā;
ii)
kad iespējams, citi instrumenti Regulas (ES) Nr. 575/2013 52. panta vai 63. panta nozīmē vai citi instrumenti, ko var pilnībā konvertēt 1. līmeņa pašu kapitāla instrumentos vai norakstīt, kas visos gadījumos adekvāti atspoguļo iestādes kredīta kvalitāti parastās situācijās un kas ir piemēroti izmantošanai mainīgā atalgojuma vajadzībām.
Šajā apakšpunktā minētajiem instrumentiem piemēro attiecīgu saglabāšanas politiku, kura ir izstrādāta, lai stimulus saskaņotu ar iestādes ilgtermiņa interesēm. Dalībvalstis vai to kompetentās iestādes var noteikt ierobežojumus šo instrumentu veidiem un struktūrai vai attiecīgā gadījumā dažus instrumentus aizliegt. Šo apakšpunktu piemēro gan mainīgajai atalgojuma daļai, kas ir atlikta saskaņā ar m) apakšpunktu, gan neatliktajai mainīgajai atalgojuma daļai;
m)
mainīgās atalgojuma daļas būtisku procentuālo daļu, kas jebkurā gadījumā ir vismaz 40 %, atliek uz vismaz trīs līdz pieciem gadiem un pareizi pielāgo uzņēmējdarbības veidam, tā riskiem un attiecīgā darba ņēmēja darbībām.
Atalgojumu, kas jāizmaksā saskaņā ar atlikta maksājuma noteikumiem, izmaksā vienīgi proporcionāli pa daļām. Ja atalgojuma mainīgā daļa ir īpaši liela summa, atliek vismaz 60 % no summas. Atliktā maksājuma termiņa ilgumu nosaka atbilstīgi uzņēmējdarbības ciklam, uzņēmējdarbības veidam, riskiem un attiecīgo darba ņēmēju darbībai;
n)
mainīgo atalgojumu, arī atlikto maksājuma daļu, izmaksā vai piešķir tikai tad, ja tā ir ilgtspējīga atbilstoši iestādes vispārējam finanšu stāvoklim un pamatota ar iestādes, tās apakšstruktūras un attiecīgās personas darbības rezultātiem.
Neskarot vispārējos principus valstu līgumtiesību un darba tiesību aktos, kopējais mainīgais atalgojums parasti ievērojami samazinās, ja iestādes finanšu rādītāji pasliktinās vai kļūst negatīvi, un tas attiecas gan uz pašreizējo atalgojumu, gan uz iepriekš nopelnītās summas izmaksāšanu, tostarp izmantojot atlikto summu (malus) vai arī izmaksāto summu (clawback) atgūšanas mehānismu.
Līdz 100 % no kopējā mainīgā atalgojuma piemēro atlikto summu (malus) vai arī izmaksāto summu (clawback) atgūšanas mehānismus. Iestādes nosaka konkrētus kritērijus malus vai izmaksāto summu atgūšanas mehānismu piemērošanai. Šādi kritēriji jo īpaši aptver situācijas, kurās darba ņēmējs:
i)
piedalījās vai bija atbildīgs par rīcību, kas iestādei radīja būtiskus zaudējumus;
ii)
neatbilda atbilstīgiem piemērotības un pienācīguma standartiem;
o)
pensiju politika atbilst iestādes uzņēmējdarbības stratēģijai, mērķiem, vērtībām un ilgtermiņa interesēm.
Ja darba ņēmējs pārtrauc darba attiecības ar iestādi pirms pensionēšanās, iestāde tur diskrecionāro pensijas pabalstu piecus gadus l) apakšpunktā minēto instrumentu veidā. Ja darba ņēmējs pārtrauc darba attiecības ar iestādi pensionēšanās dēļ, iestāde maksā diskrecionāro pensijas pabalstu l) apakšpunktā minēto instrumentu veidā, piemērojot piecu gadu saglabāšanas periodu;
p)
darba ņēmējiem jāapņemas neizmantot personīgā riska ierobežošanas stratēģijas vai ar atalgojumu un atbildību saistītu apdrošināšanu, lai mazinātu paredzētās riska korekcijas ietekmi atalgojuma nosacījumos;
q)
mainīgo atalgojumu neizmaksā, izmantojot instrumentus vai metodes, kas veicina neatbilstību šai direktīvai vai Regulai (ES) Nr. 575/2013.
2. EBI izstrādā regulatīvo tehnisko standartu projektus attiecībā uz to instrumentu kategoriju precizēšanu, kas atbilst 1. punkta l) punkta ii) apakšpunktā paredzētajiem nosacījumiem, un attiecībā uz kvalitātes un attiecīgiem kvantitātes kritērijiem, lai noteiktu to darbinieku kategorijas, kuru profesionālajai darbībai ir būtiska ietekme uz iestādes riska profilu, kā minēts 92. panta 2. punktā.
EBI līdz 2014. gada 31. martam iesniedz šos regulatīvo tehnisko standartu projektus Komisijai.
Komisijai ir deleģētas pilnvaras pieņemt pirmajā daļā minētos regulatīvos tehniskos standartus saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1093/2010 10.līdz14. pantu.
95. pants
Atalgojuma komiteja
1. Kompetentās iestādes nodrošina, ka iestādes, kas ir nozīmīgas to lieluma, iekšējās struktūras un to darbības veida, mēroga un sarežģītības ziņā, izveido atalgojuma komiteju. Atalgojuma komiteja tiek veidota tā, lai tā varētu sniegt kompetentu un neatkarīgu atzinumu par atalgojuma politiku un praksi un par stimuliem, kas izstrādāti, lai pārvaldītu risku, kapitālu un likviditāti.
2. Kompetentās iestādes nodrošina, ka atalgojuma komiteja ir atbildīga par tādu lēmumu sagatavošanu, kas saistīti ar atalgojumu, tostarp tādu lēmumu, kuri ietekmē attiecīgās iestādes risku un riska pārvaldību un kuri jāpieņem vadības struktūrai. Atalgojuma komitejas priekšsēdētājs un locekļi ir vadības struktūras locekļi, kuri attiecīgajā iestādē neveic nekādas izpildfunkcijas. Ja attiecīgās valsts tiesību aktos ir paredzēta darba ņēmēju pārstāvība vadības struktūrā, atalgojuma komitejā ir viens vai vairāki darba ņēmēju pārstāvji. Gatavojot šādus lēmumus, atalgojuma komiteja ņem vērā iestādes akcionāru, ieguldītāju un citu ieinteresēto personu ilgtermiņa intereses, kā arī sabiedrības intereses.
96. pants
Tīmekļa vietnes par korporatīvo pārvaldību un atalgojumu uzturēšana
Iestāde, kas uztur tīmekļa vietni, tajā paskaidro, kā tās ievēro 88. līdz 95. pantā noteiktās prasības.
III iedaļa
uzraudzības pārbaudes un novērtēšanas process
97. pants
Uzraudzības pārbaude un novērtēšana
1. Ņemot vērā 98. pantā noteiktos tehniskos kritērijus, kompetentās iestādes pārbauda plānus, stratēģijas, procesus un mehānismus, kurus iestādes īsteno, lai izpildītu šīs direktīvas un Regulas (ES) Nr. 575/2013 noteikumus, un novērtē:
a)
riskus, kuriem iestādes ir vai varētu tikt pakļautas;
b)
riskus, ko kāda iestāde rada finanšu sistēmai, ņemot vērā sistēmisku risku noteikšanu un mērīšanu saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1093/2010 23. pantu, vai - vajadzības gadījumā - ņemot vērā ESRK ieteikumus; un
c)
riskus, kas atklājas stresa testos, ņemot vērā iestādes darbību būtību, mērogu un sarežģītību.
2. Šā panta 1. punktā minētā pārbaude un novērtēšana ietver visas šīs direktīvas un Regulas (ES) Nr. 575/2013 prasības.
3. Pamatojoties uz 1. punktā minēto pārbaudi un novērtēšanu, kompetentās iestādes nosaka, vai iestāžu īstenotie plāni, stratēģijas, procesi un mehānismi un to rīcībā esošais pašu kapitāls un likviditāte nodrošina pareizu risku pārvaldību un segumu.
4. Kompetentās iestādes nosaka 1. punktā minētās pārbaudes un novērtēšanas biežumu un intensitāti, ņemot vērā attiecīgās iestādes darbību izmēru, sistēmisko nozīmi, būtību, mērogu un sarežģītību, un ievērojot proporcionalitātes principu. Pārbaudi un novērtēšanu veic vismaz reizi gadā attiecībā uz iestādēm, kurām piemēro 99. panta 2. punktā minēto uzraudzības pārbaudes programmu.
5. Dalībvalstis nodrošina, ka, kad pārbaudes laikā tiek konstatēts, ka iestāde var radīt sistēmisku risku saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1093/2010 23. pantu, kompetentās iestādes par šā pārbaudes rezultātiem nekavējoties informē EBI.
98. pants
Uzraudzības pārbaudes un novērtēšanas tehniskie kritēriji
1. Papildus kredītriskiem, tirgus riskiem un operacionālajiem riskiem pārbaude un novērtēšana, ko kompetentās iestādes veic saskaņā ar 97. pantu, ietver vismaz:
a)
tādu stresa testu rezultātus, ko iestādes veikušas saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 575/2013 177. pantu, piemērojot uz iekšējiem reitingiem pamatotu (IRB) pieeju;
b)
iestāžu pakļautību koncentrācijas riskam un šā riska pārvaldību, ieskaitot to, kā tās ievēro Regulas (ES) Nr. 575/2013 Ceturtajā daļā un šīs direktīvas 81. pantā paredzētos noteikumus;
c)
iestāžu ieviestās kārtības un procedūru stabilitāti, piemērotību un piemērošanas veidu atlikušā riska pārvaldībai, kas saistīts ar atzītu kredītriska mazināšanas metožu izmantošanu;
d)
apmēru, kādā iestādes pašu kapitāls ir pietiekams attiecībā pret vērtspapīrotiem aktīviem, ņemot vērā darījuma ekonomisko būtību, tostarp panākto riska pārneses pakāpi;
e)
iestāžu pakļautību likviditātes riskam, šā riska novērtēšanu un pārvaldību, tai skaitā alternatīvo scenāriju analīžu izstrādi, riska mazināšanas faktoru (it īpaši likviditātes rezervju līmeņa, sastāva un kvalitātes) pārvaldību un efektīvus ārkārtas situāciju plānus;
f)
diversifikācijas iedarbības ietekmi un kā šādu ietekmi iekļauj riska mērīšanas sistēmā;
g)
tādu stresa testu rezultātus, ko iestādes veikušas, izmantojot iekšējo modeli, lai aprēķinātu tirgus riska pašu kapitāla prasības saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 575/2013 Trešās daļas IV sadaļas 5. nodaļu;
h)
iestāžu riska darījumu ģeogrāfisko atrašanās vietu;
i)
iestādes uzņēmējdarbības modeli;
j)
sistēmiskā riska novērtējumu saskaņā ar 97. pantā noteiktajiem kritērijiem.
2. Šā panta 1. punkta e) apakšpunkta vajadzībām kompetentās iestādes regulāri veic iestāžu kopējās likviditātes riska pārvaldības vispusīgu novērtēšanu un veicina pareizas iekšējās metodikas izstrādi. Veicot minētās pārbaudes, kompetentās iestādes ņem vērā iestāžu nozīmi finanšu tirgos. Kompetentās iestādes vienā dalībvalstī pienācīgi ņem vērā savu lēmumu potenciālo ietekmi uz finanšu sistēmas stabilitāti visās citās attiecīgajās dalībvalstīs.
3. Kompetentās iestādes uzrauga, vai iestāde ir sniegusi netiešu atbalstu vērtspapīrošanai. Ja izrādās, ka iestāde ir sniegusi netiešu atbalstu vairāk nekā vienā gadījumā, kompetentā iestāde veic atbilstošus pasākumus, kas atspoguļo aizvien pieaugošās izredzes, ka iestāde nākotnē turpinās atbalstīt vērtspapīrošanu, un tādējādi netiks panākta ievērojama riska pārnese.
4. Lai veiktu šīs direktīvas 97. panta 3. punktā minēto noteikšanu, kompetentās iestādes izvērtē, vai vērtējuma korekcijas attiecībā uz pozīcijām vai portfeļiem tirdzniecības portfelī, kā izklāstīts Regulas (ES) Nr. 575/2013 105. pantā, ļauj iestādēm normālos tirgus apstākļos pārdot tās pozīcijas vai ierobežot to risku īsā laika periodā bez materiālu zaudējumu radīšanas.
5. Kompetento iestāžu pārbaudē un novērtēšanā iekļauj iestāžu pakļautību procentu likmju riskam, ko rada netirdzniecības darbības. Ir nepieciešams veikt pasākumus vismaz gadījumā, kad iestāžu ekonomiskā vērtība pazeminās par vairāk nekā 20 % no to pašu kapitāla, jo ir notikušas procentu likmju pēkšņas un negaidītas izmaiņas par 200 bāzes punktiem vai tādas izmaiņas, kā tās noteiktas EBI pamatnostādnēs.
6. Kompetento iestāžu pārskatā un novērtēšanā iekļauj iestāžu pakļautību pārmērīgas sviras riskam, par ko liecina pārmērīgas sviras indikatori, tostarp sviras rādītājs, kas noteikts saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 575/2013 429. pantu. Nosakot iestāžu sviras rādītāja atbilstību un iestāžu īstenoto plānu, stratēģiju, procesu un mehānismu piemērotību pārmērīgas sviras riska pārvaldībai, kompetentās iestādes ņem vērā minēto iestāžu uzņēmējdarbības modeli.
7. Kompetento iestāžu pārskatā un novērtēšanā iekļauj iestāžu pārvaldības kārtību, to korporatīvo kultūru un vērtības un vadības struktūras locekļu spēju veikt savus pienākumus. Veicot minēto pārskatu un novērtēšanu, kompetentajām iestādēm ir pieejamas vismaz vadības struktūras un tās komiteju sanāksmju darba kārtības un pavaddokumenti un vadības struktūras darbības iekšējā vai ārējā novērtējuma rezultāti.
99. pants
Uzraudzības pārbaudes programma
1. Kompetentās iestādes tām iestādēm, kuras tās uzrauga, vismaz vienu reizi gadā apstiprina uzraudzības pārbaudes programmu. Šādā programmā ņem vērā uzraudzības pārbaudes un novērtēšanas procesu saskaņā ar 97. pantu. Tajā ir iekļauti sekojošo:
a)
norādi par to, kā kompetentās iestādes plāno īstenot savus uzdevumus un iedalīt resursus;
b)
norādi par to, kuras iestādes ir paredzēts pakļaut paplašinātai uzraudzībai, un pasākumi, kas veikti šādai uzraudzībai, kā ir noteikts 3. punktā;
c)
plānu inspekcijām telpās, kuras izmanto kāda iestāde, ieskaitot tās filiāles un meitasuzņēmumi, kas veic uzņēmējdarbību citās dalībvalstīs, saskaņā ar 52., 119. un 122. pantu.
2. Uzraudzības pārbaudes programmās ir iekļautas šādas iestādes:
a)
iestādes, kurām 98. panta 1. punkta a) un g) apakšpunktā un 100. pantā minētā stresa testa rezultāti vai saskaņā ar 97. pantu veiktās uzraudzības pārbaudes un novērtēšanas procesa rezultāti liecina par būtisku risku to esošajai finanšu stabilitātei vai liecina par valsts tiesību normu, ar kurām transponē šo direktīvu, un Regulas (ES) Nr. 575/2013 pārkāpumiem;
b)
iestādes, kuras finanšu sistēmai rada sistēmisku risku;
c)
jebkuras citas iestādes, kurām kompetentās iestādes to uzskata par nepieciešamu.
3. Ja tas uzskatāms par atbilstīgu saskaņā ar 97. pantu, nepieciešamības gadījumā it īpaši īsteno šādus pasākumus:
a)
iestādes inspekciju uz vietas skaita vai biežuma palielinājums;
b)
kompetentās iestādes pastāvīga klātbūtne iestādē;
c)
papildu vai biežāki iestādes ziņojumi;
d)
papildu vai biežāka iestādes operacionālo, stratēģisko vai uzņēmējdarbības plānu pārbaude;
e)
tematiskas pārbaudes, uzraugot specifiskos riskus, kas varētu īstenoties.
4. Tas, ka piederības dalībvalsts kompetentā iestāde pieņem uzraudzības pārbaudes programmu, nekavē uzņēmējas dalībvalsts kompetentās iestādes katrā atsevišķā gadījumā veikt iestāžu filiāļu darbības pārbaudi uz vietas un inspekciju to teritorijā saskaņā ar 52. panta 3. punktu.
100. pants
Uzraudzības stresa tests
1. Kompetentās iestādes tām iestādēm, kuras tās uzrauga, attiecīgi, taču vismaz reizi gadā veic uzraudzības stresa testus, lai sekmētu pārbaudes un novērtēšanas procesu saskaņā ar 97. pantu.
2. EBI izdod pamatnostādnes saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1093/2010 16. pantu, lai nodrošinātu to, ka kompetentās iestādes, īstenojot ikgadējos uzraudzības stresa testus, izmanto kopējo metodiku.
101. pants
Atļaujas izmantot iekšējās pieejas pastāvīga pārskatīšana
1. Kompetentās iestādes regulāri, un vismaz reizi trijos gados, pārskata iestāžu atbilstību prasībām attiecībā uz pieejām, kurām ir vajadzīga kompetento iestāžu atļauja, pirms šādas pieejas izmanto, lai aprēķinātu pašu kapitāla prasības saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 575/2013 Trešo daļu. Īpašu uzmanību tās pievērš izmaiņām iestādes uzņēmējdarbībā un šo pieeju piemērošanai jauniem produktiem. Ja tiek konstatēti būtiski trūkumi iestādes iekšējā pieejā attiecībā uz riska aptveršanu, kompetentās iestādēs nodrošina, ka trūkumi tiek izlaboti, vai veic piemērotus pasākumus, lai mazinātu to sekas, tostarp piemērojot augstākus reizinājuma koeficientus vai piemērojot kapitāla palielinājumus, vai pieņemot citus atbilstīgus un iedarbīgus pasākumus.
2. Kompetentās iestādes it īpaši pārbauda un izvērtē to, vai iestāde minētajās pieejās izmanto pareizi izstrādātas un aktuālas metodes un praksi.
3. Ja attiecībā uz iekšējā tirgus riska modeli daudzās novirzes, kas minētas Regulas (ES) Nr. 575/2013 366. pantā, liecina, ka modelis nav vai vairs nav pietiekami precīzs, kompetentās iestādes atsauc atļauju izmantot iekšējo modeli vai arī piemēro atbilstīgus pasākumus, lai nodrošinātu to, ka modelis tiek nekavējoties uzlabots.
4. Ja iestāde ir saņēmusi atļauju piemērot pieeju, kurai ir vajadzīga kompetento iestāžu atļauja, pirms šādu pieeju izmanto, lai aprēķinātu pašu kapitāla prasības saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 575/2013 Trešo daļu, bet pieeja vairs neatbilst minētās pieejas piemērošanas prasībām, kompetentās iestādes pieprasa iestādei vai nu apliecināt kompetentajai iestādei pieņemamā veidā, ka neatbilstības sekas ir nebūtiskas, attiecīgā gadījumā saskaņā ar Regulu (ES) Nr. 575/2013, vai iesniegt plānu ar mērķi laikus atjaunot atbilstību prasībām, un nosaka termiņu tā īstenošanai. Kompetentās iestādes pieprasa uzlabot plānu, ja ir maz ticams, ka ar to varēs panākt pilnīgu atbilstību, vai ja termiņš nav atbilstīgs. Ja ir maz ticams, ka iestāde varētu atjaunot atbilstību pienācīgā termiņā, un ja iestāde - attiecīgā gadījumā - nav pieņemamā veidā apliecinājusi, ka neatbilstības sekas ir nebūtiskas, atļauja izmantot pieeju tiek atcelta vai attiecināta uz jomām, kurās atbilstība ir panākta, vai jomām, kurās atbilstību var panākt pienācīgā termiņā.
5. Lai Savienībā sekmētu pastāvīgu iekšējo pieeju stabilitāti, EBI analizē iekšējās pieejas dažādās iestādēs, ieskaitot saistību neizpildes definīcijas īstenošanas konsekvenci un to, kā šīs iestādes rīkojas ar līdzīgiem riskiem vai riska darījumiem.
EBI izstrādā pamatnostādnes, kā noteikts Regulas (ES) Nr. 1093/2010 16. pantā, ietverot kritērijus, kas izmantojami minētās analīzes pamatā.
Kompetentās iestādes šo analīzi un kritērijus ņem vērā, lai pārskatītu atļaujas, ko tās piešķir iestādēm, lai tās varētu izmantot iekšējās pieejas.
IV iedaļa
Uzraudzības pasākumi un pilnvaras
102. pants
Uzraudzības pasākumi
1. Kompetentās iestādes pieprasa iestādei agrīnā posmā veikt nepieciešamos pasākumus, lai risinātu attiecīgās problēmas šādos apstākļos:
a)
iestāde neatbilst šīs direktīvas vai Regulas (ES) Nr. 575/2013 prasībām;
b)
kompetentajām iestādēm ir pierādījumi, ka iestāde nākamo 12 mēnešu laikā varētu pārkāpt šīs direktīvas vai Regulas (ES) Nr. 575/2013 prasības;
2. Šā panta 1. punkta vajadzībām kompetento iestāžu pilnvaras ietver 104. pantā minētās pilnvaras.
103. pants
Uzraudzības pasākumu piemērošana iestādēm ar līdzīgiem riska profiliem
1. Ja kompetentās iestādes saskaņā ar 97. pantu nosaka, ka iestādes ar līdzīgiem riska profiliem, piemēram, līdzīgiem uzņēmējdarbības modeļiem vai riska darījumu līdzīgu ģeogrāfisko atrašanās vietu, ir vai varētu būt pakļautas līdzīgiem riskiem vai rada līdzīgus riskus finanšu sistēmai, tās var 97. pantā minēto uzraudzības pārbaudes un novērtēšanas procesu piemērot minētajām iestādēm līdzīgā vai tādā pašā veidā. Šim nolūkam dalībvalstis nodrošina, ka kompetentajām iestādēm ir vajadzīgās juridiskās pilnvaras piemērot minētajām iestādēm līdzīgā vai tādā pašā veidā prasības, kas noteiktas saskaņā ar šo direktīvu un Regulu (ES) Nr. 575/2013, it īpaši iespēja īstenot uzraudzības pilnvaras saskaņā ar 104., 105. un 106. pantu.
Šā panta pirmajā daļā minētos iestāžu veidus var jo īpaši noteikt saskaņā ar kritērijiem, kas minēti 98. panta 1. punkta j) apakšpunktā.
2. Kompetentās iestādes informē EBI, ja tās piemēro 1. punktu. EBI pārrauga uzraudzības prakses un izdod pamatnostādnes, lai noteiktu, kā būtu jānovērtē līdzīgi riski un kā var nodrošināt 1. punkta konsekventu piemērošanu visā Savienībā. Šīs pamatnostādnes pieņem saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1093/2010 16. pantu.
104. pants
Uzraudzības pilnvaras
1. Šīs direktīvas 97. panta, 98. panta 4. punkta, 101. panta 4. punkta, un 102. un 103. panta un Regulas (ES) Nr. 575/2013 piemērošanas nolūkā kompetentajām iestādēm ir vismaz šādas pilnvaras:
a)
pieprasīt iestādēm turēt pašu kapitālu, kas pārsniedz prasības, kuras noteiktas šīs sadaļas 4. nodaļā un Regulā (ES) Nr. 575/2013 attiecībā uz riska elementiem un riskiem, uz ko neattiecas minētās regulas 1. pants un;
b)
pieprasīt pastiprināt plānus, procesus, mehānismus un stratēģijas, kas ieviesti saskaņā ar 73. un 74. pantu;
c)
pieprasīt iestādēm iesniegt plānu ar mērķi atjaunot atbilstību uzraudzības prasībām saskaņā ar šo Direktīvu un ar Regulu (ES) Nr. 575/2013 un noteikt termiņu tā īstenošanai, tostarp šā plāna uzlabojumus attiecībā uz darbības jomu un termiņu;
d)
pieprasīt iestādēm saviem aktīviem piemērot īpašu finansēšanas kārtību vai īpašu režīmu saistībā ar pašu kapitāla prasībām;
e)
ierobežot vai sašaurināt iestāžu uzņēmējdarbību, operācijas vai tīklu vai pieprasīt atbrīvoties no darbībām, kuras rada pārmērīgu risku iestādes stabilitātei;
f)
pieprasīt mazināt risku, kas saistīts ar iestāžu darbībām, pakalpojumiem un sistēmām;
g)
pieprasīt iestādēm ierobežot mainīgo atalgojumu, kas veido kopējā neto ieņēmumu procentuālo daļu, ja tas nesaskan ar stabilas kapitāla bāzes saglabāšanu;
h)
pieprasīt iestādēm izmantot tīro peļņu, lai stiprinātu pašu kapitālu;
i)
ierobežot vai aizliegt iestādes veiktu peļņas sadali vai procentu maksājumus kapitāla daļu īpašniekiem, dalībniekiem vai pirmā līmeņa papildu kapitāla instrumentu turētājiem, ja atcelšana nerada iestādes saistību neizpildes gadījumu;
j)
uzlikt papildu vai biežākas ziņošanas prasības, ieskaitot ziņošanu par kapitāla un likviditātes pozīcijām;
k)
uzlikt īpašas likviditātes prasības, tostarp ierobežojumus termiņu nesakritībai starp aktīviem un saistībām;
l)
pieprasīt papildu informāciju.
2. Kompetentās iestādes nosaka papildu pašu kapitāla prasības, kas minētas 1. punkta a) apakšpunktā, vismaz ja:
a)
iestāde neatbilst šīs direktīvas 73. un 74. pantā vai Regulas (ES) Nr. 575/2013 393. pantā noteiktajām prasībām;
b)
uz riskiem vai riska elementiem neattiecas pašu kapitāla prasības, kas noteiktas šīs sadaļas 4. nodaļā vai Regulā (ES) Nr. 575/2013;
c)
ir maz ticams, ka citu administratīvu pasākumu piemērošana pati par sevi piemērotā termiņā pietiekami uzlabos plānus, procesus, mehānismus un stratēģijas;
d)
pārbaudē, kas minēta 98. panta 4. punktā vai 101. panta 4. punktā, tiek atklāts, ka neatbilstība prasībām, lai piemērotu attiecīgo pieeju, varētu radīt nepiemērotas pašu kapitāla prasības;
e)
iespējams, ka riski nav pietiekami novērtēti, lai gan ir atbilstība piemērojamām šīs direktīvas un Regulas (ES) Nr. 575/2013 prasībām; vai
f)
iestāde saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 575/2013 377. panta 5. punktu informē kompetento iestādi, ka pantā minētā stresa testa rezultāti būtiski pārsniedz tās pašu kapitāla prasības attiecībā uz korelācijas tirdzniecības portfeli.
3. Lai noteiktu atbilstīgu pašu kapitāla apjomu, pamatojoties uz pārbaudi un novērtēšanu, ko veic saskaņā ar III iedaļu, kompetentās iestādes novērtē, vai papildus pašu kapitāla prasībām vajadzīgas vēl kādas papildu pašu kapitāla prasības, lai aptvertu iestādes faktiskos vai varbūtējos riskus, ņemot vērā turpmāk minēto:
a)
73. pantā noteiktos iestādes izvērtējuma procesa kvantitatīvos un kvalitatīvos aspektus;
b)
74. pantā noteiktos iestādes plānus, procesus un mehānismus;
c)
saskaņā ar 97. vai 101. pantu veiktās pārbaudes un novērtēšanas rezultātus;
d)
sistēmiskā riska novērtējumu.
105. pants
Īpašas likviditātes prasības
Lai noteiktu likviditātes prasību atbilstīgo līmeni, pamatojoties uz pārbaudi un novērtēšanu, ko veic saskaņā ar III iedaļu, kompetentās iestādes novērtē, vai papildus īpašu likviditātes prasību piemērošanai vajadzīgs aptvert iestādes faktiskos vai varbūtējos likviditātes riskus, ņemot vērā turpmāk minēto:
a)
iestādes konkrētais uzņēmējdarbības modelis;
b)
iestādes plāni, procesi un mehānismi, kas minēti II iedaļā un it īpaši 86. pantā;
c)
saskaņā ar 97. pantu veiktās pārbaudes un novērtēšanas rezultāti;
d)
sistēmisks likviditātes risks, kas apdraud attiecīgās dalībvalsts finanšu tirgu integritāti.
Neskarot 67. pantu, jo īpaši kompetentajām iestādēm būtu jāapsver vajadzība piemērot administratīvus sodus vai citus administratīvus pasākumus, tostarp prudenciālās maksas, kuru līmenis ir vispārīgi saistīts ar atšķirībām starp iestādes faktisko likviditātes stāvokli un jebkādām likviditātes un stabila finansējuma prasībām, kas noteiktas valsts vai Savienības līmenī.
106. pants
Īpašas publicēšanas prasības
1. Dalībvalsts pilnvaro kompetentās iestādes pieprasīt iestādēm:
a)
publicēt Regulas (ES) Nr. 575/2013 Astotajā daļā noteikto informāciju biežāk nekā vienu reizi gadā un noteikt termiņus šai publicēšanai;
b)
izmantot īpašus informācijas nesējus un vietas tādām publikācijām, kas nav finanšu pārskati.
2. Dalībvalstis pilnvaro kompetentās iestādes pieprasīt mātesuzņēmumiem ik gadu publicēt (vai nu pilnībā, vai kā atsauci uz ekvivalentu informāciju) to juridiskās struktūras un iestāžu grupas pārvaldības un organizatoriskās struktūras aprakstu saskaņā ar 14. panta 3. punktu, 74. panta 1. punktu un 109. panta 2. punktu.
107. pants
Uzraudzības pārbaužu, novērtēšanas un uzraudzības pasākumu konsekvence
1. Kompetentās iestādes informē EBI par:
a)
to, kā darbojas to pārbaudes un novērtēšanas process, kas minēts 97. pantā;
b)
metodiku, ko tās izmanto, pieņemot 98., 100., 101., 102., 104. un 105 pantā minētos lēmumus par procesiem, kas minēti a) apakšpunktā.
EBI izvērtē kompetento iestāžu sniegto informāciju, lai nodrošinātu konsekvenci uzraudzības pārbaudes un novērtēšanas procesā. Tā var pieprasīt kompetentajām iestādēm sniegt papildu informāciju, lai pabeigtu tās novērtējumu, pamatojoties uz samērīgumu saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1093/2010 35. pantu.
2. EBI reizi gadā sniedz ziņojumu Eiropas Parlamentam un Padomei par šīs nodaļas piemērošanas konverģenci dalībvalstīs.
Lai paaugstinātu konverģences pakāpi, EBI veic salīdzinošo izvērtēšanu saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1093/2010 30. pantu.
3. EBI izdod kompetentajām iestādēm paredzētas pamatnostādnes saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1093/2010 16. pantu, lai - veidā, kas ir piemērots iestāžu lielumam, struktūrai un iekšējai organizācijai un to darbības mērogam un sarežģītībai, precizētu šā panta 1. punktā un 97. pantā minēto uzraudzības pārbaudes un novērtēšanas procesu kopējās procedūras un metodiku un kopējās procedūras un metodiku attiecībā uz 76. līdz 87. pantā minēto risku pārvaldības organizatorisko struktūru un procedūru novērtēšanu, jo īpaši saistībā ar koncentrācijas risku saskaņā ar 81. pantu.
V iedaļa
Piemērošanas līmenis
108. pants
Iekšējā kapitāla pietiekamības novērtēšanas process
1. Kompetentās iestādes pieprasa, lai katra iestāde, kas nav ne meitasuzņēmums dalībvalstī, kur tā ir saņēmusi atļauju un tiek uzraudzīta, ne mātesuzņēmums, un katra iestāde, kas nav iekļauta konsolidācijā saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 575/2013 19. pantu, šīs direktīvas 73. pantā noteiktās saistības izpildītu individuāli.
Kompetentās iestādes var nepiemērot šīs direktīvas 73. pantā noteiktās prasības attiecībā uz kredītiestādēm saskaņā Regulas (ES) Nr. 575/2013 10. pantu.
Ja kompetentās iestādes atsakās no tiesībām piemērot pašu kapitāla prasības konsolidēti saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 575/2013 15. pantu, šīs direktīvas 73. panta prasības piemēro individuāli.
2. Kompetentās iestādes pieprasa, lai dalībvalsts mātes iestādes konsolidēti pildītu pienākumus, kas noteikti šīs direktīvas 73. pantā, tādā apjomā un veidā, kā noteikts Regulas (ES) Nr. 575/2013 Pirmās daļas II sadaļas 2. nodaļas 2. un 3. iedaļā.
3. Kompetentās iestādes pieprasa, lai iestādes, kuras kontrolē dalībvalsts mātes finanšu pārvaldītājsabiedrība vai dalībvalsts mātes jaukta pārvaldītājsabiedrība, pildītu pienākumus, kas noteikti šīs direktīvas 73. pantā, pamatojoties uz šīs finanšu pārvaldītājsabiedrības vai jauktas finanšu pārvaldītājsabiedrības konsolidēto stāvokli, tādā apjomā un veidā, kā noteikts Regulas Pirmās daļas II sadaļas 2. nodaļas 2. un 3. iedaļā (ES) Nr. 575/2013.
Ja dalībvalsts mātes finanšu pārvaldītājsabiedrība vai dalībvalsts mātes jaukta finanšu pārvaldītājsabiedrība kontrolē vairāk nekā vienu iestādi, šā punkta pirmo daļu piemēro tikai iestādei, uz kuru saskaņā ar 111. pantu attiecas konsolidētā uzraudzība.
4. Kompetentās iestādes prasa, lai meitas iestādes 73. pantā paredzētās prasības piemērotu subkonsolidēti, ja šīm iestādēm vai mātesuzņēmumam, ja tas ir finanšu pārvaldītājsabiedrība vai jaukta finanšu pārvaldītājsabiedrība, trešā valstī ir iestāde, finanšu iestāde vai aktīvu pārvaldīšanas sabiedrība, kā definēts Direktīvas 2002/87/EK 2. panta 5. punktā, vai ja tām ir dalība šādā uzņēmumā.
109. pants
Iestādes plāni, procesi un mehānismi
1. Kompetentās iestādes pieprasa, lai iestādes individuāli izpildītu šīs nodaļas II iedaļā noteiktos pienākumus, ja vien kompetentās iestādes neizmanto Regulas (ES) Nr. 575/2013 7. pantā paredzēto izņēmumu.
2. Kompetentās iestādes pieprasa, lai mātesuzņēmumi un meitasuzņēmumi, uz kuriem attiecas šī direktīva, šīs nodaļas II iedaļā noteiktos pienākumus izpildītu konsolidēti vai subkonsolidēti nolūkā nodrošināt, ka to plāni, procesi un mehānismi, kas prasīti šīs nodaļas II iedaļā, ir konsekventi un kārtīgi saskaņoti un ka ir iespējams sagatavot jebkurus datus un informāciju, kas nepieciešami uzraudzības mērķiem. It īpaši tiem ir jānodrošina, lai mātesuzņēmumi un meitasuzņēmumi, uz kuriem attiecas šī direktīva, īstenotu šos plānus, procesus un mehānismus savos meitasuzņēmumos, uz kuriem šī direktīva neattiecas. Minētie plāni, procesi un mehānismi ir arī konsekventi un kārtīgi saskaņoti, un minētie meitasuzņēmumi spēj arī sagatavot jebkurus datus un informāciju, kas nepieciešami uzraudzības mērķiem.
3. Pienākumi, kas izriet no šīs nodaļas II iedaļas un kas attiecas uz meitasuzņēmumiem, uz kuriem šī direktīva neattiecas, nav piemērojami, ja ES mātes iestāde vai iestādes, ko kontrolē ES mātes finanšu pārvaldītājsabiedrība vai ES mātes jaukta finanšu pārvaldītājsabiedrība, var pierādīt kompetentajām iestādēm, ka II iedaļas piemērošana ir nelikumīga saskaņā ar tās trešās valsts tiesību aktiem, kurā meitasuzņēmums veic uzņēmējdarbību.
110. pants
Pārbaude un novērtēšana, un uzraudzības pasākumi
1. Kompetentās iestādes piemēro šīs nodaļas III iedaļā paredzēto pārbaudes un novērtēšanas procesu un šīs nodaļas IV iedaļā paredzētos uzraudzības pasākumus saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 575/2013 prasību piemērošanas līmeni, kas paredzēts minētās regulas Pirmās daļas II sadaļā.
2. Ja kompetentās iestādes nepiemēro pašu kapitāla prasības konsolidēti, kā tas paredzēts Regulas (ES) Nr. 575/2013 15. pantā, šīs direktīvas 97. panta prasības ieguldījumu brokeru sabiedrību uzraudzībai ir piemērojamas individuāli.
3. NODAĻA
Konsolidētā uzraudzība
I iedaļa
Konsolidētās uzraudzības veikšanas principi
111. pants
Konsolidētās uzraudzības iestādes noteikšana
1. Ja mātes iestāde ir dalībvalsts mātes iestāde vai ES mātes iestāde, konsolidēto uzraudzību veic kompetentās iestādes, kuras piešķīrušas atļauju.
2. Ja iestādes mātesuzņēmums ir dalībvalsts mātes finanšu pārvaldītājsabiedrība vai dalībvalsts mātes jaukta finanšu pārvaldītājsabiedrība, vai ES mātes finanšu pārvaldītājsabiedrība, vai ES mātes jaukta finanšu pārvaldītājsabiedrība, tad konsolidēto uzraudzību veic kompetentās iestādes, kuras piešķīrušas atļauju.
3. Ja iestādēm, kam atļauja ir izsniegta divās vai vairākās dalībvalstīs, mātesuzņēmums ir viena un tā pati dalībvalsts mātes finanšu pārvaldītājsabiedrība, viena un tā pati dalībvalsts mātes jaukta finanšu pārvaldītājsabiedrība, viena un tā pati ES mātes finanšu pārvaldītājsabiedrība vai viena un tā pati ES mātes jaukta finanšu pārvaldītājsabiedrība, tad konsolidēto uzraudzību veic tās iestādes kompetentās iestādes, kurai atļauja ir izsniegta dalībvalstī, kurā izveidota finanšu pārvaldītājsabiedrība vai jaukta finanšu pārvaldītājsabiedrība.
Ja iestādēm, kam atļauja ir izsniegta divās vai vairākās dalībvalstīs, mātesuzņēmumi ir vairāk nekā viena finanšu pārvaldītājsabiedrība vai jaukta finanšu pārvaldītājsabiedrība ar galvenajiem birojiem dažādās dalībvalstīs un ja katrā no minētajām dalībvalstīm ir kredītiestāde, tad konsolidēto uzraudzību veic tās kredītiestādes kompetentā iestāde, kurai ir lielākā bilances vērtība.
4. Ja vairāk nekā vienai iestādei, kas saņēmusi atļauju Savienībā, mātesuzņēmums ir viena un tā pati finanšu pārvaldītājsabiedrība vai viena un tā pati jaukta finanšu pārvaldītājsabiedrība un ja neviena no minētajām iestādēm nav saņēmusi atļauju dalībvalstī, kurā izveidota finanšu pārvaldītājsabiedrība vai jaukta finanšu pārvaldītājsabiedrība, tad konsolidēto uzraudzību veic tā kompetentā iestāde, kas izsniegusi atļauju iestādei ar lielāko bilances vērtību, kuru šīs direktīvas vajadzībām uzskata par iestādi, ko kontrolē ES mātes finanšu pārvaldītājsabiedrība vai ES mātes jaukta finanšu pārvaldītājsabiedrība.
5. Atsevišķos gadījumus kompetentās iestādes var pēc savstarpējas vienošanās atteikties no 3. un 4. punktā minētajiem kritērijiem, ja to piemērošana būtu neatbilstīga, ņemot vērā attiecīgās iestādes un to darbības relatīvo nozīmību dažādās valstīs, un norīkot citu kompetento iestādi konsolidētās uzraudzības veikšanai. Šādos gadījumos pirms lēmuma pieņemšanas kompetentās iestādes dod iespēju attiecīgi ES mātes iestādei, ES mātes finanšu pārvaldītājsabiedrībai, ES mātes jauktai finanšu pārvaldītājsabiedrībai, vai iestādei ar lielāko bilances vērtību izteikt savu atzinumu par šo lēmumu.
6. Kompetentās iestādes paziņo Komisijai un EBI par jebkuru vienošanos, uz ko attiecas 5. punkts.
112. pants
Uzraudzības darbību koordinēšana, ko veic konsolidētās uzraudzības iestāde
1. Papildus pienākumiem, ko uzliek šī direktīva un Regula (ES) Nr. 575/2013, konsolidētās uzraudzības iestāde veic šādus uzdevumus:
a)
tādas informācijas apkopošanas un izplatīšanas koordinēšana, kas ir noderīga vai būtiska parastās un ārkārtas situācijās;
b)
uzraudzības darbību plānošana un koordinēšana parastās situācijās, tostarp saistībā ar VII sadaļas 3. nodaļā minētajām darbībām, sadarbojoties ar iesaistītajām kompetentajām iestādēm;
c)
uzraudzības darbību plānošana un koordinēšana sadarbībā ar iesaistītajām kompetentajām iestādēm un, ja nepieciešams, ar ECBS centrālajām bankām, sagatavojoties ārkārtas situācijām un to laikā, tostarp iestāžu vai finanšu tirgu nelabvēlīgas attīstības laikā, ja iespējams, izmantojot esošos saziņas kanālus, lai vienkāršotu krīzes pārvaldību.
2. Gadījumos, kad konsolidētās uzraudzības iestāde nespēj veikt šā panta 1. punktā minētos uzdevumus vai kad kompetentās iestādes nesadarbojas ar minēto konsolidētās uzraudzības iestādi tādā mērā, lai tā spētu veikt 1. punktā minētos uzdevumus, visas iesaistītās kompetentās iestādes var nodot jautājumu EBI un pieprasīt tās atbalstu saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1093/2010 19. pantu.
Saskaņā ar minētās regulas 19. panta 1. punkta otro daļu EBI var palīdzēt kompetentajām iestādēm arīpēc savas iniciatīvas gadījumā, ja ir domstarpības par uzraudzības darbību koordinēšanu, ko veic saskaņā ar šo pantu.
3. Šā panta 1. punkta c) apakšpunktā minētā uzraudzības darbību plānošana un koordinēšana ietver 117. panta 1. punkta d) apakšpunktā un 117. panta 4. punkta b) apakšpunktā minētos ārkārtas pasākumus, kas ir kopīgu novērtējumu sagatavošana, ārkārtas situāciju plānu īstenošana un saziņa ar sabiedrību.
113. pants
Kopīgi lēmumi par iestādes specifiskajām prudenciālajām prasībām
1. Konsolidētās uzraudzības iestāde un kompetentās iestādes, kas dalībvalstī atbild par ES mātes iestādes vai ES mātes finanšu pārvaldītājsabiedrības vai ES mātes jauktas finanšu pārvaldītājsabiedrības meitasuzņēmumu uzraudzību, veic visus to kompetencē esošos pasākumus, lai panāktu kopīgu lēmumu:
a)
par 73. un 97. panta piemērošanu, lai noteiktu iestāžu grupas pašu kapitāla konsolidētā līmeņa pietiekamību, ņemot vērā tās finanšu stāvokli un riska profilu, un nepieciešamo pašu kapitāla līmeni 104. panta 1. punkta a) apakšpunkta piemērošanai katrai iestāžu grupā ietilpstošajai sabiedrībai un konsolidēti;
b)
par pasākumiem, lai risinātu jebkurus nozīmīgus jautājumus un būtiskus konstatējumus, kas attiecas uz likviditātes uzraudzību, tostarp tos, kas attiecas uz risku pārvaldības organizatorisko struktūru un procedūru pietiekamību, kā tas ir prasīts saskaņā ar 86. pantu un saistībā ar to, ka saskaņā ar šīs direktīvas 105. pantu ir nepieciešamas iestādes specifiskās likviditātes prasības.
2. Šā panta 1. punktā minētos kopīgos lēmumus panāk:
a)
piemērojot 1. punkta a) apakšpunktu, četru mēnešu laikā pēc tam, kad konsolidētās uzraudzības iestāde citām attiecīgajām kompetentajām iestādēm iesniegusi ziņojumu par iestāžu grupas riska novērtējumu saskaņā ar 73., 97. pantu un 104. panta 1. punkta a) apakšpunktu;
b)
piemērojot 1. punkta b) apakšpunktu, viena mēneša laikā pēc tam, kad konsolidētās uzraudzības iestāde ir iesniegusi ziņojumu, kurā ir iekļauts iestāžu grupas likviditātes riska profila novērtējums saskaņā ar 86. un 105. pantu.
Pieņemot kopīgos lēmumus, pienācīgi ņem vērā arī meitasuzņēmumu riska novērtējumu, kuru saskaņā ar 73. un 97. pantu veic attiecīgās kompetentās iestādes.
Kopīgos lēmumus izklāsta dokumentos, kuros iekļauj pilnu pamatojumu, un konsolidētās uzraudzības iestāde tos iesniedz ES mātes iestādei. Domstarpību gadījumā konsolidētās uzraudzības iestāde pēc jebkuras citas attiecīgās kompetentās iestādes pieprasījuma apspriežas ar EBI. Konsolidētās uzraudzības iestāde var apspriesties ar EBI pēc pašas iniciatīvas.
3. Ja kompetentās iestādes šādu kopīgu lēmumu nepieņem laikposmos, kas minēti 2. punktā, lēmumu par 73., 86. un 97. panta, 104. panta 1. punkta a) apakšpunkta un 105. panta piemērošanu konsolidēti pieņem konsolidētās uzraudzības iestāde pēc tam, kad tā ir pienācīgi ņēmusi vērā meitasuzņēmumu riska novērtējumu, ko veikušas attiecīgās kompetentās iestādes. Ja 2. punktā minēto termiņu beigās kāda no attiecīgajām kompetentajām iestādēm saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1093/2010 19. pantu jautājumu ir nodevusi EBI, konsolidētās uzraudzības iestāde atliek savu lēmumu un gaida jebkādu lēmumu, ko EBI var pieņemt saskaņā ar minētās regulas 19. panta 3. punktu, un pieņem lēmumu atbilstīgi EBI lēmumam. 2. punktā minētos laikposmus uzskata par samierināšanas laikposmiem Regulas (ES) Nr. 1093/2010 nozīmē. EBI pieņem lēmumu viena mēneša laikā. Jautājumu nenodod EBI pēc četru mēnešu laikposma vai - attiecīgā gadījumā - viena mēneša laikposma beigām, vai pēc kopīga lēmuma pieņemšanas.
Lēmumu par 73., 86. un 97., 104. panta 1. punkta a) apakšpunkta un 105. panta piemērošanu individuāli vai subkonsolidēti pieņem attiecīgās kompetentās iestādes, kas atbild par ES mātes kredītiestādes vai ES mātes finanšu pārvaldītājsabiedrības, vai ES mātes jauktas finanšu pārvaldītājsabiedrības meitasuzņēmumu uzraudzību, pēc tam, kad tās ir pienācīgi ņēmušas vērā konsolidētās uzraudzības iestādes pausto viedokli un atrunas. Ja kāda 2. punktā minētā laikposma beigās kāda no attiecīgajām kompetentajām iestādēm saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1093/2010 19. pantu jautājumu ir nodevusi EBI, kompetentās iestādes atliek savu lēmumu un gaida jebkādu lēmumu, ko EBI pieņem saskaņā ar minētās regulas 19. panta 3. punktu, un pieņem savu lēmumu atbilstīgi EBI lēmumam. Šā panta 2. punktā minētos laikposmus uzskata par samierināšanas laikposmiem minētās regulas nozīmē. EBI pieņem lēmumu viena mēneša laikā. Jautājumu nenodod EBI pēc četru mēnešu laikposma vai - attiecīgā gadījumā - viena mēneša laikposma beigām, vai pēc kopīga lēmuma pieņemšanas.
Lēmumus izklāsta dokumentā, kurā iekļauj pilnu pamatojumu, un tajos ņem vērā pārējo kompetento iestāžu veikto riska novērtējumu, kā arī to viedokļus un atrunas, kas izteiktas 2. punktā minētajos termiņos. Šo dokumentu konsolidētās uzraudzības iestāde iesniedz visām attiecīgajām kompetentajām iestādēm un ES mātes iestādei.
Gadījumos, kad notikusi apspriešanās ar EBI, visas kompetentās iestādes ņem vērā tās ieteikumu un paskaidro jebkuru būtisku novirzi no tā.
4. Šā panta 1. punktā minētie kopīgie lēmumi un lēmumi, kurus kompetentās iestādes pieņem gadījumos, kad nav pieņemts kopīgs lēmums, kā minēts 3. punktā, tiek uzskatīti par galīgiem, un tos piemēro kompetentās iestādes attiecīgajās dalībvalstīs.
Šā panta 1. punktā minētos kopīgos lēmumus un jebkuru lēmumu, kas saskaņā ar 3. punktu pieņemts, ja nav kopīga lēmuma, atjaunina ik gadus vai izņēmuma gadījumos, proti, ja kompetentā iestāde, kura atbild par ES mātes iestādes vai ES mātes finanšu pārvaldītājsabiedrības, vai ES mātes jauktas finanšu pārvaldītājsabiedrības meitasuzņēmumu uzraudzību, iesniedz rakstisku un pilnīgi pamatotu lūgumu konsolidētās uzraudzības iestādei atjaunināt lēmumu par 104. panta 1. punkta a) apakšpunkta un 105. panta piemērošanu. Otrajā gadījumā atjauninājums var būt divpusējs starp konsolidētās uzraudzības iestādi un lūgumu iesniegušo kompetento iestādi.
5. EBI izstrādā īstenošanas tehnisko standartu projektus, lai nodrošinātu vienādus nosacījumus šajā pantā minēto kopīgo lēmuma pieņemšanas procesu piemērošanai, attiecībā uz 73., 86. un 97. panta, 104. panta 1. punkta a) apakšpunkta un 105. panta piemērošanu ar mērķi veicināt kopīgu lēmumu pieņemšanu.
EBI iesniedz minētos īstenošanas tehnisko standartu projektus Komisijai līdz 2014. gada 1. jūlijam.
Komisija ir pilnvarota pieņemt pirmajā daļā minētos īstenošanas tehniskos standartus saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1093/2010 15. pantu.
114. pants
Informācijas prasības ārkārtas situācijās
1. Ja rodas ārkārtas situācija, tostarp Regulas (ES) Nr. 1093/2010 18. pantā aprakstītais stāvoklis vai stāvoklis, kad tirgos vērojama nelabvēlīga attīstība, kas var apdraudēt tirgus likviditāti un finanšu sistēmas stabilitāti kādā no dalībvalstīm, kur atļauts darboties grupas sabiedrībām vai kur 51. pantā minētās nozīmīgās filiāles veic uzņēmējdarbību, konsolidētās uzraudzības iestāde saskaņā ar 1. nodaļas 2. iedaļu un attiecīgā gadījumā saskaņā ar Direktīvas 2004/39/EK 54. un 58. pantu pēc iespējas ātrāk par to brīdina EBI un 58. panta 4. punktā un 59. pantā minētās iestādes un paziņo visu ar to uzdevumu izpildi saistīto būtisko informāciju. Minētās pienākumi attiecas uz visām kompetentajām iestādēm.
Ja ECBS centrālajai bankai kļūst zināms par pirmajā daļā aprakstīto situāciju, tā pēc iespējas ātrāk brīdina 112. pantā minētās kompetentās iestādes un EBI.
Kompetentā iestāde un 58. panta 4. punktā minētā atbildīgā iestāde pēc iespējas izmanto esošos saziņas kanālus.
2. Konsolidētās uzraudzības iestāde, ja tai ir nepieciešama informācija, kas jau ir citas kompetentās iestādes rīcībā, vēršas pie minētās kompetentās iestādes, kad vien tas ir iespējams, lai novērstu ziņojumu dublēšanu dažādām uzraudzībā iesaistītajām kompetentajām iestādēm.
115. pants
Koordinēšanas un sadarbības plāni
1. Lai izveidotu un veicinātu efektīvu uzraudzību, konsolidētās uzraudzības iestāde un pārējās kompetentās iestādes izstrādā rakstiskus koordinēšanas un sadarbības plānus.
Atbilstīgi minētajiem plāniem konsolidētās uzraudzības iestādei var uzticēt papildu uzdevumus, un tajos var precizēt procedūras lēmumu pieņemšanai un sadarbībai ar citām kompetentajām iestādēm.
2. Kompetentās iestādes, kuras atbild par atļaujas piešķiršanu tāda mātesuzņēmuma meitasuzņēmumam, kas ir iestāde, divpusējā nolīgumā, ievērojot Regulas (ES) Nr. 1093/2010 28. pantu, var deleģēt savu atbildību par uzraudzību kompetentajām iestādēm, kuras ir piešķīrušas atļauju mātesuzņēmumam un veic tā uzraudzību, lai tās uzņemtos atbildību par meitasuzņēmuma uzraudzību saskaņā ar šo direktīvu. EBI informē par šādu nolīgumu pastāvēšanu un to saturu. Tā šādu informāciju nosūta pārējo dalībvalstu kompetentajām iestādēm un Eiropas Banku komitejai.
116. pants
Uzraudzības iestāžu kolēģijas
1. Konsolidētās uzraudzības iestāde izveido uzraudzības iestāžu kolēģijas, lai veicinātu 112. un 113. pantā un 114. panta 1. punktā minēto uzdevumu izpildi un lai, ievērojot šā panta 2. punktā paredzētās konfidencialitātes prasības un Savienības tiesību aktus, nodrošinātu atbilstīgu koordināciju un attiecīgā gadījumā sadarbību ar attiecīgajām trešo valstu uzraudzības iestādēm.
EBI saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1093/2010 21. pantu uzrauga un veicina, lai šajā pantā minēto uzraudzības iestāžu kolēģiju darbība būtu efektīva, lietderīga un konsekventa. Šajā nolūkā EBI iesaistās pēc vajadzības, un to šajā nolūkā uzskata par kompetento iestādi.
Uzraudzības iestāžu kolēģijas nodrošina konsolidētās uzraudzības iestādei, EBI un citām iesaistītajām kompetentajām iestādēm sistēmu šādu uzdevumu izpildei:
a)
informācijas apmaiņa savā starpā un ar EBI, ievērojot Regulas (ES) Nr. 1093/2010 21. pantu;
b)
attiecīgā gadījumā vienošanās par brīvprātīgu uzdevumu uzticēšanu un pienākumu deleģēšanu;
c)
uzraudzības pārbaužu programmu noteikšana, kas minētas 99. pantā, balstoties uz grupas riska novērtējumu saskaņā ar 97. pantu;
d)
uzraudzības efektivitātes palielināšana, novēršot uzraudzības prasību nevajadzīgu dublēšanos, tostarp saistībā ar 114. pantā un 117. panta 3. punktā minētajiem informācijas pieprasījumiem;
e)
konsekventa prudenciālo prasību piemērošana saskaņā ar šo direktīvu un ar Regulu (ES) Nr. 575/2013 attiecībā uz visām iestāžu grupas sabiedrībām, neskarot Savienības tiesību aktos paredzētās iespējas un izvēles;
f)
direktīvas 112. panta 1. punkta c) apakšpunkta piemērošana, ņemot vērā citu to forumu darbu, kas var tikt izveidoti minētajā nozarē.
2. Uzraudzības iestāžu kolēģijās iesaistītās kompetentās iestādes un EBI cieši sadarbojas. Šīs direktīvas 1. nodaļas II iedaļā un Direktīvas 2004/39/EK 54. un 58. pantā minētās konfidencialitātes prasības neliedz kompetentajām iestādēm uzraudzītāju kolēģijās apmainīties ar konfidenciālu informāciju. Uzraudzības iestāžu kolēģiju izveidošana un darbība neietekmē kompetento iestāžu tiesības un pienākumus saskaņā ar šo direktīvu un Regulu (ES) Nr. 575/2013.
3. Kolēģiju izveidošana un darbība balstās uz 115. pantā minētajiem rakstiskajiem plāniem, kas noteikti pēc konsolidētās uzraudzības iestādes apspriešanās ar iesaistītajām kompetentajām iestādēm.
4. EBI izstrādā regulatīvu tehnisko standartu projektus ar mērķi precīzi noteikt uzraudzības iestāžu kolēģiju darbības vispārējos noteikumus.
EBI šos regulatīvo tehnisko standartu projektus iesniedz Komisijai līdz 2014. gada 31. decembrim.
Komisijai tiek deleģētas pilnvaras pieņemt šā punkta pirmajā daļā minētos regulatīvos tehniskos standartus saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1093/2010 10.līdz14. pantu.
5. EBI izstrādā īstenošanas tehnisko standartu projektus ar mērķi precīzi noteikt uzraudzības iestāžu kolēģiju operatīvās darbības noteikumus.
EBI šos īstenošanas tehnisko standartu projektus iesniedz Komisijai līdz 2014. gada 31. decembrim.
Komisija ir pilnvarota pieņemt pirmajā daļā minētos īstenošanas tehniskos standartus saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1093/2010 15. pantu.
6. Uzraudzības iestāžu kolēģijās var piedalīties kompetentās iestādes, kuras atbild par ES mātes iestādes vai ES mātes finanšu pārvaldītājsabiedrības, vai ES mātes jauktas finanšu pārvaldītājsabiedrības meitasuzņēmumu uzraudzību, un kompetentās iestādes no uzņēmējas dalībvalsts, kur uzņēmējdarbību veic 51. pantā minētās nozīmīgās filiāles, ECBS centrālās bankas pēc vajadzības un attiecīgā gadījumā, ja tas atbilst tām konfidencialitātes prasībām, kas - pēc visu kompetento iestāžu domām - ir līdzvērtīgas šīs direktīvas 1. nodaļas II iedaļas un attiecīgā gadījumā Direktīvas 2004/39/EK 54. un 58. panta prasībām, trešo valstu uzraudzības iestādes.
7. Konsolidētās uzraudzības iestāde vada kolēģijas sanāksmes un izlemj, kuras kompetentās iestādes piedalās sanāksmēs vai kolēģijas darbībās. Konsolidētās uzraudzības iestāde iepriekš pilnībā informē visus kolēģijas dalībniekus par šādu sanāksmju organizēšanu, par galvenajiem jautājumiem, ko plānots pārrunāt, un darbībām, kuras iecerēts izskatīt. Konsolidētās uzraudzības iestāde arī laikus pilnībā informē visus kolēģijas dalībniekus par šajās sanāksmēs pieņemtajiem lēmumiem vai veiktajiem pasākumiem.
8. Konsolidētās uzraudzības iestādes lēmumā ņem vērā plānoto vai koordinēto uzraudzības darbību nozīmību šīm iestādēm, jo īpaši 7. pantā minēto iespējamo ietekmi uz finanšu sistēmas stabilitāti attiecīgajās dalībvalstīs un 51. panta 2. punktā minētos pienākumus.
9. Konsolidētās uzraudzības iestāde saskaņā ar šīs direktīvas 1. nodaļas II iedaļā un attiecīgā gadījumā Direktīvas 2004/39/EK 54. un 58. pantā minētajām konfidencialitātes prasībām ziņo EBI par uzraudzītāju kolēģijas darbībām, tostarp ārkārtas situācijās, un iesniedz EBI visu informāciju, kas ir īpaši svarīga uzraudzības konverģences nolūkā.
Ja starp kompetentajām iestādēm ir nesaskaņas par uzraudzības kolēģiju darbību, jebkura no attiecīgajām kompetentajām iestādēm var jautājumu nodot EBI un pieprasīt tās atbalstu saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1093/2010 19. pantu.
EBI saskaņā ar minētās regulas 19. panta 1. punkta otro daļu var palīdzēt kompetentajām iestādēm arī pēc savas iniciatīvas, ja ir domstarpības par uzraudzības kolēģiju darbību saskaņā ar šo pantu.
117. pants
Sadarbības pienākumi
1. Kompetentās iestādes cieši sadarbojas savā starpā. Tās sniedz vienai otrai jebkādu informāciju, kas ir būtiska vai noderīga pārējo iestāžu uzraudzības uzdevumu veikšanai saskaņā ar šo direktīvu un Regulu (ES) Nr. 575/2013. Šajā sakarā kompetentās iestādes pēc pieprasījuma sniedz visu noderīgo informāciju un pēc savas iniciatīvas sniedz visu būtisko informāciju.
Kompetentās iestādes sadarbojas ar EBI, lai nodrošinātu šīs direktīvas un Regulas (ES) Nr. 575/2013 izpildi, saskaņā ar Regulu (ES) Nr. 1093/2010.
Kompetentās iestādes saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1093/2010 35. pantu sniedz EBI visu informāciju, kas tai nepieciešama, lai tā veiktu savus pienākumus saskaņā ar šo direktīvu, Regulu (ES) Nr. 575/2013 un Regulu (ES) Nr. 1093/2010,.
Šā punkta pirmajā daļā minēto informāciju uzskata par būtisku, ja tā varētu praktiski ietekmēt iestādes vai finanšu iestādes finansiālās uzticamības vērtējumu citā dalībvalstī.
Jo īpaši ES mātes iestāžu, un iestāžu, ko kontrolē ES mātes finanšu pārvaldītājsabiedrības, vai ES mātes jauktas finanšu pārvaldītājsabiedrības, konsolidētās uzraudzības iestādes sniedz visu noderīgo informāciju citu dalībvalstu kompetentajām iestādēm, kuras veic minēto mātesuzņēmumu meitasuzņēmumu uzraudzību. Nosakot noderīgās informācijas apjomu, ņem vērā minēto meitasuzņēmumu nozīmību attiecīgo dalībvalstu finanšu sistēmā.
Pirmajā daļā minētā būtiskā informācija, jo īpaši ietver šādu informāciju:
a)
grupas juridiskās struktūras un pārvaldes struktūras, tostarp organizatoriskās struktūras, ietverot visu regulēto vienību, neregulēto vienību, neregulēto meitasuzņēmumu un nozīmīgo filiāļu, kas ietilpst grupā, mātesuzņēmumu saskaņā ar 14. panta 3. punktu, 74. panta 1. punktu un 109. panta 2. punktu un grupā ietilpstošo regulēto sabiedrību kompetento iestāžu identifikācija;
b)
informācijas ievākšanas procedūras no iestādēm, kas ietilpst grupā, un šīs informācijas pārbaude;
c)
iestāžu vai citu grupas sabiedrību nelabvēlīga attīstība, kas var nopietni ietekmēt iestādes;
d)
svarīgas sankcijas un ārkārtas pasākumi, ko kompetentās iestādes veic saskaņā ar šo direktīvu, tostarp konkrētu pašu kapitāla prasību noteikšana saskaņā ar 104. pantu un jebkādu ierobežojumu noteikšana uzlaboto rādītāju pieejas izmantošanai pašu kapitāla prasību aprēķināšanai saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 575/2013 312. panta 2. punktu.
2. Kompetentās iestādes var informēt EBI par situācijām,
a)
kad kompetentā iestāde nav darījusi zināmu būtisku informāciju;
b)
ir noraidīts lūgums sadarboties, jo īpaši, apmainīties ar svarīgu informāciju, vai uz to nav sniegta atbilde samērīgā termiņā.
Neskarot LESD 258. pantu, EBI var rīkoties saskaņā ar pilnvarām, kas tai piešķirtas saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1093/2010 19. pantu.
EBI saskaņā ar minētās regulas 19. panta 1. punkta otro daļu var arī pēc savas iniciatīvas palīdzēt kompetentajām iestādēm iedibināt konsekventas sadarbības praksi.
3. Kompetentās iestādes, kas ir atbildīgas par uzraudzību attiecībā uz iestādēm, kuras kontrolē ES mātes iestādes, kad iespējams vēršas pie konsolidētās uzraudzības iestādes, ja tām ir nepieciešama informācija par šajā direktīvā un Regulā (ES) Nr. 575/2013 izklāstīto pieeju un metodiku īstenošanu, kura jau varētu būt konsolidētās uzraudzības iestādes rīcībā.
4. Kompetentās iestādes pirms lēmuma pieņemšanas, ja šāds lēmums ir būtisks citas kompetentās iestādes uzraudzības uzdevumu veikšanai, apspriežas cita ar citu par šādiem jautājumiem:
a)
izmaiņas akcionāru sastāvā un izmaiņas kredītiestādes grupas organizatoriskajā vai pārvaldes struktūrā, kurām nepieciešams kompetento iestāžu apstiprinājums vai atļauja; un
b)
svarīgas sankcijas un ārkārtas pasākumi, ko veic kompetentās iestādes, tostarp īpašu pašu kapitāla prasību noteikšana saskaņā ar 104. pantu un jebkādu ierobežojumu noteikšana uzlaboto rādītāju pieejas izmantošanai pašu kapitāla prasību aprēķināšanai saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 575/2013 312. panta 2. punktu.
Piemērojot b) apakšpunktu, vienmēr notiek apspriešanās ar konsolidētās uzraudzības iestādi.
Tomēr kompetentā iestāde var nolemt atteikties no apspriešanās ar citām kompetentajām iestādēm steidzamības gadījumos vai gadījumos, kad šāda apspriešanās varētu apdraudēt tās lēmuma efektivitāti. Šādos gadījumos kompetentā iestāde pēc lēmuma pieņemšanas bez kavēšanās informē citas kompetentās iestādes.
118. pants
Informācijas par vienībām citās dalībvalstīs pārbaude
Ja, piemērojot šo direktīvu un Regulu (ES) Nr. 575/2013, kādas dalībvalsts kompetentās iestādes īpašos gadījumos vēlas verificēt informāciju par kādu iestādi, finanšu pārvaldītājsabiedrību, jauktu finanšu pārvaldītājsabiedrību, finanšu iestādi, palīgpakalpojumu uzņēmumu, jauktas darbības pārvaldītājsabiedrību, 125. pantā minētu meitasuzņēmumu vai 119. panta 3. punktā minētu meitasuzņēmumu, kas atrodas kādā citā dalībvalstī, tad tās lūdz šīs citas dalībvalsts kompetentās iestādes veikt šādu pārbaudi. Iestādes, kas saņem šādu pieprasījumu, atbilstīgi savai kompetencei reaģē uz to, pašas veicot pārbaudi vai ļaujot to veikt iestādēm, kas izteikušas šo pieprasījumu, vai ļaujot to veikt revidentam vai ekspertam. Kompetentā iestāde, kas izteikusi pieprasījumu, pēc savas vēlēšanās var piedalīties pārbaudē, ja tā pati pārbaudi neveic.
II iedaļa
Finanšu pārvaldītājsabiedrības, jauktas finanšu pārvaldītājsabiedrības un jauktas darbības pārvaldītājsabiedrības
119. pants
Pārvaldītājsabiedrību iekļaušana konsolidētajā uzraudzībā
1. Vajadzības gadījumā dalībvalstis pieņem pasākumus, lai iekļautu finanšu pārvaldītājsabiedrības un jauktas finanšu pārvaldītājsabiedrības konsolidētajā uzraudzībā.
2. Ja kāds meitasuzņēmums, kas ir iestāde, nav ietverts konsolidētajā uzraudzībā saskaņā ar vienu no Regulas (ES) Nr. 575/2013 19. pantā minētajiem gadījumiem, tās dalībvalsts kompetentās iestādes, kurā atrodas minētais meitasuzņēmums, var lūgt mātesuzņēmumu sniegt informāciju, kas var tām atvieglot minētā meitasuzņēmuma uzraudzību.
3. Dalībvalstis nodrošina to kompetentajām iestādēm, kas atbild par konsolidēto uzraudzību, iespēju pieprasīt 122. pantā minēto informāciju no iestādes vai finanšu pārvaldītājsabiedrības, vai jauktas finanšu pārvaldītājsabiedrības meitasuzņēmumiem, kuras nav iekļautas konsolidētajā uzraudzībā. Šādos gadījumos piemēro minētajā pantā noteikto informācijas nodošanas un pārbaudes kārtību.
120. pants
Jauktu finanšu pārvaldītājsabiedrību uzraudzība
1. Ja uz jauktu finanšu pārvaldītājsabiedrību attiecas līdzvērtīgi noteikumi saskaņā ar šo direktīvu un saskaņā ar Direktīvu 2002/87/EK, it īpaši saistībā ar uz risku balstītu uzraudzību, konsolidētās uzraudzības iestāde pēc apspriešanās ar citām kompetentajām iestādēm, kas atbildīgas par meitas sabiedrību uzraudzību, var šai jauktajai finanšu pārvaldītājsabiedrībai piemērot vienīgi Direktīvu 2002/87/EK.
2. Ja uz jauktu finanšu pārvaldītājsabiedrību attiecas līdzvērtīgi noteikumi saskaņā ar šo direktīvu un saskaņā ar Direktīvu 2009/138/EK, it īpaši saistībā ar uz risku balstītu uzraudzību, konsolidētās uzraudzības iestāde, vienojoties ar apdrošināšanas nozares grupas uzraudzības iestādi, var šai jauktajai finanšu pārvaldītājsabiedrībai piemērot vienīgi šīs direktīvas noteikumus, kura saistīta ar nozīmīgāko finanšu nozari, kā ir noteikts Direktīvas 2002/87/EK 3. panta 2. punktā.
3. Konsolidētās uzraudzības iestāde informē EBI un EAAPI, par lēmumiem, kas pieņemti saskaņā ar 1. un 2. punktu.
4. EBI, EAAPI un EVTI, izmantojot Regulu (ES) Nr. 1093/2010, (ES) Nr. 1094/2010 un (ES) Nr. 1095/2010 54. pantā minēto apvienoto komiteju, izstrādā pamatnostādnes, kas paredzētas, lai apvienotu uzraudzības praksi, un trīs gadu laikā pēc minēto pamatnostādņu pieņemšanas, izstrādā regulatīvo tehnisko standartu projektu tādam pašam nolūkam.
Komisijai tiek deleģētas pilnvaras pieņemt šā punkta pirmajā daļā minētos regulatīvos tehniskos standartus saskaņā ar Regulu (ES) Nr. 1093/2010, (ES) Nr. 1094/2010 un (ES) Nr. 1095/2010 10.līdz14. pantu.
121. pants
Vadošo amatpersonu kvalifikācija
Dalībvalstis pieprasa, lai finanšu pārvaldītājsabiedrības vai jauktas finanšu pārvaldītājsabiedrības vadības struktūras locekļiem būtu pietiekami laba reputācija un pietiekamas zināšanas, prasmes un pieredze, kā minēts 91. panta 1. punktā, šo pienākumu veikšanai, ņemot vērā finanšu pārvaldītājsabiedrības vai jauktas finanšu pārvaldītājsabiedrības konkrēto lomu.
122. pants
Lūgumi sniegt informāciju un veikt inspekcijas
1. Līdz turpmākai konsolidācijas metožu koordinēšanai dalībvalstis paredz, ka, ja vienas vai vairāku iestāžu mātesuzņēmums ir jauktas darbības pārvaldītājsabiedrība, tad kompetentās iestādes, kas atbild par minēto iestāžu atļaušanu un uzraudzību, vai nu tieši, vai caur meitasuzņēmumiem, kas ir iestādes, pieprasa, lai jauktas darbības pārvaldītājsabiedrība un tās meitasuzņēmumi sniegtu jebkādu informāciju, kas ir būtiska minēto meitasuzņēmumu uzraudzībai.
2. Dalībvalstis paredz, ka kompetentās iestādes var veikt inspekcijas uz vietas vai uzdot to veikšanu ārējiem inspektoriem, lai verificētu informāciju, kas saņemta no jauktas darbības pārvaldītājsabiedrībām un to meitasuzņēmumiem. Ja jauktas darbības pārvaldītājsabiedrība vai kāds no tās meitasuzņēmumiem ir apdrošināšanas sabiedrība, tad var izmantot arī 125. pantā noteikto kārtību. Ja jauktas darbības pārvaldītājsabiedrība vai kāds no tās meitasuzņēmumiem atrodas kādā dalībvalstī, kas nav meitasuzņēmuma, kas ir iestāde, atrašanās dalībvalsts, tad informācijas pārbaudi uz vietas veic saskaņā ar 118. pantā noteikto kārtību
123. pants
Uzraudzība
1. Neskarot Regulas (ES) Nr. 575/2013 ceturto daļu, dalībvalstis nosaka, ka tajos gadījumos, kad vienas vai vairāku iestāžu mātesuzņēmums ir jauktas darbības pārvaldītājsabiedrība, kompetentās iestādes, kas ir atbildīgas par šo iestāžu uzraudzību, vispārēji uzrauga darījumus, kurus šīs iestādes veic ar jauktas darbības pārvaldītājsabiedrību un tās meitasuzņēmumiem.
2. Kompetentās iestādes prasa iestādēm ieviest piemērotas riska pārvaldīšanas procedūras un iekšējās kontroles mehānismus, tostarp pareizas pārskatu un grāmatvedības procedūras, lai atbilstīgi noteiktu, novērtētu, novērotu un kontrolētu darījumus ar jauktas darbības pārvaldītājsabiedrību, kas ir to mātesuzņēmums, un tās meitasuzņēmumiem. Kompetentās iestādes prasa iestādēm ziņot par visiem nozīmīgiem darījumiem ar minētajām sabiedrībām, izņemot gadījumus, kas minēti Regulas (ES) Nr. 575/2013 394. pantā. Kompetentās iestādes uzrauga minētās procedūras un nozīmīgos darījumus.
124. pants
Informācijas apmaiņa
1. Dalībvalstis nodrošina, ka nav nekādu juridisku šķēršļu, kas konsolidētajā uzraudzībā ietvertajām sabiedrībām, jauktas darbības pārvaldītājsabiedrībām un to meitasuzņēmumiem vai 119. panta 3. punktā minētajiem meitasuzņēmumiem neļauj apmainīties ar informāciju, kura ir svarīga uzraudzībā, saskaņā ar 110. pantu un 3. nodaļu.
2. Ja mātesuzņēmums un kāds no tā meitasuzņēmumiem, kas ir iestāde, atrodas dažādās dalībvalstīs, katras dalībvalsts kompetentās iestādes savstarpēji paziņo visu svarīgo informāciju, kas var ļaut vai palīdzēt veikt konsolidēto uzraudzību.
Ja mātesuzņēmuma atrašanās vietas dalībvalsts kompetentās iestādes pašas neveic konsolidēto uzraudzību saskaņā ar 111. pantu, kompetentās iestādes, kas atbild par šādas uzraudzības veikšanu, var lūgt, lai tās pieprasa no mātesuzņēmuma jebkādu informāciju, kas var būt svarīga konsolidētajai uzraudzībai, un nosūta to minētajām kompetentajām iestādēm.
3. Dalībvalstis atļauj to kompetentajām iestādēm apmainīties ar 2. punktā minēto informāciju, apzinoties, ka finanšu pārvaldītājsabiedrību, jauktu finanšu pārvaldītājsabiedrību, finanšu iestāžu vai palīgpakalpojumu uzņēmumu gadījumā informācijas vākšana vai glabāšana nenozīmē to, ka kompetentajām iestādēm individuāli jāpilda uzraudzības funkcijas attiecībā uz šīm iestādēm vai sabiedrībām.
Tāpat arī dalībvalstis atļauj to kompetentajām iestādēm apmainīties ar 122. pantā minēto informāciju, apzinoties, ka informācijas vākšana vai glabāšana nenozīmē, ka kompetentās iestādes veic uzraudzības funkcijas attiecībā uz jauktās darbības pārvaldītājsabiedrību un tās meitasuzņēmumiem, kas nav kredītiestādes vai 119. panta 3. punktā minētie meitasuzņēmumi.
125. pants
Sadarbība
1. Ja iestāde, finanšu pārvaldītājsabiedrība, jaukta finanšu pārvaldītājsabiedrība vai jauktas darbības pārvaldītājsabiedrība kontrolē vienu vai vairāki meitasuzņēmumi, kas ir apdrošināšanas sabiedrības vai citi uzņēmumi, kas sniedz ieguldījumu pakalpojumus, kuriem ir vajadzīga atļauja, tad kompetentās iestādes cieši sadarbojas ar iestādēm, kas pilda publisko uzdevumu uzraudzīt apdrošināšanas sabiedrības vai tie citi uzņēmumi, kas sniedz ieguldījumu pakalpojumus. Neierobežojot attiecīgo iestāžu kompetenci, šīs iestādes savstarpēji sniedz jebkādu informāciju, kas var vienkāršot to uzdevumu un ļaut veikt uzraugāmo sabiedrību darbības un finanšu stāvokļa uzraudzību.
2. Uz informāciju, kura saņemta saskaņā ar konsolidēto uzraudzību, un jo īpaši uz jebkādu informācijas apmaiņu starp kompetentajām iestādēm, kas ir paredzēta šajā direktīvā, attiecas dienesta slepenības prasības, kas ir vismaz līdzvērtīgas šīs direktīvas 53. panta 1. punktā, attiecībā uz kredītiestādēm vai Direktīvā 2004/39/EK attiecībā uz ieguldījumu brokeru sabiedrībām minētajām prasībām.
3. Kompetentās iestādes, kas atbildīgas par konsolidēto uzraudzību, izveido Regulas (ES) Nr. 575/2013 11. pantā minētos finanšu pārvaldītājsabiedrību vai jaukto finanšu pārvaldītājsabiedrību sarakstus. Šos sarakstus iesniedz pārējo dalībvalstu kompetentajām iestādēm, EBI un Komisijai.
126. pants
Sankcijas
Saskaņā ar šīs sadaļas 1. nodaļas IV iedaļu dalībvalstis nodrošina, ka attiecībā uz finanšu pārvaldītājsabiedrībām, jauktām finanšu pārvaldītājsabiedrībām un jauktas darbības pārvaldītājsabiedrībām vai to faktiskajiem vadītājiem, kas pārkāpj normatīvos un administratīvos aktus, kuri pieņemti, lai transponētu šo nodaļu, var noteikt administratīvus sodus vai citus administratīvus pasākumus, kas paredzēti šādu pārkāpumu vai to cēloņu novēršanai.
127. pants
Trešo valstu īstenotās konsolidētās uzraudzības līdzvērtīguma novērtējums
1. Ja uz iestādi, kuras mātesuzņēmums ir iestāde, finanšu pārvaldītājsabiedrība vai jaukta finanšu pārvaldītājsabiedrība ar galveno biroju trešā valstī, neattiecas konsolidētā uzraudzība saskaņā ar 111. pantu, kompetentās iestādes novērtē, vai uz iestādi attiecas trešās valsts uzraudzības iestādes konsolidētā uzraudzība, kas ir līdzvērtīga tai uzraudzībai, kuru paredz šajā direktīvā noteiktie principi un Regulas (ES) Nr. 575/2013 Pirmās daļas II sadaļas 2. nodaļas prasības.
Novērtējumu pēc pieprasījuma, ko iesniedzis mātesuzņēmums vai kāda regulēta sabiedrība, kas ir saņēmusi atļauju Savienībā, vai pēc savas iniciatīvas veic tā kompetentā iestāde, kura būtu atbildīga par konsolidēto uzraudzību, ja būtu piemērojams 3. punkts. Šī kompetentā iestāde apspriežas ar pārējām attiecīgajām kompetentajām iestādēm.
2. Komisija var pieprasīt, lai Eiropas Banku komiteja sniegtu vispārējas pamatnostādnes attiecībā uz to, vai trešo valstu uzraudzības iestāžu konsolidētās uzraudzības režīms varētu sasniegt šajā nodaļā noteiktos konsolidētās uzraudzības mērķus attiecībā uz iestādēm, kuru mātesuzņēmuma galvenais birojs atrodas trešā valstī. Eiropas Banku komiteja pastāvīgi pārskata šīs pamatnostādnes un ievēro izmaiņas šo kompetento iestāžu veiktās konsolidētās uzraudzības režīmā. EBI palīdz Komisijai un Eiropas Banku komitejai veikt šos uzdevumus, arī novērtējot, vai šādas pamatnostādnes būtu jāatjaunina.
Kompetentā iestāde, kas veic 1. punkta pirmajā daļā paredzēto novērtējumu, ņem vērā minētās pamatnostādnes. Šim nolūkam kompetentā iestāde pirms lēmuma pieņemšanas apspriežas ar EBI.
3. Ja līdzvērtīga uzraudzība nepastāv, dalībvalstis iestādei mutatis mutandis piemēro šo direktīvu un Regulu (ES) Nr. 575/2013 vai ļauj savām kompetentajām iestādēm piemērot citas piemērotas uzraudzības metodes, ar ko sasniedz iestāžu konsolidētās uzraudzības mērķus.
Kompetentā iestāde, kas būtu atbildīga par konsolidēto uzraudzību, pēc apspriešanās ar pārējām attiecīgajām kompetentajām iestādēm apstiprina minētās uzraudzības metodes.
Kompetentās iestādes it īpaši var lūgt izveidot finanšu pārvaldītājsabiedrību vai jauktu finanšu pārvaldītājsabiedrību, kuras galvenais birojs ir Savienībā, un noteikumus par konsolidēto uzraudzību piemērot šīs finanšu pārvaldītājsabiedrības konsolidētās pozīcijas uzraudzībai vai šīs jauktās finanšu pārvaldītājsabiedrības iestāžu konsolidētās pozīcijas uzraudzībai.
Šīs uzraudzības metodes ir izstrādātas tā, lai sasniegtu šajā nodaļā noteiktos konsolidētās uzraudzības mērķus, un par tām paziņo pārējām iesaistītajām kompetentajām iestādēm, EBI un Komisijai.
4. NODAĻA
Kapitāla rezerves
I iedaļa
Rezerves
128. pants
Definīcijas
Šajā nodaļā piemēro šādas definīcijas:
1)
"kapitāla saglabāšanas rezerves" ir pašu kapitāls, kas iestādei ir jāuztur saskaņā ar 129. pantu;
2)
"iestādes specifiskās pretcikliskās kapitāla rezerves" ir pašu kapitāls, kas iestādei ir jāuztur saskaņā ar 130. pantu;
3)
"G-SNI rezerve" ir pašu kapitāls, kas ir jāuztur saskaņā ar 131. panta 4. punktu;
4)
"O-SNI rezerve" ir pašu kapitāls, ko var prasīt uzturēt saskaņā ar 131. panta 5. punktu;
5)
"sistēmiskā riska rezerves" ir pašu kapitāls, kas iestādei ir jāuztur vai ko tai var prasīt uzturēt saskaņā ar 133. pantu;
6)
"apvienoto rezervju prasība" ir kopējais pirmā līmeņa pamata kapitāls, kas vajadzīgs, lai izpildītu kapitāla saglabāšanas rezervju prasību, kura attiecīgi ir papildināta ar:
a)
iestādes specifiskajām pretcikliskajām kapitāla rezervēm;
b)
G-SII rezervi;
c)
O-SII rezervi;
d)
sistēmiskā riska rezervi,
7)
"pretciklisko rezervju norma" ir koeficients, kas iestādēm ir jāpiemēro, lai aprēķinātu savas iestādes specifiskās pretcikliskās kapitāla rezerves, un ko nosaka saskaņā ar 136. pantu, vai 137. pantu vai ko nosaka attiecīgā trešās valsts iestāde -atkarībā no gadījuma;
8)
"iekšzemē atļauju saņēmusi iestāde" ir iestāde, kura ir saņēmusi atļauju dalībvalstī, par kuras pretciklisko rezervju normas noteikšanu ir atbildīga konkrēta norīkotā iestāde;
9)
"rezervju orientieris" ir rezervju etalonnorma, ko aprēķina saskaņā ar 135. panta 1. punktu.
Šo nodaļu nepiemēro ieguldījumu brokeru sabiedrībām, kurām nav atļauts sniegt ieguldījumu pakalpojumus, kas uzskaitīti Direktīvas 2004/39/EK I pielikuma A iedaļas 3. un 6. punktā
129. pants
Prasība uzturēt kapitāla saglabāšanas rezerves
1. Dalībvalstis iestādēm prasa uzturēt papildus pirmā līmeņa pamata kapitālam, kuru uztur ar mērķi nodrošināt pašu kapitāla prasību, kas noteikta Regulas (ES) Nr. 575/2013 92. pantā, kapitāla saglabāšanas rezerves pirmā līmeņa pamata kapitālam, kas līdzvērtīgas 2,5 % no to kopējās riska darījumu vērtības, kuru aprēķina individuāli un konsolidēti saskaņā ar minētās Regulas 92. panta 3. punktu, kā piemērojams saskaņā ar minētās regulas Pirmās daļas II sadaļu.
2. Atkāpjoties no šā panta 1. punkta, dalībvalsts var maza un vidēja izmēra ieguldījumu brokeru sabiedrības atbrīvot no prasībām, kas noteiktas minētajā punktā, ja tāds atbrīvojums neapdraud attiecīgās dalībvalsts finanšu sistēmas stabilitāti.
Lēmums par tāda atbrīvojuma piemērošanu ir pilnīgi pamatots, tajā ir iekļauts paskaidrojums, kādēļ šāds atbrīvojums neapdraud attiecīgās dalībvalsts finanšu sistēmas stabilitāti, un tajā ir precīzi noteikts, kurām maza un vidēja izmēra ieguldījumu brokeru sabiedrībām atbrīvojumu piemēro.
Dalībvalstis, kas nolemj piemērot tādu atbrīvojumu, par to attiecīgi paziņo Komisijai, ESRK, EBI un attiecīgās dalībvalsts kompetentajām iestādēm.
3. Šā panta 2. punkta vajadzībām dalībvalsts ieceļ valsts iestādi, kas ir atbildīga par šā panta piemērošanu. Minētā valsts iestāde ir kompetentā iestāde vai norīkotā iestāde.
4. Šā panta 2. punkta vajadzībām ieguldījumu brokeru sabiedrības tiek iedalītas maza un vidēja izmēra brokeru sabiedrību kategorijā saskaņā ar Komisijas Ieteikumu 2003/361/EK (2003. gada 6. maijs) par mikro, mazu un vidēju uzņēmumu definīciju (32);
5. Lai nodrošinātu saskaņā ar 104. pantu noteiktās prasības, iestādes neizmanto pirmā līmeņa pamata kapitālu, ko uztur saskaņā ar šā panta 1. punktu.
6. Ja iestāde nenodrošina šā panta 1. punktā noteiktās prasības pilnīgu izpildi, tai piemēro 141. panta 2. un 3. punktā izklāstītos peļņas sadales ierobežojumus.
130. pants
Prasība uzturēt iestādes specifiskās pretcikliskās kapitāla rezerves
1. Dalībvalstis iestādēm prasa uzturēt iestādes specifiskās pretcikliskās kapitāla rezerves, kas līdzvērtīgas to kopējai riska darījumu vērtībai, kuru aprēķina saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 575/2013 92. panta 3. punktu un reizina ar svērtām vidējām pretcikliskām rezervju normām, ko aprēķina individuāli un konsolidēti saskaņā ar šīs direktīvas 140. pantu, kā tas paredzēts minētās regulas Pirmās daļas II sadaļā.
2. Atkāpjoties no šā panta 1. punkta, dalībvalsts var maza un vidēja izmēra ieguldījumu brokeru sabiedrības atbrīvot no prasībām, kas noteiktas minētajā punktā, ja tāds atbrīvojums neapdraud attiecīgās dalībvalsts finanšu sistēmas stabilitāti.
Lēmums par tāda atbrīvojuma piemērošanu ir pilnīgi pamatots, tajā ir iekļauts paskaidrojums, kādēļ attiecīgais atbrīvojums neapdraud attiecīgās dalībvalsts finanšu sistēmas stabilitāti, un tajā ir precīzi noteikts, kurām maza un vidēja izmēra ieguldījumu brokeru sabiedrībām atbrīvojumu piemēro.
Dalībvalsts, kas nolemj piemērot tādu atbrīvojumu, par to attiecīgi paziņo Komisijai, ESRK, EBI un attiecīgās dalībvalsts kompetentajām iestādēm.
3. Šā panta 2. punkta vajadzībām dalībvalsts ieceļ valsts iestādi, kas ir atbildīga par šā panta piemērošanu. Minētā valsts iestāde ir kompetentā iestāde vai norīkotā iestāde.
4. Šā panta 2. punkta vajadzībām ieguldījumu brokeru sabiedrības tiek iedalītas maza un vidēja izmēra brokeru sabiedrību kategorijā saskaņā ar Ieteikumu 2003/361/EK.
5. Iestādes nodrošina 1. punktā noteiktās prasības izpildi ar pirmā līmeņa pamata kapitālu, kas papildina jebkādu pirmā līmeņa pamata kapitālu, kuru uztur ar mērķi nodrošināt pašu kapitāla prasību, ko paredz Regulas (ES) Nr. 575/2013 92. pants, prasību uzturēt kapitāla saglabāšanas rezerves saskaņā ar šīs direktīvas 129. pantu un saskaņā ar šīs direktīvas 104. pantu noteiktās prasības.
6. Ja iestāde nenodrošina šā panta 1. punktā noteiktās prasības pilnīgu izpildi, tai piemēro 141. panta 2. un 3. punktā izklāstītos peļņas sadales ierobežojumus.
131. pants
Globālas un citas sistēmiski nozīmīgas iestādes
1. Dalībvalstis norīko valsts iestādi, kas ir atbildīga par to, lai konsolidēti apzinātu tādas globālas sistēmiski nozīmīgas iestādes (G-SNI) un attiecīgā gadījumā individuāli, subkonsolidēti vai konsolidēti apzinātu tādas citas sistēmiski nozīmīgas iestādes (C-SNI), kas ir saņēmušas atļauju to jurisdikcijā. Minētā valsts iestāde ir kompetentā iestāde vai norīkotā iestāde. Dalībvalsts var norīkot vairāk nekā vienu valsts iestādi. G-SNI ir vai nu ES mātes iestāde, ES mātes finanšu pārvaldītājsabiedrība, ES mātes jaukta finanšu pārvaldītājsabiedrība, vai iestāde. G-SNI nav iestāde, kas ir ES mātes iestādes, ES mātes finanšu pārvaldītājsabiedrības vai ES mātes jauktas finanšu pārvaldītājsabiedrības meitasuzņēmums. C-SNI ir ES mātes iestāde, ES mātes finanšu pārvaldītājsabiedrība, ES mātes jaukta finanšu pārvaldītājsabiedrība, vai iestāde.
2. G-SNI apzināšanas metodoloģijas pamatā ir šādas kategorijas:
a)
grupas lielums;
b)
grupas sasaiste ar finanšu sistēmu;
c)
grupas sniegto pakalpojumu vai nodrošinātās finanšu infrastruktūras aizvietojamība;
d)
grupas sarežģītība;
e)
grupas pārrobežu darbība, tostarp pārrobežu darbība starp dalībvalstīm un starp dalībvalsti un trešo valsti.
Katra kategorija tiek vērtēta kā vienādi nozīmīga un sastāv no kvantificējamiem rādītājiem.
Piemērojot šo metodoloģiju, par katru vērtēto sabiedrību, kā minēts 1. punktā, iegūst vispārēju vērtējumu, kas ļauj attiecīgās G-SNI identificēt un iedalīt apakškategorijā, kā aprakstīts 9. punktā.
3. C-SNI tiek apzinātas saskaņā ar 1. punktu. Sistēmisko nozīmīgumu novērtē, pamatojoties uz vismaz vienu no šādiem kritērijiem:
a)
lielums;
b)
nozīmīgums Savienības vai attiecīgās dalībvalsts ekonomikā;
c)
pārrobežu darbības nozīmība;
d)
attiecīgās iestādes vai grupas savstarpējā sasaiste ar finanšu sistēmu.
EBI, apspriežoties ar ESRK, līdz 2015. gada 1. janvārim publicē pamatnostādnes par kritērijiem, lai attiecībā uz C-SNI novērtēšanu noteiktu šā punkta piemērošanas nosacījumus. Minētajās pamatnostādnēs ņem vērā starptautiskās sistēmas attiecībā uz sistēmiski nozīmīgām iekšzemes iestādēm un Savienības un valsts iezīmes.
4. Katra G-SNI konsolidēti uztur G-SNI rezerves, kas atbilst tai apakškategorijai, kurā attiecīgā G-SNI ir iedalīta. Minētās rezerves sastāv no pirmā līmeņa pamata kapitāla un papildina to.
5. Kompetentā vai norīkotā iestāde, ņemot vērā C-SNI apzināšanas kritērijus, katrai C-SNI var pieprasīt attiecīgi konsolidēti, subkonsolidēti vai individuāli uzturēt C-SNI rezerves līdz 2 % no kopējās riska darījumu vērtības, ko aprēķina saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 575/2013 92. panta 3. punktu. Minētās rezerves sastāv no pirmā līmeņa pamata kapitāla un papildina to.
6. Izvirzot prasību uzturēt C-SNI rezerves, kompetentā vai norīkotā iestāde ievēro sekojošo:
a)
C-SNI rezervei nav jāizraisa nesamērīga nelabvēlīga ietekme uz visu finanšu sistēmu vai tās daļām citās dalībvalstīs vai visā Savienībā, veidojot vai radot šķēršļus iekšējā tirgus darbībai;
b)
C-SNI rezerve kompetentajai vai norīkotajai iestādei jāpārskata vismaz reizi gadā.
7. Pirms tiek noteikta vai mainīta C-SNI rezerve, kompetentā vai norīkotā iestāde vienu mēnesi pirms 5. punktā minētā lēmuma publicēšanas par to paziņo Komisijai, ESRK, EBI un attiecīgās dalībvalsts kompetentajām un norīkotajām iestādēm. Minētajā paziņojumā sīki apraksta:
a)
pamatojums, kādēļ tiek uzskatīts, ka C-SNI rezerves varētu būt lietderīgs un samērīgs līdzeklis, lai mazinātu risku;
b)
novērtējums par C-SNI rezervju iespējamo labvēlīgo vai nelabvēlīgo ietekmi uz iekšējo tirgu, pamatojoties uz dalībvalstij pieejamo informāciju;
c)
C-SNI rezervju norma, ko attiecīgā dalībvalsts vēlas noteikt.
8. Neskarot 133. pantu un šā panta 5. punktu, ja C-SNI ir vai nu tādas G-SNI, vai tādas C-SNI meitasuzņēmums, kura ir ES mātes iestāde un kurai konsolidēti piemēro C-SNI rezerves, tad individuālā vai subkonsolidētā līmenī attiecībā uz C-SNI piemērotās rezerves nepārsniedz augstāko no šādiem rādītājiem:
a)
1 % no kopējiem riska darījumiem, kas aprēķināti saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 575/2013 92. panta 3. punktu; un
b)
G-SNI vai C-SNI rezervju normu, ko attiecīgai grupai piemēro konsolidētā līmenī.
9. Ir vismaz piecas G-SNI apakškategorijas. Zemāko robežšķirtni un robežšķirtnes starp atsevišķām apakškategorijām nosaka pēc vērtējumiem, kas noteikti saskaņā ar apzināšanas metodoloģiju. Blakus esošu apakškategoriju robežvērtējumi ir skaidri definēti, un tie atbilst principam, saskaņā ar kuru atsevišķām apakškategorijām, izņemot augstāko apakškategoriju, piemēro pastāvīgu lineāru sistēmiskās nozīmes palielinājumu, kura rezultātā lineāri palielinās prasība nodrošināt papildu pirmā līmeņa pamata kapitālu. Šā punkta vajadzībām sistēmiskā nozīme ir gaidāmā ietekme, ko grūtībās nonākušas G-SNI atstātu uz globālo finanšu tirgu. Zemākajai apakškategorijai piemēro G-SNI rezerves 1 % apmērā no kopējās riska darījumu vērtības, ko aprēķina saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 575/2013 92. panta 3. punktu, un katrai nākamajai apakškategorijai (līdz pat ceturtajai apakškategorijai ieskaitot) piemērotais rezervju palielinājuma gradients ir 0,5 % no kopējās riska darījumu vērtības, ko aprēķina saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 575/2013 92. panta 3. punktu. Augstākajai globālas sistēmiski nozīmīgas iestādes G-SNI rezervju apakškategorijai piemēro rezervi 3,5 % apmērā no kopējās riska darījumu vērtības saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 575/2013 92. panta 3. punktu.
10. Neskarot 1. un 9 punktu, kompetentā vai norīkotā iestāde, īstenojot pārdomātu uzraudzības vērtēšanu, var:
a)
pārcelt G-SNI no zemākas apakškategorijas uz augstāku apakškategoriju;
b)
pārcelt sabiedrību, kā minēts 1. punktā, kuras vispārējais vērtējums ir zemāks nekā zemākās apakškategorijas robežvērtējums, uz šo apakškategoriju vai uz augstāku apakškategoriju, tādējādi norādot to kā G-SNI;
11. Ja kompetentā iestāde vai norīkotā iestāde pieņem lēmumu saskaņā ar 10. punkta b) apakšpunktu, tā attiecīgi par to paziņo EBI, norādot iemeslus.
12. Kompetentā iestāde vai norīkotā iestāde Komisijai, ESRK un EBI paziņo G-SNI un C-SNI nosaukumus un attiecīgās apakškategorijas, kurā ir iedalīta katra G-SNI, un dara atklātībai zināmu to nosaukumu. Kompetentās iestādes vai norīkotās iestādes atklātībai dara zināmas apakškategorijas, kurā ir iedalīta katra G-SNI.
Kompetentā iestāde vai norīkotā iestāde katru gadu pārskata G-SNI un C-SNI apzināšanu un G-SNI iedalījumu attiecīgajās apakškategorijās un par rezultātiem ziņo attiecīgajai sistēmiski nozīmīgai iestādei, Komisijai, ESRK un EBI un dara zināmu atklātībai apzināto sistēmiski nozīmīgo iestāžu atjaunināto sarakstu un apakškategoriju, kurā iedalīta katra apzinātā G-SNI.
13. Lai izpildītu saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 575/2013 92. pantu un šīs direktīvas 129. un 130. pantu noteiktās prasības un saskaņā ar šīs direktīvas 102. un 104. pantu noteiktās prasības, sistēmiski nozīmīgā iestāde neizmanto pirmā līmeņa pamata kapitālu, ko uztur, lai izpildītu prasības saskaņā ar 4. un 5. punktu.
14. Ja attiecībā uz grupu ir konsolidēti jāpiemēro sekojošais, tad piemēro augstāko no rezervēm katrā no gadījumiem:
a)
G-SNI rezerve un C-SNI rezerve;
b)
G-SNI rezerve, C-SNI rezerve un sistēmiska riska rezerve saskaņā ar 133. pantu.
Ja attiecībā uz iestādi individuāli vai subkonsolidēti jāpiemēro C-SNI rezerve un sistēmiska riska rezerve saskaņā ar 133. pantu, tad piemēro augstāko no abām prasību.
15. Neatkarīgi no 14. punkta, ja sistēmiskā riska rezervi piemēro visiem riska darījumiem dalībvalstī, kas minētās rezerves nosaka, lai novērstu šīs dalībvalsts makroprudenciālo risku, bet nepiemēro riska darījumiem ārpus šīs dalībvalsts, tad minētā sistēmiskā riska rezerve ir kumulatīva C-SNI vai G-SNI rezervei, ko piemēro saskaņā ar šo pantu.
16. Ja ir piemērojams 14. punkts un iestāde ir daļa no grupas vai apakšgrupas, kurai pieder G-SNI vai C-SNI, tas nekādā gadījumā nenozīmē, ka minētajai iestādei individuāli jāpiemēro apvienoto rezervju prasība, kas ir zemāka nekā summa, kuru veido kapitāla saglabāšanas rezerves, pretcikliskā kapitāla rezerves un augstākā no C-SNI rezervēm un sistēmiskā riska rezervēm, ko tai piemēro individuāli.
17. Ja ir piemērojams 15. punkts un iestāde ir daļa no grupas vai apakšgrupas, kurai pieder G-SNI vai C-SNI, tas nekādā gadījumā nenozīmē, ka šai iestādei individuāli jāpiemēro apvienoto rezervju prasība, kas ir zemāka nekā summa, kuru veido kapitāla saglabāšanas rezerves, pretcikliskā kapitāla rezerves un C-SNI rezervju un sistēmiskā riska rezervju summa, ko tai piemēro individuāli.
18. EBI izstrādā regulatīvo tehnisko standartu projektus, kuros šā panta vajadzībām precizē metodoloģiju, saskaņā ar kuru kompetentā iestāde vai norīkotā iestāde ES mātes iestādi vai ES mātes finanšu pārvaldītājsabiedrību vai ES mātes jauktu finanšu pārvaldītājsabiedrību apzina kā G-SNI, un, ņemot vērā starptautiski saskaņotus standartus, precizē metodoloģiju, lai definētu apakškategorijas un G-SNI iedalītu apakškategorijās atbilstīgi to sistēmiskajai nozīmei.
EBI līdz 2014. gada 30. jūnijam šos regulatīvo tehnisko standartu projektus iesniedz Komisijai.
Komisijai ir deleģētas pilnvaras pieņemt šā punkta pirmajā un otrajā daļā minētos regulatīvos tehniskos standartus saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1093/2010 10. līdz 14. pantu.
132. pants
Ziņošana
1. Komisija, pamatojoties uz starptautisko notikumu attīstību un EBI atzinumu, līdz 2015. gada 31. decembrim Eiropas Parlamentam un Padomei iesniedz ziņojumu par iespēju G-SNI sistēmu paplašināt, attiecinot to uz cita veida sistēmiski nozīmīgām iestādēm Savienībā, vajadzības gadījumā ziņojumam pievienojot tiesību akta priekšlikumu.
2. Komisija līdz 2016. gada 31. decembrim pēc apspriešanās ar ESRK un EBI Eiropas Parlamentam un Padomei iesniedz ziņojumu par to, vai būtu jāgroza 131. pantā izklāstītie noteikumi attiecībā uz G-SNI, vajadzības gadījumā ziņojumam pievienojot tiesību akta priekšlikumu. Šādā priekšlikumā pienācīgi ņem vērā starptautiskās regulatīvās attīstības tendences, un tajā vajadzības gadījumā pārskata procesu, lai grupas ietvaros iedalītu iestādes specifiskās C-SNI rezerves, ņemot vērā iespējamu pārmērīgu ietekmi uz dalībvalstīs īstenoto strukturālo nodalīšanu.
133. pants
Prasība uzturēt sistēmiskā riska rezerves
1. Katra dalībvalsts var finanšu sektorā vai vienā vai vairākās minētā sektora apakšgrupās ieviest pirmā līmeņa pamata kapitāla sistēmiskā riska rezerves, lai novērstu un mazinātu ilgtermiņa necikliskus sistēmiskus vai makroprudenciālus riskus, uz kuriem neattiecas Regula (ES) Nr. 575/2013, proti, finanšu sistēmas darbības traucējumu, kam var būt ievērojama negatīva ietekme uz finanšu sistēmu un reālo ekonomiku konkrētā dalībvalstī, risku.
2. Šā panta 1. punkta vajadzībām dalībvalsts ieceļ valsts iestādi, kas ir atbildīga par sistēmiskā riska rezervju noteikšanu un tādu iestāžu kopu noteikšanu, kurām tās piemēro. Šī iestāde ir kompetentā iestāde vai norīkotā iestāde.
3. Piemērojot 1. punktu, iestādēm var prasīt, lai tās papildus pirmā līmeņa pamata kapitālam, kuru uztur ar mērķi izpildīt Regulas (ES) Nr. 575/2013 92. pantā noteikto pašu kapitāla prasību, individuāli, konsolidēti vai subkonsolidēti, kā tas piemērojams saskaņā ar minētās regulas Pirmās daļas II sadaļu, uzturētu sistēmiskā riska rezerves pirmā līmeņa pamata kapitālam vismaz 1 % apmērā, pamatojoties uz darījumiem, kam piemēro sistēmiskā riska rezervi saskaņā ar šā panta 8. punktu. Attiecīgā kompetentā vai norīkotā iestāde var prasīt iestādēm sistēmiskā riska rezerves uzturēt individuālā un konsolidētā līmenī.
4. Lai izpildītu prasības, kas noteiktas saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 575/2013 92. pantu un šīs direktīvas 129. un 130. pantu, un prasības, kas noteiktas saskaņā ar šīs direktīvas 102. un 104. pantu, iestādes neizmanto pirmā līmeņa pamata kapitālu, ko uztur, lai izpildītu prasības saskaņā ar 3. punktu. Ja attiecībā uz grupu, kas ir apzināta kā sistēmiski nozīmīga iestāde, kurai saskaņā ar 131. pantu konsolidēti piemēro G-SNI rezervi vai O-SNI rezervi, saskaņā ar šo pantu ir konsolidēti jāpiemēro arī sistēmiskā riska rezerve, tad piemēro augstāko no šīm rezervēm. Ja attiecībā uz iestādi saskaņā ar 131. pantu individuāli vai subkonsolidēti ir jāpiemēro O-SNI rezerve un saskaņā ar šo pantu - sistēmiska riska rezerve, tad piemēro augstāko no abām minētajām prasībām.
5. Neatkarīgi no 4. punkta, ja sistēmiskā riska rezervi piemēro visiem riska darījumiem dalībvalstī, kas minētās rezerves nosaka, lai novērstu šīs dalībvalsts makroprudenciālo risku, bet nepiemēro riska darījumiem ārpus šīs dalībvalsts, minētā sistēmiskā riska rezerve ir kumulatīva C-SNI vai G-SNI rezervei, ko piemēro saskaņā ar 131. pantu.
6. Ja piemēro 4. punktu un iestāde ir daļa no grupas vai apakšgrupas, kurai pieder G-SNI vai C-SNI, tas nekādā gadījumā nenozīmē, ka šai iestādei individuāli jāpiemēro apvienoto rezervju prasība, kas ir zemāka nekā summa, ko veido kapitāla saglabāšanas rezerves, pretcikliskā kapitāla rezerves un augstākā no C-SNI rezervēm un sistēmiskā riska rezervēm, ko tai piemēro individuāli.
7. Ja ir piemērojams 5. punkts un iestāde ir daļa no grupas vai apakšgrupas, kurai pieder G-SNI vai C-SNI, tas nekādā gadījumā nenozīmē, ka šai iestādei individuāli jāpiemēro apvienoto rezervju prasība, kas ir zemāka nekā summa, ko veido kapitāla saglabāšanas rezerves, pretcikliskā kapitāla rezerves un C-SNI rezervju un sistēmiskā riska rezervju summa, ko tai piemēro individuāli.
8. Sistēmiskā riska rezervi var piemērot riska darījumiem dalībvalstī, kas nosaka minētās rezerves, un to var piemērot arī riska darījumiem trešās valstīs. Sistēmiskā riska rezervi var piemērot arī riska darījumiem citās dalībvalstīs, ievērojot 15. un 18. punktu.
9. Sistēmiskā riska rezervi piemēro visām iestādēm vai vienai vai vairākām šo iestāžu apakšgrupām, attiecībā uz kurām attiecīgās dalībvalsts iestādes ir kompetentas saskaņā ar šo direktīvu, un to nosaka ar pakāpeniskām vai paātrinātām korekcijas pakāpēm 0,5 procentpunktu apmērā. Attiecībā uz dažādām nozares apakšgrupām var noteikt atšķirīgas prasības.
10. Izvirzot prasību uzturēt sistēmiskā riska rezerves, kompetentā vai norīkotā iestāde ievēro to, ka:
a)
sistēmiskā riska rezervei nav jāizraisa nesamērīga nelabvēlīga ietekme uz visu finanšu sistēmu vai tās daļām citās dalībvalstīs vai visā Savienībā, veidojot vai radot šķērsli iekšējā tirgus darbībai;
b)
sistēmiskā riska rezerve kompetentajai vai norīkotajai iestādei jāpārskata vismaz reizi divos gados.
11. Pirms tiek noteikta vai mainīta sistēmiskā riska rezerve līdz 3 %, kompetentā vai norīkotā iestāde vienu mēnesi pirms 16. punktā minētā lēmuma publicēšanas par to paziņo Komisijai, ESRK, EBI un attiecīgās dalībvalsts kompetentajām un norīkotajām iestādēm. Ja rezervi piemēro riska darījumiem trešās valstīs, kompetentā vai norīkotā iestāde par to paziņo arī attiecīgo trešo valstu uzraudzības iestādēm. Minētajā paziņojumā sīki apraksta:
a)
sistēmisko vai makroprudenciālo risku dalībvalstī;
b)
iemeslus, kādēļ sistēmisko vai makroprudenciālo risku apjoms apdraud finanšu sistēmas stabilitāti valsts līmenī, tādējādi pamatojot sistēmiskā riska rezerves normu;
c)
pamatojumu, kādēļ tiek uzskatīts, ka sistēmiskā riska rezerves varētu būt lietderīgs un samērīgs līdzeklis, lai mazinātu risku;
d)
novērtējumu par sistēmiskā riska rezervju iespējamo labvēlīgo vai nelabvēlīgo ietekmi uz vienoto tirgu, pamatojoties uz dalībvalstij pieejamo informāciju;
e)
pamatojumu, kādēļ neviens no šajā direktīvā vai Regulā (ES) Nr. 575/2013 paredzētajiem pasākumiem, izņemot minētās regulas 458. un 459. pantu, atsevišķi vai kopumā nebūs pietiekami, lai novērstu konstatēto makroprudenciālo vai sistēmisko risku, ņemot vērā minēto pasākumu relatīvo efektivitāti;
f)
sistēmiskā riska rezervju normu, ko attiecīgā dalībvalsts vēlas pieprasīt.
12. Pirms tiek noteikta vai mainīta sistēmiskā riska rezerves norma virs 3 %, kompetentā vai norīkotā iestāde par to paziņo Komisijai, ESRK, EBI un attiecīgās dalībvalsts kompetentajām un norīkotajām iestādēm. Ja rezervi piemēro riska darījumiem trešās valstīs, kompetentā vai norīkotā iestāde par to paziņo arī attiecīgo trešo valstu uzraudzības iestādēm. Minētajā paziņojumā sīki apraksta:
a)
sistēmisko vai makroprudenciālo risku dalībvalstī;
b)
iemeslus, kādēļ sistēmisko vai makroprudenciālo risku apjoms apdraud finanšu sistēmas stabilitāti valsts līmenī, tādējādi pamatojot sistēmiskā riska rezerves normu;
c)
pamatojumu, kādēļ tiek uzskatīts, ka sistēmiskā riska rezerves varētu būt lietderīgs un samērīgs līdzeklis, lai mazinātu risku;
d)
novērtējumu par sistēmiskā riska rezervju iespējamo labvēlīgo vai nelabvēlīgo ietekmi uz iekšējo tirgu, pamatojoties uz dalībvalstij pieejamo informāciju;
e)
pamatojumu, kādēļ neviens no šajā direktīvā vai Regulā (ES) Nr. 575/2013 paredzētajiem pasākumiem, izņemot minētās regulas 458. un 459. pantu atsevišķi vai kopumā nebūs pietiekami, lai novērstu konstatēto makroprudenciālo vai sistēmisko risku, ņemot vērā minēto pasākumu relatīvo efektivitāti;
f)
sistēmiskā riska rezervju normu, ko attiecīgā dalībvalsts vēlas pieprasīt.
13. Kompetentā iestāde vai norīkotā iestāde no 2015. gada 1. janvāra var noteikt vai mainīt sistēmiskā riska rezerves normu, ko piemēro riska darījumiem minētajā dalībvalstī, kura nosaka minēto rezervi, un ko var arī piemērot riska darījumiem trešās valstīs, līdz 5 % un ievērojot 11. punktā noteiktās procedūras. Ja sistēmiskā riska rezerves normu nosaka vai maina virs 5 %, ievēro 12. punktā noteiktās procedūras.
14. Ja sistēmiskā riska rezerves norma ir jānosaka no 3 % līdz 5 % saskaņā ar 13. punktu, tās dalībvalsts kompetentā vai norīkotā iestāde, kura nosaka minētās rezerves, par to vienmēr paziņo Komisijai un pirms attiecīgo pasākumu pieņemšanas gaida Komisijas atzinumu.
Ja Komisijas atzinums ir negatīvs, tās dalībvalsts kompetentā vai norīkotā iestāde, kura nosaka minētās rezerves, ievēro minēto atzinumu vai sniedz iemeslus, kādēļ tā to nedarīs.
Ja viena finanšu nozares apakšgrupa ir meitas uzņēmums, kura mātesuzņēmums veic uzņēmējdarbību citā dalībvalstī, kompetentā vai norīkotā iestāde paziņo minētās dalībvalsts iestādēm, Komisijai un ESRK. Komisija un ESRK viena mēneša laikā no paziņojuma izdod ieteikumu par pasākumiem, kas veikti saskaņā ar šo punktu. Ja minētās iestādes nepiekrīt un ja negatīvu ieteikumu sniedz gan Komisija, gan ESRK, norīkotā iestāde var nodot šo jautājumu EBI vai pieprasīt tās atbalstu saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1093/2010 19. pantu. Lēmumu noteikt rezerves minētajiem riska darījumiem atceļ līdz laikam, kamēr EBI ir pieņēmusi lēmumu.
15. ESRK vienā mēnesī no 12. punktā minētā paziņojuma sniegšanas sniedz Komisijai atzinumu par to, vai sistēmiskā riska rezerve ir uzskatāma par piemērotu. Arī EBI var sniegt Komisijai atzinumu par rezervēm saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1093/2010 34. panta 1. punktu.
Divos mēnešos pēc paziņojuma saņemšanas Komisija, attiecīgā gadījumā ņemot vērā ESRK un EBI sniegto novērtējumu, ja pēc tās ieskata sistēmiskā riska rezerve neizraisa nesamērīgu nelabvēlīgu ietekmi uz visu finanšu sistēmu vai tās daļām citās dalībvalstīs vai visā Savienībā, veidojot vai radot šķērsli iekšējā tirgus pienācīgai darbībai, pieņem īstenošanas aktu, ar ko kompetentajai vai norīkotajai iestādei atļauj pieņemt ierosināto pasākumu.
16. Katra kompetentā vai norīkotā iestāde paziņo, ka ir noteikta sistēmiskā riska rezerve, publicējot to atbilstīgā tīmekļa vietnē. Paziņojumā ir ietverta vismaz šāda informācija:
a)
sistēmiskā riska rezervju norma;
b)
iestādes, kurām piemēro sistēmiskā riska rezerves;
c)
sistēmiskā riska rezervju prasības pamatojums;
d)
diena, no kuras iestādēm ir jāpiemēro noteiktās vai mainītās sistēmiskā riska rezerves; un
e)
to valstu nosaukumi, kurās tajās esošie riska darījumi ir atzīti sistēmiskajā rezervē.
Ja b) apakšpunktā minētās informācijas publicēšana varētu apdraudēt finanšu sistēmas stabilitāti, informāciju saskaņā ar c) apakšpunktu paziņojumā neietver.
17. Ja iestāde nenodrošina šā panta 1. punkta prasības pilnīgu izpildi, tai piemēro 141. panta 2. un 3. punktā izklāstītos peļņas sadales ierobežojumus.
Ja minēto sadales ierobežojumu piemērošanas rezultātā iestādes pirmā līmeņa pamata kapitāls netiek uzlabots pietiekami, ņemot vērā attiecīgo sistēmisko risku, kompetentās iestādes var veikt papildu pasākumus saskaņā ar 64. pantu.
18. Pēc tam, kad ir sniegts 11. punktā minētais paziņojums, dalībvalstis var piemērot rezerves visiem riska darījumiem. Ja kompetentā vai norīkotā iestāde nolemj noteikt rezerves līdz 3 %, pamatojoties uz riska darījumiem citās dalībvalstīs, tad rezerves nosaka vienādi visiem riska darījumiem Savienībā.
134. pants
Sistēmiskā riska rezervju normas atzīšana
1. Citas dalībvalstis var atzīt sistēmiskā riska rezerves normu, kas noteikta saskaņā ar 133. pantu, un var piemērot šo rezerves normu iekšzemē atļauju saņēmušām iestādēm attiecībā uz riska darījumiem dalībvalstī, kura nosaka minēto rezerves normu.
2. Ja dalībvalstis atzīst sistēmiskā riska rezerves normu attiecībā uz iekšzemē atļauju saņēmušām iestādēm, tās paziņo Komisijai, ESRK, EBI un dalībvalstij, kas nosaka minēto sistēmiskā riska rezerves normu.
3. Pieņemot lēmumu par to, vai atzīt sistēmiskā riska rezerves normu, dalībvalsts ņem vērā informāciju, ko ir sniegusi dalībvalsts, kas nosaka minētās rezerves normu saskaņā ar 133. panta 11., 12. vai 13. punktu.
4. Dalībvalsts, kura nosaka sistēmiskā riska rezerves normu saskaņā ar 133. pantu, var lūgt ESRK izdot ieteikumu, kā minēts Regulas (ES) Nr. 1092/2010 16. pantā, vienai vai vairākām dalībvalstīm, kuras var atzīt sistēmiskā riska rezerves normu.
II iedaļa
Pretciklisko kapitāla rezervju noteikšana un aprēķināšana
135. pants
ESRK norādes par pretciklisko rezervju normu noteikšanu
1. ESRK var, pieņemot ieteikumus saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1092/2010 16. pantu, sniegt norādes dalībvalstu norīkotajām iestādēm atbilstīgi 136. panta 1. punktam par pretciklisko rezervju normu noteikšanu, tai skaitā:
a)
principus, ko norīkotās iestādes var izmantot, pieņemot lēmumus par atbilstīgu pretciklisko rezervju normu, un kas nodrošina, ka iestādes pieņem attiecīgajiem makroekonomiskajiem cikliem atbilstīgu pieeju, un kas sekmē atbilstīgu un konsekventu lēmumu pieņemšanu visās dalībvalstīs;
b)
vispārīgas norādes par:
i)
kredītu un iekšzemes kopprodukta (IKP) attiecības novirzes no ilgtermiņa tendencēm mērīšanu un aprēķināšanu;
ii)
136. panta 2. punktā pieprasīto rezervju orientieru aprēķināšanu;
c)
norādes par mainīgajiem lielumiem, kas norāda uz sistēmas mēroga risku, kuri saistīti ar pārmērīga kredītu pieauguma laikposmiem, saasināšanos finanšu sistēmā, jo īpaši par attiecīgo kredītapjoma attiecību pret IKP, tās novirzi no ilgtermiņa tendences un par citiem tādiem attiecīgajiem faktoriem, tostarp reaģēšanu uz notikumiem atsevišķās ekonomikas nozarēs, kurus norīkotajām iestādēm būtu jāizmanto lēmumos par piemērotu pretciklisko rezervju normu saskaņā ar 136. pantu;
d)
norādes par mainīgajiem lielumiem, tostarp kvalitatīvajiem kritērijiem, kas norāda, ka rezerves būtu jāsaglabā, jāsamazina vai pilnībā jāatceļ.
2. Ja ESRK izdod ieteikumu saskaņā ar 1. punktu, tā pienācīgi ņem vērā dalībvalstu atšķirības un it īpaši to dalībvalstu iezīmes, kurām ir maza un atvērta ekonomika.
3. Ja ESRK ir izdevusi ieteikumu saskaņā ar 1. punktu, tā to pārskata un pēc vajadzības atjaunina, ņemot vērā pieredzi saistībā ar rezervju noteikšanu saskaņā ar šo direktīvu vai starptautiskās prakses tendences.
136. pants
Pretciklisko rezervju normu noteikšana
1. Katra dalībvalsts ieceļ publiskā sektora iestādi vai struktūru ("norīkotā iestāde"), kas ir atbildīga par pretciklisko rezervju normas noteikšanu šajā dalībvalstī.
2. Katra norīkotā iestāde reizi ceturksnī aprēķina rezervju orientieri, ko izmanto kā atsauci, pieņemot lēmumu par pretciklisko rezervju normas noteikšanu saskaņā ar 3. punktu. Rezervju orientieris saprotami atspoguļo kredītu ciklu un risku, kas saistīts ar pārmērīgu kredītu pieaugumu dalībvalstī, un pienācīgi ņem vērā attiecīgās valsts ekonomikas iezīmes. Tās pamatā ir kredītu un IKP attiecības novirze no ilgtermiņa tendencēm, ņemot vērā inter alia:
a)
kredītlīmeņa pieauguma rādītāju attiecīgajā jurisdikcijā un it sevišķi rādītāju, kas atspoguļo šajā dalībvalstī piešķirto kredītu un IKP attiecības izmaiņas;
b)
jebkādas aktuālas norādes, ko uztur ESRK saskaņā ar 135. panta 1. punkta b) apakšpunktu.
3. Katra norīkotā iestāde reizi ceturksnī novērtē un nosaka atbilstīgu pretciklisko rezervju normu savai dalībvalstij, ņemot vērā:
a)
rezervju orientieri, kas aprēķināts saskaņā ar 2. punktu;
b)
jebkādas aktuālas norādes, ko uztur ESRK saskaņā ar 135. panta 1. punkta a), c) un d) apakšpunktu, un jebkādus ESRK izdotos ieteikumus par rezervju normas noteikšanu;
c)
citus mainīgos lielumus, ko norīkotā iestāde uzskata par būtiskiem, lai pārvarētu ciklisko sistēmisko risku.
4. Pretciklisko rezervju norma, ko izsaka kā procentuālu daļu no iestāžu, kurām attiecīgajā dalībvalstī ir kredītriska darījumi, kopējās riska darījumu vērtības, kas aprēķināta saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 575/2013 92. panta 3. punktu, ir 0 %-2,5 % apmērā, un to kalibrē 0,25 procentpunktu pakāpēs vai pakāpēs, kas dalās bez atlikuma ar 0,25 procentpunktiem. Ja tas ir pamatoti, ņemot vērā 3. punktā norādītos apsvērumus, norīkotā iestāde šīs direktīvas 140. panta 2. punktā noteiktajam mērķim var noteikt pretciklisko rezervju normu, kas pārsniedz 2,5 % no kopējās riska darījumu vērtības, kura aprēķināta saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 575/2013 92. panta 3. punktu.
5. Kad norīkotā iestāde pirmo reizi nosaka pretciklisko rezervju normu, kas ir lielāka par nulli, vai kad norīkotā iestāde pēc tam palielina noteikto pretciklisko rezervju normu, tā pieņem arī lēmumu par dienu, no kuras iestādēm ir jāpiemēro šī palielinātā rezervju norma, aprēķinot iestādes specifiskās pretcikliskās kapitāla rezerves. Šī diena nav vēlāk kā 12 mēnešus pēc dienas, kad palielinātā rezervju norma tiek paziņota saskaņā ar 7. punktu. Ja šis termiņš ir mazāks par 12 mēnešiem pēc palielinātās rezervju normas paziņošanas, šo saīsināto piemērošanas termiņu pamato ar ārkārtas apstākļiem.
6. Ja norīkotā iestāde samazina esošo pretciklisko rezervju normu, neatkarīgi no tā, vai to samazina līdz nullei vai ne, norīkotā iestāde arī lemj par aptuvenu laikposmu, kurā nav gaidāma rezervju palielināšana. Tomēr minētais aptuvenais laikposms nav norīkotajai iestādei saistošs.
7. Katra norīkotā iestāde paziņo par katra ceturkšņa pretciklisko rezervju normas noteikšanu, publicējot attiecīgu paziņojumu savā tīmekļa vietnē. Paziņojums ietver vismaz šādu informāciju:
a)
piemērojamo pretciklisko rezervju normu;
b)
attiecīgo kredītu un IKP attiecību un tās novirzi no ilgtermiņa tendencēm;
c)
rezervju orientieri, kas aprēķināts saskaņā ar 2. punktu;
d)
šīs rezervju normas pamatojumu;
e)
ja rezervju normu palielina, dienu, no kuras iestādēm ir jāpiemēro šī palielinātā rezervju norma, lai aprēķinātu savas iestādes specifiskās pretcikliskās kapitāla rezerves;
f)
ja e) apakšpunktā minētā diena ir mazāk nekā 12 mēnešus pēc paziņošanas dienas saskaņā ar šo punktu, atsauci uz ārkārtas apstākļiem, kas pamato saīsinātu piemērošanas termiņu;
g)
ja rezervju normu samazina, aptuveno laikposmu, kurā nav gaidāma rezervju normas palielināšana, kā arī šā laikposma pamatojumu;
Norīkotās iestādes veic visus saprātīgos pasākumus, lai koordinētu minētā paziņojuma laiku.
Norīkotās iestādes paziņo ESRK katru ceturkšņa noteikto pretciklisko rezervju normu un a) līdz g) apakšpunktā noteikto informāciju. ESRK savā tīmekļa vietnē publicē visas paziņotās rezervju normas un saistīto informāciju.
137. pants
Tādu pretciklisko rezervju normu atzīšana, kas pārsniedz 2,5 %
1. Ja norīkotā iestāde saskaņā ar 136. panta 4. punktu vai attiecīgā trešās valsts iestāde ir noteikusi pretciklisko rezervju normu, kas pārsniedz 2,5 % no kopējās riska darījumu vērtības, kas aprēķināta saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 575/2013 92. panta 3. punktu, citas norīkotās iestādes var atzīt šo rezervju normu, lai iekšzemē atļauju saņēmušās iestādes to piemērotu, aprēķinot iestādes specifiskās pretcikliskās kapitāla rezerves.
2. Ja norīkotā iestāde saskaņā ar šā panta 1. punktu atzīst rezervju normu, kas pārsniedz 2,5 % no kopējās riska darījumu vērtības, kas aprēķināta saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 575/2013 92. panta 3. punktu, tā paziņo par šo faktu, publicējot to savā tīmekļa vietnē. Paziņojums ietver vismaz šādu informāciju:
a)
piemērojamo pretciklisko rezervju normu;
b)
dalībvalsti vai trešās valstis, kurās šo normu piemēro;
c)
ja rezervju normu palielina, dienu, no kuras norīkotās iestādes dalībvalstī atļauju saņēmušajām iestādēm ir jāpiemēro šī palielinātā rezervju norma, lai aprēķinātu savas iestādes specifiskās pretcikliskās kapitāla rezerves;
d)
ja c) apakšpunktā minētā diena ir mazāk nekā 12 mēnešus pēc paziņošanas dienas saskaņā ar šo punktu, atsauci uz ārkārtas apstākļiem, kas pamato saīsinātu piemērošanas termiņu.
138. pants
ESRK ieteikums par trešo valstu pretciklisko rezervju normām
ESRK var saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1092/2010 16. pantu izdot ieteikumu norīkotajām iestādēm par atbilstīgu pretciklisko rezervju normu attiecībā uz riska darījumiem ar šo trešo valsti, ja:
a)
attiecīgā trešās valsts iestāde trešā valstī ("attiecīgā trešās valsts iestāde"), kurā viena vai vairākas Savienības iestādes veic kredītriska darījumus, nav noteikusi un publicējusi pretciklisko rezervju normu;
b)
ESRK uzskata, ka attiecīgās trešās valsts iestāde trešā valstī noteiktā un publicētā pretciklisko rezervju norma ir nepietiekama, lai pienācīgi aizsargātu Savienības iestādes no pārmērīga kredītu pieauguma riskiem minētajā valstī, vai ja norīkotā iestāde paziņo ESRK, ka tā uzskata, ka šī rezervju norma ir nepietiekama minētajam nolūkam.
139. pants
Norīkoto iestāžu lēmums par trešo valstu pretciklisko rezervju normām
1. Šo pantu piemēro neatkarīgi no tā, vai ESRK ir izdevusi ieteikumu norīkotajām iestādēm, kā minēts 138. pantā.
2. Šīs direktīvas 138. panta a) apakšpunktā minēto apstākļu gadījumā norīkotās iestādes var noteikt pretciklisko rezervju normu, kas iekšzemē atļauju saņēmušām iestādēm ir jāpiemēro, lai aprēķinātu savas iestādes specifiskās pretcikliskās kapitāla rezerves.
3. Ja attiecīgā trešās valsts iestāde trešā valstī ir noteikusi un publicējusi pretciklisko rezervju normu, norīkotā iestāde var noteikt atšķirīgu rezervju normu šai trešai valstij, lai iekšzemē atļauju saņēmušās iestādes to piemērotu, aprēķinot savas iestādes specifiskās pretcikliskās kapitāla rezerves, ar nosacījumu, ka norīkotās iestādes pamatoti uzskata, ka attiecīgās trešās valsts iestādes noteiktā rezervju norma nav pietiekama, lai pienācīgi aizsargātu šīs iestādes no pārmērīga kredītu pieauguma riskiem minētajā valstī.
Īstenojot pilnvaras saskaņā ar pirmo daļu, norīkotā iestāde nenosaka pretciklisko rezervju normu, kas ir mazāka par attiecīgās trešās valsts iestādes noteikto normu, ja vien šī rezervju norma nepārsniedz 2,5 %, ko izsaka kā procentuālu daļu no kopējās riska darījumu vērtības, kas aprēķināta saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 575/2013 92. panta 3. punktu, iestādēm, kurām ir kredītriska darījumi minētajā trešā valstī.
Lai attiecībā uz trešām valstīm panāktu rezervju normu saskaņotību, ESRK var dot ieteikumus, kā noteikt šādas normas.
4. Ja norīkotā iestāde trešai valstij nosaka pretciklisko rezervju normu saskaņā ar 2. vai 3. punktu, palielinot esošo piemērojamo pretciklisko rezervju normu, norīkotā iestāde lemj par dienu, no kuras iekšzemē atļauju saņēmušām iestādēm ir jāpiemēro šī rezervju norma, aprēķinot savas iestādes specifiskās pretcikliskās kapitāla rezerves. Šī diena nav vēlāk kā 12 mēnešus pēc dienas, kad rezervju norma tiek paziņota saskaņā ar 5. punktu. Ja šis termiņš ir mazāks par 12 mēnešiem pēc rezervju normas paziņošanas, šo saīsināto piemērošanas termiņu pamato ar ārkārtas apstākļiem.
5. Norīkotās iestādes savā tīmekļa vietnē publicē jebkuru pretciklisko rezervju normu, kas noteikta attiecībā uz trešo valsti saskaņā ar 2. vai 3. punktu, un norāda šādu informāciju:
a)
pretciklisko rezervju normu un trešo valsti, uz ko tā attiecas;
b)
šīs rezervju normas pamatojumu;
c)
ja rezervju normu pirmo reizi nosaka augstāku par nulli vai ja to palielina, dienu, no kuras iestādēm ir jāpiemēro šī palielinātā rezervju norma, aprēķinot savas iestādes specifiskās pretcikliskās kapitāla rezerves;
d)
ja c) apakšpunktā minētā diena ir mazāk nekā 12 mēnešus pēc paziņojuma par noteikšanu publicēšanas dienas saskaņā ar šo punktu, atsauci uz ārkārtas apstākļiem, kas pamato saīsinātu piemērošanas termiņu.
140. pants
Iestāžu specifisko pretciklisko kapitāla rezervju normu aprēķināšana
1. Iestāžu specifisko pretciklisko kapitāla rezervju normu veido to pretciklisko rezervju normu svērtais vidējais rādītājs, kas piemērojamas jurisdikcijās, kurās iestāde veic attiecīgos kredītriska darījumus, vai ko piemēro šā panta vajadzībām, pamatojoties uz 139. panta 2. vai 3. punktu.
Lai aprēķinātu pirmajā daļā minēto svērto vidējo rādītāju, dalībvalstis iestādēm pieprasa katrai piemērojamai pretciklisko rezervju normai piemērot tās kopējās pašu kapitāla prasības attiecībā uz kredītrisku, ko nosaka saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 575/2013 Trešās daļas II un IV sadaļu, kuras saistītas ar attiecīgajiem kredītriska darījumiem attiecīgajā teritorijā, dalot tās ar kopējā pašu kapitāla prasībām attiecībā uz kredītrisku, kas saistīts ar visiem iestādes attiecīgajiem kredītriska darījumiem.
2. Ja norīkotā iestāde saskaņā ar 136. panta 4. punktu nosaka pretciklisko rezervju normu, kura pārsniedz 2,5 % no kopējās riska darījumu vērtības, kas aprēķināta saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 575/2013 92. panta 3. punktu, dalībvalstis nodrošina, ka šīs norīkotās iestādes dalībvalstī ("A dalībvalsts") attiecīgajiem kredītriska darījumiem piemēro turpmāk norādītās rezervju normas, lai veiktu 1. punktā paredzētos aprēķinus, tai skaitā lai atbilstīgā gadījumā aprēķinātu konsolidētā kapitāla elementu, kurš saistīts ar attiecīgo iestādi:
a)
iekšzemē atļauju saņēmušās iestādes piemēro šo rezervju normu, pārsniedzot 2,5 % no kopējās riska darījumu vērtības;
b)
citā dalībvalstī atļauju saņēmušās iestādes piemēro pretciklisko rezervju normu 2,5 % apmērā no kopējās riska darījumu vērtības, ja norīkotā iestāde dalībvalstī, kurā šīs iestādes ir saņēmušas atļauju, nav atzinusi rezervju normu, kas pārsniedz 2,5 %, saskaņā ar 137. panta 1. punktu;
c)
citā dalībvalstī atļauju saņēmušās iestādes piemēro pretciklisko rezervju normu, ko ir noteikusi A dalībvalsts norīkotā iestāde, ja norīkotā iestāde dalībvalstī, kurā šīs iestādes ir saņēmušas atļauju, ir atzinusi rezervju normu saskaņā ar 137. pantu.
3. Ja attiecīgās trešās valsts iestādes trešā valstī noteiktā pretciklisko rezervju norma pārsniedz 2,5 % no kopējās riska darījumu vērtības, kas aprēķināta saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 575/2013 92. panta 3. punktu, dalībvalstis nodrošina, ka attiecīgajiem kredītriska darījumiem šajā trešā valstī piemēro turpmāk norādītās rezervju normas, lai veiktu 1. punktā paredzētos aprēķinus, tai skaitā lai atbilstīgā gadījumā aprēķinātu konsolidētā kapitāla elementu, kurš saistīts ar attiecīgo iestādi:
a)
iestādes piemēro pretciklisko rezervju normu 2,5 % apmērā no kopējās riska darījumu vērtības, ja norīkotā iestāde dalībvalstī, kurā šīs iestādes ir saņēmušas atļauju, nav atzinusi rezervju normu, kas pārsniedz 2,5 %, saskaņā ar 137. panta 1. punktu;
b)
iestādes piemēro attiecīgās trešās valsts iestādes noteikto pretciklisko rezervju normu, ja tās dalībvalsts norīkotā iestāde, kurā šīs iestādes ir saņēmušas atļauju, ir atzinusi šo rezervju normu saskaņā ar 137. pantu.
4. Attiecīgie kredītriska darījumi ietver visas tās riska darījumu klases, kuras nav Regulas (ES) Nr. 575/2013 112. panta a) līdz f) apakšpunktā minētie riska darījumi, un kam piemēro:
a)
pašu kapitāla prasības attiecībā uz kredītrisku saskaņā ar minētās regulas Trešās daļas II sadaļu;
b)
ja riska darījums ir ietverts tirdzniecības portfelī - pašu kapitāla prasības attiecībā uz specifisko risku saskaņā ar minētās regulas Trešās daļas IV sadaļas 2. nodaļu vai uz papildu saistību nepildīšanas un migrācijas riskiem saskaņā ar minētās regulas Trešās daļas IV sadaļas 5. nodaļu;
c)
ja riska darījums ir vērtspapīrošana - pašu kapitāla prasības saskaņā ar minētās regulas Trešās daļas II sadaļas 5. nodaļu.
5. Iestādes nosaka attiecīgā kredītriska darījuma ģeogrāfisko atrašanās vietu saskaņā ar regulatīviem tehniskajiem standartiem, kas pieņemti atbilstīgi 7. punktam.
6. Lai veiktu 1. punktā paredzētos aprēķinus:
a)
dalībvalsts piemēro pretciklisko rezervju normu, sākot no dienas, kas noteikta informācijas publikācijā saskaņā ar 136. panta 7. punkta e) apakšpunktu vai 137. panta 2. punkta c) apakšpunktu, ja šis lēmums palielina rezervju normu;
b)
ievērojot c) apakšpunktu pretciklisko rezervju normu attiecībā uz trešo valsti sāk piemērot 12 mēnešus pēc tam, kad attiecīgā trešās valsts iestāde paziņo rezervju normas izmaiņas, neatkarīgi no tā, vai minētās trešās valsts iestāde prasa šajā trešā valstī reģistrētajām iestādēm šīs izmaiņas piemērot ātrākā termiņā, ja ar minēto lēmumu rezervju norma tiek palielināta;
c)
ja iestādes piederības dalībvalsts norīkotā iestāde nosaka pretciklisko rezervju normu attiecībā uz trešo valsti saskaņā ar 139. panta 2. vai 3. punktu vai atzīst trešās valsts pretciklisko rezervju normu saskaņā ar 137. pantu, šo rezervju normu piemēro, sākot no dienas, kas noteikta informācijas publikācijā saskaņā ar 139. panta 5. punkta c) apakšpunktu vai 137. panta 2. punkta c) apakšpunktu, ja ar minēto lēmumu rezervju norma tiek palielināta;
d)
pretciklisko rezervju normu piemēro nekavējoties, ja ar minēto lēmumu rezervju norma tiek samazināta.
Šā punkta b) apakšpunkta vajadzībām trešās valsts pretciklisko rezervju normas izmaiņas uzskata par paziņotām dienā, kad attiecīgā trešās valsts iestāde tās publicē saskaņā ar piemērojamiem valsts noteikumiem.
7. EBI izstrādā regulatīvo tehnisko standartu projektus, lai precizētu 5. punktā minēto attiecīgo kredītriska darījumu ģeogrāfiskās atrašanās vietas noteikšanas metodi.
EBI iesniedz regulatīvo tehnisko standartu projektus Komisijai līdz 2014. gada 1. janvārim.
Komisija ir pilnvarota pieņemt pirmajā daļā minētos regulatīvos tehniskos standartus saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1093/2010 10. līdz 14. pantu.
III iedaļa
Kapitāla saglabāšanas pasākumi
141. pants
Peļņas sadales ierobežojumi
1. Dalībvalstis aizliedz jebkurai iestādei, kas atbilst apvienoto rezervju prasībai, īstenot peļņas sadali saistībā ar pirmā līmeņa pamata kapitālu, ciktāl tas samazinātu tās pirmā līmeņa pamata kapitālu tā, ka vairs nebūtu nodrošināta atbilstība apvienoto rezervju prasībai.
2. Dalībvalstis prasa iestādēm, kas neatbilst apvienoto rezervju prasībai, aprēķināt maksimālo sadalāmo summu (MSS) saskaņā ar 4. punktu un par minētoMSS paziņot kompetentajai iestādei.
Ja ir piemērojama pirmā daļa, dalībvalsts jebkurai šādai iestādei aizliedz uzņemties turpmāk uzskaitītās darbības, pirms tā ir aprēķinājusi MSS:
a)
veikt peļņas sadali saistībā ar pirmā līmeņa pamata kapitālu;
b)
radīt saistības, kas paredz maksāt mainīgu atalgojumu vai diskrecionārus pensijas pabalstus vai maksāt mainīgu atalgojumu, ja maksāšanas saistības tika radītas laikā, kad iestāde neatbilda apvienoto rezervju prasībai;
c)
izmaksāt pirmā līmeņa papildu kapitāla instrumentus.
3. Kamēr iestāde neatbilst apvienoto rezervju prasībai vai nepārsniedz to, dalībvalstis tai aizliedz veikt peļņas sadali attiecībā uz summu, kas pārsniedz MSS, kuru aprēķina saskaņā ar 4. punktu, veicot jebkuru 2. punkta a), b) un c) apakšpunktā minēto darbību.
4. Dalībvalstis prasa iestādēm aprēķināt MSS, reizinot summu, kas aprēķināta saskaņā ar 5. punktu, ar koeficientu, kurš noteikts atbilstīgi 6. punktam. Jebkura no 2. punkta otrās daļas a), b) vai c) apakšpunktā minētajām darbībām samazina MSS.
5. Summu, ko reizina saskaņā ar 4. punktu, veido:
a)
pirmā līmeņa pamata kapitālā neietvertā starpposma peļņa saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 575/2013 26. panta 2. punktu, kura ir gūta kopš pēdējā lēmuma pieņemšanas par peļņas sadali vai par jebkuru no šā panta 2. punkta otrās daļas a), b) vai c) apakšpunktā minētajām darbībām,
kam pieskaita
b)
pirmā līmeņa pamata kapitālā neietverto gada beigu peļņu saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 575/2013 26. panta 2. punktu, kura ir gūta kopš pēdējā lēmuma pieņemšanas par peļņas sadali vai par jebkuru no šā panta 2. punkta otrās daļas a), b) vai c) apakšpunktā minētajām darbībām,
no kā atskaita
c)
summas, kas būtu maksājamas kā nodokļi, ja tiktu paturēti šā punkta a) un b) apakšpunktā norādītie posteņi.
6. Koeficientu nosaka šādi:
a)
koeficients ir 0, ja iestādes uzturētais pirmā līmeņa pamata kapitāls, ko neizmanto, lai izpildītu pašu kapitāla prasību saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 575/2013 92. panta 1. punkta c) apakšpunktu, un kas izteikts kā procentuālā daļa no kopējās riska darījumu vērtības, kuru aprēķina saskaņā ar minētās regulas 92. panta 3. punktu, ir apvienoto rezervju prasības pirmās (t. i., zemākās) kvartiles robežās;
b)
koeficients ir 0,2, ja iestādes uzturētais pirmā līmeņa pamata kapitāls, ko neizmanto, lai izpildītu pašu kapitāla prasību saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 575/2013 92. panta 1. punkta c) apakšpunktu, un kas izteikts kā procentuālā daļa no kopējās riska darījumu vērtības, kuru aprēķina saskaņā ar minētās regulas 92. panta 3. punktu, ir apvienoto rezervju prasības otrās kvartiles robežās;
c)
koeficients ir 0,4, ja iestādes uzturētais pirmā līmeņa pamata kapitāls, ko neizmanto, lai izpildītu pašu kapitāla prasību saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 575/2013 927. panta 1. punkta c) apakšpunktu, un kas izteikts kā procentuālā daļa no kopējās riska darījumu vērtības, kuru aprēķina saskaņā ar minētās regulas 92. panta 3. punktu, ir apvienoto rezervju prasības trešās kvartiles robežās;
d)
koeficients ir 0,6, ja iestādes uzturētais pirmā līmeņa pamata kapitāls, ko neizmanto, lai izpildītu pašu kapitāla prasību saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 575/2013 92. panta 1. punkta c) apakšpunktu, un kas izteikts kā procentuālā daļa no kopējās riska darījumu vērtības, kuru aprēķina saskaņā ar minētās regulas 92. panta 3. punktu, ir apvienoto rezervju prasības ceturtās (t.i., augstākās) kvartiles robežās.
Apvienoto rezervju prasības katras kvartiles zemāko un augstāko robežu aprēķina šādi:
"Qn"
ir attiecīgās kvartiles kārtas numurs.
7. Šajā pantā paredzētos ierobežojumus piemēro tikai maksājumiem, kuru rezultātā samazinās pirmā līmeņa pamata kapitāls vai peļņa, un ja maksājuma atlikšana vai neveikšana nav saistību neizpilde vai nosacījums, lai sāktu procedūras saskaņā ar iestādei piemērojamo maksātnespējas režīmu.
8. Ja iestāde neatbilst apvienoto rezervju prasībai un vēlas īstenot savas sadalāmās peļņas sadali vai uzņemties kādu no 2. punkta otrās daļas a), b) un c) apakšpunktā minētajām darbībām, tā informē kompetento iestādi un sniedz tai šādu informāciju:
a)
iestādes uzturētā kapitāla summa, kas sadalīta šādi:
i)
pirmā līmeņa pamata kapitāls;
ii)
pirmā līmeņa papildu kapitāls;
iii)
otrā līmeņa kapitāls;
b)
iestādes starpposma un gada beigu peļņa;
c)
MSS, kas aprēķināta saskaņā ar 4. punktu;
d)
sadalāmās peļņas summa, ko iestāde vēlas izmantot:
i)
dividenžu maksājumiem;
ii)
akciju atpirkšanai;
iii)
maksājumiem par pirmā līmeņa papildu kapitāla instrumentiem;
iv)
mainīgā atalgojuma vai diskrecionāro pensijas pabalstu maksājumiem, vai nu radot jaunas maksāšanas saistības, vai veicot maksājumu saskaņā ar maksāšanas saistībām, kas radītas laikā, kad iestāde neatbilda apvienoto rezervju prasībai.
9. Iestādes uztur kārtību, kas nodrošinātu, ka sadalāmās peļņas summa un MSS tiktu pareizi aprēķinātas, un var apliecināt to precizitāti kompetentajām iestādēm pēc pieprasījuma.
10. Šā panta 1. un 2. punkta vajadzībām peļņas sadale saistībā ar pirmā līmeņa pamata kapitālu ietver:
a)
dividenžu maksājumus skaidrā naudā;
b)
daļēji vai pilnībā apmaksātu prēmijakciju vai citu kapitāla instrumentu, kas norādīti Regulas (ES) Nr. 575/2013 26. panta 1. punkta a) apakšpunktā, peļņas sadali;
c)
iestādes veiktu pašas akciju vai citu kapitāla instrumentu, kas norādīti minētās regulas 26. panta 1. punkta a) apakšpunktā, dzēšanu vai pirkšanu;
d)
summu, kuras samaksātas saistībā ar kapitāla instrumentiem, kas norādīti minētās regulas 26. panta 1. punkta a) apakšpunktā, atmaksāšanu;
e)
minētās regulas 26. panta 1. punkta b) līdz e) apakšpunktā norādīto posteņu peļņas sadali.
142. pants
Kapitāla saglabāšanas plāns
1. Ja iestāde neatbilst tās apvienoto rezervju prasībai, tā izstrādā kapitāla saglabāšanas plānu un iesniedz to kompetentajai iestādei ne vēlāk kā piecu darbdienu laikā pēc tam, kad ir secināts, ka tā neatbilst minētajai prasībai, ja vien kompetentā iestāde neļauj piemērot ilgāku termiņu - līdz 10 dienām.
Šādu atļauju kompetentās iestādes piešķir vienīgi, pamatojoties uz konkrētās kredītiestādes stāvokli un ņemot vērā tās darbības mērogu un sarežģītību.
2. Kapitāla saglabāšanas plānā ietver:
a)
ienākumu un izdevumu aplēses, kā arī prognozēto bilanci;
b)
pasākumus, lai palielinātu iestādes kapitāla rādītājus;
c)
plānu un grafiku pašu kapitāla palielināšanai, lai nodrošinātu pilnīgu atbilstību apvienoto rezervju prasībai;
d)
jebkādu citu informāciju, ko kompetentā iestāde uzskata par vajadzīgu, lai veiktu 3. punktā paredzēto novērtējumu.
3. Kompetentā iestāde novērtē kapitāla saglabāšanas plānu un to apstiprina tikai tad, ja tā uzskata, ka šā plāna īstenošana, visticamāk, saglabās vai nodrošinās pietiekamu kapitālu, lai ļautu iestādei nodrošināt atbilstību apvienoto rezervju prasībai tādā laikposmā, ko kompetentā iestāde uzskata par piemērotu.
4. Ja kompetentā iestāde neapstiprina kapitāla saglabāšanas plānu saskaņā ar 3. punktu, tā piemēro vienu vai abus no sekojošā:
a)
pieprasa iestādei palielināt pašu kapitālu līdz noteiktam līmenim noteiktos laikposmos;
b)
īsteno savas pilnvaras saskaņā ar 102. pantu, piemērojot stingrākus peļņas sadales ierobežojumus, nekā paredzēts 141. pantā.
VIII SADAĻA
INFORMĀCIJAS IZPAUŠANA, KO VEIC KOMPETENTĀS IESTĀDES
143. pants
Vispārīgas prasības
1. Kompetentās iestādes publicē šādu informāciju:
a)
normatīvo un administratīvo aktu un vispārējo norāžu teksti, kas dalībvalstī ir pieņemti prudenciālā regulējuma jomā;
b)
Savienības tiesību aktos paredzēto iespēju un rīcības brīvības īstenošanas veids;
c)
vispārējie kritēriji un metodes, ko tās izmanto 97. pantā minētajai pārbaudei un novērtēšanai;
d)
neskarot šīs direktīvas VII sadaļas 1. nodaļas II iedaļā un Direktīvas 2004/39/EK 54. un 58. pantā izklāstītos noteikumus, apkopotos statistikas datus par prudenciālā regulējuma īstenošanas galvenajiem aspektiem katrā dalībvalstī, tostarp to uzraudzības pasākumu skaitu un būtību, kuri veikti saskaņā ar 102. panta 1. punkta a) apakšpunktu, un par administratīviem sodiem, ko nosaka saskaņā ar 65. pantu.
2. Informācija, ko publicē saskaņā ar 1. punktu, ir pietiekama, lai būtu iespējams pamatoti salīdzināt kompetento iestāžu noteiktās pieejas dažādās dalībvalstīs. Informāciju publisko vienotā formātā un regulāri atjaunina. Publiskotā informācija ir pieejama elektroniskā formātā vienā piekļuves adresē.
3. EBI izstrādā īstenošanas tehnisko standartu projektus, kuros noteikti 1. punktā uzskaitītās informācijas formāts, struktūra, satura uzskaitījums un ikgadējās publicēšanas datums.
EBI līdz 2014. gada 1. janvārim iesniedz šos īstenošanas tehnisko standartu projektus Komisijai.
Komisijai tiek piešķirtas pilnvaras pieņemt šā punkta pirmajā daļā minētos īstenošanas tehniskos standartus saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1093/2010 15. pantu.
144. pants
Īpašas prasības par informācijas izpaušanu
1. Regulas (ES) Nr. 575/2013 piektās daļas nolūkiem kompetentās iestādes publicē šādu informāciju:
a)
vispārējos kritērijus un metodes, kas pieņemti, lai pārbaudītu atbilstību Regulas (ES) Nr. 575/2013 405. līdz 409. pantam;
b)
neskarot VII sadaļas 1. nodaļas II iedaļā izklāstītos noteikumus, kopsavilkuma aprakstu par uzraudzības pārbaudes rezultātiem un aprakstu par pasākumiem, kuri veikti gadījumos, kad nav nodrošināta atbilstība Regulas (ES) Nr. 575/2013 405. līdz 409. pantam, par katru gadu.
2. Dalībvalsts kompetentā iestāde, kas īsteno Regulas (ES) Nr. 575/2013 7. panta 3. punktā paredzēto rīcības brīvību, publicē šādu informāciju:
a)
kritērijus, pēc kuriem tā nosaka, ka nepastāv vai nav paredzami nekādi būtiski praktiski vai juridiski šķēršļi tūlītējai pašu kapitāla pārskaitīšanai vai saistību nokārtošanai;
b)
cik mātes iestādēm ir tiesības uz Regulas (ES) Nr. 575/2013 7. panta 3. punktā paredzētās rīcības brīvības īstenošanu un cik daudzām no tām ir meitasuzņēmumi kādā trešā valstī;
c)
par dalībvalsti kopumā:
i)
dalībvalsts mātes iestādes, kam ir tiesības uz Regulas (ES) Nr. 575/2013 7. panta 3. punktā paredzētās rīcības brīvības īstenošanu, konsolidētā pašu kapitāla kopsummu meitasuzņēmumos kādā trešā valstī;
ii)
dalībvalstu mātes iestāžu, kam ir tiesības uz minētās regulas 7. panta 3. punktā paredzētās rīcības brīvības īstenošanu, konsolidētā pašu kapitāla kopsummas procentuālo daļu, kas ir pašu kapitāls meitasuzņēmumos kādā trešā valstī;
iii)
dalībvalstu mātes iestāžu, kam ir tiesības uz minētās regulas 7. panta 3. punktā paredzētās rīcības brīvības īstenošanu, saskaņā ar minētās regulas 92. pantā noteiktā konsolidētā pašu kapitāla kopsummas procentuālo daļu, kas ir pašu kapitāls meitasuzņēmumos kādā trešā valstī.
3. Kompetentā iestāde, kas īsteno Regulas (ES) Nr. 575/2013 9. panta 1. punktā paredzēto rīcības brīvību, publicē šādu informāciju:
a)
kritērijus, pēc kuriem tā nosaka, ka nepastāv vai nav paredzami nekādi būtiski praktiski vai juridiski šķēršļi tūlītējai pašu kapitāla pārskaitīšanai vai saistību nokārtošanai;
b)
cik mātes iestādēm ir tiesības uz Regulas (ES) Nr. 575/2013 9. panta 1. punktā paredzētās rīcības brīvības īstenošanu un cik daudzām no šādām mātes iestādēm ir meitasuzņēmumi kādā trešā valstī;
c)
par dalībvalsti kopumā:
i)
mātes iestāžu, kurām ir tiesības uz Regulas (ES) Nr. 575/2013 9. panta 1. punktā minētās rīcības brīvības īstenošanu, pašu kapitāla kopsummu meitasuzņēmumos kādā trešā valstī;
ii)
dalībvalstu mātes iestāžu, kam ir tiesības uz Regulas (ES) Nr. 575/2013 9. panta 1. punktā paredzētās rīcības brīvības īstenošanu, konsolidētā pašu kapitāla kopsummas procentuālo daļu, kas ir pašu kapitāls meitasuzņēmumos kādā trešā valstī;
iii)
dalībvalstu mātes iestāžu, kam ir tiesības uz Regulas (ES) Nr. 575/2013 9. panta 1. punktā paredzētās rīcības brīvības īstenošanu, saskaņā ar minētās regulas 92. pantā noteiktā konsolidētā pašu kapitāla kopsummas procentuālo daļu, kas ir pašu kapitāls meitasuzņēmumos kādā trešā valstī.
IX SADAĻA
DELEĢĒTIE UN ĪSTENOŠANAS AKTI
145. pants
Deleģētie akti
Komisija tiek pilnvarota pieņemt deleģētus aktus saskaņā ar 148. pantu attiecībā uz:
a)
šīs direktīvas 3. un 128. pantā noteikto definīciju skaidrojumi, lai nodrošinātu šīs direktīvas vienādu piemērošanu;
b)
šīs direktīvas 3. un 128. pantā noteikto definīciju skaidrojumi, lai, piemērojot šo direktīvu, ņemtu vērā izmaiņas finanšu tirgos;
c)
terminoloģijas saskaņošana un direktīvas 4. pantā noteikto definīciju strukturēšana saskaņā ar turpmākiem tiesību aktiem par iestādēm un jautājumiem, kas ar to saistīti;
d)
šīs direktīvas 31. panta 1. punktā minēto summu korekcijas, lai ņemtu vērā izmaiņas Eiropas patēriņa cenu indeksā, ko publicē Eurostat, atbilstoši korekcijām, kuras izdarītas saskaņā ar Direktīvas 2002/92/EK 4. panta 7. punktu, brīdī, kad šīs korekcijas izdarītas.
e)
saraksta, kas minēts 33. un 34. pantā un izklāstīts I pielikumā, satura paplašināšana vai šajā sarakstā lietotās terminoloģijas pielāgošana, lai ņemtu vērā izmaiņas finanšu tirgos;
f)
jomu noteikšana, kurās kompetentās iestādēm ir jāveic 50. pantā noteiktās informācijas apmaiņu;
g)
noteikumu pielāgošana attiecībā uz šīs direktīvas 76. līdz 88. pantā un 98. pantā izklāstītajiem noteikumiem, lai ņemtu vērā izmaiņas finanšu tirgos (jo īpaši jaunus finanšu produktus), vai uz grāmatvedības standartiem vai prasībām, kurās ņemti vērā Savienības tiesību akti, vai attiecībā uz uzraudzības prakses konverģenci;
h)
publiskošanas pienākuma atlikšana saskaņā ar šīs direktīvas 89. panta 1. punkta otro daļu, ja Komisijas ziņojumā, kas iesniegts, ievērojotminētā punkta pirmo daļu, konstatē būtiskas negatīvas sekas;
i)
šīs direktīvas 23. panta 1. punktā noteikto kritēriju pielāgošana, lai ņemtu vērā turpmāko attīstību un nodrošinātu šīs direktīvas vienveidīgu piemērošanu.
146. pants
Īstenošanas akti
Saskaņā ar 147. panta 2. punktā minēto pārbaudes procedūru kā īstenošanas aktus pieņem šādus pasākumus:
a)
šīs direktīvas 2. panta saraksta tehniskos pielāgojumus;
b)
šīs direktīvas 12. pantā un IV sadaļā noteiktā sākotnējā kapitāla apmēra grozījumus, ņemot vērā pārmaiņas ekonomikas un monetārajā jomā.
147. pants
Eiropas Banku komiteja
1. Īstenošanas aktu pieņemšanā Komisijai palīdz Eiropas Banku komiteja. Minētā komiteja ir komiteja Regulas (ES) Nr. 182/2011 3. panta 2. punkta nozīmē.
2. Ja ir atsauce uz šo punktu, piemēro Regulas (ES) Nr. 182/2011 5. pantu.
148. pants
Deleģēšanas īstenošana
1. Pilnvaras pieņemt deleģētos aktus Komisijai piešķir, ievērojot šajā pantā paredzētos nosacījumus.
2. Šīs direktīvas 145. pantā minēto pilnvaru deleģēšanu piešķir uz nenoteiktu laiku, no 2013. gada 17. jūlijs.
3. Eiropas Parlaments vai Padome jebkurā laikā var atsaukt 145. pantā minēto pilnvaru deleģēšanu. Ar lēmumu par atsaukšanu izbeidz minētajā lēmumā norādīto pilnvaru deleģēšanu. Lēmums stājas spēkā nākamajā dienā pēc tā publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī vai vēlākā dienā, kas tajā norādīta. Tas neskar jau spēkā esošos deleģētos aktus.
4. Tiklīdz tā pieņem deleģētu aktu, Komisija par to paziņo vienlaikus Eiropas Parlamentam un Padomei.
5. Saskaņā ar 145. pantu pieņemts deleģēts akts stājas spēkā tikai tad, ja trijos mēnešos no dienas, kad minētais akts paziņots Eiropas Parlamentam un Padomei, ne Eiropas Parlaments, ne Padome nav izteikuši iebildumus, vai ja pirms minētā laikposma beigām gan Eiropas Parlaments, gan Padome ir informējuši Komisiju par savu nodomu neizteikt iebildumus. Pēc Eiropas Parlamenta vai Padomes iniciatīvas šo laikposmu pagarina par trim mēnešiem.
149. pants
Iebildumi pret regulatīvajiem tehniskajiem standartiem
Ja Komisija saskaņā ar šo direktīvu pieņem regulatīvu tehnisko standartu, kas ir tāds pats, kā EBI iesniegtais regulatīva tehniskā standarta projekts, tad laikposms, kurā Eiropas Parlaments un Padome par šo regulatīvo tehnisko standartu var izteikt iebildumus, ir viens mēnesis kopš paziņošanas dienas. Pēc Eiropas Parlamenta vai Padomes ierosmes minēto laikposmu pagarina par vienu mēnesi. Atkāpjoties no Regulas (ES) Nr. 1093/2010. 13. panta 1. punkta, laikposmu, kura laikā Eiropas Parlaments vai Padome var iebilst pret minēto regulatīvo tehnisko standartu, vajadzības gadījumā var pagarināt par vienu mēnesi.
X SADAĻA
DIREKTĪVAS 2002/87/EK GROZĪJUMI
150. pants
Direktīvas 2002/87/EK grozījumi
Direktīvas 2002/87/EK 21.a pantu groza šādi:
a)
panta 2. punkta a) apakšpunktu svītro;
b)
panta 3. punktu aizvieto ar šādu:
"3. Lai nodrošinātu šīs direktīvas I pielikuma II daļā uzskaitīto aprēķināšanas metožu konsekventu piemērošanu saistībā ar Regulas (ES) Nr. 575/2013 49. panta 1. punktu un Direktīvas 2009/138/EK 228. panta 1. punktu, taču neskarot šīs direktīvas 6. panta 4. punktu, EUI, izmantojot apvienoto komiteju, izstrādā regulatīvu tehnisko standartu projektus attiecībā uz šīs direktīvas 6. panta 2. punktu.
EUI minētos regulatīvo tehnisko standartu projektus Komisijai iesniedz piecus mēnešus pirms Direktīvas 209/138EK 309. panta 1. punktā minētā piemērošanas datuma.
Komisijai tiek deleģētas pilnvaras pieņemt pirmajā apakšpunktā minētos regulatīvos tehniskos standartus saskaņā attiecīgi ar Regulas (ES) Nr. 1093/2010, Regulas (ES) Nr. 1094/2010 un Regulas (ES) Nr. 1095/2010 10. līdz 14. pantu."
XI SADAĻA
PĀREJAS UN NOBEIGUMA NOTEIKUMI
1. NODAĻA
Pārejas noteikumi par tādu iestāžu uzraudzību, kas izmanto uzņēmējdarbības veikšanas brīvību un pakalpojumu sniegšanas brīvību
151. pants
Darbības joma
1. Šīs nodaļas noteikumus piemēro 40., 41., 43., 49., 50. un 51. panta vietā līdz dienai, kad saskaņā ar deleģēto aktu, kas pieņemts atbilstīgi Regulas (ES) Nr. 575/2013 460. pantam, kļūst piemērojama likviditātes seguma prasība.
2. Lai nodrošinātu to, ka likviditātes uzraudzības pasākumu pakāpeniska īstenošana ir pilnībā saskaņota ar vienotu likviditātes noteikumu izstrādi, Komisija ir pilnvarota pieņemt deleģētus aktus saskaņā ar 145. pantu, atliekot šā panta 1. punktā minēto dienu līdz pat diviem gadiem, ja 1. punktā minētajā dienā Savienībā nav ieviesti vienoti likviditātes noteikumi, jo vēl nav panākta vienošanās par likviditātes uzraudzības starptautiskajiem standartiem.
152. pants
Ziņojumu iesniegšanas prasības
Uzņēmējas dalībvalstis statistikas datu apkopošanas vajadzībām var prasīt, lai visas kredītiestādes, kurām ir filiāles to teritorijā, regulāri ziņotu uzņēmējas dalībvalsts kompetentajām iestādēm par savu darbību tās teritorijā.
Pildot šīs direktīvas 156. pantā tām noteiktos pienākumus, uzņēmējas dalībvalstis var pieprasīt, lai citu dalībvalstu kredītiestāžu filiāles tām sniegtu tādu pašu informāciju, kādu tās šajā nolūkā pieprasa no valsts kredītiestādēm.
153. pants
Piederības dalībvalsts kompetento iestāžu īstenotie pasākumi attiecībā uz uzņēmējā dalībvalstī veiktajām darbībām
1. Ja uzņēmējas dalībvalsts kompetentās iestādes konstatē, ka kredītiestāde, kurai tās teritorijā ir filiāle vai kura sniedz pakalpojumus tās teritorijā, neatbilst tiesību aktu noteikumiem, kas minētajā dalībvalstī pieņemti atbilstīgi šai direktīvai un nosaka uzņēmējas dalībvalsts kompetento iestāžu pilnvaras, minētās kompetentās iestādes pieprasa attiecīgajai kredītiestādei novērst tās neatbilstību.
2. Ja attiecīgā kredītiestāde neveic vajadzīgos pasākumus, uzņēmējas dalībvalsts kompetentās iestādes par to informē piederības dalībvalsts kompetentās iestādes.
3. Piederības dalībvalsts kompetentās iestādes pēc iespējas ātrāk īsteno visus piemērotos pasākumus, lai nodrošinātu, ka attiecīgā kredītiestāde novērš tās neatbilstību. Minēto pasākumu būtību dara zināmu uzņēmējas dalībvalsts kompetentajām iestādēm.
4. Ja kredītiestāde, neraugoties uz piederības dalībvalsts veiktajiem pasākumiem vai tāpēc, ka šādi pasākumi izrādās nepietiekami vai netiek veikti attiecīgajā dalībvalstī, turpina pārkāpt 1. punktā minētos uzņēmējā dalībvalstī spēkā esošos tiesību aktu noteikumus, uzņēmēja dalībvalsts pēc piederības dalībvalsts kompetento iestāžu informēšanas var īstenot piemērotus pasākumus, lai novērstu turpmākus pārkāpumus vai sodītu par tiem un lai, ciktāl tas ir vajadzīgs, novērstu, ka kredītiestāde veic jaunus darījumus tās teritorijā. Dalībvalstis nodrošina, ka ir iespējams izsniegt juridiskus dokumentus, kas nepieciešami, lai veiktu minētos pasākumus attiecībā uz kredītiestādēm to teritorijā.
154. pants
Piesardzības pasākumi
Pirms 153. pantā paredzētās procedūras īstenošanas uzņēmējas dalībvalsts kompetentās iestādes ārkārtas situācijās var piemērot visus piesardzības pasākumus, kas vajadzīgi, lai aizsargātu noguldītāju, ieguldītāju un citu pakalpojumu saņēmēju intereses. Par šādiem pasākumiem pēc iespējas ātrāk informē Komisiju un pārējo attiecīgo dalībvalstu kompetentās iestādes.
Komisija, apspriedusies ar attiecīgo dalībvalstu kompetentajām iestādēm, var nolemt, ka attiecīgajai dalībvalstij jāgroza vai jāatceļ minētie pasākumi.
155. pants
Atbildība
1. Neskarot šīs direktīvas noteikumus, kas paredz uzņēmējas dalībvalsts kompetento iestāžu atbildību, piederības dalībvalsts kompetentās iestādes ir atbildīgas par iestādes prudenciālo uzraudzību, tostarp par to veikto darbību uzraudzību, kuras kredītiestāde veic saskaņā ar 33. un 34. pantu.
2. Šā panta 1. punkts neliedz veikt konsolidēto uzraudzību saskaņā ar šo direktīvu.
3. Kompetentās iestādes vienā dalībvalstī savu vispārējo pienākumu pildīšanā, pamatojoties uz attiecīgā laikā pieejamo informāciju, pienācīgi apsver savu lēmumu iespējamo ietekmi uz finanšu sistēmas stabilitāti visās citās attiecīgajās dalībvalstīs, un jo īpaši ārkārtas situācijās.
156. pants
Likviditātes uzraudzība
Kamēr nav veikta turpmāka koordinēšana, uzņēmējas dalībvalstis, sadarbojoties ar piederības dalībvalsts kompetentajām iestādēm, joprojām ir atbildīgas par kredītiestāžu filiāļu likviditātes uzraudzību.
Neskarot pasākumus, kas vajadzīgi, lai nostiprinātu Eiropas monetāro sistēmu, uzņēmējas dalībvalstis joprojām ir pilnībā atbildīgas par pasākumiem, kuri izriet no to monetāro politikas nostādņu īstenošanas.
Šādi pasākumi neparedz diskriminējošu vai ierobežojošu attieksmi, pamatojoties uz to, ka kredītiestāde ir saņēmusi atļauju citā dalībvalstī.
157. pants
Sadarbība uzraudzības jomā
Attiecīgo dalībvalstu kompetentās iestādes cieši sadarbojas, lai uzraudzītu tādu iestāžu darbību, kuras ar filiāļu starpniecību darbojas vienā vai vairākās dalībvalstīs, kas nav dalībvalstis, kurās ir to galvenie biroji. Tās cita citai sniedz visu to informāciju par šādu iestāžu vadību un īpašumtiesībām, kura, kā paredzams, varētu sekmēt to uzraudzību un atļaujas piešķiršanas nosacījumu izvērtējumu, un visu informāciju, kas, kā paredzams, varētu sekmēt šādu iestāžu pārraudzību, jo īpaši attiecībā uz likviditāti, maksātspēju, noguldījumu garantijām, lielu riska darījumu ierobežošanu, vadības un grāmatvedības procedūrām un iekšējās kontroles mehānismiem.
158. pants
Nozīmīgas filiāles
1. Uzņēmējas dalībvalsts kompetentās iestādes var pieprasīt konsolidētās uzraudzības iestādei, ja piemērojams 112. panta 1. punkts, vai piederības dalībvalsts kompetentajām iestādēm, atzīt iestādes, kas nav ieguldījumu brokeru sabiedrība, uz ko attiecas Regulas (ES) Nr. 575/2013 95. pants, filiāli par nozīmīgu.
2. Pieprasījumā norāda pamatojumu attiecīgās filiāles atzīšanai par nozīmīgu, īpašu uzmanību veltot šādiem jautājumiem:
a)
vai attiecīgās filiāles tirgus daļa noguldījumiem uzņēmējā dalībvalstī pārsniedz 2 %;
b)
iestādes darbības apturēšanas vai slēgšanas iespējamā ietekme uz sistēmisko likviditāti un uzņēmējas dalībvalsts maksājumu, tīrvērtes un norēķinu sistēmām;
c)
filiāles lielums un nozīmība klientu skaita ziņā uzņēmējas dalībvalsts banku sektora vai finanšu sistēmas kontekstā.
Piederības dalībvalsts un uzņēmējas dalībvalsts kompetentās iestādes un, ja piemērojams 112. panta 1. punkts, konsolidētās uzraudzības iestāde veic visu iespējamo, lai panāktu kopīgu lēmumu par filiāles atzīšanu par nozīmīgu.
Ja divu mēnešu laikā no šā punkta pirmajā daļā minētā pieprasījuma saņemšanas netiek panākts kopīgs lēmums, uzņēmējas dalībvalsts kompetentās iestādes turpmāko divu mēnešu laikā pašas pieņem lēmumu par to, vai attiecīgā filiāle ir nozīmīga. Pieņemot savu lēmumu, uzņēmējas dalībvalsts kompetentās iestādes ņem vērā jebkādu konsolidētās uzraudzības iestādes vai piederības dalībvalsts kompetento iestāžu viedokli un atrunas.
Šā punkta otrajā un trešajā daļā minētos lēmumus izklāsta dokumentā, kurā iekļauts pilns pamatojums, un nosūta attiecīgajām kompetentajām iestādēm, un kompetentās iestādes tos uzskata par galīgiem un piemēro attiecīgajās dalībvalstīs.
Filiāles atzīšana par nozīmīgu neietekmē saskaņā ar šo direktīvu kompetentajām iestādēm noteiktās tiesības un pienākumus.
3. Piederības dalībvalsts kompetentās iestādes tās uzņēmējas dalībvalsts, kurā uzņēmējdarbību veic nozīmīga filiāle, kompetentajām iestādēm paziņo 117. panta 1. punkta c) un d) apakšpunktā minēto informāciju un veic 112. panta 1. punkta c) apakšpunktā minētos uzdevumus sadarbībā ar uzņēmējas dalībvalsts kompetentajām iestādēm.
4. Ja piederības dalībvalsts kompetentajai iestādei ir kļuvis zināms par ārkārtas situāciju kā minēts 114. panta 1. punktā, tā iespējami ātri brīdina par šādu situāciju 58. panta 4. punktā un 59. panta 1. punktā minētās iestādes.
5. Ja nav piemērojams116. pants, kompetentās iestādes, kas uzrauga iestādi ar nozīmīgām filiālēm citās dalībvalstīs, izveido un vada uzraudzības iestāžu kolēģiju, lai atvieglinātu kopīga lēmuma pieņemšanu par to, vai filiāli atzīt par nozīmīgu, saskaņā ar šā panta 2. punktu un informācijas apmaiņu saskaņā ar 60. pantu. Kolēģijas izveidošanas un darbības pamatā ir rakstiska kārtība, ko izstrādājusi piederības dalībvalsts kompetentā iestāde pēc konsultēšanās ar attiecīgajām kompetentajām iestādēm. Piederības dalībvalsts kompetentā iestāde izlemj, kuras kompetentās iestādes piedalās sanāksmēs vai kolēģijas darbībās.
6. Piederības dalībvalsts kompetentās iestādes lēmumā ņem vērā plānoto vai koordinēto uzraudzības darbību nozīmību attiecībā uz šīm kompetentajām iestādēm, jo īpaši 155. panta 3. punktā minēto iespējamo ietekmi uz finanšu sistēmas stabilitāti attiecīgajās dalībvalstīs un šā panta 2. punktā minētos pienākumus.
7. Piederības dalībvalsts kompetentā iestāde iepriekš pilnībā informē visus kolēģijas dalībniekus par šādu sanāksmju organizēšanu, par galvenajiem jautājumiem, ko plānots pārrunāt, un darbībām, kuras plānots apsvērt. Piederības dalībvalsts kompetentā iestāde arī laikus pilnībā informē visus kolēģijas dalībniekus par šajās sanāksmēs pieņemtajiem lēmumiem vai veiktajiem pasākumiem.
159. pants
Pārbaudes uz vietas
1. Uzņēmējas dalībvalstis nosaka, ka, ja iestāde, kas saņēmusi atļauju citā dalībvalstī, darbojas tās teritorijā ar filiāles starpniecību, piederības dalībvalsts kompetentās iestādes var pēc uzņēmējas dalībvalsts kompetento iestāžu informēšanas pašas vai ar starpnieka palīdzību veikt 50. pantā minētās informācijas pārbaudi uz vietas.
2. Lai veiktu šādas pārbaudes uz vietas filiālēs, piederības dalībvalsts kompetentās iestādes var arī izmantot kādu no citām procedūrām, kas paredzētas 118. pantā.
3. Šā panta 1. un 2. punkts neietekmē uzņēmējas dalībvalsts kompetento iestāžu tiesības, veicot savus šajā direktīvā paredzētos pienākumus, īstenot tādu filiāļu pārbaudi uz vietas, kuras veic uzņēmējdarbību to teritorijā.
2. NODAĻA
Pārejas noteikumi attiecībā uz kapitāla rezervēm
160. pants
Pārejas noteikumi attiecībā uz kapitāla rezervēm
1. Šis pants groza 129. un 130. panta prasības pārejas laikposmā no 2016. gada 1. janvāra līdz 2018. gada 31. decembrim.
2. Laikposmā no 2016. gada 1. janvāra līdz 2016. gada 31. decembrim:
a)
kapitāla saglabāšanas rezerves veido pirmā līmeņa pamata kapitāls, kas ir līdzvērtīgas 0,625 % no iestādes riska darījumu riska svērto vērtību kopsummas, kas aprēķināta saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 575/2013 92. panta 3. punktu;
b)
iestādes specifiskās pretcikliskās kapitāla rezerves nepārsniedz 0,625 % no iestādes riska darījumu riska svērto vērtību kopsummas, kas aprēķināta saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 575/2013 92. panta 3. punktu.
3. Laikposmā no 2017. gada 1. janvāra līdz 2017. gada 31. decembrim:
a)
kapitāla saglabāšanas rezerves veido pirmā līmeņa pamata kapitāls, kas līdzvērtīgas 1,25 % no iestādes riska darījumu riska svērto vērtību kopsummas, kas aprēķināta saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 575/2013 92. panta 3. punktu;
b)
iestādes specifiskās pretcikliskās kapitāla rezerves nepārsniedz 1,25 % no iestādes riska darījumu riska svērto vērtību kopsummas, kas aprēķināta saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 575/2013 92. panta 3. punktu.
4. Laikposmā no 2018. gada 1. janvāra līdz 2018. gada 31. decembrim:
a)
kapitāla saglabāšanas rezerves veido pirmā līmeņa pamata kapitāls, kas līdzvērtīgas 1,875 % no iestādes riska darījumu riska svērto vērtību kopsummas, kas aprēķināta saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 575/2013 92. panta 3. punktu;
b)
iestādes specifiskās pretcikliskās kapitāla rezerves nepārsniedz 1,875 % no no iestādes riska darījumu riska svērto vērtību kopsummas, kas aprēķināta saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 575/2013 92. panta 3. punktu.
5. Ja iestādes neizpilda apvienoto rezerves prasību, ņemot vērā šā panta 2.līdz 4. punktā noteiktās prasības, pārejas laikposmā no 2016. gada 1. janvāra līdz 2018. gada 31. decembrim piemēro prasību par kapitāla saglabāšanas plānu un peļņas sadales ierobežojumus, kas minēti 141. un 142. pantā.
6. Dalībvalstis var noteikt īsāku pārejas laikposmu, nekā norādīts 1. līdz 4. punktā un tādējādi prasību par kapitāla saglabāšanas rezervēm un pretcikliskajām kapitāla rezervēm īstenot no 2013. gada 31. decembrim. Ja kāda dalībvalsts nosaka šādu īsāku pārejas laikposmu, tā atbilstīgi informē attiecīgās personas, tostarp Komisiju, ESRK, EBI un attiecīgo uzraudzības kolēģiju. Šādu īsāku pārejas laikposmu var atzīt citas dalībvalstis. Ja cita dalībvalsts atzīst šādu īsāko pārejas laikposmu, tā attiecīgi par to paziņo Komisijai, ESRK, EBI un attiecīgajai uzraudzības kolēģijai.
7. Ja dalībvalsts nosaka īsāku pārejas laikposmu pretcikliskām kapitāla rezervēm, šis saīsinātais laikposms attiecas tikai uz iestādes pretciklisku kapitāla rezervju aprēķināšanu iestādēs, kas ir saņēmušas atļauju dalībvalstī, par kuru atbildīga ir norīkotā iestāde.
3. NODAĻA
Nobeiguma noteikumi
161. pants
Pārskatīšana un ziņošana
1. Komisija periodiski pārskata šīs direktīvas īstenošanu, lai nodrošinātu, ka, tās īstenošana neizraisa iestāžu izteiktu diskrimināciju to juridiskās struktūras vai īpašumtiesību modeļa dēļ.
2. Pēc pārskatīšanas Komisija ciešā sadarbībā ar EBI līdz 2016. gada 30. jūnijam iesniedz ziņojumu Eiropas Parlamentam un Padomei, vajadzības gadījumā tam pievienojot tiesību akta priekšlikumu par šajā direktīvā un Regulā (ES) Nr. 575/2013 paredzētajiem atalgojuma noteikumiem, ņemot vērā notikumu attīstību pasaulē un īpašu uzmanību pievēršot:
a)
to efektivitātei, īstenošanai un izpildes nodrošināšanai, tostarp norādot visas problēmas, kas radušās, šiem noteikumiem piemērojot samērīguma principu.
b)
tam, kāda ietekme ir 94. panta 1. punkta g) apakšpunktā ietvertā principa ievērošanai attiecībā uz:
i)
konkurētspēju un finanšu stabilitāti; un
ii)
EEZ uzņēmējdarbību veicošu mātes iestāžu darbiniekiem, kuri faktiski un fiziski strādā meitasuzņēmumos, kas veic uzņēmējsabiedrību ārpus EEZ.
Minētajā ziņojumā jo īpaši tiek apsvērts tas, vai darba ņēmējiem, uz kuriem attiecas pirmās daļas b) punkta ii) apakšpunkts, būtu jāturpina piemērot 94. panta 1. punkta g) apakšpunktā ietverto principu.
3. No 2014. gada, EBI, sadarbojoties ar EAAPI un EVTI, divreiz gadā publicē ziņojumu, kurā analizē to, kādā mērā dalībvalstu tiesību akti regulatīvos nolūkos atsaucas uz ārējiem kredītreitingiem, un kādus pasākumus dalībvalstis ir veikušas, lai samazinātu šādas atsauces. Minētajos ziņojumos izklāsta, kā kompetentās iestādes pilda savus pienākumus saskaņā ar 77. panta 1. un 3. punktu un 79. panta b) punktu. Minētajos ziņojumos arī īsi izklāsta uzraudzības konverģences pakāpi šajā aspektā.
4. Līdz 2014. gada 31. decembrim Komisija pārskata 108. un 109. panta piemērošanu, sagatavo par to ziņojumu un iesniedz minēto ziņojumu Eiropas Parlamentam un Padomei, vajadzīgas gadījumā tam pievienojot tiesību akta priekšlikumu.
5. Līdz 2016. gada 31. decembrim Komisija pārskata saskaņā ar 91. panta 11. punktu sasniegtos rezultātus un sagatavo par to ziņojumu, tostarp arī attiecībā uz salīdzināšanas dažādības prakšu piemērotību, ņemot vērā visu attiecīgo notikumu attīstību Savienībā un pasaulē un iesniedz minēto ziņojumu Eiropas Parlamentam un Padomei, vajadzīgas gadījumā tam pievienojot tiesību akta priekšlikumu.
6. Līdz 2015. gada 31. decembrim Komisija apspriežas ar ESRK, EBI, EAAPI, EVTI un citām attiecīgām personām par to, cik efektīva gan parastos, gan spriedzes apstākļos ir saskaņā ar šo direktīvu paredzētā informācijas apmaiņas kārtība.
7. Līdz 2015. gada 31. decembrim EBI pārskata un iesniedz Komisijai ziņojumu par to, kā šī direktīva un Regula (ES) Nr. 575/2013 tiek piemērota attiecībā uz Savienības un dalībvalstu sadarbību ar trešām valstīm. Minētajā ziņojumā tiek apzinātas jomas, kurās ir nepieciešami papildu uzlabojumi attiecībā uz sadarbību un informācijas apmaiņu. EBI publicē ziņojumu tās interneta vietnē.
8. Saņemot pilnvaras no Komisijas, EBI izvērtē, vai uz finanšu sektora sabiedrībām, kuras apgalvo, ka tās veic savas darbības saskaņā ar islāma principiem banku darbībā, pietiekamā mērā attiecas šī direktīva un Regula (ES) Nr. 575/2013. Komisija pārskata EBI sagatavoto ziņojumu un vajadzības gadījumā iesniedz Eiropas Parlamentam un Padomei tiesību akta priekšlikumu.
9. Līdz 2014. gada 1. jūlijam EBI ziņo Komisijai par to, kā kredītiestādes izmanto un kādus ieguvumus tās gūst no ECBS centrālo banku veiktajām ilgtermiņa refinansēšanas operācijām un līdzīgiem centrālo banku sniegtiem finansējuma atbalsta pasākumiem. Pamatojoties uz minēto ziņojumu un pēc apspriešanās ar ECB, Komisija līdz 2014. gada 31. decembrim Eiropas Parlamentam un Padomei iesniedz ziņojumu par to, kā tiek izmantotas un kādi ir ieguvumi no minētajām refinansēšanas operācijām un finansējuma atbalsta pasākumiem, kas paredzēti kredītiestādēm, kurām Savienībā ir izsniegta atļauja, vajadzības gadījumā pievienojot tiesību akta priekšlikumu par šādu refinansēšanas operāciju un finansējuma atbalsta pasākumu izmantošanu.
162. pants
Transponēšana
1. Dalībvalstis līdz 2013. gada 31. decembrim pieņem un publicē normatīvos un administratīvos aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu šīs direktīvas prasības.
Dalībvalstis piemēro minētos noteikumus no 2013. gada 31. decembrim.
Dalībvalstis dara Komisijai un EBI zināmus tos tiesību aktu galvenos noteikumus, ko tās pieņem jomā, uz kuru attiecas šī direktīva. Ja dokumenti, kas pievienoti paziņojumam par dalībvalstīs paredzētajiem transponēšanas pasākumiem, nav pietiekami, lai pilnībā izvērtētu transponēšanas noteikumu atbilstību dažiem šīs direktīvas noteikumiem, Komisija pēc EBI pieprasījuma, nolūkā veikt tās uzdevumus saskaņā ar Regulu (ES) Nr. 1093/2010, vai pati pēc savas ierosmes var prasīt dalībvalstij sniegt sīkāku informāciju par minēto noteikumu un šīs direktīvas transponēšanu un īstenošanu.
2. Atkāpjoties no 1. punkta, VII sadaļas 4. nodaļu piemēro no 2016. gada 1. janvāra.
3. Normatīvajos un administratīvajos aktos, kas vajadzīgi, lai nodrošinātu atbilstību 94. panta 1. punkta g) apakšpunktam, iestādēm noteikta prasība minētajā apakšpunktā paredzētos principus piemērot atalgojumam, ko sākot no 2014. gada 1. janvāra piešķir par pakalpojumiem vai veikumu, neatkarīgi no tā, vai to piešķir, pamatojoties uz līgumiem, kas noslēgti pirms vai pēc 2013. gada 31. decembrim
4. Kad dalībvalstis pieņem 1. un 2. punktā minētos noteikumus, tajos ietver atsauci uz šo direktīvu vai šādu atsauci pievieno to oficiālai publikācijai. Tās iekļauj arī norādi, ka atsauces spēkā esošajos normatīvajos un administratīvajos aktos uz direktīvām, ko atceļ ar šo direktīvu, uzskata par atsaucēm uz šo direktīvu. Dalībvalstis nosaka, kā izdarāma šāda atsauce un kā formulējama minētā norāde.
5. Atkāpjoties no šā panta 1. punkta, 131. pantu piemēro no 2016. gada 1. janvāra. Dalībvalstis 131. panta 4. punktu īsteno no 2016. gada 1. janvāra šādi:
a)
2016. gadā 25 % no G-SNI rezervēm, kas noteiktas saskaņā 131 panta 4. punktu;
b)
2017. gadā 50 % no G-SNI rezervēm, kas noteiktas saskaņā 131. panta 4. punktu;
c)
2018. gadā 75 % no G-SNI rezervēm, kas noteiktas saskaņā 131. panta 4. punktu; un
d)
2019. gadā 100 % no G-SNI rezervēm, kas noteiktas saskaņā 131. panta 4. punktu.
6. Atkāpjoties no šā panta 2. punkta, 133. pantu piemēro no 2013. gada 31. decembrim
163. pants
Atcelšana
Direktīvas 2006/48/EK un 2006/49/EK atceļ no 2014. gada 1. janvāra.
Atsauces uz atceltajām direktīvām uzskata par atsaucēm uz šo direktīvu un Regulu (ES) Nr. 575/2013, un tās lasa saskaņā ar šīs direktīvas II pielikumā un Regulas (ES) Nr. 575/2013 IV pielikumā izklāstīto atbilstības tabulu.
164. pants
Stāšanās spēkā
Šī direktīva stājas spēkā divdesmitajā dienā pēc tās publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.
165. pants
Adresāti
Šī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.
Briselē, 2013. gada 26. jūnijā