РЕГЛАМЕНТ ЗА ИЗПЪЛНЕНИЕ (ЕС) № 1081/2012 НА КОМИСИЯТА
от 9 ноември 2012 година
за целите на Регламент (ЕО) № 116/2009 на Съвета относно износа на паметници на културата
(кодифициран текст)
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз,
като взе предвид Регламент (ЕО) № 116/2009 на Съвета от 18 декември 2008 г. относно износа на паметници на културата (1), и по-специално член 7 от него,
като има предвид, че:
(1)
Регламент (ЕИО) № 752/93 на Комисията от 30 март 1993 г. за установяване на разпоредби за прилагането на Регламент (ЕИО) № 3911/92 на Съвета относно износа на паметници на културата (2) е бил неколкократно и съществено изменян (3). С оглед постигане на яснота и рационалност посоченият регламент следва да бъде кодифициран.
(2)
Необходими са разпоредби за прилагането на Регламент (ЕО) № 116/2009, който предвижда, inter alia, установяването на система за разрешаване на износа на определени категории паметници на културата, изброени в приложение I към въпросния регламент.
(3)
За да се гарантира, че разрешенията за износ, предвидени в посочения регламент, са уеднаквени, са необходими правила относно попълването, издаването и използването на формуляр. За тази цел следва да се установи образец на разрешението.
(4)
С цел да се премахне ненужната административна работа, е необходима концепция за отворени разрешения за временен износ на паметници на културата от отговорни лица или организации за използване и/или за изложби в трети страни.
(5)
Държавите-членки, които желаят да се възползват от тези облекчения, следва да могат да осъществяват това във връзка със своите собствени паметници на културата, лица и организации. Условията, които следва да бъдат изпълнени, ще се различават в рамките на различните държави-членки. Държавите-членки следва да могат да преценяват небходимостта от използването на отворени разрешения и да определят условията по издаването им.
(6)
Разрешенията за износ следва да бъдат на един от официалните езици на Съюза.
(7)
Мерките, предвидени в настоящия регламент, са в съответствие със становището на комитета, посочен в член 8 от Регламент (ЕО) № 116/2009,
ПРИЕ НАСТОЯЩИЯ РЕГЛАМЕНТ:
РАЗДЕЛ I
ФОРМУЛЯР НА РАЗРЕШЕНИЕТО
Член 1
1. Въвеждат се три вида разрешения за износ на паметници на културата, които се издават и използват в съответствие с Регламент (ЕО) № 116/2009, както и с настоящия регламент:
а)
стандартно разрешение;
б)
специфично отворено разрешение;
в)
общо отворено разрешение.
2. Използването на разрешения за износ по никакъв начин не засяга задълженията, свързани с формалностите по износа или свързаните с тях документи.
3. Формулярите на разрешенията за износ се предоставят при поискване от компетентния орган или органи, посочени в член 2, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 116/2009.
Член 2
1. Стандартно разрешение обикновено се използва за всеки износ, който е предмет на Регламент (ЕО) № 116/2009.
Въпреки това всяка отделна държава членка може да реши дали да издава или не специфични или общи отворени разрешения, които могат да се използват, когато са изпълнени специфичните условия, свързани с тях, определени в членове 10 и 13.
2. Специфично отворено разрешение се издава за повтарящ се временен износ на определен паметник на културата от конкретно лице или организация съгласно член 10.
3. Общо отворено разрешение се издава за временен износ на паметници на културата, които са част от постоянна колекция на музей или на друга институция съгласно член 13.
4. Държава членка може да отмени по всяко време специфично или общо отворено разрешение, ако не са изпълнени условията, при които то е издадено. Тя незабавно информира Комисията, ако въпросното разрешение не е получено обратно и би могло да се използва неправомерно. Комисията информира незабавно останалите държави-членки.
5. Държавите-членки могат да въведат разумни мерки, които считат за необходими на своя територия, за осъществяването на наблюдение върху използването на издадените от тях отворени разрешения.
РАЗДЕЛ II
СТАНДАРТНО РАЗРЕШЕНИЕ
Член 3
1. Стандартните разрешения се издават върху формуляр, чийто образец се съдържа в приложение I. Използваната за формуляра хартия е бяла, без механични примеси, обработена за писане и не по-лека от 55 g/m2.
2. Форматът на формуляра е 210 × 297 mm.
3. Формулярите се изготвят в печатен или електронен вид и се попълват на официалния език на Съюза, определен от компетентните органи на издаващата държава членка.
Компетентните органи на държавата членка, в която се представя формулярът, могат да поискат той да бъде преведен на езика или на един от официалните езици на тази държава членка. В този случай разходите, свързани с превода, са за сметка на титуляря на разрешението.
4. Държавите-членки са отговорни:
а)
да отпечатат формулярите, на които трябва да са отбелязани името и адресът на печатницата или идентификационен знак;
б)
да вземат всички необходими мерки с цел да се избегне подправянето на формулярите. Средствата за идентификация, въведени с тази цел от държавите-членки, се изпращат на Комисията, за да бъдат информирани за тях компетентните органи на останалите държави-членки.
5. За предпочитане е формулярът да се попълва по механичен или електронен път. Въпреки това той може да се попълни четливо на ръка; в последния случай той се попълва с печатни главни букви и с химикал.
Какъвто и да е използваният начин, формулярът не трябва да съдържа изтривания, задрасквания или други промени.
Член 4
1. Без да се засяга параграф 3, отделно разрешение за износ се издава за всяка пратка паметници на културата.
2. За целите на параграф 1 пратка може да означава един паметник на културата или няколко паметника на културата.
3. Когато пратката се състои от няколко паметника на културата, компетентните органи са тези, които решават дали трябва да се издаде едно или няколко разрешения за износ във връзка с тази пратка.
Член 5
Формулярът съдържа три екземпляра:
а)
един екземпляр, отбелязан с № 1, който представлява заявлението;
б)
един екземпляр, отбелязан с № 2, предназначен за титуляря;
в)
един екземпляр, отбелязан с № 3, предназначен за връщане на издаващия орган.
Член 6
1. Заявителят попълва клетки 1, 3, 6 - 21, 24, и ако е необходимо, 25 от заявлението и другите екземпляри, с изключение на клетката или клетките, чието предварително отпечатване е разрешено.
Въпреки това държавите-членки могат да предвидят да се попълва само заявлението.
2. Към заявлението трябва да бъдат приложени:
а)
документация, предоставяща всички необходими сведения за паметника/паметниците на културата и неговия/техния законен статус към момента на подаване на заявлението, когато е подходящо - чрез всякакви доказателствени документи (фактури, експертизи и др.);
б)
автентична снимка или, когато е подходящо и по преценка на компетентните органи, черно-бели или цветни снимки (най-малко с размери 8 × 12 cm) на въпросните паметници на културата.
Това изискване може да се замени, когато е подходящо и по преценка на компетентните органи, с подробен списък на паметниците на културата.
3. Компетентните органи могат, с оглед на издаването на разрешението за износ, да поискат физическото представяне на изнасяните паметници на културата.
4. Разходите, възникнали от прилагането на параграфи 2 и 3, са за сметка на заявителя на разрешението за износ.
5. За да може да бъде издадено разрешение за износ, надлежно попълненият формуляр се представя на компетентните органи, определени от държавите членки съгласно член 2, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 116/2009. Когато органът издаде разрешението за износ, екземпляр № 1 от формуляра се запазва от него, а останалите екземпляри се връщат на титуляря на разрешението за износ или на негов упълномощен представител.
Член 7
Към декларацията за износ се прилагат следните документи:
а)
екземплярът, предназначен за титуляря;
б)
екземплярът, предназначен за връщане на издаващия орган.
Член 8
1. Митническото учреждение, отговорно за обработката на декларацията за износ, се уверява, че вписванията в декларацията за износ или, ако се използва, АТА карнета съответстват на вписванията в разрешението за износ и позоваването на разрешението за износ е вписано в клетка 44 от декларацията за износ или във волета на АТА карнета.
То предприема необходимите мерки за целите на идентификацията. Те могат да се състоят в поставянето на пломба или печат на митническото учреждение. Екземплярът на разрешението за износ, който трябва да се върне на издаващия орган, се прилага към екземпляр № 3 на единния административен документ.
2. След попълване на клетка 23 в екземпляри № 2 и 3 митническото учреждение, оправомощено да приеме декларацията за износ, връща на декларатора или на негов упълномощен представител екземпляра, предназначен за титуляря.
3. Екземплярът на разрешението, който трябва да се върне на издаващия орган, трябва да придружава пратката до митническото учреждение, където пратката напуска митническата територия на Съюза.
Митническото учреждение поставя своя печат в клетка 26 от формуляра и го връща на издаващия орган.
Член 9
1. Срокът на валидност на разрешенията за износ не може да надхвърля дванадесет месеца, считано от датата на издаване.
2. В случай на заявление за временно изнасяне компетентните органи могат да определят срока, в рамките на който паметниците на културата трябва да бъдат реимпортирани в издаващата държава членка.
3. Когато срокът на валидност на дадено разрешение за износ изтече, без то да е било използвано, титулярят незабавно връща екземплярите, които се намират в негово притежание, на издаващия орган.
РАЗДЕЛ III
СПЕЦИФИЧНИ ОТВОРЕНИ РАЗРЕШЕНИЯ
Член 10
1. Специфично отворено разрешение може да се издава за определен паметник на културата, за който съществува вероятност да бъде предмет на повтарящ се временен износ от Съюза за използване и/или за изложба в трета страна. Паметникът на културата трябва да е притежание или в законово владение от лицето или организацията, които го използват и/или излагат.
2. Разрешението може да се издава само когато органите са убедени, че въпросното лице или организация предоставят всички гаранции, счетени за необходими, за да се върне паметникът в Съюза в добро състояние, както и че паметникът може да бъде описан или маркиран по такъв начин, че да няма никакво съмнение към момента на временния износ, че паметникът, който се изнася, е същият, описан в специфичното отворено разрешение.
3. Разрешението не може да е валидно за период, по-дълъг от пет години.
Член 11
Разрешението се представя заедно с писмената декларация за износ или при поискване в други случаи на проверка при износа на придружаваните от него паметници на културата.
Компетентните органи на държавата членка, където се представя разрешението, могат да изискат превода му на езика или на един от официалните езици на тази държава членка. В този случай разходите, свързани с превода, се поемат от титуляря на разрешението.
Член 12
1. Митническото учреждение, оправомощено да приеме декларацията за износ, се уверява, че представените паметници са описаните в разрешението за износ и че това разрешение е вписано в клетка 44 от декларацията за износ, ако се изисква писмена декларация.
2. Когато се изисква писмена декларация за износ, разрешението трябва да е прикрепено към екземпляр № 3 на единния административен документ и да придружава паметника до митническото учреждение, където паметникът напуска митническата територия на Съюза. Когато на износителя или на неговия представител се връчи екземпляр № 3 на единния административен документ, разрешението също му се предоставя за използване впоследствие при необходимост.
РАЗДЕЛ IV
ОБЩИ ОТВОРЕНИ РАЗРЕШЕНИЯ
Член 13
1. Общите отворени разрешения могат да се издават на музеи или други институции за временен износ на паметници, включени в постоянната им колекция, за които съществува верояност да бъдат предмет на повтарящ се временен износ от Съюза за излагане в трета страна.
2. Разрешение може да се издава само когато компетентните органи са убедени, че институцията предоставя всички гаранции, счетени за необходими, за да се върне паметникът в Съюза в добро състояние. Разрешението може да се използва за всякаква комбинация от паметници, част от постоянната колекция, всеки път когато се осъществява временен износ. Допуска се използването му за групи от различни комбинации паметници, било последователно или едновременно.
3. Разрешението не може да е валидно за период, по-дълъг от пет години.
Член 14
Разрешението се представя заедно с декларацията за износ.
Компетентните органи на държавата членка, където се представя разрешението, могат да изискат превода му на езика или на един от официалните езици на тази държава членка. В този случай разходите, свързани с превода, се поемат от титуляря на разрешението.
Член 15
1. Митническото учреждение, оправомощено да приеме декларацията за износ, се уверява, че разрешението за износ се представя заедно със списък на паметниците, които се изнасят, и че същите са описани в декларацията за износ. Списъкът се представя на бланка на въпросната институция и всяка страница се подписва от едно от лицата от институцията, посочени в разрешението. Освен това всяка страница се подпечатва с печата на институцията, така както е поставен върху разрешението. Разрешението се вписва в клетка 44 от декларацията за износ.
2. Разрешението се прикрепя към екземпляр № 3 на единния административен документ и трябва да придружава пратката до митническото учреждение, където пратката напуска митническата територия на Съюза. Когато на износителя или на неговия представител се предостави екземпляр № 3 на единния административен документ, разрешението също му се предоставя за използване впоследствие при необходимост.
РАЗДЕЛ V
ОБРАЗЦИ НА ОТВОРЕНИТЕ РАЗРЕШЕНИЯ
Член 16
1. Специфичните отворени разрешения се издават върху формуляр, чийто образец е посочен в приложение II.
2. Общите отворени разрешения се издават върху формуляр, чийто образец е посочен в приложение III.
3. Формулярът на разрешението се изготвя в печатен или електронен вид на един или повече от официалните езици на Съюза.
4. Форматът на разрешението е 210 × 297 mm. Допустимо е отклонение до минус 5 mm или плюс 8 mm по дължината на листа.
Използваната хартия е бяла, без механични примеси, обработена за писане и не по-лека от 55 g/m2. Фонът ѝ се състои от светлосиня плетеница, която разкрива подправяне, извършено по механичен или химически път.
5. Вторият екземпляр на разрешението, който е без плетеница, е предназначен единствено за използване от износителя или за неговия архив.
Формулярът на заявлението, който трябва да се използва, се определя от съответната държава членка.
6. Държавите-членки могат да си запазят правото да отпечатват сами формулярите на разрешението или да възложат отпечатването им на одобрени печатници. В последния случай всеки формуляр трябва да съдържа препратка към това одобрение. Всеки формуляр трябва да съдържа името и адреса на печатницата или знак, с който печатницата може да бъде идентифицирана. Освен това той трябва да съдържа и сериен номер, отпечатан или поставен с печат, с който може да бъде идентифициран.
7. Държавите-членки са отговорни за предприемането на всички мерки, необходими за предотвратяване на подправянето на разрешенията.
Средствата за идентификация, въведени с тази цел от държавите-членки, се изпращат на Комисията, за да бъдат информирани за тях компетентните органи на останалите държави членки.
8. Разрешенията се попълват по механичен или електронен начин. При изключителни обстоятелства могат да се попълват с черен химикал с главни печатни букви.
Те не могат да съдържат изтривания, задрасквания или други промени.
РАЗДЕЛ VI
ЗАКЛЮЧИТЕЛНИ РАЗПОРЕДБИ
Член 17
Регламент (ЕИО) № 752/93 се отменя.
Позоваванията на отменения регламент се считат за позовавания на настоящия регламент и се четат съгласно таблицата на съответствието в приложение V.
Член 18
Настоящият регламент влиза в сила на двадесетия ден след публикуването му в Официален вестник на Европейския съюз.
Настоящият регламент е задължителен в своята цялост и се прилага пряко във всички държави-членки.
Съставено в Брюксел на 9 ноември 2012 година.
KOMISIJAS ĪSTENOŠANAS REGULA (ES) Nr. 1081/2012
(2012. gada 9. novembris)
Padomes Regulai (EK) Nr. 116/2009 par kultūras priekšmetu izvešanu
(kodificēta redakcija)
EIROPAS KOMISIJA,
ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību,
ņemot vērā Padomes 2008. gada 18. decembra Regulu (EK) Nr. 116/2009 par kultūras priekšmetu izvešanu (1) un jo īpaši tās 7. pantu,
tā kā:
(1)
Komisijas 1993. gada 30. marta Regula (EEK) Nr. 752/93, ar kuru nosaka īstenošanas noteikumus Padomes Regulai (EEK) Nr. 3911/92 par kultūras preču eksportu (2) ir vairākas reizes būtiski grozīta (3). Skaidrības un praktisku iemeslu dēļ minētā regula ir jākodificē.
(2)
Ir nepieciešami īstenošanas noteikumi Regulai (EK) Nr. 116/2009, kas inter alia paredz izveidot izvešanas atļauju sistēmu dažām kultūras priekšmetu kategorijām, kuras uzskaitītas minētās regulas I pielikumā.
(3)
Lai nodrošinātu, ka minētajā regulā paredzētās izvešanas atļaujas ir vienveidīgas, ir nepieciešami noteikumi, kas reglamentē veidlapu sastādīšanu, izdošanu un lietošanu. Šim nolūkam būtu jābūt pieejamam veidlapas paraugam.
(4)
Lai izvairītos no lieka administratīvā sloga, ir nepieciešams ieviest atklāto atļauju jēdzienu kultūras priekšmetu pagaidu izvešanai, ko veic atbildīgas personas vai organizācijas izmantošanai un/vai izstādīšanai trešajās valstīs.
(5)
Dalībvalstīm, kas vēlas izmantot šādu atvieglojumu priekšrocības, būtu jādod iespēja to darīt attiecībā uz saviem kultūras priekšmetiem, personām un organizācijām. Izpildāmie nosacījumi dažādās dalībvalstīs būs atšķirīgi. Dalībvalstīm būtu jābūt iespējai izmantot vai neizmantot atklātās atļaujas un noteikt to izdošanas nosacījumus.
(6)
Izvešanas atļaujas būtu jāsastāda vienā no Savienības oficiālajām valodām.
(7)
Šajā regulā paredzētie pasākumi ir saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 116/2009 8. pantā minētās komitejas atzinumu,
IR PIEŅĒMUSI ŠO REGULU.
I IEDAĻA
ATĻAUJAS FORMA
1. pants
1. Kultūras priekšmetu izvešanai ir trīs veidu atļaujas, ko izdod un izmanto saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 116/2009 un ar šo regulu:
a)
standarta atļauja;
b)
īpašā atklātā atļauja;
c)
vispārējā atklātā atļauja.
2. Izvešanas atļauju lietošana nekādā veidā neietekmē ar izvešanas formalitātēm saistītos veicamos pienākumus un atbilstošos dokumentus.
3. Izvešanas atļauju veidlapas pēc pieprasījuma izsniedz Regulas (EK) Nr. 116/2009 2. panta 2. punktā minētās kompetentās iestādes.
2. pants
1. Standarta atļauju parasti izmanto katram izvešanas priekšmetam, uz ko attiecas Regula (EK) Nr. 116/2009.
Tomēr katra atsevišķā attiecīgā dalībvalsts var nolemt, vai tā standarta atļauju vietā vēlas izsniegt īpašās vai vispārējās atklātās atļaujas, ko var izmantot, ja ir izpildīti īpaši nosacījumi, kas uz tām attiecas, kā noteikts 10. un 13. pantā.
2. Īpašā atklātā atļauja attiecas uz īpaša kultūras priekšmeta atkārtotu pagaidu izvešanu, ko izdara konkrēta persona vai organizācija, kā noteikts 10. pantā.
3. Vispārējā atklātā atļauja attiecas uz tādu kultūras priekšmetu pagaidu izvešanu, kas ir muzeja vai citas iestādes pastāvīgā krājuma daļa, kā noteikts 13. pantā.
4. Dalībvalsts var katrā laikā atsaukt jebkuru īpašo vai vispārējo atļauju, ja vairs netiek pildīti nosacījumi, saskaņā ar kuriem tā ir izsniegta. Tā tūlīt informē Komisiju, ja izsniegtā atļauja nav atgūta un var tikt nelikumīgi izmantota. Komisija tūlīt informē pārējās dalībvalstis.
5. Dalībvalstis var ieviest savā teritorijā jebkurus pienācīgus pasākumus, ko tās uzskata par vajadzīgiem, lai uzraudzītu savu atklāto atļauju izmantošanu.
II IEDAĻA
STANDARTA ATĻAUJA
3. pants
1. Standarta atļaujas izsniedz, izmantojot I pielikumā norādīto parauga veidlapu, Veidlapas drukā uz balta papīra bez mehāniskiem piemaisījumiem, kas sagatavots rakstīšanai un sver vismaz 55 g/m2.
2. Veidlapu formāts ir 210 × 297 mm.
3. Veidlapas izgatavo iespiestā vai elektroniskā formā un aizpilda kādā no Savienības oficiālajām valodām, ko noteikušas izdevējas dalībvalsts kompetentās iestādes.
Tās dalībvalsts kompetentās iestādes, kurā veidlapu uzrāda, var lūgt to pārtulkot šīs dalībvalsts oficiālajā valodā vai vienā no oficiālajām valodām. Šajā gadījumā tulkošanas izmaksas sedz atļaujas īpašnieks.
4. Dalībvalstis ir atbildīgas:
a)
par veidlapu drukāšanu, uz kurām ir iespiedēja vārds (nosaukums) un adrese vai identifikācijas zīme;
b)
par jebkuru nepieciešamo pasākumu veikšanu, lai novērstu veidlapu viltošanu. Par identifikācijas veidiem, ko dalībvalstis pieņēmušas šim nolūkam, paziņo Komisijai, lai tā informētu pārējo dalībvalstu kompetentās iestādes.
5. Veidlapas vēlams aizpildīt mehāniski vai elektroniski. Tomēr iesniegumu var aizpildīt salasāmā rokrakstā; pēdējā gadījumā to raksta ar tinti un lielajiem burtiem.
Vienalga kādu veidu izmanto, veidlapās nedrīkst būt dzēsumi, pārrakstīti vārdi vai citas izmaiņas.
4. pants
1. Neskarot 3. punktu, katram kultūras priekšmetu sūtījumam izsniedz atsevišķu izvešanas atļauju.
2. 1. punkta nozīmē, “sūtījums” ir viens kultūras priekšmets vai vairāki kultūras priekšmeti.
3. Ja sūtījums sastāv no vairākiem kultūras priekšmetiem, kompetentās iestādes nosaka, vai attiecīgajam sūtījumam būtu jāizsniedz viena vai vairākas izvešanas atļaujas.
5. pants
Veidlapa sastāv no trīs eksemplāriem:
a)
viens eksemplārs, kas apzīmēts kā Nr. 1, kurš ietver pieteikumu;
b)
viens eksemplārs, kas apzīmēts kā Nr. 2, īpašniekam;
c)
viens eksemplārs, kas apzīmēts kā Nr. 3, kuru iesniedz atpakaļ izdevējai iestādei.
6. pants
1. Iesniedzējs aizpilda pieteikuma veidlapas 1., 3., 6. līdz 21., 24. un, ja vajadzīgs, 25. aili, un citus eksemplārus, izņemot to aili vai ailes, kurās atļauts veikt iepriekšēju iespiešanu.
Tomēr dalībvalstis var noteikt, ka aizpildāms tikai pieteikums.
2. Pieteikumam pievieno:
a)
dokumentāciju, kas satur visu attiecīgo informāciju par kultūras objektu(-iem) un tā (to) tiesisko statusu pieteikuma iesniegšanas brīdī, nepieciešamības gadījumā, jebkuru pamatojošo dokumentu (faktūrrēķinu, ekspertu novērtējumu) veidā;
b)
attiecīgo kultūras priekšmetu pienācīgi apstiprinātu fotogrāfiju vai, nepieciešamības gadījumā un pēc kompetento iestāžu ieskata, melnbaltās vai krāsu fotogrāfijas (kuru izmērs ir vismaz 8 × 12 cm).
Šo prasību, vajadzības gadījumos un pēc kompetento iestāžu ieskata, var aizstāt ar kultūras priekšmetu detalizētu sarakstu.
3. Kompetentās iestādes izvešanas atļaujas izsniegšanas nolūkā var lūgt izvedamo kultūras priekšmetu fizisku uzrādīšanu.
4. Jebkuras izmaksas, kas radušās saistībā ar 2. un 3. punkta piemērošanu, sedz izvešanas atļaujas prasītājs.
5. Lai varētu piešķirt izvešanas atļauju, attiecīgi aizpildītu veidlapu iesniedz kompetentām iestādēm, ko izraudzījušās dalībvalstis atbilstīgi Regulas (EK) Nr. 116/2009 2. panta 2. punktam. Kad iestāde piešķir izvešanas atļauju, 1. eksemplāru patur šī iestāde, bet pārējos eksemplārus patur izvešanas atļaujas īpašnieks vai viņa pilnvarotais pārstāvis.
7. pants
Līdz ar izvešanas deklarāciju uzrāda arī:
a)
īpašniekam paredzēto eksemplāru;
b)
izdevējai iestādei atstājamo eksemplāru.
8. pants
1. Tā muitas iestāde, kas atbild par izvešanas deklarācijas noformēšanu, nodrošina, ka ieraksti izvešanas deklarācijā vai, ja vajadzīgs, ATA karnetē atbilst ierakstiem izvešanas atļaujā un, ka atsauce uz izvešanas atļauju ir ierakstīta izvešanas deklarācijas 44. ailē vai ATA karnetes pasaknī.
Tā veic piemērotus pasākumus identifikācijas nolūkam. Šie pasākumi var ietvert muitas iestādes zīmoga vai spiedoga uzlikšanu. Izvešanas atļaujas veidlapas eksemplāru, kuru jāiesniedz atpakaļ izdevējai iestādei, pievieno vienotā administratīvā dokumenta 3. eksemplāram.
2. Kad aizpildīta 2. un 3. eksemplāra 23. aile, muitas iestāde, kas pilnvarota pieņemt izvešanas deklarāciju, atgriež atpakaļ deklarētājam vai viņa/viņas pilnvarotajam pārstāvim eksemplāru, kurš paredzēts īpašniekam.
3. Atļaujas veidlapas eksemplārs, kuru jāiesniedz atpakaļ izdevējai iestādei, jāpievieno sūtījumam līdz muitas iestādei vietā, kurā notiek izvešana no Savienības muitas teritorijas.
Muitas iestāde uzspiež savu zīmogu veidlapas 26. ailē un nosūta to atpakaļ izdevējai iestādei.
9. pants
1. Izvešanas atļauju derīguma termiņš nepārsniedz divpadsmit mēnešus no izsniegšanas dienas.
2 Pieteikumiem par pagaidu izvešanu kompetentās iestādes var noteikt termiņu, kādā kultūras priekšmetiem jābūt ievestiem atpakaļ izdevējā dalībvalstī.
3. Ja izvešanas atļaujas derīguma termiņš beidzas, tai neesot izmantotai, īpašnieks nekavējoties iesniedz atpakaļ izdevējai iestādei savā rīcībā esošos eksemplārus.
III IEDAĻA
ĪPAŠĀS ATKLĀTĀS ATĻAUJAS
10. pants
1. Īpašās atklātās atļaujas var izsniegt attiecībā uz īpašu kultūras priekšmetu, kas regulāri uz laiku jāizved no Savienības izmantošanai un/vai izstādīšanai trešajā valstī. Kultūras priekšmetam ir jābūt tās konkrētās personas vai organizācijas īpašumā vai likumīgā valdījumā, kas izmanto un/vai izstāda priekšmetu.
2. Atļauju var izsniegt tikai ar nosacījumu, ka iestādes ir pārliecinātas, ka attiecīgā persona vai organizācija sniedz visas vajadzīgās garantijas, ka priekšmets labā stāvoklī atgriezīsies Savienībā un ka priekšmetu var tā aprakstīt vai marķēt, ka pagaidu izvešanas brīdī nebūs šaubu, ka izvedamais priekšmets ir tas, kas aprakstīts īpašajā atklātajā atļaujā.
3. Atļaujas derīguma termiņš nevar būt ilgāks par pieciem gadiem.
11. pants
Atļauju uzrāda, pamatojot rakstisku izvešanas deklarāciju, vai citos gadījumos tā ir kopā ar kultūras priekšmetiem, lai pēc pieprasījuma to varētu uzrādīt pārbaudei.
Kompetentās iestādes dalībvalstī, kurā atļauja tiek uzrādīta, var lūgt to pārtulkot minētās dalībvalsts valodā vai vienā no tās oficiālajām valodām. Minētajā gadījumā tulkošanas izmaksas sedz atļaujas turētājs.
12. pants
1. Muitas iestāde, kas ir pilnvarota pieņemt izvešanas deklarāciju, nodrošina, ka uzrādītie priekšmeti ir izvešanas atļaujā aprakstītie un ka izvešanas deklarācijas 44. ailē ir atsauce uz šo atļauju., ja ir vajadzīga rakstiska deklarācija.
2. Ja ir vajadzīga rakstiska deklarācija, tad atļauja ir jāpievieno vienotā administratīvā dokumenta 3. eksemplāram un tai jābūt kopā ar priekšmetu līdz muitas iestādei izbraukšanas vietā no Savienības muitas teritorijas. Ja vienotā administratīvā dokumenta 3. eksemplārs ir pieejams eksportētājam vai viņa pārstāvim, viņam ir pieejama arī atļauja turpmākai izmantošanai.
IV IEDAĻA
VISPĀRĒJĀS ATKLĀTĀS ATĻAUJAS
13. pants
1. Vispārējās atklātās atļaujas var izsniegt muzejiem vai citām iestādēm attiecībā uz to pastāvīgajiem krājumiem piederīgu priekšmetu pagaidu izvešanu, kuri regulāri ir uz laiku izvedami no Savienības izstādīšanai trešajā valstī.
2. Atļauju var izsniegt tikai, ja kompetentās iestādes ir pārliecinātas, ka iestādes sniedz visas vajadzīgās garantijas, ka priekšmets labā stāvoklī atgriezīsies Savienībā. Atļauju var izmantot, attiecinot to uz jebkuru pastāvīgo krājumu priekšmetu apvienojumu jebkurā pagaidu izvešanas gadījumā. To var izmantot, attiecinot to uz vairākiem dažādu priekšmetu apvienojumiem, kurus izved secīgi vai reizē.
3. Atļaujas derīguma termiņš nevar. būt ilgāks par pieciem gadiem.
14. pants
Atļauju uzrāda, pamatojot izvešanas deklarāciju.
Kompetentās iestādes dalībvalstī, kurā atļauja tiek uzrādīta, var lūgt to pārtulkot minētās dalībvalsts valodā vai vienā no tās oficiālajām valodām. Šajā gadījumā tulkošanas izmaksas sedz atļaujas turētājs.
15. pants
1. Muitas iestāde, kura ir pilnvarota pieņemt izvešanas deklarāciju, nodrošina, lai atļauju uzrādītu kopā ar izvedamo priekšmetu sarakstu, kas ir aprakstīti arī izvešanas deklarācijā. Sarakstu sagatavo uz iestādes veidlapas, un katru tā lappusi paraksta viena no tām iestādes personām, kas ir norādītas atļaujā. Katru lappusi arī apzīmogo ar to iestādes zīmogu, kurš ir arī uz atļaujas. Izvešanas deklarācijas 44. ailē izdara atsauci uz atļauju.
2. Atļauja ir jāpievieno vienotā administratīvā dokumenta 3. eksemplāram, un tai jābūt kopā ar priekšmetu sūtījumu līdz muitas iestādei izbraukšanas vietā no Savienības muitas teritorijas. Ja vienotā administratīvā dokumenta 3. eksemplārs ir pieejams eksportētājam vai viņa pārstāvim, viņam ir pieejama arī atļauja turpmākai tās izmantošanai.
V IEDAĻA
ATKLĀTO ATĻAUJU VEIDLAPAS
16. pants
1. Īpašās atklātās atļaujas izsniedz izmantojot veidlapu, kuras paraugs atrodas II pielikumā.
2. Vispārējās atklātās atļaujas izsniedz izmantojot veidlapu, kuras paraugs atrodas III pielikumā.
3. Šo atļaujas veidlapu izgatavo iespiestā vai elektroniskā formā, vienā vai vairākās Savienības oficiālajās valodās.
4. Atļaujas izmēri ir 210 × 297 mm. Ir atļauta garuma pielaide mīnus 5 mm vai plus 8 mm.
Izmantojamais papīrs ir balts bez koka šķiedrvielām, paredzēts rakstīšanai un sver vismaz 55 g/m2. Tam ir iespiests gijošēts gaišzils aizsargraksta fons, lai viltojumus ar mehāniskiem vai ķīmiskiem līdzekļiem padarītu pamanāmus.
5. Otrais atļaujas eksemplārs, kuram nav gijošēta aizsargraksta fona, ir paredzēts tikai eksportētāja paša izmantošanai vai pierakstiem.
Izmantojamo atļaujas pieteikuma veidlapu nosaka attiecīgā dalībvalsts.
6. Dalībvalstis var pašas iespiest veidlapas vai likt tās iespiest apstiprinātās tipogrāfijās. Otrā minētā gadījumā uz katras veidlapas jābūt atsaucei par šādu apstiprinājumu.
Uz katras veidlapas jābūt tipogrāfijas nosaukumam un adresei vai zīmei, pēc kuras tipogrāfiju var identificēt. Uz veidlapas arī jābūt uzdrukātam vai ar zīmogu uzspiestam sērijas numuram, pēc kura veidlapu var identificēt.
7. Dalībvalstis ir atbildīgas par vajadzīgo pasākumu veikšanu, lai izvairītos no atļauju viltošanas.
Šim nolūkam dalībvalstu pieņemtos identifikācijas līdzekļus dara zināmus Komisijai, lai tā par tiem paziņotu citu dalībvalstu kompetentajām iestādēm.
8. Atļaujas aizpilda ar mehāniskiem vai elektroniskiem līdzekļiem. Izņēmuma gadījumos tās var aizpildīt ar melnu lodīšu pildspalvu ar lielajiem drukātajiem burtiem.
Tajās nedrīkst būt dzēsumu, labotu vārdu vai citu labojumu.
VI IEDAĻA
NOBEIGUMA NOTEIKUMI
17. pants
Regulu (EEK) Nr. 752/93 atceļ.
Atsauces uz atcelto regulu uzskata par atsaucēm uz šo regulu un lasa saskaņā ar atbilstības tabulu, kas atrodas V pielikumā.
18. pants
Šī regula stājas spēkā divdesmitajā dienā pēc tās publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.
Šī regula uzliek saistības kopumā un ir tieši piemērojama visās dalībvalstīs.
Briselē, 2012. gada 9. novembrī