РЕГЛАМЕНТ (ЕС) № 45/2014 НА СЪВЕТА
от 20 януари 2014 година
за изменение на Регламент (ЕС) № 204/2011 относно ограничителни мерки с оглед на положението в Либия
СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 215 от него,
като взе предвид Решение 2011/137/ОВППС на Съвета от 28 февруари 2011 г. относно ограничителни мерки с оглед на положението в Либия (1),
като взе предвид съвместното предложение на върховния представител на Съюза по въпросите на външните работи и политиката на сигурност и на Европейската комисия,
като има предвид, че:
(1)
С Регламент (ЕС) № 204/2011 на Съвета (2) се привеждат в действие мерките, предвидени в Решение 2011/137/ОВППС.
(2)
Необходимо е да се измени клаузата за освобождаване от отговорност и клаузата за отказ от претенции, предвидени в Регламент (ЕС) № 204/2011, в съответствие с редакцията на Насоките относно прилагането и оценката на ограничителните мерки (санкции) в рамките на Общата външна политика и политика на сигурност на ЕС, приети от Съвета на 15 юни 2012 г.
(3)
Поради това Регламент (ЕС) № 204/2011 следва да бъде съответно изменен,
ПРИЕ НАСТОЯЩИЯ РЕГЛАМЕНТ:
Член 1
Регламент (ЕС) № 204/2011 се изменя, както следва:
1)
Член 11 се заменя със следното:
„Член 11
1. Замразяването на финансови средства и икономически ресурси или отказът да се предоставят финансови средства или икономически ресурси, направен добросъвестно на основание, че действието е в съответствие с настоящия регламент, не водят до възникването на каквато и да било отговорност за физическото или юридическото лице, образуванието или органа, което/който ги извършва, нито за неговите ръководители или служители, освен ако не бъде доказано, че финансовите средства и икономическите ресурси са били замразени или задържани в резултат на небрежност.
2. Действията на физическите или юридическите лица, образуванията или органите не пораждат каквато и да било отговорност за тях, ако те не са знаели и не са имали основателна причина да предполагат, че действията им ще бъдат в нарушение на мерките, предвидени в настоящия регламент.“
2)
Член 12 се заменя със следното:
„Член 12
1. Не се удовлетворяват никакви претенции във връзка с договори или трансакции, чието изпълнение е засегнато пряко или непряко, изцяло или частично от мерките, наложени с настоящия регламент, включително претенции за обезщетение или други претенции от този вид, като претенции за компенсация или претенции по гаранция, по-специално претенции за удължаване на сроковете или за изплащане на облигация, гаранция или обезщетение, по-специално на парична гаранция или парично обезщетение, независимо от формата, предявени от:
а)
посочени лица, образувания или органи, изброени в приложение II или III;
б)
всички други лица, образувания или органи от Либия, включително либийското правителство;
в)
всякакви лица, образувания или органи, действащи чрез или от името на едно от лицата, образуванията или органите, посочени в буква а) или б).
2. Във всяко производство за изпълнение на претенция тежестта на доказване, че нейното удовлетворяване не е забранено съгласно параграф 1, е за лицето, което търси изпълнение на съответната претенция.
3. Настоящият член не засяга правото на лицата, образуванията и органите, посочени в параграф 1, на съдебен контрол за законосъобразност във връзка с неизпълнението на договорни задължения в съответствие с настоящия регламент.“
Член 2
Настоящият регламент влиза в сила в деня след публикуването му в Официален вестник на Европейския съюз.
Настоящият регламент е задължителен в своята цялост и се прилага пряко във всички държави-членки.
Съставено в Брюксел на 20 януари 2014 година.
PADOMES REGULA (ES) Nr. 45/2014
(2014. gada 20. janvāris),
ar ko groza Regulu (ES) Nr. 204/2011 par ierobežojošiem pasākumiem saistībā ar situāciju Lībijā
EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 215. pantu,
ņemot vērā Padomes Lēmumu 2011/137/KĀDP (2011. gada 28. februāris) par ierobežojošiem pasākumiem saistībā ar situāciju Lībijā (1),
ņemot vērā Savienības Augstās pārstāves ārlietās un drošības politikas jautājumos un Eiropas Komisijas kopīgo priekšlikumu,
tā kā:
(1)
Padomes Regula (ES) Nr. 204/2011 (2) īsteno pasākumus, kas paredzēti Lēmumā 2011/137/KĀDP.
(2)
Ir nepieciešams grozīt Regulā (ES) Nr. 204/2011 paredzēto klauzulu par atbrīvošanu no atbildības un klauzulu par prasību nepiemērošanu saskaņā ar formulējumu Ierobežojošu pasākumu (sankciju) īstenošanas un izvērtēšanas pamatnostādnēs ES kopējās ārpolitikas un drošības politikas jomā, ko Padome pieņēma 2012. gada 15. jūnijā.
(3)
Tāpēc būtu attiecīgi jāgroza Regula (ES) Nr. 204/2011,
IR PIEŅĒMUSI ŠO REGULU.
1. pants
Regulu (ES) Nr. 204/2011 groza šādi:
1)
regulas 11. pantu aizstāj ar šādu:
“11. pants
1. Līdzekļu un saimniecisko resursu iesaldēšana vai atteikšanās līdzekļus vai saimnieciskos resursus darīt pieejamus, ja tā veikta labticīgi, pamatojoties uz to, ka šāda rīcība ir saskaņā ar šo regulu, nerada nekādu atbildību fiziskām vai juridiskām personām, vienībām vai struktūrām, kas to veic, vai to vadītājiem vai darbiniekiem, ja vien nav pierādīts, ka līdzekļi un saimnieciskie resursi iesaldēti vai aizturēti nolaidības dēļ.
2. Darbības, ko veic fiziskas vai juridiskas personas, vienības vai struktūras, tām nerada nekādu atbildību, ja tās nezināja un tām nebija pamatotu iemeslu uzskatīt, ka to rīcība būtu pretrunā šajā regulā noteiktajiem pasākumiem.”;
2)
regulas 12. pantu aizstāj ar šādu:
“12. pants
1. Prasības saistībā ar jebkādu līgumu vai darījumu, kura izpildi tieši vai netieši, pilnīgi vai daļēji ietekmē pasākumi, kas piemēroti saskaņā ar šo regulu, tostarp prasības par atlīdzinājuma saņemšanu vai citas šāda veida prasības, piemēram, prasības par kompensāciju vai garantijas nodrošinātas prasības, jo īpaši prasības pagarināt vai samaksāt jebkura veida galvojumu, garantiju vai atlīdzību, sevišķi finanšu garantiju vai finanšu atlīdzību, neapmierina, ja tās iesniedz:
a)
šīs regulas II un III pielikumā minētās personas, vienības vai struktūras;
b)
jebkura cita Lībijas persona, vienība vai struktūra, tostarp Lībijas valdība;
c)
jebkura persona, vienība vai struktūra, kas darbojas ar a) vai b) apakšpunktā minētās personas, vienības vai struktūras starpniecību vai tās uzdevumā.
2. Jebkurā tiesvedībā par prasības izpildi pienākums pierādīt, ka prasības apmierināšanu neaizliedz 1. punkts, piekrīt tai personai, kas pieprasa šīs prasības izpildi.
3. Šis pants neierobežo 1. punktā minēto personu, vienību vai struktūru tiesības vērsties tiesā, lai izskatītu līgumsaistību neizpildes likumību saistībā ar šo regulu.”
2. pants
Šī regula stājas spēkā nākamajā dienā pēc tās publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.
Šī regula uzliek saistības kopumā un ir tieši piemērojama visās dalībvalstīs.
Briselē, 2014. gada 20. janvārī