РЕГЛАМЕНТ (ЕС) № 952/2013 НА ЕВРОПЕЙСКИЯ ПАРЛАМЕНТ И НА СЪВЕТА
от 9 октомври 2013 година
за създаване на Митнически кодекс на Съюза
(преработен текст)
ЕВРОПЕЙСКИЯТ ПАРЛАМЕНТ И СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взеха предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално членове 33, 114 и 207 от него,
като взеха предвид предложението на Европейската комисия,
след предаване на проекта на законодателния акт на националните парламенти,
като взеха предвид становището на Европейския икономически и социален комитет (1),
в съответствие с обикновената законодателна процедура (2),
като имат предвид, че:
(1)
В Регламент (ЕО) № 450/2008 на Европейския парламент и на Съвета от 23 април 2008 година за създаване на Митнически кодекс на Общността (Модернизиран митнически кодекс) (3) следва да бъдат внесени редица изменения. С оглед постигане на яснота посоченият регламент следва да бъде преработен.
(2)
Целесъобразно е да се осигури съгласуваност на Регламент (ЕО) № 450/2008 с Договора за функционирането на Европейския съюз („ДФЕС“), по-конкретно с членове 290 и 291 от него. Целесъобразно е също така в регламента да се отчете развитието на правото на Съюза и да се адаптират някои от неговите разпоредби с цел улесняване на прилагането им.
(3)
С цел допълване и изменяне и на определени несъществени елементи от настоящия регламент, на Комисията следва да бъде делегирано правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 290 от ДФЕС. От особена важност е по време на подготвителната си работа Комисията да провежда целесъобразни консултации, включително на експертно равнище. При подготовката и изготвянето на делегираните актове Комисията следва да осигури своевременното предаване на съответните документи по подходящ начин едновременно на Европейския парламент и на Съвета.
(4)
По-специално при подготовката и изготвянето на делегирани актове, Комисията следва достатъчно рано да осигурява прозрачни консултации с експертите и бизнес средите на държавите членки.
(5)
За да се гарантират еднакви условия за изпълнение на настоящия регламент, на Комисията следва да бъдат предоставени изпълнителни правомощия с цел да се определи формата кодирането във връзка с общите изисквания за данните при обмена и съхранението на информация между митническите органи и между икономическите оператори и митническите органи и за съхранението на такава информация, както и процедурните правила за обмена и съхраняването на информация, които могат да се извършват чрез средства, различни от средствата за електронна обработка на данни; да се приемат решения, с които на една или няколко държави членки се разрешава да използват средства за обмен и съхранение на информация, различни от средствата за електронна обработка на данни; да се определи митническият орган, който отговаря за регистрирането на икономическите оператори и другите лица; да се определят техническите разпоредби за разработване, поддържане и използване на електронни системи; да се определят процедурните правила за предоставянето и осигуряването на право на даден митнически представител да извършва услуги в държава членка, различна от тази, в която е установен; процедурните правила за подаването и приемането на заявление за издаване на решение във връзка с прилагането на митническото законодателство, както и за вземането на решение и за мониторинга на изпълнението на такова решение; процедурните правила за обезсилване, отмяна и изменение на благоприятни решения; процедурните правила за използването на решение, отнасящо се до обвързваща информация, след като валидността му е изтекла или е било отменено; процедурните правила за уведомяването на митническите органи, че приемането на такива решения е спряно и за отмяната на това спиране; да се приемат решения, с които се иска от държавите членки да отменят решение, отнасящо се до обвързваща информация; да се приемат реда и условията за прилагане на критериите за предоставяне на статус на одобрен икономически оператор; да се приемат мерки за осигуряване на еднакво прилагане на митнически контрол, включително обмена на информация за риска и анализ на риска,
общите критерии и стандарти за риска, контролните мерки и приоритетните области за контрол; да се определят пристанищата или летищата, където трябва да се осъществяват митническия контрол и формалностите върху ръчния и придружавания багаж; да се определят правила относно превръщането на валута; да се приемат мерки за еднаквото управление на тарифните квоти и тарифните тавани и за управлението на наблюдението във връзка с допускането за свободно обращение или износа на стоки; да се приемат мерки за определяне на тарифното класиране на стоките; да се определят процедурните правила за предоставяне и проверка на доказателството за непреференциален произход; процедурните правила за улеснено установяване в Съюза на преференциалния произход на стоките; да се определят мерки за определянето на произхода на конкретни стоки; за предоставянето на временна дерогация от правилата за преференциален произход на стоки, за които се прилагат преференциални мерки, приети едностранно от Съюза; определянето на произхода на конкретни стоки;да се определят процедурните правила за определяне на митническата стойност на стоките; да се определят процедурните правила за предоставяне на обезпечение, за определянето на размера му, за мониторинга и освобождаването му и за отмяната и обезсилването на задължението на поръчителя; да се определят процедурните правила за временна забрана на използването на общи обезпечения; да се приемат мерки за осигуряване на взаимна помощ между митническите органи при възникване на митническо задължение; да се определят процедурните правила за възстановяване или опрощаване на вносни или износни мита и информацията, която трябва да бъде предоставена на Комисията; да се приемат решения за възстановяване или опрощаване на вносни или износни мита; да се определят процедурните правила за подаване, поправка и обезсилване на обобщената декларация за въвеждане; да се уточни срокът, в рамките на който следва да се извърши анализ на риска въз основа на обобщената декларация за въвеждане; да се определят процедурните правила за уведомление за пристигане на плавателно или въздухоплавателно средство и за превозването на стоките до подходящото място;
да се определят процедурните правила за представянето на стоки на митницата; процедурните правила за подаване, поправка и анулиране на декларацията за временно складиране и за движението на стоките на временно складиране; процедурните правила за предоставянето и проверката на доказателството за митническия статус на съюзните стоки; процедурните правила за определянето на компетентните митнически учреждения, и за подаването на митническа декларация, когато се използват средства, различни от средствата за електронна обработка на данни; процедурните правила за подаването на стандартна митническа декларация и за представянето на придружаващите документи; процедурните правила за подаването на опростена декларация и на допълнителна декларация; процедурните правила за подаването на митническа декларация преди представянето на стоките на митницата, за приемането на митническата декларация и за поправка в митническата декларация след вдигането на стоките; да се приемат мерки за определяне на тарифната подпозиция на стоките, за които се прилага най-високата ставка на вносното или износното мито, когато пратката се състои от стоки, попадащи в различни тарифни подпозиции; да се определят процедурните правила за централизирано оформяне и освобождаване от задължението за представяне на стоките във връзка с това; процедурните правила за вписване в отчетността на декларатора; процедурните правила за митническите формалности и контрол, които се извършват от титуляря на разрешението във връзка със самооценката; да се приемат мерки за проверката на митническата декларация, проверката и вземането на проби от стоките и резултатите от проверката.
процедурните правила за разпореждане със стоки; процедурните правила за предоставянето на информацията, която установява, че условията за освобождаване от вносно мито на върнати стоки са изпълнени и за предоставянето на доказателства, че условията за освобождаване от вносно мито на продукти от морски риболов и други продукти, извлечени от морето, са изпълнени; процедурните правила за проверка на икономическите условия в контекста на специалните режими; процедурните правила за приключването на специален режим; процедурните правила за прехвърлянето на права и задължения и за движението на стоки, поставени под специален режим; процедурните правила за използването на еквивалентни стоки в контекста на специални режими; процедурните правила за прилагането на разпоредбите на международните инструменти за транзит в рамките на митническата територия на Съюза; процедурните правила за поставянето на стоки под режим на съюзен транзит и при завършването на този режим, за действието на опростяванията на този режим и за митническия надзор на стоките, които преминават през територията на дадена държава или през територия, извън митническата територия на Съюза под режим външен съюзен транзит; процедурните правила за поставянето на стоки под режим митническо складиране или под режим свободна зона; да се определи срока, в рамките на който следва да се извърши анализ на риска въз основа на предварителна декларация за заминаване; да се определят процедурните правила за напускането на стоките;
процедурните правила за подаване, поправка и анулиране на обобщената декларация за напускане; процедурните правила за подаване, поправка и анулиране на уведомлението за реекспорт; да се приеме работна програма в подкрепа на разработването на свързаните с нея електронни системи и за определянето на преходни периоди; да се приемат решенията, с които на държавите членки се разрешава да тестват опростявания при прилагането на митническото законодателство, особено ако тези опростени процедури са свързани с информационните технологии (ИТ). Тези правомощия следва да се упражняват в съответствие с Регламент (ЕС) № 182/2011 на Европейския парламент и на Съвета от16 февруари 2011 година за установяване на общите правила и принципи относно реда и условията за контрол от страна на държавите членки върху упражняването на изпълнителните правомощия от страна на Комисията (4).
(6)
Като се има предвид, че е необходимо сътрудничество между държавите членки и Комисията за разработването, поддържането и експлоатацията на електронните системи, необходими за изпълнението на Митническия кодекс на Съюза (Кодекса), Комисията не би трябвало да приема работната програма в подкрепа на разработването им и за определянето на преходни периоди, ако не бъде дадено становище от комитета, който разглежда проекта на акта за изпълнение.
(7)
Процедурата по консултиране да бъде използвана за приемането на: решения, с които на една или няколко държави членки се разрешава да използват средства за обмен и съхранение на информация, различни от средствата за електронна обработка на данни, ако тези решения не засягат всички държави членки; решенията, с които се иска от държавите членки да отменят решения, отнасящи се до обвързваща информация, ако тези решения засягат само една държава членка и имат за цел да се гарантира спазването на митническото законодателство; решения за възстановяване или опрощаване на вносни или износни мита, ако тези решения пряко засягат лицето, подало съответното заявление за възстановяване или опрощаване.
(8)
В надлежно обосновани случаи, когато това се изисква от наложителни причини за спешност, Комисията приема актове за изпълнение с незабавно приложение във връзка с: мерките за осигуряване на еднакво прилагане на митнически контрол, включително обмена на информация за риска и анализ на риска, общите критерии и стандарти за риска, контролните мерки и приоритетните области за контрол; определянето на тарифното класиране на стоките; определянето на произхода на конкретни стоки; мерките за временна забрана на използването на общи обезпечения.
(9)
Съюзът е основан на митнически съюз. Както в интерес на икономическите оператори, така и на митническите органи в рамките на Съюза е препоръчително действащото митническо законодателство да бъде обединено в кодекс. Като се основава на концепцията за вътрешен пазар, кодексът следва да включва общите правила и процедури, които осигуряват прилагането на тарифните и другите мерки на общата политика, въведени на равнището на Съюза във връзка с търговията със стоки между Съюза и страни или територии извън митническата територия на Съюза, като се отчитат изискванията на тези общи политики. Митническото законодателство следва да бъде съобразено в по-голяма степен с разпоредбите, свързани със събиране на вземания при внос, без да се променя обхватът на действащото данъчно законодателство.
(10)
При по-нататъшното модернизиране на митническото законодателство следва да се вземат предвид становищата на икономическите оператори, за да се гарантира ефективно административно опростяване.
(11)
В съответствие със Съобщението на Комисията от 9 август 2004 г., озаглавено „Защита на финансовите интереси на Общността - борба срещу измамите - План за действие за 2004-2005 г.“ е уместно да се адаптира правната рамка за защита на финансовите интереси на Съюза.
(12)
Регламент (ЕИО) № 2913/92 на Съвета от 12 октомври 1992 г. относно създаване на Митнически кодекс на Общността (5) бе основан на интеграция на митническите процедури, прилагани отделно в съответните държави членки през 80-те години на 20 век. Този регламент е многократно и съществено изменян след въвеждането му с оглед решаване на специфични проблеми като защитата на добросъвестността или отчитането на изискванията по отношение на сигурността. Важните промени в правната среда, които настъпиха през последните години на равнището на Съюза и на международно равнище, като изтичането на срока на действие на Договора за създаване на Европейската общност за въглища и стомана и влизането в сила на Договорите за присъединяване от 2003 г., 2005 г. и 2011 г., а също и Протокола за изменение на Международната конвенция за опростяване и уеднаквяване на митническите процедури (наричана по-долу „Ревизираната Конвенция от Киото“), присъединяването на Съюза към която бе одобрено с Решение 2003/231/ЕО на Съвета от 17 март 2003 г. (6), наложиха в посочения регламент с Регламент (ЕО) № 648/2005 на Европейския парламент и на Съвета от 13 април 2005 г. (7) да бъдат въведени допълнителни изменения, които впоследствие бяха включени в Регламент (ЕО) № 450/2008.
(13)
Целесъобразно е в Кодекса да се въведе правна рамка за прилагането на определени разпоредби от митническото законодателство относно търговията със съюзни стоки между части от митническата територия, за които се прилагат разпоредбите на Директива 2006/112/ЕО на Съвета от 28 ноември 2006 г. относно общата система на данъка върху добавената стойност (8) или на Директива 2008/118/ЕО на Съвета от 16 декември 2008 година относно общия режим на облагане с акциз (9), и части от тази територия, за които тези разпоредби не се прилагат, или относно търговията между части от територията, за които тези разпоредби не се прилагат. Като се има предвид фактът, че въпросните стоки са съюзни стоки, както и фискалният характер на въпросните мерки в тази вътресъюзна търговия, е оправдано да се извърши уместно опростяване на митническите формалности, които се прилагат за тези стоки.
(14)
За да бъде отчетен специалният фискален режим на някои части от митническата територия на Съюза, на Комисията следва да бъдат предоставени правомощията да приема делегирани актове по член 290 от ДФЕС, отнасящи се до митническите формалности и контрол, които трябва да бъдат прилагани по отношение на търговията със съюзни стоки между посочените части от митническата територия на Съюза и останалата част от нея.
(15)
Улеснението на законната търговия и борбата с измамите изискват опростени, бързи и стандартни митнически процедури и процеси. В тази връзка, съгласно Съобщението на Комисията от 24 юли 2003 г., озаглавено „Опростена и безкнижна среда за митниците и търговията“, е уместно да се опрости митническото законодателство, да се позволи използването на съвременни средства и технологии и да се насърчи еднаквото прилагане на митническото законодателство и на съвременни подходи за митнически контрол, което ще допринесе за осигуряване на основата за ефективни и опростени процедури за митническо оформяне. Митническите процедури следва да бъдат обединени или хармонизирани, така че да останат само тези, които са икономически обосновани, с оглед повишаване конкурентоспособността на предприятията.
(16)
Изграждането на вътрешния пазар, намаляването на бариерите пред международната търговия и инвестиции и нарасналата необходимост от гарантиране на сигурността и безопасността на външните граници на Съюза трансформираха ролята на митническите органи и ги превърнаха в централна част от веригата на доставки и в катализатор на конкурентоспособността на държавите и предприятията в процеса на мониторинг и управление на международната търговия. В тази връзка митническото законодателство следва да отразява новата икономическа реалност и новата роля и мисия на митническите органи.
(17)
Използването на информационни и комуникационни технологии, както предвижда Решение № 70/2008/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 15 януари 2008 г. относно безкнижна среда в митниците и търговията (10), е ключов елемент за осигуряване на улеснения за търговията и същевременно на ефективност на митническия контрол, като по този начин се намаляват разходите за осъществяване на стопанска дейност и рискът за обществото. В тази връзка е необходимо с Кодекса да се установи правната рамка, в която може да бъде приложено това решение, по-специално правният принцип, че всички митнически и търговски операции се обработват по електронен път и че във всяка една държава членка информационните и комуникационни системи за митническите операции предлагат еднакви улеснения на икономическите оператори.
(18)
За да се осигури безкнижна среда за митниците и търговията, на Комисията следва да бъдат предоставени правомощията да приема делегирани актове по член 290 от ДФЕС по отношение на общите изисквания за данните за целите на обмен и съхранението на информацията чрез използване на средства за електронна обработка на данни, в случаите когато могат да бъдат използвани други средства за такъв обмен и съхраняване, както и регистриране на лица. Средства, различни от средствата за електронна обработка на данни, биха могли да бъдат използвани по-конкретно за преходен период, когато необходимите електронни системи все още не са действащи, но не и след 31 декември 2020 г. Що се отнася до централизираното оформяне, тези преходни мерки ще се състоят в поддържане на процедурата понастоящем позната като „единно разрешение за опростени процедури“, докато необходимите електронни системи влязат в действие.
(19)
Използване на информационни и комуникационни технологии следва да е придружено от хармонизирано и стандартизирано прилагане на митническия контрол от държавите членки, за да се гарантира равностойно ниво на митнически контрол на цялата територия на Съюза, така че да не възникне антиконкурентно поведение в различните входни и изходни пунктове на Съюза.
(20)
С цел облекчаване на стопанската дейност и едновременно с това за осигуряване на необходимото ниво на контрол на стоките, които се въвеждат на или извеждат от митническата територия на Съюза, е желателно митническите органи и другите агенции, които участват в този контрол, да предават помежду си информацията, предоставена от икономическите оператори, при отчитане на съответните разпоредби за защита на данните. Контролът следва да бъде хармонизиран, така че икономическият оператор да трябва да предостави информацията само веднъж, а стоките да бъдат контролирани от тези органи по едно и също време и на едно и също място.
(21)
С цел улесняване на стопанската дейност всички лица следва да продължат да имат право да бъдат представлявани пред митническите органи. Въпреки това вече не трябва да съществува възможност държава членка да ограничава със закон това право на представителство. Освен това всеки митнически представител, който отговаря на критериите за предоставяне на статус на одобрен икономически оператор за митнически опростявания, следва да има право да предоставя своите услуги в държава членка, различна от държавата членка, в която е установен. Като общо правило митническият представител следва да е установен на митническата територия на Съюза. Това задължение следва да отпадне когато митническият представител действа за сметка на лица, за които не се изисква да са установени на митническата територия на Съюза, или в други надлежно обосновани случаи.
(22)
Всички решения, които се отнасят до прилагането на митническото законодателство, включително до обвързваща информация, следва да отговарят на едни и същи правила. Всички такива решения следва да бъдат валидни в целия Съюз и следва да могат да бъдат обезсилвани, изменяни, освен когато е предвидено друго, или отменяни поради несъответствие с митническото законодателство или неговото тълкуване.
(23)
Рационализирането на митническите процедури в рамките на електронна среда изисква споделяне на отговорностите между митническите органи на отделните държави членки. Необходимо е да се гарантира едно уместно ниво на ефективни, възпиращи и пропорционални санкции в рамките на вътрешния пазар.
(24)
Икономическите оператори, които спазват митническото законодателство и са надеждни, следва да се ползват със статус на одобрен икономически оператор след като им бъде предоставено разрешение за митнически опростявания или разрешение за сигурност и безопасност, или и двете. В зависимост от вида на предоставеното разрешение, одобрените икономически оператори следва да могат да се възползват максимално от широката употреба на митническите опростявания или да се възползват от улеснения, свързани със сигурност и безопасност. Освен това следва да им бъде дадено по-благоприятно третиране по отношение на митническия контрол, като например по-малък физически и документен контрол.
(25)
Икономическите оператори, които спазват митническото законодателство и са надеждни, се възползват от международно взаимно признаване на статуса „одобрен икономически оператор“.
(26)
За да се осигури баланс между нуждите на митническите органи по отношение на правилното прилагане на митническото законодателство, от една страна, и правото на икономическите оператори да бъдат третирани справедливо, от друга страна, митническите органи следва да получат широки контролни правомощия, а икономическите оператори - право на обжалване.
(27)
В съответствие с Хартата на основните права на Европейския съюз е необходимо като допълнение към правото на обжалване на всяко решение, взето от митническите органи, да се предвиди правото на всяко лице да бъде изслушано преди вземането на решение, което би го засегнало неблагоприятно. Ограничаването на това право обаче може да бъде оправдано, по-специално когато естеството или равнището на заплахата за сигурността и безопасността на Съюза и неговите жители, здравето на хората, животните или растенията, околната среда или потребителите налагат това;
(28)
За да се намали рискът за Съюза, за неговите граждани и за неговите търговски партньори, хармонизираното прилагане на митническия контрол от държавите членки следва да се основава на обща рамка за управление на риска и електронна система за нейното прилагане. Създаването на рамка за управление на риска, която да е обща за всички държави членки, не следва да възпрепятства държавите членки да контролират стоките посредством проверки на случаен принцип.
(29)
За да се осигури последователно и еднакво третиране на лицата, които са подложени на митнически формалности и контрол, на Комисията следва да бъдат предоставени правомощията да приема делегирани актове в съответствие с член 290 от ДФЕС по отношение на определянето на другите случаи, в които от митническия представител не се изисква да е установен на митническата територия на Съюза и правилата, свързани с решенията, които се вземат от митническите органи, включително отнасящите се до обвързващата информация, одобрения икономически оператор и опростяванията.
(30)
Необходимо е да се установят елементите, въз основа на които се прилагат вносните или износните мита и други мерки във връзка с търговията на стоки. Целесъобразно е също така да бъдат установени по-подробни разпоредби за издаване на доказателства за произход от Съюза, когато изискванията на търговията налагат това.
(31)
За да бъдат допълвани елементите, въз основа на които се прилагат вносните или износните мита и други мерки, на Комисията следва да бъдат дадени правомощия да приема делегирани актове в съответствие с член 290 от ДФЕС по отношение на правилата за произход на стоките.
(32)
За да се избегнат трудностите при определянето на правното основание, на което е възникнало митническо задължение, е желателно да се обединят в една група всички случаи на възникване на митническо задължение при внос, различни от възникването вследствие на представяне на митническа декларация за допускане за свободно обращение или поставяне под режим временен внос с частично освобождаване. Същото следва да се отнася и за случаите на възникване на митническо задължение при износ.
(33)
Целесъобразно е да се определи мястото, където възниква митническото задължение и където следва да бъдат събирани вносните или износните мита.
(34)
Правилата за специалните режими следва да позволяват използване на едно обезпечение за всички категории специални режими, като това обезпечение следва да бъде общо и да покрива множество операции.
(35)
Общо обезпечение с намален размер, включително за митнически задължения и други вземания, които са възникнали, или общо обезпечение с освобождаване от обезпечение следва да се разрешават при определени условия. Общото обезпечение с намален размер за митнически задължения и други вземания, които са възникнали, следва да е еквивалентно на осигуряване на обезпечение за целия размер на платимите вносни или износни мита, по-специално за целите на вдигането на съответните стоки и вписването в счетоводната отчетност.
(36)
За да се осигури по-добра защита на финансовите интереси на Съюза и на държавите членки, обезпечението следва да покрива недекларираните или неправилно декларираните стоки, включени в пратката или в декларацията, за която то се осигурява. По същата причина при поръчителство поетото от поръчителя задължение следва да покрива размера на вносните или износните мита, чието плащане става изискуемо вследствие на последващ контрол.
(37)
За да се гарантират финансовите интереси на Съюза и на държавите членки и за да се ограничат практиките на измама, се препоръчват подходящи разпоредби, включващи поетапни мерки за прилагане на общо обезпечение. Когато има повишен риск от измама, следва да се допуска временна забрана за използването на общото обезпечение при отчитане на конкретното състояние на съответните икономически оператори.
(38)
Уместно е да се има предвид добросъвестността на съответното лице в случаите, когато митническото задължение е възникнало от неспазване на митническото законодателство, и да се сведе до минимум въздействието на небрежността от страна на длъжника.
(39)
За да се защитят финансовите интереси на Съюза и на държавите членки и с цел да се допълнят правилата за митническото задължение и обезпечаването му, на Комисията следва да бъдат предоставени правомощията да приема делегирани актове в съответствие с член 290 от ДФЕС, отнасящи се до мястото на възникване на митническото задължение, изчисляването на размера на вносните и износните мита, обезпечаването им и събирането, възстановяването, опрощаването и погасяването на митническото задължение.
(40)
Необходимо е да се установи принципът за начина на определяне на митническия статус на съюзни стоки и обстоятелствата, свързани със загубата на този статус, и да се предвиди база за определяне на случаите, в които този статус остава непроменен, когато стоките временно се извеждат от митническата територия на Съюза.
(41)
За да се гарантира свободното движение на съюзните стоки на митническата територия на Съюза и митническото третиране на въвежданите на тази територия несъюзни стоки, на Комисията следва да бъдат предоставени правомощията да приема делегирани актове по член 290 от ДФЕС, отнасящи се до определянето на митническия статус на стоките, загубата на митническия статус на съюзни стоки, запазването на този статус за стоките, които временно напускат митническата територия на Съюза, и освобождаването от мита на върнати стоки.
(42)
Уместно е, когато икономическият оператор е предоставил предварително необходимата информация за целите на контрола относно допустимостта на стоките въз основа на риска, да се гарантира, че в тези случаи по правило се осигурява бързо вдигане на стоките. Контролът в рамките на финансовата и търговската политика следва да се осъществява на първо място от митническите учреждения, които са компетентни по отношение помещенията на икономическия оператор.
(43)
Правилата за митническите декларации и за поставяне на стоките под митнически режим следва да се модернизират и рационализират, по-специално да се въведе изискването митническите декларации по правило да се изготвят в електронна форма и да се предвиди само един вид опростена декларация, както и възможност за подаване на митническа декларация под формата на вписване в отчетността на декларатора.
(44)
Тъй като Ревизираната Конвенция от Киото насърчава подаването, регистрацията и проверката на митническата декларация преди пристигането на стоките, както и разделянето на мястото на подаване на декларацията от физическото местоположение на стоките, уместно е да се осигури централизирано оформяне на мястото, където е установен икономическият оператор.
(45)
Целесъобразно е на равнището на Съюза да се предвидят правила за унищожаване на стоки или разпореждане с тях по друг начин от страна на митническите органи, доколкото това са въпроси, които преди това са изисквали уреждане в националното законодателство.
(46)
С цел допълване на правилата относно поставянето на стоките под митнически режим и осигуряване на еднакво третиране на съответните лица, на Комисията следва да бъдат предоставени правомощията да приема делегирани актове в съответствие с член 290 от ДФЕС по отношение на правилата, свързани с митническата декларация и вдигането на стоките.
(47)
Целесъобразно е да се предвидят общи и прости правила за специалните режими, допълнени от малка група правила за всяка категория специален режим, с цел улесняване на оператора в избора на правилния режим, избягване на грешки и намаляване на броя на последващите събирания и възстановявания.
(48)
Следва да се улесни даването на разрешение за няколко специални режима с едно обезпечение и едно надзорно митническо учреждение и следва да има прости правила относно възникването на митническото задължение в тези случаи. Основният принцип следва да бъде, че размерът на митата за стоките, поставени под специален режим, или произведените от тях продукти се определя към момента на възникване на митническото задължение. Въпреки това в случаите, когато това е икономически оправдано, следва да се предвиди също така определяне на размера на митата върху стоките към момента на поставянето им под специален режим. Същите принципи следва да се прилагат за обичайните операции.
(49)
С оглед на засилените мерки по отношение на сигурността, поставянето на стоки в свободни зони следва да стане митнически режим, а стоките следва да бъдат обект на митнически контрол при въвеждането и по отношение на отчетността
(50)
С оглед на това, че намерението за реекспорт вече не е необходимо, режимът активно усъвършенстване с отложено плащане следва да се обедини с обработката под митнически контрол, а режимът активно усъвършенстване с възстановяване следва да бъде изоставен. Този единен режим активно усъвършенстване следва да включва и унищожаването с изключение на случаите, в които то се извършва от митниците или под техен надзор.
(51)
С цел допълване на правилата за специалните режими и за осигуряване на еднакво третиране на съответните лица, на Комисията следва да бъдат предоставени правомощия да приема делегирани актове в съответствие с член 290 от ДФЕС по отношение на правилата, които се отнасят до случаи, когато стоките са поставени под специални режими, до движения, обичайни операции и еквивалентност на тези стоки и до приключването на тези режими.
(52)
Свързаните със сигурността мерки по отношение на съюзните стоки, извеждани от митническата територия на Съюза, се прилагат и за реекспорта на несъюзни стоки. Едни и същи правила се прилагат за всички видове стоки, с възможност за изключения при необходимост, например за стоките, които само преминават транзитно през митническата територия на Съюза.
(53)
За да се гарантира упражняването на митнически надзор върху стоките, които се въвеждат на митническата територия на Съюза и се извеждат от нея, и прилагането на мерки във връзка със сигурността, на Комисията следва да бъдат предоставени правомощията да приема делегирани актове по член 290 от ДФЕС по отношение на правилата, свързани с обобщената декларация за въвеждане и с предварителните декларации за заминаване.
(54)
С цел да се проучат допълнителни възможности за митнически и търговски улеснения, по-специално като се използват най-новите средства и технологии, при определени условия и след подаване на заявление на държавите членки се разрешава за ограничен период от време да тестват опростявания при прилагането на митническото законодателство. Тази възможност не трябва да възпрепятства прилагането на митническото законодателство или да създава нови задължения за икономическите оператори, които могат да вземат участие в тези тестове на напълно доброволен принцип.
(55)
Съгласно принципа на пропорционалността, уреден в член 5 от Договора за Европейски съюз (ДЕС), за постигането на основните цели за ефективно функциониране на митническия съюз и изпълнение на общата търговска политика е необходимо и целесъобразно да се установят общите правила и процедури, приложими за стоките, въвеждани на митническата територия на Съюза или извеждани от нея. В съответствие с член 5, параграф 4, първа алинея от ДЕС, настоящият регламент не надхвърля необходимото за постигането на тези цели.
(56)
За да се опрости и рационализира митническото законодателство, много разпоредби, които се съдържат в автономни актове на Съюза, бяха включени в Кодекса за целите на прозрачността. Затова следва да бъдат отменени Регламент (ЕИО) № 3925/91 на Съвета от 19 декември 1991 г. относно премахване на контрола и формалностите за кабинен и ръчен багаж на лица, предприемащи полети в границите на Общността, и на багажа на лица, предприемащи морски пътувания в границите на Общността (11), Регламент (ЕИО) № 2913/92, Регламент (ЕО) № 1207/2001 на Съвета от 11 юни 2001 г. относно процедурите, улесняващи издаването или съставянето в Общността на доказателства за произход и издаването на някои разрешения на одобрени износители по реда на разпоредбите за преференциална търговия между Европейската общност и определени страни (12) и Регламент (ЕО) № 450/2008.
(57)
Разпоредбите от настоящия регламент, в които се урежда делегирането на правомощия и предоставянето на изпълнителни правомощия, и разпоредбите относно таксите и разходите следва да се прилагат от датата на влизане в сила на настоящия регламент. Останалите разпоредби следва да се прилагат от 1 юни 2016 г..
(58)
Настоящият регламент следва да не засяга съществуващите и бъдещите правила относно достъпа до документи, приети в съответствие с член 15, параграф 3 от ДФЕС. Освен това той не следва да засяга националните правила относно достъпа до документи.
(59)
Комисията следва да положи всички усилия, за да осигури влизането в сила на делегираните актове и актовете за изпълнение, предвидени в настоящия регламент, достатъчно време преди датата на прилагане на Кодекса, за да се даде възможност за своевременното му изпълнение от държавите членки.
ПРИЕХА НАСТОЯЩИЯ РЕГЛАМЕНТ:
СЪДЪРЖАНИЕ
ДЯЛ I
ОБЩИ РАЗПОРЕДБИ
ГЛАВА 1
Обхват на митническото законодателство, мисия на митниците и определения
ГЛАВА 2
Права и задължения на лицата с оглед на митническото законодателство
Раздел 1
Предоставяне на информация
Раздел 2
Митническо представителство
Раздел 3
Решения, свързани с прилагане на митническото законодателство
Раздел 4
Одобрен икономически оператор
Раздел 5
Санкции
Раздел 6
Жалби
Раздел 7
Контрол върху стоките
Раздел 8
Съхраняване на документи и друга информация, такси и разходи
ГЛАВА 3
Преизчисляване на суми в друга валута и срокове
ДЯЛ II
ЕЛЕМЕНТИ, ВЪЗ ОСНОВА НА КОИТО СЕ НАЛАГАТ ВНОСНИ ИЛИ ИЗНОСНИ МИТА И ДРУГИ МЕРКИ ОТНОСНО ТЪРГОВИЯТА СЪС СТОКИ
ГЛАВА 1
Обща митническа тарифа и тарифно класиране на стоки
ГЛАВА 2
Произход на стоките
Раздел 1
Непреференциален произход
Раздел 2
Преференциален произход
Раздел 3
Определяне на произхода на конкретни стоки
ГЛАВА 3
Стойност на стоките за митнически цели
ДЯЛ III
МИТНИЧЕСКО ЗАДЪЛЖЕНИЕ И ОБЕЗПЕЧЕНИЯ
ГЛАВА 1
Възникване на митническо задължение
Раздел 1
Митническо задължение при внос
Раздел 2
Митническо задължение при износ
Раздел 3
Общи разпоредби за митническите задължения при внос и износ
ГЛАВА 2
Обезпечаване на потенциално или съществуващо митническо задължение
ГЛАВА 3
Събиране, плащане, възстановяване и опрощаване на вносните или износните мита
Раздел 1
Определяне на размера на вносните или износните мита, уведомяване за митническото задължение и вземане под отчет
Раздел 2
Плащане на вносните или износните мита
Раздел 3
Възстановяване и опрощаване
ГЛАВА 4
Погасяване на митническо задължение
ДЯЛ IV
ВЪВЕЖДАНЕ НА СТОКИ НА МИТНИЧЕСКАТА ТЕРИТОРИЯ НА СЪЮЗА
ГЛАВА 1
Обобщена декларация за въвеждане
ГЛАВА 2
Пристигане на стоките
Раздел 1
Въвеждане на стоките в митническата територия на Съюза
Раздел 2
Представяне, разтоварване и проверка на стоки
Раздел 3
Временно складиране на стоки
ДЯЛ V
ОБЩИ РАЗПОРЕДБИ ЗА МИТНИЧЕСКИ СТАТУС, ПОСТАВЯНЕ НА СТОКИ ПОД МИТНИЧЕСКИ РЕЖИМ, ПРОВЕРКА, ВДИГАНЕ И РАЗПОРЕЖДАНЕ СЪС СТОКИ
ГЛАВА 1
Митнически статус на стоките
ГЛАВА 2
Поставяне на стоки под митнически режим
Раздел 1
Общи разпоредби
Раздел 2
Стандартни митнически декларации
Раздел 3
Опростени митнически декларация
Раздел 4
Разпоредби, приложими за всички митнически декларации
Раздел 5
Други опростявания
ГЛАВА 3
Проверка и вдигане на стоки
Раздел 1
Проверка
Раздел 2
Вдигане
ГЛАВА 4
Разпореждане със стоки
ДЯЛ VI
ДОПУСКАНЕ ЗА СВОБОДНО ОБРАЩЕНИЕ И ОСВОБОЖДАВАНЕ ОТ ВНОСНИ МИТА
ГЛАВА 1
Допускане за свободно обращение
ГЛАВА 2
Освобождаване от вносни мита
Раздел 1
Върнати стоки
Раздел 2
Продукти от морски риболов и други продукти, извлечени от морето
ДЯЛ VII
СПЕЦИАЛНИ РЕЖИМИ
ГЛАВА 1
Общи разпоредби
ГЛАВА 2
Транзит
Раздел 1
Вътрешен и външен транзит
Раздел 2
Съюзен транзит
ГЛАВА 3
Складиране
Раздел 1
Общи разпоредби
Раздел 2
Митническо складиране
Раздел 3
Свободни зони
ГЛАВА 4
Употреба за специфични цели
Раздел 1
Временен внос
Раздел 2
Специфична употреба
ГЛАВА 5
Усъвършенстване
Раздел 1
Общи разпоредби
Раздел 2
Активно усъвършенстване
Раздел 3
Пасивно усъвършенстване
ДЯЛ VIII
СТОКИ, ИЗВЕДЕНИ ОТ МИТНИЧЕСКАТА ТЕРИТОРИЯ НА СЪЮЗА
ГЛАВА 1
Формалности преди напускането на стоките
ГЛАВА 2
Формалности при напускане на стоките
ГЛАВА 3
Износ и реекспорт
ГЛАВА 4
Обобщена декларация за напускане
ГЛАВА 5
Уведомление за реекспорт
ГЛАВА 6
Освобождаване от износни мита
ДЯЛ IX
ЕЛЕКТРОННИ СИСТЕМИ, ОПРОСТЯВАНИЯ, ДЕЛЕГИРАНЕ НА ПРАВОМОЩИЯ, ПРОЦЕДУРА НА КОМИТЕТ И ЗАКЛЮЧИТЕЛНИ РАЗПОРЕДБИ
ГЛАВА 1
Разработване на електронни системи
ГЛАВА -2
Опростявания при прилагането на митническото законодателство
ГЛАВА 3
Делегиране на правомощия и процедура на комитет
ГЛАВА 4
Заключителни разпоредби
ПРИЛОЖЕНИЕ
ТАБЛИЦА НА СЪОТВЕТСТВИЕТО
ДЯЛ I
ОБЩИ РАЗПОРЕДБИ
ГЛАВА 1
Обхват на митническото законодателство, мисия на митниците и определения
Член 1
Предмет и обхват
1. С настоящия регламент се създава Митнически кодекс на Съюза („Кодексът“), който урежда общите правила и процедури, приложими за стоките, въвеждани на митническата територия на Съюза или извеждани от нея.
Без да се засягат международното право, международните конвенции и законодателството на Съюза в други области, Кодексът се прилага еднакво на цялата митническа територия на Съюза.
2. Определени разпоредби на митническото законодателство могат да се прилагат извън митническата територия на Съюза в рамките на законодателство, уреждащо специфични области, или на международни конвенции.
3. Определени разпоредби на митническото законодателство, включително опростяванията, които то предвижда, се прилагат за търговията със съюзни стоки между части от митническата територия на Съюза, за които се прилагат разпоредбите на Директива 2006/112/ЕО или Директива 2008/118/ЕО, и части на тази територия, за които тези разпоредби не се прилагат, или за търговията между части от тази територия, за които тези разпоредби не се прилагат.
Член 2
Делегиране на правомощия
На Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 284, в които се определят разпоредбите на митническото законодателство и неговите опростявания, свързани с митническото деклариране, доказателството за митническия статус, използването на режима на вътрешен съюзен транзит доколкото това не засяга правилното прилагане на съответните данъчни мерки, приложими към търговията със стоки на Съюза, както е посочено в член 1, параграф 3. В посочените актове може да се включват разпоредби за специалните случаи, свързани с търговията със съюзни стоки с участието само на една държава членка.
Член 3
Мисия на митническите органи
Митническите органи отговарят основно за надзора на външната търговия на Съюза, с което допринасят за лоялната и отворена търговия, за изпълнението на външните аспекти на вътрешния пазар, общата търговска политика и другите общи политики на Съюза, свързани с търговията, както и за общата сигурност на веригата на доставките. Митническите органи въвеждат мерки, особено такива, насочени към:
а)
защита на финансовите интереси на Съюза и на неговите държави членки;
б)
защита на Съюза от нелоялна и незаконна търговия при подпомагане на законната стопанска дейност;
в)
гарантиране на сигурността и безопасността на Съюза и неговите жители и на опазването на околната среда, при необходимост в тясно сътрудничество с други органи; и
г)
поддържане на уместен (съразмерен) баланс между митническия контрол и улесняване на законната търговия.
Член 4
Митническа територия
1. Митническата територия на Съюза включва следните територии, в това число техните териториални води, вътрешни води и въздушно пространство:
-
територията на Кралство Белгия,
-
територията на Република България,
-
територията на Чешката република,
-
територията на Кралство Дания с изключение на Фарьорските острови и Гренландия,
-
територията на Федерална република Германия с изключение на остров Хелголанд и територията на Бьосинген (Договор от 23 ноември 1964 г. между Федерална република Германия и Конфедерация Швейцария),
-
територията на Република Естония,
-
територията на Ирландия,
-
територията на Република Гърция,
-
територията на Кралство Испания с изключение на Сеута и Мелила,
-
територията на Френската република с изключение на френските отвъдморски страни и територии, за които се прилагат разпоредбите на част четвърта от ДФЕС,
-
територията на Република Хърватия,
-
територията на Италианската република с изключение на общините Ливиньо и Кампионе д’Италия и националните води на езерото Лугано, които се намират между брега и политическата граница на зоната между Понте Треса и Порто Черезио,
-
територията на Република Кипър съгласно разпоредбите на Договора за присъединяване от 2003 г.,
-
територията на Република Латвия,
-
територията на Република Литва,
-
територията на Великото херцогство Люксембург,
-
територията на Унгария,
-
територията на Малта,
-
територията на Кралство Нидерландия в Европа,
-
територията на Република Австрия,
-
територията на Република Полша,
-
територията на Португалската република,
-
територията на Румъния,
-
територията на Република Словения,
-
територията на Словашката република,
-
територията на Република Финландия,
-
територията на Кралство Швеция, и
-
територията на Обединеното кралство Великобритания и Северна Ирландия и на Англо-нормандските острови и остров Ман.
2. Следните територии, включително техните териториални води, вътрешни води и въздушно пространство, които се намират извън територията на държавите членки, се считат за част от митническата територия на Съюза, като се имат предвид приложимите за тях конвенции и договори:
а)
ФРАНЦИЯ
Територията на Княжество Монако съгласно Митническата конвенция, подписана в Париж на 18 май 1963 г. (Journal officiel de la République française (Официален вестник на Френската република) от 27 септември 1963 г., стр. 8679);
б)
КИПЪР
Територията на суверенните базови зони Акротири и Декелия на Обединеното кралство, определени съгласно Договора относно създаването на Република Кипър, подписан в Никозия на 16 август 1960 г. (Серия договори на Обединеното кралство, № 4 (1961) Cmnd 1252).
Член 5
Определения
За целите на Кодекса се прилагат следните определения:
1)
„митнически органи“ означава митническите администрации на държавите членки, които отговарят за прилагането на митническото законодателство, както и всички други органи, оправомощени съгласно националното законодателство да прилагат определени митнически законодателни разпоредби;
2)
„митническо законодателство“ означава законодателството, съставено от всяко едно от следните:
а)
Кодекса и разпоредбите за неговото допълване или прилагане, приети на равнището на Съюза или на национално равнище;
б)
Общата митническа тарифа;
в)
законодателството относно системата на Съюза за освобождаване от мита;
г)
международните споразумения, които съдържат митнически разпоредби, доколкото са приложими в Съюза;
3)
„митнически контрол“ означава специфични действия, извършвани от митническите органи за осигуряване на спазването на митническото и друго законодателство, уреждащо въвеждането, напускането, транзита, движението, складирането и специфичната употреба на стоки, придвижвани между митническата територия на Съюза и държави или територии извън тази територия, както и наличието и движението на митническата територия на Съюза на несъюзни стоки и стоки, поставени под режим специфична употреба;
4)
„лице“ означава физическо лице, юридическо лице и всяко сдружение на лица, което не е юридическо лице, но е с призната правоспособност да извършва правни действия съгласно правото на Съюза или националното право;
5)
„икономически оператор“ означава лице, което в рамките на своята стопанска дейност участва в дейности, обхванати от митническото законодателство;
6)
„митнически представител“ означава всяко лице, определено от друго лице да изпълнява действията и формалностите, изисквани съгласно митническото законодателство, във взаимоотношенията му с митническите органи;
7)
„риск“ означава вероятността да настъпи събитие и въздействието му във връзка с въвеждането, напускането, транзита, движението или специфичната употреба на стоки, придвижвани между митническата територия на Съюза и държави или територии извън тази територия, и във връзка с наличието в рамките на митническата територия на Съюза на несъюзни стоки, което:
а)
би попречило на правилното прилагане на мерки на Съюза или национални мерки;
б)
би изложило на опасност финансовите интереси на Съюза и на неговите държави членки; или
в)
би застрашило сигурността и безопасността на Съюза и неговите жители, здравето на хората, животните или растенията, околната среда или потребителите;
8)
„митнически формалности“ означава всички операции, които трябва да бъдат извършени от дадено лице и от митническите органи с цел спазване на митническото законодателство;
9)
„обобщена декларация за въвеждане“ означава актът, с който дадено лице информира митническите органи в установената форма, по установения начин и в установения конкретен срок, че определени стоки ще бъдат въведени на митническата територия на Съюза;
10)
„обобщена декларация за напускане“ означава актът, с който дадено лице информира митническите органи в установената форма, по установения начин и в установения конкретен срок, че определени стоки ще бъдат изведени от митническата територия на Съюза;
11)
„декларация за временно складиране“ означава актът, с който дадено лице обявява в установената форма и по установения начин, че определени стоки са на временно складиране;
12)
„митническа декларация“ означава актът, с който дадено лице изразява в установената форма и по установения начин желанието си за поставяне на стоки под определен митнически режим, като посочва където е уместно специфични мерки, които следва да бъдат приложени;
13)
„декларация за реекспорт“ означава актът, с който дадено лице изразява в установената форма и по установения начин желанието си да изведе несъюзни стоки от митническата територия на Съюза, с изключение на онези, които са в режим свободна зона или на временно складиране;
14)
„уведомление за реекспорт“ означава актът, с който дадено лице изразява в установената форма и по установения начин желанието си да изведе от митническата територия на Съюза несъюзни стоки, които са в режим свободна зона или са на временно складиране;
15)
„декларатор“ означава лицето, което подава митническа декларация, декларация за временно складиране, обобщена декларация за въвеждане, обобщена декларация за напускане, декларация или уведомление за реекспорт от свое име или лицето, от чието име се подава такава декларация или уведомление;
16)
„митнически режим“ означава всеки един от следните режими, под които могат да бъдат поставени стоките съгласно Кодекса:
а)
допускане за свободно обращение;
б)
специални режими;
в)
износ;
17)
„временно складиране“ означава положението, при което несъюзни стоки са временно оставени за съхранение под митнически надзор за периода между представянето им на митническите органи и поставянето им под митнически режим или реекспорт;
18)
„митническо задължение“ означава задължението на лице да заплати размера на вносните или износните мита, приложими за определени стоки съгласно действащото митническо законодателство;
19)
„длъжник“ означава всяко лице, което е отговорно за заплащане на митническо задължение;
20)
„вносни мита“ означава митата, дължими при вноса на стоки;
21)
„износни мита“ означава митата, дължими при износа на стоки;
22)
„митнически статус“ означава статусът на стоките като съюзни или несъюзни стоки;
23)
„съюзни стоки“ означава стоките, които попадат в една от следните категории:
а)
стоките, които са изцяло получени на митническата територия на Съюза и които не съдържат в себе си стоки, внесени от държави или територии извън митническата територия на Съюза;
б)
стоките, въведени на митническата територия на Съюза от държави или територии извън тази територия и допуснати за свободно обращение;
в)
стоките, получени или произведени на митническата територия на Съюза само от стоките по буква б) или от стоките по букви а) и б);
24)
„несъюзни стоки“ означава стоките, различни от посочените в точка 23, или стоките, които са загубили своя митнически статус на съюзни стоки;
25)
„управление на риска“ означава системното идентифициране на риска, в т.ч. чрез проверки на случаен принцип, и прилагането на всички необходими мерки за ограничаване излагането на риск;
26)
„вдигане на стоки“ означава актът, чрез който митническите органи предоставят стоките за целите, предвидени в митническия режим, под който са поставени стоките;
27)
„митнически надзор“ означава дейността на митническите органи за осигуряване спазването на митническото законодателство и където е целесъобразно и уместно, на други разпоредби, приложими за стоките,предмет на тази дейност;
28)
„възстановяване“ означава възстановяване на размера на платените вносни или износни мита;
29)
„опрощаване“ означава освобождаването от задължението за заплащане на размера на неплатените вносни или износни мита;
30)
„обработени продукти“ означава стоки, поставени под режим усъвършенстване, които са били подложени на операции по усъвършенстване;
31)
„лице, установено на митническата територия на Съюза“ означава:
а)
в случаите на физическо лице - всяко лице, чието обичайно местопребиваване е на митническата територия на Съюза;
б)
в случаите на юридическо лице или сдружение на лица - всяко лице, чието седалище, централно управление или постоянно установена стопанска дейност се намира на митническата територия на Съюза;
32)
„постоянно установена стопанска дейност“ означава определено място на стопанска дейност, на което постоянно са налице необходимите човешки и технически ресурси, и посредством което определено лице извършва изцяло или частично свързаните с митниците операции.
33)
„представяне на стоки на митницата“ означава уведомяването на митническите органи за пристигането на стоки в митническото учреждение или на всяко друго място, определено или одобрено от митническите органи и разположението на тези стоки за митнически контрол;
34)
„държател на стоките“ означава лицето, което е собственик на стоките или което има подобно право на разпореждане с тях, или което има физически контрол върху тях;
35)
„титуляр на режима“ означава:
а)
лицето, което подава митническата декларация или от името на което се подава тази декларация; или
б)
лицето, на което са прехвърлени правата и задълженията по отношение на определен митнически режим;
36)
„мерки на търговската политика“ означава нетарифните мерки, установени като част от общата търговска политика под формата на разпоредби на Съюза, уреждащи международната търговия със стоки;
37)
„операция по усъвършенстване“ означава всяко едно от следните действия:
а)
изработката на стоки, включително тяхното монтиране или комплектуване, или сглобяване с други стоки;
б)
обработката на стоки;
в)
унищожаването на стоки;
г)
поправката на стоки, включително пълното им възстановяване и поставянето им в изправност;
д)
използването на стоки, които не се съдържат в обработените продукти, но позволяват или улесняват производството им, дори ако се изразходват изцяло или частично в процеса (спомагателни производствени материали);
38)
„рандеман“ означава количеството или процентът обработени продукти, получени от усъвършенстването на определено количество стоки, поставени под режим усъвършенстване;
39)
„решение“ означава всеки акт на митническите органи, отнасящ се до митническото законодателство, с който се извършва произнасяне по конкретен случай, и който има правни последици за съответното(ите) лице(а);
40)
„превозвач“ означава:
а)
във връзка с въвеждането, лицето, което въвежда стоките или което поема отговорност за превозването на стоките на митническата територия на Съюза. При все това:
i)
в случай на комбиниран транспорт „превозвач“ означава лицето, управляващо транспортното средство, което след като е въведено на митническата територия на Съюза, се движи самостоятелно като активно транспортно средство;
ii)
при превоз по море или въздух, в случаите на плавателен съд по съвместна договореност или по договор, „превозвач“ означава лицето, което сключва договора и издава коносамент или въздушна товарителница за действителното превозване на стоките на митническата територия на Съюза;
б)
във връзка с напускането лицето, което извежда стоките или което поема отговорност за превозването на стоките извън митническата територия на Съюза. При все това:
i)
в случай на комбиниран транспорт, когато активното транспортно средство, напускащо митническата територия на Съюза, превозва само друго транспортно средство, което след пристигането на активното транспортно средство на местоназначението му ще се движи самостоятелно като активно транспортно средство, „превозвач“ означава лицето, което ще управлява транспортното средство, което ще се движи самостоятелно, след като напускащото митническата територия на Съюза транспортно средство пристигне на местоназначението си;
ii)
при превоз по море или въздух, в случаите на плавателен съд по съвместна договореност или по договор, „превозвач“ означава лицето, което сключва договора и издава коносамент или въздушна товарителница за действителното извеждане на стоките от митническата територия на Съюза;(за действителното превозване на стоките извън митническата територия на Съюза);
41)
„комисиона за покупка“ означава възнаграждение, платено от вносител на агента му за услугата да го представлява при покупката на остойностявани стоки.
ГЛАВА 2
Права и задължения на лицата с оглед на митническото законодателство
Раздел 1
Предоставяне на информация
Член 6
Средства за обмен и съхраняване на информация и общи изисквания за данните
1. Всеки обмен на информация, като например декларации, заявления или решения, между митническите органи и между икономическите оператори и митническите органи, както и съхранението на тази информация съгласно митническото законодателство, се извършва посредством използването на средства за електронна обработка на данни.
2. За целите на обмена и съхранението на информация, посочени в параграф 1, се изготвят общи изисквания за данните.
3. Могат да се използват и други средства за обмен и съхранение на информация, различни от средствата за електронна обработка на данни, посочени в параграф 1, както следва:
а)
постоянно - когато това е надлежно обосновано с оглед вида на трафика или когато използването на средства за електронна обработка на данни не е уместно за съответните митническите формалности;
б)
временно - в случай на временно нефункциониране на компютърните системи на митническите органи или на икономическите оператори;
4. Чрез дерогация от параграф 1 Комисията може да приема в изключителни случаи решения, с които разрешава на една или повече държави членки да използват средства за обмен и съхранение на информация, различни от средствата за електронна обработка на данни.
Такова решение за дерогация се обосновава от специфичното положение на поискалата я държава членка и дерогацията се предоставя за определен период от време. Дерогацията се преразглежда периодично и може да бъде продължавана допълнително за определени периоди от време с отделно заявление от държавата членка, която е адресат на дерогацията. Тя се отменя, когато вече не е обоснована.
Дерогацията не засяга обмена на информация между държавата членка, която е адресат на дерогацията, и другите държави членки, нито обмена и съхраняването на информация в другите държави членки за целите на прилагането на митническото законодателство.
Член 7
Делегиране на правомощия
На Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 284 за определяне на следното:
а)
общите изисквания за данните, посочени в член 6, параграф 2, като взема предвид необходимостта да се изпълнят митническите формалности, предвидени в митническото законодателство, и естеството и целта на обмена и съхраняването на информация, посочени в член 6, параграф 1;
б)
специфичните случаи, когато могат да бъдат използвани средства за обмен и съхраняване на информация, различни от средствата за електронна обработка на данни, в съответствие с член 6, параграф 3, буква а);
в)
типа информация и данните, които следва да се съдържат в отчетността, посочена в член 148, параграф 4 и член 214, параграф 1.
Член 8
Предоставяне на изпълнителни правомощия
1. Комисията определя чрез актове за изпълнение:
а)
при необходимост, формата и кода на общите изисквания за данните, посочени в член 6, параграф 2;
б)
процедурните правила относно обмена и съхранението на информацията, които могат да се извършват чрез средства, различни от средствата за електронна обработка на данни, посочени в член 6, параграф 3.
Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 285, параграф 4.
2. Комисията приема решенията за дерогации, посочени в член 6, параграф 4, чрез актове за изпълнение.
Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по консултиране, посочена в член 285, параграф 2.
Член 9
Регистрация
1. Икономическите оператори, установени на митническата територия на Съюза, се регистрират от митническите органи, отговорни за мястото, където те са установени.
2. В специфични случаи икономически оператори, които не са установени на митническата територия на Съюза се регистрират от митническите органи, отговорни за мястото, където първо подадат декларация или поискат от митническите органи да вземат решение.
3. За лица, които не са икономически оператори, не се изисква да се регистрират от митническите органи, освен ако не се предвижда друго.
Когато за посочените в първата алинея лица се изисква да се регистрират, се прилага следното:
а)
когато те са установени на митническата територия на Съюза, се регистрират от митническите органи, отговорни за мястото, където са установени.
б)
когато не са установени на митническата територия на Съюза, се регистрират от митническите органи, отговорни за мястото, където първо подадат декларация или поискат от митническите органи да вземат решение.
4. В специфични случаи митническите органи обезсилват регистрацията.
Член 10
Делегиране на правомощия
На Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове по член 284, с цел да се определят:
а)
посочените в член 9, параграф 2 случаи, в които за икономически оператори, които не са установени на митническата територия на Съюза се изисква да се регистрират от митническите органи;
б)
посочените в член 9, параграф 3, първа алинея случаи, в които за лица, които не са икономически оператори, се изисква да се регистрират от митническите органи,
в)
посочените в член 9, параграф 4 случаи, когато митническите органи обезсилват регистрация.
Член 11
Предоставяне на изпълнителни правомощия
Чрез актове за изпълнение Комисията установява митническите органи, които отговарят за регистрацията, предвидена в член 9.
Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 285, параграф 4.
Член 12
Съобщаване на информация и защита на данни
1. По отношение на цялата информация, придобита от митническите органи в процеса на изпълнение на техните задължения, която е поверителна по своя характер или се предоставя на поверителна основа, важи задължението за опазване на професионална тайна. С изключение на предвиденото в член 47 параграф 2, тази информация не се разкрива от компетентните органи без изричното разрешение на лицето или органа, който я е предоставил.
Тази информация може да се разкрива без разрешение в случаите, когато митническите органи са задължени или имат право да направят това съгласно действащите разпоредби, особено в областта на защитата на данните, или във връзка със съдебни производства.
2. Поверителната информация, посочена в параграф 1 може да бъде съобщавана на митническите органи и на други компетентни органи от държави или територии извън митническата територия на Съюза, за целите на митническото сътрудничество с тези държави или територии, в рамките на международно споразумение или на законодателството на Съюза в областта на общата търговска политика.
3. При всяко разкриване или съобщаване на информация, посочени в параграфи 1 и 2, се осигурява адекватно равнище на защита на данните при пълно спазване на действащите разпоредби относно защитата на данните.
Член 13
Обмен на допълнителна информация между митническите органи и икономическите оператори
1. Митническите органи и икономическите оператори могат да обменят всякаква информация, която не се изисква изрично по митническото законодателство, по-специално с цел взаимно сътрудничество за откриване и противодействие на риска. Този обмен може да се извършва въз основа на писмено споразумение и може да включва достъп на митническите органи до компютърните системи на икономическите оператори.
2. Освен ако двете страни са се договорили друго, всяка информация, предоставена от едната на другата страна в процеса на сътрудничеството по параграф 1, е поверителна.
Член 14
Предоставяне на информация от митническите органи
1. Всяко лице може да поиска от митническите органи информация относно прилагането на митническото законодателство. Такова искане може да бъде отхвърлено, когато не е свързано с действително предвиждана дейност, спадаща към международната търговия със стоки.
2. Митническите органи поддържат редовен диалог с икономическите оператори и другите органи, свързани с международната търговия със стоки. Те насърчават прозрачността, като предоставят свободен достъп - по възможност безплатно и по интернет - до митническото законодателство, общите административни разпоредби и формулярите за заявления.
Член 15
Предоставяне на информация на митническите органи
1. Всяко лице, което участва пряко или косвено в извършването на митнически формалности или на митнически контрол, предоставя на митническите органи, по тяхно искане и в определените срокове, пълната изисквана документация и информация в подходяща форма и оказва цялото необходимо съдействие за извършването на тези формалности или контрол.
2. Лице, което подава пред митническите органи митническа декларация, декларация за временно складиране, обобщена декларация за въвеждане, обобщена декларация за напускане, декларация за реекспорт или уведомление за реекспорт или подава заявление за разрешение или за друго решение, е отговорно за всяко едно от следните:
а)
точността и пълнотата на информацията, предоставена в декларацията, уведомлението или заявлението;
б)
автентичността, точността и валидността на всички документи, придружаващи декларацията, уведомлението или заявлението;
в)
в съответните случаи - изпълнението на всички задължения, свързани с поставянето на въпросните стоки под съответния митнически режим или с извършването на разрешените операции.
Първата алинея се прилага и за предоставянето във всякаква друга форма на всякаква информация, която се изисква от или се представя на митническите органи.
Когато декларацията или уведомление е подадено, заявлението е подадено или информация е предоставена от митнически представител на съответното лице, съгласно посоченото в член 18, този митнически представител също е обвързан със задълженията, предвидени в първата алинея от настоящия параграф.
Член 16
Електронни системи
1. Държавите членки си сътрудничат с Комисията за разработването, поддържането и експлоатацията на електронни системи за обмен на информация между митническите органи и с Комисията и за съхранение на такава информация в съответствие с кодекса.
2. Държави членки, на които е била предоставена дерогация в съответствие с член 6, параграф 4, не са задължени да разработват, поддържат и експлоатират, в рамките на обхвата на тази дерогация, електронните системи, посочени в параграф 1 от настоящия член.
Член 17
Предоставяне на изпълнителни правомощия
Комисията определя, посредством актове за изпълнение, техническите разпоредби за разработването, поддържането и експлоатацията на електронните системи, посочени в член 16, параграф 1.
Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 285, параграф 4.
Раздел 2
Митническо представителство
Член 18
Митнически представител
1. Всяко лице може да определи свой митнически представител.
Това представителство може да бъде пряко, когато митническият представител действа от името и за сметка на друго лице, или косвено, когато митническият представител действа от свое име, но за сметка на друго лице.
2. Митническият представител трябва да е установен на митническата територия на Съюза.
Освен ако не е предвидено друго, това изискване не се прилага, когато митническият представител действа за сметка на лица, за които не се изисква да са установени на митническата територия на Съюза.
3. Държавите членки могат да определят в съответствие с правото на Съюза условията, при които митническият представител може да предоставя услуги в държавата членка, в която е установен. Независимо от това, без да се засяга прилагането на по-малко строги критерии от въпросната държава членка, митнически представител, който отговаря на критериите, определени в член 39, букви a) -г) има право да предоставя тези услуги в държава членка, различна от тази, в която е установен.
4. Държавите членки могат да прилагат условията, определени в съответствие с първото изречение от параграф 3, спрямо митническите представители, които не са установени на митническата територия на Съюза.
Член 19
Упълномощаване
1. Във взаимоотношенията си с митническите органи митническият представител заявява, че действа за сметка на лицето, което представлява, и посочва дали представителството е пряко или косвено.
Лица, които пропуснат да заявят, че действат като митнически представители, или които заявят, че действат като такива, без да са упълномощени за това, се считат, че действат от свое име и за своя сметка.
2. Митническите органи могат да изискат от лица, които заявяват, че действат като митнически представители, да представят доказателство, че са упълномощени от представляваното лице.
В специфични случаи митническите органи не изискват представянето на такова доказателство.
3. Митническите органи не изискват от лице, което действа като митнически представител, извършващ редовно действия и формалности, да представя всеки път доказателства за упълномощаване, при условие че това лице е в състояние да представи такива доказателства по искане на митническите органи.
Член 20
Делегиране на правомощия
На Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 284, с цел да се определят:
а)
случаите, в които отмяната, посочена във втората алинея на член 18, параграф 2, не се прилага;
б)
случаите, в които доказателството за упълномощаване, посочено в първата алинея на член 19, параграф 2, не се изисква от митническите органи.
Член 21
Предоставяне на изпълнителни правомощия
Комисията определя, посредством актове за изпълнение, процедурните правила за предоставянето и осигуряването на право, посочени в член 18, параграф 3.
Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 285, параграф 4.
Раздел 3
Решения, свързани с прилагане на митническото законодателство
Член 22
Решения, взети въз основа на заявление
1. Когато лице поиска решение, свързано с прилагането на митническото законодателство, то трябва да представи цялата информация, изисквана от компетентните митнически органи, за да могат те да вземат това решение.
Решение може също да бъде поискано от няколко лица и да бъде взето по отношение на няколко лица съгласно условията, предвидени в митническото законодателство.
Освен ако не е предвидено друго, компетентният митнически орган е органът на мястото, където се намира или е достъпна основната счетоводна отчетност на заявителя за митнически цели и където се извършват поне част от дейностите, включени в обхвата на решението.
2. Своевременно и не по-късно от 30 дни от получаване на заявлението за издаване на решение, митническите органи проверяват дали са изпълнени условията за приемането на това заявление.
Когато митническите органи установят, че заявлението съдържа цялата необходима информация, която им дава възможност да вземат решение, те уведомяват заявителя за приемането му в рамките на срока, посочен в първа алинея.
3. Компетентните митнически органи вземат решението, посочено в параграф 1, и уведомяват заявителя своевременно, но не по-късно от 120 дни от датата на приемане на заявлението, освен когато е предвидено друго.
Когато митническите органи не са в състояние да спазят срока за вземане на решение, те уведомяват заявителя за това преди изтичането на този срок, като посочват причините и отбелязват необходимия им допълнителен срок за вземане на решение. Освен когато е предвидено друго, този допълнителен срок не надвишава 30 дни.
Без да се засяга втора алинея, митническите органи могат да продължат срока за вземане на решение, съгласно определеното в митническото законодателство, когато заявителят поиска продължаване за да отстрани нередовностите, с цел да гарантира изпълнението на условията и критериите. Съответните нередовности и срокът необходим за отстраняването им, се съобщават на митническите органи, които ще решават продължаването на срока.
4. Освен ако в решението или в митническото законодателство е предвидено друго, решението поражда действие от датата, на която заявителят го е получил или се счита, че го е получил. С изключение на случаите, предвидени в член 45, параграф 2, приетите решения се изпълняват от митническите органи от тази дата.
5. Освен ако не е предвидено друго в митническото законодателство, решението е безсрочно.
6. Преди да вземат решение, което би било неблагоприятно за заявителя, митническите органи му съобщават мотивите, на които ще се основава решението, и му предоставят възможност да изрази своето становище в определен срок от датата, на която го е получил или се счита, че го е получил. След изтичане на този срок заявителят се уведомява в подходяща форма за решението.
Първа алинея не се прилага в следните случаи:
а)
когато засяга решение по член 33, параграф 1;
б)
в случай на отхвърляне възползването от тарифна квота, когато е достигнат определеният за нея обем, както е посочено в член 56, параграф 4, първа алинея;
в)
когато естеството или равнището на определена заплаха за сигурността и безопасността на Съюза и неговите жители, здравето на хората, животните или растенията, околната среда или потребителите налагат това;
г)
когато решението е насочено към осигуряване на изпълнението на друго решение, за което е била приложена първа алинея, без да се засягат разпоредбите на правото на съответната държава членка;
д)
когато това би повлияло на изхода от разследване, започнало с цел борба с измамите;
е)
в други специфични случаи.
7. Всяко решение, което е неблагоприятно за заявителя, трябва да бъде мотивирано и в него трябва да се посочва правото за обжалване, предвидено в член 44.
Член 23
Управление на решения, взети въз основа на заявление
1. Титулярят на решението изпълнява задълженията, произтичащи от това решение.
2. Титулярят на решението уведомява незабавно митническите органи за всяка промяна, настъпила след издаването му, която може да повлияе върху продължаване на действието му или върху съдържанието му.
3. Без да се засягат разпоредбите, установени в други области и определящи случаите, при които решенията са нищожни или стават недействителни (губят валидност), митническите органи, взели решението, могат по всяко време да го обезсилят, изменят или отменят, когато то не съответства на митническото законодателство.
4. В специфични случаи митническите органи извършват следното:
а)
преразглеждат решението;
б)
спират решение, което няма да бъде обезсилено, отменено или изменено.
5. Митническите органи извършват мониторинг наизпълнението на условията и критериите от титуляря на решението. Те извършват мониторинг също така спазването на задълженията, произтичащи от това решение. Когато титулярят на решението е установен преди по-малко от три години, митническите органи извършват отблизо мониторинг спрямо него през първата година след вземане на решението.
Член 24
Делегиране на правомощия
Комисията се оправомощава да приема делегирани актове в съответствие с член 284, с цел да се определят:
а)
изключенията от трета алинея на член 22, параграф 1;
б)
условията за приемането на заявлението, посочени в член 22, параграф 2;
в)
срока за вземането на определено решение, включително възможността за продължаване на този срок в съответствие с член 22, параграф 3;
г)
посочените в член 22, параграф 4 случаи, когато решението поражда действие от дата, различна от датата, на която заявителят го е получил или се счита, че го е получил;
д)
посочените в член 22, параграф 5 случаи, когато решението не е валидно за неопределено време;
е)
продължителността на срока, посочен в първа алинея на член 22, параграф 6;
ж)
специфичните случаи, посочени в член 22, параграф 6, втора алинея, буква е), при които на заявителя не е предоставена възможност да изрази становището си;
з)
случаите на прилагане и правилата за преразглеждане и спиране на решения в съответствие с член 23, параграф 4;
Член 25
Предоставяне на изпълнителни правомощия
Комисията определя чрез актове за изпълнение процедурните правила за:
а)
подаването и приемането на заявлението за решение, посочено в член 22, параграфи 1 и 2;
б)
вземането на посоченото в член 22 решение, включително за консултиране със съответната държава членка, когато е уместно;
в)
мониторинг на дадено решение в съответствие с член 23, параграф 5.
Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 285, параграф 4.
Член 26
Валидност на решенията за целия Съюз
Освен когато действието на дадено решение е ограничено до една или няколко държави членки, свързаните с прилагането на митническото законодателство решения са валидни на цялата митническа територия на Съюза.
Член 27
Обезсилване на благоприятни решения
1. Митническите органи обезсилват решение, което е благоприятно за титуляря на решението, ако е изпълнено всяко едно от следните условия:
а)
решението е взето въз основа на невярна или непълна информация;
б)
титулярят на решението е знаел или според обстоятелствата е трябвало да знае, че информацията е невярна или непълна;
в)
решението би било различно, ако информацията е била вярна и пълна.
2. Титулярят на решението се уведомява за неговото обезсилване.
3. Обезсилването поражда действие от датата, на която първоначалното решение е породило действие, освен ако в решението е посочено друго в съответствие с митническото законодателство.
Член 28
Отмяна и изменение на благоприятни решения
1. Благоприятно решение се отменя или изменя когато - в случаите извън посочените в член 27:
а)
едно или повече от условията за издаването му не са били или вече не са изпълнени; или
б)
при заявление от титуляря на решението.
2. Освен когато е предвидено друго, благоприятно решение отнасящо се до няколко лица може да бъде отменено само по отношение на лицето, което не изпълни задължение, наложено по силата на това решение.
3. Титулярят на решението се уведомява за неговата отмяна или изменение.
4. По отношение на отмяната или изменението на решението се прилага член 22, параграф 4.
В изключителни случаи обаче, когато законните интереси на титуляря на решението налагат това, митническите органи могат да отложат датата, от която отмяната или изменението на решението поражда действие до една година. Тази дата се посочва в решението за отмяна или за изменение.
Член 29
Решения, взети без предварително заявление
Освен когато даден митнически орган действа като правораздавателен орган, разпоредбите на член 22, параграфи 4, 5, 6 и 7, член 23, параграф 3 и членове 26, 27 и 28 се прилагат и за решения, взети от митническите органи, без съответното лице да е подало предварително заявление.
Член 30
Ограничения, приложими към решения относно стоки, поставени под митнически режим или които са временно складирани
Освен ако засегнатото лице не поиска това, отмяната, изменението или спирането на благоприятно решение не засяга стоките, които към момента на пораждане на действие на отмяната, изменението или спирането вече са били поставени и все още са под митнически режим или са временно складирани по силата на решението, което се отменя, изменя или спира.
Член 31
Делегиране на правомощия
На Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 284, с цел да се определят:
а)
посочените в член 28, параграф 2 случаи, когато благоприятно решение, отнасящо се до няколко лица може да бъде отменено и по отношение на лица, различни от лицето, което не изпълни задължение, наложено по силата на това решение;
б)
изключителните случаи, в които митническите органи могат да отложат датата, от която отмяната или изменението на решението поражда действие, в съответствие с член 28, параграф 4, втора алинея.
Член 32
Предоставяне на изпълнителни правомощия
Чрез актове за изпълнение Комисията определя процедурните правила за обезсилване, отмяна или изменение на благоприятни решения.
Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 285, параграф 4.
Член 33
Решения, отнасящи се до обвързваща информация
1. Въз основа на подадено заявление митническите органи издават решения, отнасящи се до обвързваща тарифна информация, наричани по-долу „решения ОТИ“, или решения, отнасящи се до обвързваща информация за произхода, наричани по-долу „решения ОИП“.
Такова заявление не се приема, ако е налице някое от следните обстоятелства:
а)
в случай че заявлението се отправя или е било отправено към същото или към друго митническо учреждение, от титуляря на решението или за негова сметка по отношение на същите стоки, а за решенията ОИП - при същите обстоятелства, определящи придобиването на произход;
б)
в случай че заявлението не е свързано с намерение за използване на решение ОТИ или ОИП или друго намерение за ползване на митнически режим.
2. Решенията ОТИ или ОИП са обвързващи само по отношение на тарифното класиране или определянето на произхода на стоките:
а)
за митническите органи спрямо титуляря на решението само по отношение на стоките, за които митническите формалности са извършени след датата, на която решението поражда действие;
б)
за титуляря на решението спрямо митническите органи само от датата, на която титулярят на решението получи или се счита, че е получил уведомление за решението.
3. Решенията ОТИ или ОИП са валидни за срок от три години от датата, на която решението поражда действие.
4. За прилагането на решение ОТИ или ОИП в контекста на конкретен митнически режим титулярят на решението трябва да може да докаже:
а)
за решение ОТИ - че декларираните стоки съответстват във всяко едно отношение на описаните в решението;
б)
за решение ОИП - че въпросните стоки и обстоятелствата, определящи придобиването на произхода, съответстват във всяко едно отношение на стоките и обстоятелствата, описани в решението.
Член 34
Управление на решения, отнасящи се до обвързваща информация
1. Валидността на решение ОТИ се прекратява преди края на срока, посочен в член 33, параграф 3, когато то престане да отговаря на законовите изисквания в резултат на което и да е от следните:
а)
приемането на изменение на номенклатурите, посочени в член 56, параграф 2, букви а) и б);
б)
приемането на мерките, посочени в член 57, параграф 4;
с действие от датата на прилагане на това изменение или на тези мерки;
2. Валидността на решение ОИП се прекратява преди края на срока, посочен в член 33, параграф 3, в който и да е от следните случаи:
а)
когато Съюзът приеме регламент или сключи споразумение, което става приложимо на неговата територия, и решението ОИП вече не съответства на въведеното ново законодателство, считано от датата на прилагането на регламента или споразумението;
б)
когато решението вече не съответства на Споразумението относно правилата за произход, установени в Световната търговска организация (СТО), или на обяснителните бележки или на становище относно определен произход, прието с цел тълкуване на това споразумение, считано от датата на публикуването им в Официален вестник на Европейския съюз.
3. Валидността на решенията ОТИ и ОИП не се прекратява със задна дата.
4. Чрез дерогация от член 23 параграф 3 и член 27 решенията ОТИ и ОИП се обезсилват, ако са издадени въз основа на невярна или непълна информация от заявителите.
5. Решенията за ОТИ и за ОИП се отменят в съответствие с член 23, параграф 3 и член 28. Тези решения обаче не се отменят по искане на титуляря на решението.
6. Решенията ОТИ и ОИП не подлежат на изменение.
7. Митническите органи отменят решенията ОТИ:
а)
когато те вече не са съвместими с тълкуването на номенклатурите, посочени в член 56, параграф 2, букви а) и б), в резултат на което и да е от следните:
i)
обяснителните бележки, посочени в член 9, параграф 1, буква а), второ тире от Регламент (ЕИО) № 2658/87 на Съвета от 23 юли 1987 г. относно тарифната и статистическа номенклатура и Общата митническа тарифа (13), считано от датата на тяхното публикуване в Официален вестник на Европейския съюз;
ii)
решение на Съда на Европейския съюз, считано от датата на публикуване на диспозитива на решението в Официален вестник на Европейския съюз;
iii)
решения относно класирането, мнения за класиране или обяснителни бележки към Номенклатурата на Хармонизираната система за описание и кодиране на стоките, приети от организацията, съставена от Конвенцията, с която се учредява Съвет за митническо сътрудничество, подписана на 15 декември 1950 г. в Брюксел, считано от датата на публикуване на съобщението на Комисията в серия „С“ на Официален вестник на Европейския съюз; или
б)
в други специфични случаи.
8. Решенията ОИП се отменят:
а)
когато вече не са съвместими с решение на Съда на Европейския съюз, с действие от датата на публикуване на диспозитива на решението в Официален вестник на Европейския съюз; или
б)
в други специфични случаи.
9. Когато се прилага параграф 1, буква б) или параграфи 2, 7 или 8, дадено решение ОТИ или ОИП може все пак да се използва по отношение на обвързващи договори, които се основават на решението и са сключени преди прекратяване на неговата валидност или преди неговата отмяна. Това продължено използване не се прилага, когато дадено решение ОИП е издадено за стоки, които са за износ.
Продълженото използване, посочено в първата алинея не надвишава шест месеца от датата, на която решението ОТИ или ОИП е престанало да бъде валидно или е било отменено. При все това мерките, посочени в член 57, параграф 4 или в член 67, могат да изключат продълженото използване или да определят по-кратък срок. При продукти, за които е подаден лиценз за внос или за износ, когато се извършват митнически формалности, срокът от шест месеца се заменя от срока на валидност на лиценза.
За да се възползва от удълженото използване на решение ОТИ или ОИП, титулярят на това решение подава заявление до митническите органи, които са взели решението, в рамките на 30 дни от датата, на която то престава да бъде валидно или се отменя, като посочва количествата, за които се иска срок на удължено използване и държавата членка или държавите членки, в които стоките ще бъдат митнически оформени в срока на продълженото използване. Този митнически орган взема решение за удълженото използване и уведомява титуляря незабавно и най-късно в рамките на 30 дни от датата, на която е получил цялата необходима информация, за да може да вземе това решение.
10. Комисията уведомява митническите органи когато:
а)
се спира вземането на решения ОТИ и ОИП по отношение на стоките, за които не е гарантирано правилно и еднакво тарифно класиране или определяне на произхода; или
б)
спирането, посочено в буква а), се отменя.
11. Комисията може да приема решения, с които изисква от държавите членки да отменят определени решения ОТИ или ОИП, за да се осигури правилно и еднакво тарифно класиране или определяне на произхода на стоките.
Член 35
Решения, отнасящи се до обвързваща информация, във връзка с други фактори
В специфични случаи при постъпило заявление митническите органи вземат решения, отнасящи се до обвързваща информация във връзка с други фактори, посочени в Дял II, въз основа на които се прилагат вносни или износни мита и други мерки относно търговията със стоки.
Член 36
Делегиране на правомощия
На Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 284, с цел да се определят:
а)
специфичните случаи, посочени в член 34, параграф 7, буква б) и член 34 параграф 8, буква б), в които решенията ОТИ и ОИП се отменят;
б)
случаите, посочени в член 35, в които се вземат решения за обвързваща информация във връзка с други фактори, въз основа на които се прилагат вносни или износни мита и други мерки относно търговията със стоки.
Член 37
Предоставяне на изпълнителни правомощия
1. Чрез актове за изпълнение Комисията приема процедурните правила:
а)
за използването на решение ОТИ или ОИП, след като то е престанало да бъде валидно или е било отменено, в съответствие с член 34, параграф 9;
б)
съгласно които Комисията уведомява митническите органи, в съответствие с член 34, параграф 10, букви а) и б);
в)
за използване на решенията, посочени в член 35 и определени съгласно член 36, буква б), след като те са престанали да бъдат валидни;
г)
за спирането на решенията, посочени в член 35 и определени съгласно член 36, буква б), и за съобщаване на митническите власти за спирането или за отмяната на спирането.
Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 285, параграф 4.
2. Комисията приема чрез актове за изпълнение решенията, с които от държавите членки се изисква да отменят:
а)
решения, посочени в член 34, параграф 11;
б)
решения, посочени в член 35 и определени в съответствие с член 36, буква б).
Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по консултиране, посочена в член 285, параграф 2.
Когато становището на комитета, посочено в член 285, параграф 1, следва да се получи чрез писмена процедура, се прилага член 285, параграф 6.
Раздел 4
Одобрен икономически оператор
Член 38
Заявление и разрешение
1. Икономически оператор, който е установен на митническата територия на Съюза и който отговаря на критериите, предвидени в член 39, може да подаде заявление за получаване на статус на одобрен икономически оператор.
Митническите органи, при необходимост след консултация с други компетентни органи, предоставят този статус, който подлежи на мониторинг.
2. Статусът на одобрен икономически оператор се предоставя чрез следните видове разрешения:
а)
одобрен икономически оператор за митнически опростявания, което позволява на титуляря да се възползва от някои опростявания в съответствие с митническото законодателство; или
б)
одобрен икономически оператор за сигурност и безопасност, което дава на титуляря улеснения, свързани със сигурност и безопасност.
3. Едновременно могат да бъдат притежавани и двете разрешения по параграф 2.
4. Статусът на одобрен икономически оператор се признава, при спазване изискванията на членове 39, 40 и 41, от митническите органи във всички държави членки.
5. Въз основа признаването на статуса на одобрен икономически оператор за митнически опростявания и при условие че са изпълнени изискванията, отнасящи се до конкретен вид опростяване на процедурите, предвидено в митническото законодателство, митническите органи разрешават на оператора да се възползва от това опростяване. При предоставянето на статуса на одобрен икономически оператор митническите органи не преразглеждат критериите, които вече са били проверени.
6. Одобреният икономически оператор, посочен в параграф 2, се ползва от по-благоприятно третиране в сравнение с другите икономически оператори по отношение на митническия контрол в зависимост от вида на полученото разрешение, включително от по-малък физически и документен контрол.
7. Митническите органи предоставят предимства, произтичащи от статуса на одобрен икономически оператор, на лица, установени в държави или територии, извън митническата територия на Съюза, които спазват условията и изпълняват задълженията, определени в съответното законодателство на тези страни или територии, доколкото тези условия и задължения са признати от Съюза за еквивалентни на наложените на одобрените икономически оператори, установени на митническата територия на Съюза. Това предоставяне на предимства се основава на принципа на реципрочност, освен ако не е решено друго от Съюза, и е подкрепено от международно споразумение или от законодателството на Съюза в областта на общата търговска политика.
Член 39
Предоставяне на статус
Критериите за предоставяне на статус на одобрен икономически оператор са следните:
а)
липсата на сериозно нарушение или повторни нарушения на митническото законодателство и на правилата за данъчно облагане, включително липсата на сериозни криминални нарушения, свързани с икономическата дейност на заявителя;
б)
доказателство от заявителя за високото равнище на контрол върху неговите операции и стокови потоци, посредством система за управление на търговската и в съответните случаи на транспортната отчетност, позволяваща уместен митнически контрол;
в)
платежоспособност, която се счита за доказана, когато заявителят има добро финансово състояние, което е достатъчно, за да може да изпълнява ангажиментите си, при надлежно отчитане на характерните особености на съответния вид стопанска дейност.
г)
по отношение на разрешението, посочено в член 38, параграф 2, буква а) - практически стандарти за компетентност или професионална квалификация, пряко свързани с осъществяваната дейност; и
д)
по отношение на разрешението, посочено в член 38, параграф 2, буква б) - целесъобразни стандарти за сигурност и безопасност, които се считат за изпълнени, когато заявителят докаже, че поддържа уместни мерки за гарантиране на сигурността и безопасността на международната верига за доставки, включително що се отнася до физическата цялост и контрол на достъпа, логистичните процеси и обработката на специфични видове стоки, персонала и търговските партньори.
Член 40
Делегиране на правомощия
На Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 284, с цел да се определят:
а)
опростяванията, посочени в член 38, параграф 2, буква а);
б)
улесненията, посочени в член 38, параграф 2, буква б).
в)
по-благоприятното третиране, посочено в член 38, параграф 6.
Член 41
Предоставяне на изпълнителни правомощия
Чрез актове за изпълнение Комисията приема редът и условията за прилагане на критериите, предвидени в член 39.
Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 285, параграф 4.
Раздел 5
Санкции
Член 42
Прилагане на санкции
1. Всяка държава членка предвижда санкции за неспазване на митническото законодателство на Съюза. Тези санкции трябва да бъдат ефективни, пропорционални и възпиращи.
2. Когато се прилагат административни санкции, те могат да бъдат в една от следните две форми или в двете:
а)
имуществена санкция или глоба от митническите органи, включително, където е уместно, прилагане на споразумение вместо налагане на наказание за извършено престъпление;
б)
отмяната, спирането или изменението на разрешение, чийто титуляр е съответното лице.
3. Държавите членки съобщават на Комисията в срок от 180 дни от датата на прилагане на настоящия член, в съответствие с член 288, параграф 2, действащите национални разпоредби според предвиденото в параграф 1 от настоящия член и незабавно я уведомяват за всяко тяхно последващо изменение.
Раздел 6
Жалби
Член 43
Решения, вземани от правораздавателен орган
Членове 44 и 45 не се прилагат за жалби, които са подадени с оглед обезсилването, отмяната или изменението на решение, отнасящо се до прилагането на митническото законодателство, взето от правораздавателен орган или от митническите органи, когато действат като правораздавателни органи.
Член 44
Право на обжалване
1. Всяко лице има право да обжалва решенията на митническите органи, отнасящи се до прилагането на митническото законодателство, които го засягат пряко и лично.
Всяко лице, което е подало заявление до митническите органи за издаване на решение и което не е получило решение по заявлението си в срока, посочен в член 22, параграф 3, също има право на обжалване.
2. Правото на обжалване може да се упражни най-малко на две нива:
а)
първоначално - пред митническите органи или пред правораздавателен или друг орган, определен за тази цел от държавите членки;
б)
впоследствие - пред по-висша независима инстанция, която може да бъде правораздавателен орган или еквивалентен специализиран орган съгласно действащите разпоредби в държавите членки.
3. Жалбата се подава в държавата членка, където е взето или поискано решението.
4. Държавите членки осигуряват процедура на обжалване, която позволява бързо потвърждение или поправка на решенията, взети от митническите органи.
Член 45
Спиране на изпълнението
1. Подаването на жалбата не спира изпълнението на обжалваното решение.
2. Въпреки това митническите органи спират изцяло или частично изпълнението на такова решение, когато имат основателно съмнение относно съответствието на обжалваното решение с разпоредбите на митническото законодателство или когато съществува опасност да бъде нанесена непоправима вреда на заинтересованото лице.
3. В случаите по параграф 2, когато в резултат на обжалваното решение възниква задължение за плащане на вносни или износни мита, спирането на изпълнението на това решение се извършва само при предоставяне на обезпечение, освен ако въз основа на документирана оценка бъде установено, че такова обезпечение би довело до сериозни икономически или социални затруднения за длъжника.
Раздел 7
Контрол върху стоките
Член 46
Управление на риска и митнически контрол
1. Митническите органи могат да извършват всякакъв митнически контрол, който считат за необходим.
Видовете митнически контрол се състоят по-специално от проверка на стоките, вземане на проби, проверка на точността и пълнотата на информацията, подадена в декларация или уведомление и наличието, автентичността, точността и валидността на документи, проверка на счетоводната отчетност на икономическите оператори и други видове отчетност, проверка на транспортни средства, проверка на багаж и други стоки, пренасяни от или върху лица, както и извършване на служебни разследвания и други подобни действия.
2. Митническият контрол, различен от проверките на случаен принцип, се основава главно на анализ на риска чрез средства за електронна обработка на данни с цел идентифициране и оценка на риска, както и разработване на необходимите мерки за предотвратяване на риска въз основа на критерии, разработени на национално равнище, на равнището на Съюза и където е възможно, на международно равнище.
3. Митническият контрол се извършва в обща рамка за управление на риска, която се основава на обмен на информация за риск и на резултатите от анализ на риска между митническите администрации и с която се установяват общи критерии и стандарти за риска, контролни мерки и приоритетни области за контрол.
Контролът, основан на такава информация и критерии, се извършва без да се засяга другият контрол, извършван съгласно параграф 1 или съгласно другите действащи разпоредби.
4. Митническите органи извършват управление на риска, за да разграничават равнищата на риск, свързан със стоките, които са обект на митнически контрол или надзор, и да определят дали и съответно къде стоките ще бъдат подлагани на специален митнически контрол.
Управлението на риска включва дейности като събиране на данни и информация, анализиране и оценяване на риска, предписване и предприемане на действия и редовен мониторинг и преглед на този процес и резултатите от него въз основа на международни, съюзни и национални източници и стратегии.
5. Митническите органи обменят помежду си информация за риска и резултати от анализ на риска, когато:
а)
митнически орган е оценил рисковете като високи и изискващи митнически контрол, а резултатите от контрола показват, че съответното събитие, което задейства рисковете, е настъпило;
б)
резултатите от контрола не показват, че съответното събитие, което задейства рисковете, е настъпило, но съответният митнически орган смята, че рискът е висок в други части на Съюза.
6. При установяването на общите критерии и стандарти за риска, на контролните мерки и на приоритетните области за контрол съгласно параграф 3 се отчита всяко едно от следните:
а)
пропорционалността спрямо риска;
б)
неотложността на извършването на необходимия контрол;
в)
вероятното въздействие върху търговията, върху отделните държави членки и върху ресурсите за контрол.
7. Общите критерии и стандарти за риска, посочени в параграф 3, включват всяко едно от следните:
а)
описание на рисковете;
б)
факторите или индикаторите на риска, които трябва да се използват при подбора на стоките или икономическите оператори, които да се подложат на митнически контрол;
в)
естеството на митническия контрол, който да бъде предприет от митническите органи;
г)
продължителността на прилагане на митническия контрол, посочен в буква в).
8. В приоритетните области за контрол се включват конкретни митнически режими, видове стоки, транспортни маршрути, видове транспорт или икономически оператори, по отношение на които през определен период се извършва по-задълбочен анализ на риска и засилен митнически контрол, без да се засяга контролът, който обикновено се извършва от митническите органи.
Член 47
Сътрудничество между органите
1. Когато компетентни органи, различни от митническите органи, следва да извършват контрол, различен от митническия контрол, по отношение на едни и същи стоки, митническите органи в тясно сътрудничество със съответните органи полагат усилия за извършването на този контрол по възможност по същото време и на същото място, където се извършва митническият контрол (едно спиране), като митническите органи имат координираща роля в постигането на тази цел.
2. В контекста на предвидения по настоящия раздел контрол, когато това е необходимо за минимизиране на риска и борба с измамите, митническите органи и другите компетентни органи могат да обменят помежду си и с Комисията получените данни във връзка с въвеждането, напускането, транзита, движението, складирането и специфичната употреба на стоки, включително пощенски трафик, придвижвани между митническата територия на Съюза и държави или територии извън митническата територия на Съюза, наличието и движението в рамките на митническата територия на Съюза на несъюзни стоки и стоки под режим специфична употреба, както и резултатите от всеки извършен контрол. Митническите органи и Комисията могат също да обменят помежду си такива данни с цел осигуряване на еднаквото прилагане на митническото законодателство.
Член 48
Последващ контрол
За целите на митническия контрол митническите органи могат, след вдигане на стоките, да проверяват точността и пълнотата на информацията, подадена в митническа декларация, декларация за временно складиране, обобщена декларация за въвеждане, обобщена декларация за напускане, декларация за реекспорт или уведомление за реекспорт, както и наличието, автентичността, точността и валидността на всички придружаващи документи, и могат да проверяват счетоводната отчетност на декларатора и други видове отчетност, която се отнася до операциите с въпросните стоки или до предварителни или последващи търговски операции, включващи тези стоки. Тези органи могат да извършват и проверка на стоките и/или да вземат проби, ако това все още е възможно.
Такъв контрол може да се извършва в помещенията на държателя на стоките или на негов представител, както и в помещенията на всяко друго лице, което във връзка със стопанската си дейност участва пряко или косвено в операциите, или на всяко друго лице, което притежава съответните документи и данни за търговски цели.
Член 49
Вътресъюзни въздушни и морски превози
1. Митнически контрол или формалности по отношение на ръчния и придружаван багаж на лица, които предприемат вътресъюзен полет или вътресъюзно морско пътуване, се извършват, само ако митническото законодателство предвижда такъв контрол или формалности.
2. Параграф 1 се прилага, без да се засяга някое от следните:
а)
проверките за сигурност и безопасност;
б)
проверките, свързани със забрани или ограничения.
Член 50
Предоставяне на изпълнителни правомощия
1. Чрез актове за изпълнение Комисията приема мерки за осигуряване на еднаквото извършване на митническия контрол, включително обмена на информация за риска и резултати от анализ на риска, общите критерии и стандарти за риска, контролните мерки и приоритетните области за контрол, посочени в член 46, параграф 3.
Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 285, параграф 4.
При наличието на наложителни причини за спешност във връзка с такива мерки, надлежно обосновани с необходимостта бързо да се актуализира нормативната уредба за общото управление на риска и да се адаптират обменът на информация за риска и резултати от анализ на риска, общите критерии и стандарти за риск, контролните мерки и приоритетните области за контрол спрямо изменението на рисковете, Комисията приема незабавно приложими актове за изпълнение съгласно процедурата по член 285, параграф 5.
Когато становището на комитета, посочено в член 285, параграф 1, следва да се получи чрез писмена процедура, се прилага член 285, параграф 6.
2. Чрез актове за изпълнение Комисията определя пристанищата или летищата, където, в съответствие с член 49, се извършват митническият контрол и митническите формалности по отношение на следното:
а)
ръчния и придружавания багаж на лица, които:
i)
предприемат полет с въздухоплавателно средство, което пристига от несъюзно летище и което след кацане на съюзно летище продължава полета си към друго летище в Съюза;
ii)
предприемат полет с въздухоплавателно средство, което извършва кацане на съюзно летище преди да продължи към несъюзно летище;
iii)
ползват морски услуги, предоставяни от същия плавателен съд и включващи последователни етапи на отплаване от, акостиране на, или пристигане на несъюзно пристанище като крайна точка на пътуването;
iv)
се намират на борда на развлекателен съд или въздухоплавателно средство за туристически или бизнес цели;
б)
ръчен и придружаван багаж:
i)
пристигащ на съюзно летище на борда на въздухоплавателно средство, идващо от несъюзно летище, и трансфериран на това съюзно летище на друго въздухоплавателно средство, продължаващо по вътресъюзен полет;
ii)
натоварен на съюзно летище на въздухоплавателно средство по вътресъюзен полет за трансфериране на друго съюзно летище на въздухоплавателно средство, чието направление е несъюзно летище.
Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 285, параграф 4.
Раздел 8
Съхраняване на документи и друга информация, такси и разходи
Член 51
Съхраняване на документи и друга информация
1. За целите на митническия контрол заинтересованите лица съхраняват документите и информацията, посочени в член 15, параграф 1, за срок не по-кратък от три години, на всякакъв носител, достъпен и приемлив за митническите органи.
За стоки, допуснати за свободно обращение при обстоятелства, различни от тези по трета алинея, или за стоки, декларирани за износ, този срок започва да тече от края на годината, в която са приети митническите декларации за допускане за свободно обращение или за износ.
За стоки, допуснати за свободно обращение без мита или с намалени ставки на вносните мита поради специфичната им употреба, този срок започва да тече от края на годината, в която тези стоки престават да подлежат на митнически надзор.
В случай на стоки, поставени под друг митнически режим, или стоки на временно складиране, този срок започва да тече от края на годината, в която съответният митнически режим е приключен или временното складиране е завършило.
2. Без да се засягат разпоредбите на член 103, параграф 4, когато при митническия контрол във връзка с митническо задължение се установи, че съответното вписване в счетоводната отчетност следва да се поправи и заинтересованото лице е уведомено за това, документите и информацията се съхраняват за срок от три години след изтичане на срока, посочен в параграф 1 на настоящия член.
Когато е подадена жалба или е започнато съдебно производство, документите и информацията се съхраняват за срока, предвиден в параграф 1, или до приключване на процедурата по обжалване или на съдебното производство, в зависимост от това кое настъпва на по-късна дата.
Член 52
Такси и разходи
1. Митническите органи не налагат такси за извършването на митнически контрол или за друга форма на прилагане на митническото законодателство в рамките на официалното работно време на компетентните митнически учреждения.
2. Митническите органи могат да налагат такси или да изискват покриване на разходите за предоставяне на специфични услуги, по-специално:
а)
присъствие на митнически служители извън официалното работно време или на място извън митническите учреждения - при поискване;
б)
анализи или експертни доклади относно стоки и пощенски такси за връщане на стоките на заявителя, по-специално по отношение на решения, взети съгласно член 33, или предоставянето на информация в съответствие с член 14, параграф 1;
в)
проверка на стоки или вземане на проби от тях с цел проверка или унищожаване на стоки, когато са направени разходи, различни от тези за ангажиране на митнически служители;
г)
когато поради характера на стоките или потенциалния риск се налагат извънредни мерки за контрол.
ГЛАВА 3
Преизчисляване на суми в друга валута и срокове
Член 53
Конвертиране на парични единици
1. Компетентните органи публикуват и/или посочват в интернет приложимия обменен курс, ако се налага преизчисляване на суми в друга валута по една от следните причини:
а)
когато елементите, използвани за определяне на митническата стойност на стоките, са изразени във валута, различна от тази на държавата членка, където се определя митническата стойност;
б)
когато за определяне на тарифното класиране на стоките и размера на вносните и износните мита, включително стойностните прагове в Общата митническа тарифа, се прилага равностойността на еврото в национални валути.
2. Равностойността на еврото в национални валути, която се прилага в рамките на митническото законодателство, когато преизчисляването на суми в друга валута е необходимо поради причини, различни от посочените в параграф 1, се определя най-малко веднъж годишно.
Член 54
Предоставяне на изпълнителни правомощия
Чрез актове за изпълнение Комисията определя правилата за конвертиране на парични единици за целите, посочени в член 53, параграфи 1 и 2.
Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 285, параграф 4.
Член 55
Срокове, дати и крайни срокове
1. Освен ако не е предвидено друго, когато в митническото законодателство е определен срок, дата или краен срок, нито срокът може да бъде удължаван или съкращаван, нито датата или крайният срок - изменяни.
2. Прилагат се правилата за срокове, дати и крайни срокове, установени в Регламент (ЕИО, Евратом) № 1182/71 на Съвета от 3 юни 1971 г. за определяне на правилата, приложими за срокове, дати и крайни срокове (14), освен ако в митническото законодателство не е предвидено друго.
ДЯЛ II
ЕЛЕМЕНТИ, ВЪЗ ОСНОВА НА КОИТО СЕ НАЛАГАТ ВНОСНИ ИЛИ ИЗНОСНИ МИТА И ДРУГИ МЕРКИ ОТНОСНО ТЪРГОВИЯТА СЪС СТОКИ
ГЛАВА 1
Обща митническа тарифа и тарифно класиране на стоки
Член 56
Обща митническа тарифа и наблюдение
1. Дължимите вносни и износни мита се основават на Общата митническа тарифа.
Другите мерки, установени от разпоредби на Съюза за специфични области, свързани с търговията със стоки, се прилагат в съответните случаи съгласно тарифното класиране на стоките.
2. Общата митническа тарифа включва всяко едно от следните:
а)
Комбинираната номенклатура на стоки, установена в Регламент (ЕИО) № 2658/87.;
б)
всяка друга номенклатура, която се основава изцяло или частично на Комбинираната номенклатура или която добавя подразделения към нея и която е установена с разпоредби на Съюза, уреждащи специфични области с оглед на прилагането на тарифни мерки, свързани с търговията със стоки;
в)
конвенционалните или нормалните автономни мита, които се прилагат за стоките, включени в Комбинираната номенклатура;
г)
преференциалните тарифни мерки, предвидени в споразумения, които Съюзът е сключил с определени страни или територии извън митническата територия на Съюза или с групи такива държави или територии;
д)
преференциалните тарифни мерки, приети едностранно от Съюза по отношение на определени държави или територии извън митническата територия на Съюза или групи такива държави или територии;
е)
автономните мерки, които предвиждат намаляване или освобождаване от мита за определени стоки;
ж)
благоприятното тарифно третиране, установено за определени стоки поради естеството им или специфичната им употреба, в рамките на мерките по букви от в) до е) или з);
з)
други тарифни мерки, предвидени в законодателството на Съюза в областта на селското стопанство, търговията или друга област.
3. Когато съответните стоки отговарят на условията, включени в мерките по букви г) до ж) от параграф 2, мерките, посочени в тези разпоредби, се прилагат по заявление на декларатора вместо предвидените в буква в) от посочения параграф. Заявлението може да бъде подадено и със задна дата, при условие че се изпълняват сроковете и условията, установени в съответната мярка или в Кодекса.
4. Когато прилагането на мерките по букви г) до ж) от параграф 2 или освобождаването от мерките, посочени в буква з) от него, е ограничено до определен обем от вноса или износа, прилагането или освобождаването се прекратява в случая на тарифни квоти веднага щом се достигне определеният обем на вноса или износа.
При тарифни тавани прилагането се прекратява с правен акт на Съюза.
5. Във връзка с допускането за свободно обращение или износа на стоки, за които се прилагат мерките по параграфи 1 и 2, могат да бъдат предмет на наблюдение.
Член 57
Тарифно класиране на стоки
1. За целите на прилагането на Общата митническа тарифа „тарифно класиране“ на стоки е определянето на подпозицията или по-нататъшно подразделение от Комбинираната номенклатура, в която или което трябва да бъдат класирани тези стоки.
2. За целите на прилагането на нетарифни мерки „тарифно класиране“ на стоки е определянето на подпозицията или по-нататъшно подразделение от Комбинираната номенклатура или от всяка друга номенклатура, установена с разпоредби на Съюза и основаваща се изцяло или частично на Комбинираната номенклатура или добавяща подразделения към нея, в която или което трябва да бъдат класирани тези стоки.
3. Подпозицията или по-нататъшното подразделение, определени съгласно параграфи 1 и 2, се използват за прилагане на мерките, отнасящи се за тази подпозиция.
4. Комисията може да приема мерки за определяне на тарифното класиране на стоки в съответствие с параграфи 1 и 2.
Член 58
Предоставяне на изпълнителни правомощия
1. Чрез актове за изпълнение Комисията приема мерки за еднаквото управление на тарифните квоти и тарифните тавани по член 56, параграф 4 и за управлението на наблюдението във връзка с допускането за свободно обращение или износ на стоки по член 56, параграф 5.
Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 285, параграф 4.
2. Чрез актове за изпълнение Комисията приема мерките по член 57, параграф 4.
Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 285, параграф 4.
При наличието на наложителни причини за спешност във връзка с такива мерки, обосновани надлежно с необходимостта бързо да се осигури правилно и еднакво прилагане на Комбинираната номенклатура, Комисията приема незабавно приложими актове за изпълнение в съответствие с процедурата по член 285, параграф 5.
Когато становището на комитета, посочено в член 285, параграф 1, следва да се получи чрез писмена процедура, се прилага член 285, параграф 6.
ГЛАВА 2
Произход на стоките
Раздел 1
Непреференциален произход
Член 59
Обхват
В членове 60 и 61 се установяват правилата за определяне на непреференциалния произход на стоките за целите на прилагането на:
а)
Общата митническа тарифа с изключение на мерките по член 56, параграф 2, букви г) и д);
б)
мерки, различни от тарифните мерки, установени от разпоредби на Съюза, уреждащи специфични области във връзка с търговията със стоки; и
в)
други мерки на Съюза, отнасящи се до произхода на стоките.
Член 60
Придобиване на произход
1. За стоките, изцяло получени в една-единствена държава или територия, се счита, че произхождат от тази държава или територия.
2. За стоките, чието производство включва участието на повече от една държава или територия, се счита, че произхождат от държавата или територията, в която са претърпели последната си съществена, икономически обоснована обработка или преработка в оборудвано за тази цел предприятие и довела до производството на нов продукт или която представлява важен стадий от производството.
Член 61
Доказателство за произход
1. Когато в митническата декларация съгласно митническото законодателство е посочен произходът на стоките, митническите органи могат да изискат от декларатора да го докаже.
2. Когато се представя доказателство за произход на стоките съгласно митническото законодателство или друго законодателство на Съюза, уреждащи специфични области, митническите органи имат право в случаи на основателно съмнение да поискат всякакви допълнителни доказателства, за да се уверят, че посоченият произход съответства на правилата, установени в съответното законодателство на Съюза.
3. Когато изискванията на търговията налагат това в рамките на Съюза може да бъде издаден документ, доказващ произхода в съответствие с действащите правила за произход в държавата или територията на получаване или с всякакъв друг метод за определяне на страната, в която стоките са били изцяло получени или са претърпели последната си съществена трансформация.
Член 62
Делегиране на правомощия
На Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 284, с които се определят правилата, при спазването на които се счита, че стоките, за които е необходимо определяне на непреференциален произход за целите на прилагане на мерките на Съюза, посочени в член 59, се смята че са изцяло получени само в една държава или територия или че са претърпели последната си, съществена, икономически обоснована обработка или преработка в оборудвано за тази цел предприятие и довела до производството на нов продукт или която представлява важен стадий от производството в дадена страна или територия, съгласно член 60.
Член 63
Предоставяне на изпълнителни правомощия
Чрез актове за изпълнение Комисията приема процедурните правила за предоставянето и проверката на доказателството за произход, предвидено в член 61.
Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 285, параграф 4.
Раздел 2
Преференциален произход
Член 64
Преференциален произход на стоките
1. За да се ползват от мерките по член 56, параграф 2, буква г) или д) или от нетарифни преференциални мерки, стоките отговарят на правилата за преференциалния произход по параграфи 2 -5 от настоящия член.
2. По отношение на стоки, които се ползват от преференциални мерки, посочени в споразуменията, които Съюзът е сключил с определени държави или територии извън митническата територия на Съюза или с групи такива държави или територии, правилата за преференциалния произход се установяват в тези споразумения.
3. За стоки, които се ползват от преференциални мерки, приети едностранно от Съюза по отношение на определени държави или територии извън митническата територия на Съюза или по отношение на групи такива държави или територии, различни от посочените в параграф 5, Комисията приема мерки, установяващи правилата за преференциалния произход.
Тези правила се основават или на критерия, че стоките са изцяло получени, или на критерия, че стоките са резултат от достатъчна обработка или преработка.
4. По отношение на стоки, които се ползват от преференциални мерки, приложими за търговията между митническата територия на Съюза и Сеута и Мелила, посочени в протокол 2 към Договора за присъединяване от 1985 г., правилата за преференциалния произход се приемат съгласно член 9 от същия протокол.
5. По отношение на стоки, които се ползват от преференциални мерки, посочени в преференциалните споразумения в полза на отвъдморските държави и територии, асоциирани със Съюза, правилата за преференциалния произход се приемат в съответствие с член 203 от ДФЕС.
6. По собствена инициатива или по искане на държава или територия бенефициер Комисията може, за определени стоки, да предостави на тази държава или територия временна дерогация от правилата относно преференциалния произход, посочени в параграф 3.
Временната дерогация се обосновава с един от следните мотиви:
а)
вътрешни или външни фактори временно лишават държавата или територията бенефициер от способността да спазва правилата относно преференциалния произход;
б)
държавата или територията бенефициер има нужда от време, за да се подготви за спазването на тези правила.
Искане за дерогация се прави в писмена форма до Комисията от съответната държава или територия бенефициер.В искането се съдържат причините посочени във втора алинея, и подходящи потвърждаващи документи.
Временната дерогация се ограничава до продължителността на въздействието на вътрешните или външни фактори, които са причина за нея, или до срока, необходим на държавата или територията бенефициер да осигури спазването на правилата.
Когато се предостави дерогация, съответната държава или територия бенефициер спазва всички установени изисквания относно информацията, която трябва да бъде осигурена на Комисията по отношение на използването на дерогацията и управлението на количествата, за които тя е била предоставена.
Член 65
Делегиране на правомощия
На Комисията се предоставят правомощия да приема делегирани актове в съответствие с член 284, с които се определят правилата за преференциалния произход, посочени в член 64, параграф 3.
Член 66
Предоставяне на изпълнителни правомощия
Чрез актове за изпълнение Комисията приема:
а)
процедурните правила, посочени в член 64, параграф 1, за улесняване на установяването в Съюза на преференциалния произход на стоките;
б)
мерки, с които предоставя на държава или територия бенефициер, временната дерогация, посочена в член 64, параграф 6.
Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 285, параграф 4.
Раздел 3
Определяне на произхода на конкретни стоки
Член 67
Мерки, предприети от Комисията
Комисията може да приема мерки за определяне на произхода на конкретни стоки в съответствие с правилата за произход, приложими за тези стоки.
Член 68
Предоставяне на изпълнителни правомощия
Чрез актове за изпълнение Комисията приема мерките по член 67. Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 285, параграф 4.
При наличието на наложителни причини за спешност във връзка с такива мерки, обосновани надлежно с необходимостта бързо да се осигури правилно и еднакво прилагане на правилата за произход, Комисията приема незабавно приложими актове за изпълнение в съответствие с процедурата по член 285, параграф 5.
Когато становището на комитета, посочено в член 285, параграф 1, следва да се получи чрез писмена процедура, се прилага член 285, параграф 6.
ГЛАВА 3
Стойност на стоките за митнически цели
Член 69
Обхват
Митническата стойност на стоките във връзка с прилагането на Общата митническа тарифа и нетарифните мерки, установени от разпоредби на Съюза, уреждащи специфични области, отнасящи се до търговията със стоки, се определя в съответствие с членове 70 и 74.
Член 70
Метод за определяне на митническата стойност въз основа на договорната стойност
1. Базата за митническата стойност на стоките е договорната стойност, тоест действително платената или подлежащата на плащане цена на стоките при продажбата им за износ с местоназначение в митническата територия на Съюза, коригирана при необходимост.
2. Действително платената или подлежащата на плащане цена е общата сума, която купувачът е платил или трябва да плати на продавача или която купувачът е платил или трябва да плати на трета страна в полза на продавача за внасяните стоки, и включва всички суми, които са платени или трябва да бъдат платени като условие за продажбата на внасяните стоки.
3. Договорната стойност се прилага, ако е изпълнено всяко едно от следните условия:
а)
не съществуват ограничения относно правото на разпореждане или ползване на стоките от купувача, различни от някое от следните:
i)
ограничения, наложени или изисквани по силата на закон или от публичните органи в Съюза;
ii)
ограничения, засягащи географската област, в която стоките могат да бъдат препродавани;
iii)
ограничения, които не влияят значително върху митническата стойност на стоките;
б)
продажбата или цената не зависят от условия или съображения, които не могат да получат стойностно изражение по отношение на подлежащите на остойностяване стоки;
в)
никаква част от прихода от всяка последваща препродажба, прехвърляне или ползване на стоките от купувача не се получава пряко или косвено от продавача, освен в случаите, когато е възможна подходяща корекция;
г)
купувачът и продавачът не са свързани или връзката не е повлияла върху цената.
Член 71
Елементи на договорната стойност
1. При определяне на митническата стойност съгласно член 70, към действително платената или подлежащата на плащане цена за внасяните стоки се прибавят:
а)
в степента, в която са направени от купувача, но не са включени в действително платената или подлежаща на плащане цена, следните разходи:
i)
комисиони и възнаграждения за посредничество, с изключение на комисионите за покупката;
ii)
разходите за контейнери, които за митнически цели се третират заедно с въпросните стоки; и
iii)
разходите за опаковка, включващи труда или използваните материали;
б)
стойността, съответно разпределена, на следните стоки и услуги, доставени пряко или косвено от купувача, безплатно или на намалени цени, и използвани при производството и продажбата за износ на внасяните стоки, доколкото тази стойност не е включена в действително платената или подлежащата на плащане цена:
i)
материали, компоненти, части и други подобни, вградени във внасяните стоки;
ii)
инструменти, клишета, матрици и други подобни, използвани при производството на внасяните стоки;
iii)
материали, изразходвани при производството на внасяните стоки; и
iv)
инженеринг, разработки, художествено оформяне, дизайн и планове и чертежи, разработени извън Съюза и необходими за производството на внасяните стоки;
в)
роялти и лицензионни такси, свързани с остойностяваните стоки, които купувачът трябва да плати пряко или косвено като условие за продажбата на остойностяваните стоки, доколкото тези роялти и такси не са включени в действително платената или подлежащата на плащане цена;
г)
стойността на всяка част от прихода от последваща препродажба, последващо отстъпване на правото на разпореждане или на ползване на внасяните стоки, която пряко или косвено се предоставя на продавача; и
д)
следните разходи до мястото, на което стоките са въведени на митническата територия на Съюза:
i)
разходите за транспорт и застраховка за внасяните стоки; и
ii)
разходите за товаро-разтоварните и обработващите операции, свързани с транспорта на внасяните стоки.
2. Всеки елемент, който се добавя към действително платената или подлежащата на плащане цена съгласно параграф 1, се основава само на обективни и подлежащи на количествена оценка данни.
3. При определяне на митническата стойност не се добавят никакви елементи към действително платената или подлежаща на плащане цена, освен посочените в настоящия член.
Член 72
Елементи, които не се включват в митническата стойност
При определянето на митническата стойност съгласно член 70, не се включва никое от следните:
а)
разходи за транспорт на внасяните стоки след въвеждането им в митническата територия на Съюза;
б)
разходи за строителство, монтиране, сглобяване, поддръжка или техническа помощ, предприети след въвеждане на внасяните стоки в митническата територия на Съюза, като например съоръжения, машини или оборудване.
в)
разходи за лихви по финансови споразумения, сключени от купувача във връзка с покупката на внасяните стоки, независимо дали кредитът е предоставен от продавача или от друго лице, при условие че финансовото споразумение е в писмена форма и при необходимост купувачът може да докаже, че са изпълнени следните условия:
i)
такива стоки са действително продадени на цена, декларирана като действително платената или подлежащата на плащане цена;
ii)
изискваният лихвен процент не е по-висок от приетия при подобни договори в страната, където и по времето, когато финансирането е било осигурено;
г)
разходи за правото да бъдат възпроизвеждани внасяните стоки в Съюза;
д)
комисиони за покупка;
е)
вносни мита или други задължения, платими в Съюза във връзка с вноса или продажбата на стоките;
ж)
независимо от член 71, параграф 1, буква в) плащания, направени от купувача за правото да разпространява или препродава внасяните стоки, ако тези плащания не са условие за продажбата за износ в Съюза на внасяните стоки.
Член 73
Опростяване
При заявление митническите органи могат да разрешат следните елементи да се определят въз основа на специални критерии, когато те не подлежат на количествена оценка към датата, на която е приета митническата декларация:
а)
елементи, които трябва да бъдат включени в митническата стойност в съответствие с член 70, параграф 2; и
б)
елементите, посочени в членове 71 и 72.
Член 74
Вторични методи за определяне на митническата стойност
1. Когато митническата стойност на стоките не може да се определи съгласно член 70, тя се определя, като се прилагат последователно букви от а) до г) от параграф 2, докато се стигне до първата от тези букви, по която може да се определи митническата стойност на стоките.
Редът на прилагане на букви в) и г) от параграф 2 се обръща, ако деклараторът поиска това.
2. Митническата стойност, определена в резултат на прилагането на параграф 1, е:
а)
договорната стойност на идентични стоки, продадени с цел износ с местоназначение в митническата територия на Съюза и изнесени в същия момент или приблизително в същия момент, както и стоките, подлежащи на остойностяване;
б)
договорната стойност на сходни стоки, продадени с цел износ с местоназначение в митническата територия на Съюза и изнесени в същия момент или приблизително в същия момент, както и стоките, подлежащи на остойностяване;
в)
стойността, основаваща се на единичната цена, по която се продава на митническата територия на Съюза най-голямото сборно количество от внасяните стоки или от внесени идентични или сходни стоки на лица, които не са свързани с продавачите; или
г)
изчислената стойност, която се състои от сбора на:
i)
разходите или стойността за материалите и за производствените или другите операции, използвани при производството на внасяните стоки;
ii)
сума за печалба и за общи разходи, равна по размер на тази, която обичайно се начислява при продажбите на стоки от същия клас или вид като стоките, подлежащи на остойностяване, които са произведени от производители в страната на износа за износ в Съюза;
iii)
разходите или стойността на елементите, посочени в член 71, параграф 1, буква д).
3. Когато митническата стойност не може да се определи съгласно параграф 1, тя се определя въз основа на наличните данни на митническата територия на Съюза, като се използват разумни способи, съответстващи на принципите и общите разпоредби на всяко едно от следните:
а)
Споразумението за прилагане на член VII от Общото споразумение за митата и търговията;
б)
член VII от Общото споразумение за митата и търговията;
в)
настоящата глава.
Член 75
Делегиране на правомощия
На Комисията се предоставят правомощия да приема делегирани актове в съответствие с член 284, с цел да се определят условията за предоставяне на разрешението, посочено в член 73.
Член 76
Предоставяне на изпълнителни правомощия
Чрез актове за изпълнение Комисията установява процедурните правила за:
а)
определяне на митническата стойност в съответствие с член 70, параграфи 1 и 2, и членове 71 и 72, включително и тези за коригиране на действително платената или подлежащата на плащане цена;
б)
прилагането на условията, посочени в член 70, параграф 3;
в)
определяне на митническата стойност, посочена в член 74.
Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 285, параграф 4.
ДЯЛ III
МИТНИЧЕСКО ЗАДЪЛЖЕНИЕ И ОБЕЗПЕЧЕНИЯ
ГЛАВА 1
Възникване на митническо задължение
Раздел 1
Митническо задължение при внос
Член 77
Допускане за свободно обращение и временен внос
1. Митническо задължение при внос възниква при поставяне на несъюзни стоки, подлежащи на облагане с вносни мита, под един от следните митнически режими:
а)
допускане за свободно обращение, включително съгласно разпоредбите за специфична употреба;
б)
временен внос с частично освобождаване от вносни мита.
2. Митническо задължение възниква в момента на приемане на митническата декларация.
3. Длъжник е деклараторът. При косвено представителство лицето, за сметка на което се извършва митническото деклариране, също е длъжник.
Когато митническа декларация за един от режимите, посочени в параграф 1, е съставена на базата на информация, която води до несъбиране или частично събиране на дължимите вносни мита, лицето, което е предоставило информацията, изисквана за декларацията, и което е знаело или според обстоятелствата е трябвало да знае, че тази информация е невярна, също е длъжник.
Член 78
Специални разпоредби по отношение на стоките без произход
1. Когато по отношение на стоки без произход, използвани в производството на продукти, за които се издава или съставя доказателство за произход в рамките на преференциално споразумение между Съюза и определени държави или територии извън митническата територия на Съюза или групи такива държави или територии, се прилага забрана за възстановяване на вносни мита или за освобождаване от вносни мита, митническото задължение при внос възниква по отношение на тези стоки без произход при приемане на декларацията за реекспорт на съответните продукти.
2. При възникване на митническо задължение съгласно параграф 1 размерът на вносните мита, съответстващ на задължението, се определя при същите условия, както в случай на митническо задължение, което би възникнало при приемане на същата дата на митническа декларация за допускане за свободно обращение на стоките без произход, използвани за производството на съответните продукти, с цел завършване на режим активно усъвършенстване.
3. Прилага се член 77, параграфи 2 и 3. Въпреки това по отношение на несъюзните стоки, посочени в член 270, длъжникът е лицето, което подава декларацията за реекспорт. При косвено представителство лицето, за чиято сметка се подава декларацията, също е длъжник.
Член 79
Възникване на митническо задължение при неизпълнение
1. Митническо задължение при внос на стоки, подлежащи на облагане с вносни мита, възниква при неизпълнение на което и да е от следните:
а)
едно от задълженията, установени в митническото законодателство във връзка с въвеждането на несъюзни стоки на митническата територия на Съюза, тяхното отклоняване от митнически надзор или движението, усъвършенстването, складирането, временното складиране, временния внос или разпореждането с тези стоки на тази територия;
б)
едно от задълженията, установени в митническото законодателство за специфичната употреба на стоки на митническата територия на Съюза;
в)
условие, свързано с поставянето на несъюзни стоки под митнически режим с освобождаване от мита или с намаляване на ставките на вносните мита поради специфичната употреба на стоките.
2. Митническото задължение възниква в един от следните моменти:
а)
в момента, в който изискването, чието неизпълнение поражда митническото задължение, не се изпълнява или престава да се изпълнява;
б)
в момента на приемане на митническа декларация за поставяне на стоки под съответния митнически режим, когато впоследствие се установи, че едно от условията за поставянето на стоките под този режим или за освобождаването от мита, или за намаляването на ставката на вносните мита поради специфичната употреба на стоките, не е било изпълнено.
3. В случаите по букви а) и б) от параграф 1 длъжникът е едно от следните лица:
а)
лицето, което е трябвало да изпълни съответното задължение;
б)
лицето, което е знаело или според обстоятелствата е трябвало да знае, че дадено задължение по митническото законодателство не е изпълнено, и което е действало за сметка на лицето, което е трябвало да изпълни задължението, или което е участвало в действието, довело до неизпълнението на задължението;
в)
лицето, което е придобило или държало въпросните стоки и което е знаело или според обстоятелствата е трябвало да знае в момента на придобиването или получаването на стоките, че дадено задължение по митническото законодателство не е изпълнено.
4. В случаите по буква в) от параграф 1 длъжникът е лицето, от което се изисква да изпълни условията за поставянето на стоките под митнически режим или за митническата декларация за стоките, поставени под този митнически режим или за освобождаването от мита, или за намаляването на ставката на вносните мита поради специфичната употреба на стоките.
Когато е съставена митническа декларация във връзка с някой от митническите режими, посочени в буква в) от параграф 1, и изискваната съгласно митническото законодателство информация, свързана с условията за поставянето на стоките под този митнически режим, е предоставена на митническите органи, което води до несъбиране или частично събиране на дължимите вносни мита, лицето, предоставило информацията, необходима за съставяне на митническата декларация, и което е знаело или според обстоятелствата е трябвало да знае, че тази информация е невярна, също е длъжник.
Член 80
Приспадане на платени вносни мита
1. Когато съгласно член 79, параграф 1 възниква митническо задължение по отношение на стоки, допуснати за свободно обращение с намалени ставки на вносните мита поради специфичната им употреба, размерът на вносните мита, платен при допускането на стоките за свободно обращение, се приспада от размера на вносните мита, съответстващ на митническото задължение.
Първата алинея се прилага, когато митническото задължение възниква по отношение на остатъци и отпадъци, получени от унищожаването на такива стоки.
2. Когато съгласно член 79, параграф 1 възниква митническо задължение по отношение на стоки, поставени под режим временен внос с частично освобождаване от вносни мита, платеният при частичното освобождаване размер на вносните мита се приспада от размера на вносните мита, съответстващ на митническото задължение.
Раздел 2
Митническо задължение при износ
Член 81
Износ и пасивно усъвършенстване
1. Митническо задължение при износ възниква при поставянето на стоките, подлежащи на облагане с износни мита, под режим износ или режим пасивно усъвършенстване.
2. Митническото задължение възниква в момента на приемане на митническата декларация.
3. Длъжник е деклараторът. При косвено представителство лицето, за сметка на което се извършва митническото деклариране, също е длъжник.
Когато митническа декларация е съставена въз основа на информация, която води до несъбиране или частично събиране на дължимите износни мита, лицето, което е предоставило информацията, изисквана за декларацията, и е знаело или според обстоятелствата е трябвало да знае, че тази информация е невярна, също е длъжник.
Член 82
Възникване на митническо задължение при неизпълнение
1. За стоки, подлежащи на облагане с износни мита, митническото задължение при износ възниква при неизпълнение на едно от следните:
а)
едно от задълженията, установени в митническото законодателство за напускането на стоките;
б)
условията, при които е разрешено извеждането на стоките извън митническата територия на Съюза с пълно или частично освобождаване от износни мита.
2. Митническото задължение възниква в един от следните моменти:
а)
в момента, в който стоките действително се извеждат митническата територия на Съюза без митническа декларация;
б)
в момента, в който стоките достигнат местоназначение, различно от това, за което е разрешено тяхното извеждане от митническата територия на Съюза с пълно или частично освобождаване от износни мита;
в)
при невъзможност на митническите органи да определят момента по буква б) - в момента, в който изтича срокът, определен за представяне на доказателство, че условията за предоставяне на това освобождаване са изпълнени.
3. В случаите по буква а) от параграф 1 длъжникът е едно от следните лица:
а)
лицето, което е трябвало да изпълни съответното задължение;
б)
лицето, което е знаело или според обстоятелствата е трябвало да знае, че съответното задължение не е изпълнено, и което е действало за сметка на лицето, което е трябвало да изпълни това задължение;
в)
лицето, което е участвало в действието, довело до неизпълнението на задължението, и което е знаело или според обстоятелствата е трябвало да знае, че има задължение за подаване на митническа декларация, а такава не е била подадена.
4. В случаите по буква б) от параграф 1 длъжник е лицето, от което се изисква да изпълни условията, при които е било разрешено извеждането на стоките от митническата територия на Съюза с пълно или частично освобождаване от износни мита.
Раздел 3
Общи разпоредби за митническите задължения при внос и износ
Член 83
Забрани и ограничения
1. Митническо задължение при внос или износ възниква дори когато се отнася за стоки, които са обект на каквато и да е забрана или ограничение при вноса или износа.
2. Въпреки това митническо задължение не възниква:
а)
при неправомерно въвеждане на митническата територия на Съюза на подправени парични знаци;
б)
при въвеждането на митническата територия на Съюза на наркотични и психотропни вещества, различни от тези, които с оглед използването им за медицински или научни цели са обект на строг надзор от компетентните органи.
3. За целите на санкциите, приложими към митническите нарушения, митническото задължение се счита за възникнало, когато законодателството на държава членка предвижда, че санкциите се определят въз основа на вносни или износни мита или наличието на митническо задължение.
Член 84
Повече от един длъжник
Когато за плащането на вносни или износни мита, съответстващи на едно митническо задължение, има повече от един длъжник, длъжниците са солидарно отговорни за заплащането на съответния размер на митото.
Член 85
Общи правила за изчисляване на размера на вносните и износните мита
1. Размерът на вносните или износните мита се определя въз основа на правилата за изчисляване на митата, приложими към съответните стоки към момента на възникване на митническото задължение по отношение на тези стоки.
2. Когато не е възможно да се определи точно моментът на възникване на митническото задължение, се взема предвид моментът, в който митническите органи установят, че стоките са в ситуация, при която възниква митническо задължение.
Въпреки това когато наличната информация позволява на митническите органи да установят, че митническото задължение е възникнало в момент преди този, в който са установили това, митническото задължение се счита за възникнало в най-ранния момент, за който това може да бъде установено.
Член 86
Специални правила за изчисляване на размера на вносните мита
1. Когато по отношение на стоки, поставени под митнически режим или на временно складиране на митническата територия на Съюза, са направени разходи за складиране или за обичайни операции по тези стоки, такива разходи или увеличаването на стойността не се вземат предвид при изчисляването на размера на вносните мита, в случай че деклараторът представи задоволително доказателство за тези разходи.
Въпреки това митническата стойност, количеството, естеството и произходът на използваните в операциите несъюзни стоки се вземат предвид при изчисляването на размера на вносните мита.
2. Когато тарифното класиране на стоки, поставени под митнически режим, се променя в резултат на обичайните операции на митническата територия на Съюза, по искане на декларатора се прилага първоначалното тарифно класиране на стоките, поставени под този режим.
3. Когато възниква митническо задължение по отношение на обработени продукти, получени под режим активно усъвършенстване, по искане на декларатора размерът на вносните мита, съответстващ на това задължение, се определя въз основа на тарифното класиране, митническата стойност, количеството, естеството и произхода на стоките, поставени под режим активно усъвършенстване, към момента на приемането на митническата декларация за тези стоки.
4. В специфични случаи размерът на вносните мита се определя съгласно параграфи 2 и 3 от настоящия член без искане на декларатора, за да се избегне неспазването на тарифните мерки, посочени в член 56, параграф 2, буква з).
5. Когато възниква митническо задължение за обработени продукти, в резултат на режим пасивно усъвършенстване, или за заместващи продукти съгласно член 261, параграф 1, размерът на вносните мита се изчислява въз основа на разходите за операцията по усъвършенстване, извършена извън митническата територия на Съюза.
6. Когато митническото законодателство предвижда благоприятно тарифно третиране на дадена стока или пълно или частично освобождаване от вносни или износни мита съгласно член 56, параграф 2, букви г) - ж), членове 203, 204, 205 и 208 или членове 259 - 262 от настоящия регламенти или съгласно Регламент (ЕО) № 1186/2009 на Съвета от 16 ноември 2009 г. за установяване на система на Общността за митнически освобождавания (15),, това благоприятно тарифно третиране или освобождаването се прилагат също така и в случаите на възникване на митническо задължение съгласно членове 79 или 82 от настоящия регламент, при условие че пропускът, довел до възникването на митническо задължение, не съставлява опит за измама.
Член 87
Място на възникване на митническото задължение
1. Митническото задължение възниква на мястото, където се подава митническата декларация или декларацията за реекспорт, посочени в членове 77, 78 и 81.
Във всички останали случаи митническото задължение възниква на мястото, където са настъпили събитията, довели до неговото възникване.
Когато не е възможно да се определи това място, митническото задължение възниква на мястото, където митническите органи установят, че стоките се намират в ситуация, при която възниква митническо задължение.
2. Когато стоките са поставени под митнически режим, който не е приключен, или когато временното складиране не е завършило правилно, и мястото, където е възникнало митническото задължение, не може да се определи съгласно втора или трета алинея от параграф 1 в рамките на определен срок, митническото задължение възниква на мястото, където стоките са поставени под съответния режим, или на мястото, където са въведени на митническата територия на Съюза под този режим или където са били на временно складиране.
3. Когато наличната информация позволява на митническите органи да установят, че митническото задължение би могло да е възникнало на няколко места, за място на възникване на митническото задължение се приема мястото, където то е възникнало за първи път.
4. Ако митническите органи установят, че съгласно член 79 или член 82 е възникнало митническо задължение в друга държава членка и размерът на вносните или износните мита, съответстващ на това задължение, е по-малък от 10 000 EUR, се приема, че митническото задължение е възникнало в държавата членка, в която е установено неговото възникване.
Член 88
Делегиране на правомощия
На Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 284, с цел да се определят:
а)
правилата за изчисляването на размера на вносните или износните мита, приложими за стоки, за които възниква митническо задължение в контекста на специален режим, с които се допълват разпоредбите по членове 85 и 86;
б)
случаите, посочени в член 86, параграф 4;
в)
срокът, посочен в член 87, параграф 2.
ГЛАВА 2
Обезпечаване на потенциално или съществуващо митническо задължение
Член 89
Общи разпоредби
1. Ако не е предвидено друго, настоящата глава се прилага за обезпечения за възникнали митнически задължения, както и за такива, които биха могли да възникнат.
2. Когато митническите органи изискват предоставяне на обезпечение за потенциално или съществуващо митническо задължение, това обезпечение покрива размера на вносното или износното мито и другите вземания, възникнали във връзка с вноса или износа на стоките когато:
а)
обезпечението се използва за поставянето на стоките под съюзен режим транзит; или
б)
обезпечението може да се използва в повече от една държава членка.
Обезпечение, което не може да бъде използвано извън държавата членка, в която е изискано, е валидно само в тази държава членка и покрива най-малкото размера на вносното или износното мито.
3. Когато митническите органи изискват предоставяне на обезпечение, това обезпечение трябва да бъде изискано от длъжника или от лицето, което може да стане длъжник. Митническите органи могат да разрешат също обезпечението да бъде предоставено от друго лице вместо от лицето, от което то се изисква.
4. Без да се засяга член 97, митническите органи изискват предоставяне само на едно обезпечение по отношение на конкретни стоки или конкретна декларация.
Обезпечението, предоставено за конкретна декларация, независимо дали декларацията е вярна, се прилага за размера на вносните или износните мита, съответстващ на митническото задължение и други вземания, по отношение на всички стоки, обхванати от тази декларация или вдигнати въз основа на нея.
Ако обезпечението не е било освободено, то може също така да се използва в рамките на сумата, за която е било предоставено, за събиране на вносни или износни мита и други вземания, станали дължими в резултат на последващ контрол на тези стоки.
5. По заявление на лицето, посочено в параграф 3 от настоящия член, митническите органи могат да разрешат съгласно член 95, параграфи 1, 2 и 3, предоставянето на общо обезпечение за покриване размера на вносните или износните мита, съответстващ на митническото задължение по отношение на две или повече операции, декларации или митнически режими.
6. Митническите органи извършват мониторинг на обезпечението.
7. Държавите, регионалните и местните органи на управление или други органи, уредени от публичното право, са освободени от задължението за предоставяне на обезпечение за дейностите си като публични органи.
8. Обезпечение не се изисква в който и да е от следните случаи:
а)
превоз на стоки по Рейн, рейнския воден път, Дунав или дунавския воден път;
б)
превоз на стоки чрез фиксирана транспортна инсталация;
в)
специфични случаи, в които стоките са поставени под режим временен внос;
г)
стоки, поставени под режим съюзен транзит като се използва опростяването, посочено в член 233, параграф 4, буква е), и превозвани по море или по въздух между пристанища или летища на Съюза.
9. Митническите органи могат да не изискват предоставянето на обезпечение, когато размерът на вносните или износните мита, които трябва да бъдат обезпечени, не надвишава статистическия праг за декларации, установен съгласно член 3, параграф 4 от Регламент (ЕО) № 471/2009 на Европейския парламент и на Съвета от 6 май 2009 г. относно статистиката на Общността за външната търговия с трети страни (16).
Член 90
Задължително обезпечаване
1. Когато се предвижда задължително предоставяне на обезпечение, митническите органи определят размера на това обезпечение, който е равен на точния размер на вносните и износните мита, съответстващ на митническото задължение, и на други вземания, в случай че този размер може със сигурност да бъде определен в момента, в който се изисква обезпечението.
Когато не е възможно да се определи точният размер, обезпечението се определя в размер, равен на най-високия определен от митническите органи размер на вносните или износните мита, съответстващ на митническото задължение, и на други вземания, които са възникнали или биха могли да възникнат.
2. Без да се засяга член 95, при предоставено общо обезпечение за размера на вносните и износните мита, съответстващ на митническите задължения, и на други вземания, чийто размер се променя във времето, размерът на това обезпечение трябва да бъде определен така, че във всеки момент да покрива размера на вносните или износните мита, съответстващ на митническите задължения, и на другите вземания.
Член 91
Незадължително обезпечаване
Когато не се предвижда задължително предоставяне на обезпечение, такова обезпечение се изисква от митническите органи, когато преценят, че в предвидения срок плащането на размера на вносните или износните мита, съответстващ на възникналото митническо задължение, и на другите вземания, не е сигурно. Размерът на обезпечението се определя от митническите органи, така че да не превишава размера, определен съгласно член 90.
Член 92
Предоставяне на обезпечение
1. Обезпечението може да бъде предоставено чрез:
а)
депозит в пари или друго платежно средство, признато от митническите органи като равностойно на депозита в пари, в евро или във валутата на държавата членка, в която се изисква обезпечението;
б)
поръчителство;
в)
друг вид обезпечение, което дава същата сигурност, че размерът на вносните или износните мита, съответстващ на митническото задължение и на други вземания, ще бъде платен.
2. Обезпечение под формата на депозит в пари или някакво друго платежно средство, се предоставя в съответствие с действащите разпоредби в държавата членка, където се изисква това обезпечение.
Когато обезпечението се предоставя под формата на депозит в пари или някакво друго равностойно платежно средство, митническите органи не дължат лихва по него.
Член 93
Избор на обезпечение
Лицето, което е длъжно да предостави обезпечение, е свободно да избира вида му от посочените в член 92, параграф 1.
Въпреки това митническите органи имат право да откажат да приемат избрания вид обезпечение, когато то е несъвместимо с правилното функциониране на съответния митнически режим.
Митническите органи имат право да изискват избраният вид на обезпечението да не се променя за определен период от време.
Член 94
Поръчител
1. Поръчителят, посочен в член 92, параграф 1, буква б), е трето лице, установено на митническата територия на Съюза. Той трябва да бъде одобрен от митническите органи, които изискват обезпечението, освен когато този поръчител е кредитна институция, финансова институция или застрахователно дружество, лицензирана или лицензирано в Съюза съгласно действащите разпоредби на Съюза.
2. Поръчителят се ангажира в писмена форма да заплати обезпечения размер на вносните или износните мита, съответстващ на митническото задължение, и на другите вземания.
3. Митническите органи имат право да откажат да одобрят предложения поръчител или предложения вид обезпечение, когато преценят, че поръчителят или обезпечението не обезпечава по сигурен начин в рамките на предписания период плащането на размера на вносните или износните мита, съответстващи на митническото задължение, и на другите вземания.
Член 95
Общо обезпечение
1. Разрешението по член 89, параграф 5 се дава само на лица, които отговарят на всяко едно от следните условия:
а)
установени са на митническата територия на Съюза;
б)
отговарят на критериите, определени в член 39 буква а);
в)
ползват редовно съответните митнически режими или са оператори на съоръжения за временно складиране или отговарят на критериите, определени в член 39, буква г).
2. Когато се предоставя общо обезпечение за митнически задължения и други вземания, които биха могли да възникнат, икономически оператор може да получи разрешение за използване на общо обезпечение с намален размер или за освобождаване от обезпечение, при условие че отговаря на критериите, определени в член 39, букви б) и в).
3. Когато се предоставя общо обезпечение за митнически и други вземания, които са възникнали, одобреният икономически оператор за митнически опростявания, след подаване на заявление, получава разрешение да използва общо обезпечение с намален размер.
4. Общото обезпечение с намален размер, посочено в параграф 3, е равностойно на предоставянето на обезпечение.
Член 96
Временни забрани за използването на общи обезпечения
1. В контекста на специалните режими или временно складиране, Комисията може да вземе решение за временна забрана за използването на което и да е от следните:
а)
общото обезпечение с намален размер или на освобождаване от обезпечение по член 95, параграф 2;
б)
общото обезпечение по член 95 по отношение на стоките, за които е установено, че са свързани с измама в голям размер.
2. Когато се прилага параграф 1, буква а) или б) от настоящия член, общо обезпечение с намален размер или освобождаване от обезпечение, или общо обезпечение, посочено в член 95, може да бъде разрешено, ако въпросното лице отговаря на всяко едно от следните условия:
а)
лицето е в състояние да покаже, че не е възникнало митническо задължение по отношение на въпросните стоки в хода на операциите, извършени от него през двете години, които предхождат решението, посочено в параграф 1;
б)
когато са възникнали митнически задължения през двете години, които предхождат решението, посочено в параграф 1, засегнатото лице е в състояние да покаже, че тези задължения са били погасени напълно от длъжника, длъжниците или поръчителя в определения срок.
За да получи разрешение за временно използване на общо обезпечение, върху което е наложена временна забрана, въпросното лице трябва също да отговаря на критериите, определени в член 39, букви б) и в).
Член 97
Допълнително или заместващо обезпечение
Когато митническите органи установят, че предоставеното обезпечение не осигурява или вече не е надеждно или достатъчно да осигури заплащането на размера на вносните или износните мита, съответстващ на митническото задължение, и на другите вземания в предвидените срокове, те изискват от някое от лицата, посочени в член 89, параграф 3, или допълнително обезпечение, или заместване на първоначалното обезпечение с ново - по избор на лицето.
Член 98
Освобождаване на обезпечението
1. Митническите органи освобождават обезпечението незабавно след като митническото задължение или съответното друго вземане бъде погасено или не може да възникне отново.
2. Когато митническото задължение или съответното друго вземане е частично погасено или може да възникне само за част от сумата, която е била обезпечена, съответната част от обезпечението се освобождава по искане на заинтересованото лице, освен когато тази сума не оправдава това.
Член 99
Делегиране на правомощия
На Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 284, с цел да се определят:
а)
специфичните случаи, посочени в член 89, параграф 8, буква в), в които не се изисква обезпечение за стоки, поставени под режим временен внос,
б)
вида на обезпечението, посочено в член 92, параграф 1, буква в) и правилата относно поръчителя, посочен в член 94;
в)
условията за издаване на разрешение за използване на общо обезпечение с намален размер или за освобождаване от обезпечение по член 95, параграф 2;
г)
сроковете за освобождаване на обезпечението.
Член 100
Предоставяне на изпълнителни правомощия
1. Чрез актове за изпълнение Комисията установява процедурните правила:
а)
за определяне на размера на обезпечението, включително на намаления размер, посочен в член 95, параграфи 2, и 3.
б)
за предоставяне и мониторинг на обезпечението, предвидени в член 89, за отмяна и обезсилване на задължението, поето от поръчителя, посочени в член 94, и за освобождаване на обезпечението, предвидено в член 98;
в)
за временните забрани, посочени в член 96.
Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 285, параграф 4.
2. Чрез актове за изпълнение Комисията приема мерките по член 96.
Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 285, параграф 4.
По наложителни причини за спешност във връзка с такива мерки, обосновани надлежно с необходимостта бързо да се засили защитата на финансовите интереси на Съюза и на държавите членки, Комисията приема незабавно приложими актове за изпълнение в съответствие с процедурата по член 285, параграф 5.
Когато становището на комитета, посочено в член 285, параграф 1, следва да се получи чрез писмена процедура, се прилага член 285, параграф 6.
ГЛАВА 3
Събиране, плащане, възстановяване и опрощаване на вносните или износните мита
Раздел 1
Определяне на размера на вносните или износните мита, уведомяване за митническото задължение и вземане под отчет
Член 101
Определяне на размера на вносните или износните мита
1. Размерът на дължимите вносни или износни мита се определя от митническите органи, отговорни за мястото, където възниква или се счита, че възниква митническото задължение съгласно член 87, веднага щом тези органи разполагат с необходимата информация.
2. Без да се засяга член 48, митническите органи могат да приемат размера на дължимите вносни или износни мита, определен от декларатора.
3. Когато размерът на дължимото вносно или износно мито не представлява цяло число, размерът може да бъде закръглян.
Когато размерът, посочен в първа алинея, е изразен в евро, закръглянето към по-голям или по-малък размер не може да превишава най-близкото цяло число.
Държава членка, чиято парична единица не е еврото, може да приложи mutatis mutandis разпоредбите на втора алинея или да ги дерогира, при условие че правилата, приложими за закръгляването, не оказват по-голямо финансово въздействие от правилата, предвидени във втора алинея.
Член 102
Уведомяване за митническото задължение
1. Длъжникът се уведомява за митническото задължение в предвидената форма на мястото, където възниква или се счита, че е възникнало митническото задължение в съответствие с член 87.
Уведомяването, посочено в първата алинея, не се извършва в който и да е от следните случаи:
а)
когато до окончателното определяне на размера на вносните или износните мита е въведена временна мярка на търговската политика под формата на мито;
б)
когато размерът на дължимите вносни или износни мита превишава размера, определен въз основа на решение, издадено съгласно член 33;
в)
когато първоначалното решение да не се извършва уведомяване за митническото задължение или да се изпрати уведомление за по-малък от дължимия размер на вносните или износните мита е взето въз основа на общи разпоредби, които впоследствие са обявени за недействителни със съдебно решение;
г)
когато митническото законодателство освобождава митническите органи от изискването да уведомят за митническото задължение.
2. Когато размерът на дължимите вносни или износни мита е равен на размера, вписан в митническата декларация, вдигането на стоките от митническите органи е равностойно на уведомяване на длъжника за митническото задължение.
3. Когато не се прилага параграф 2, длъжникът се уведомява за митническото задължение от митническите органи, когато те са в състояние да определят размера на дължимите вносни или износни мита и да вземат решение.
Въпреки това, когато уведомлението за митническото задължение би могло да засегне наказателно разследване, митническите органи могат да отложат уведомлението до момент, в който то не би засягало наказателното разследване.
4. При условие че плащането е било обезпечено, митническото задължение, което съответства на общия размер на вносните или износните мита за всички стоки, вдигнати на едно и също лице в срок, определен от митническите органи, лицето може да бъде уведомено в края на този срок. Срокът, определен от митническите органи, не надвишава 31 дни.
Член 103
Краен срок за митническо задължение
1. Длъжникът не се уведомява за митническо задължение след изтичането на три години от датата, на която е възникнало митническото задължение.
2. Когато митническото задължение възниква в резултат на действие, което към момента на извършване е основание за започване на наказателно преследване, три годишният срок, определен в параграф 1, се продължава най-малко на пет години и не повече от 10 години в съответствие с националното законодателство.
3. сроковете, определени в параграфи 1 и 2, се спират, когато:
а)
в съответствие с член 44 е подадена жалба; такова спиране се прилага считано от датата на подаване на жалбата и продължава за времето на производството по обжалването; или
б)
в съответствие с член 22, параграф 6 митническите органи съобщават на длъжника мотивите, въз основа на които възнамеряват да го уведомят за митническото задължение; такова спиране се прилага считано от датата на съобщението до края на срока, в който на длъжника е предоставена възможност да изрази становището си.
4. Когато митническото задължение става отново изискуемо съгласно член 116, параграф 7, сроковете, определени в параграфи 1 и 2, се считат за спрени от датата на подаване на заявлението за възстановяване или опрощаване на мита съгласно член 121 до датата на издаване на решението за възстановяване или опрощаване.
Член 104
Вземане под отчет
1. Митническите органи, посочени в член 101, в съответствие с националното законодателство вписват в счетоводните си документи размера на дължимите вносни или износни мита, определен в съответствие със същия член, което представлява вземане под отчет.
Първата алинея не се прилага в случаите, определени в член 102, параграф 1, втора алинея.
2. Митническите органи могат да не вземат под отчет размера на вносните или износните мита, които съгласно член 103 съответстват на митническо задължение, за което длъжникът вече не може да бъде уведомен.
3. Държавите членки определят практическите процедури за вземане под отчет на размера на вносните или износните мита. Тези процедури могат да се различават според това дали митническите органи, предвид обстоятелствата, при които е възникнало митническото задължение, имат сигурността, че съответните суми ще бъдат платени.
Член 105
Момент на вземане под отчет
1. Когато възникне митническо задължение при приемане на митническа декларация за стоки за митнически режим, различен от временния внос с частично освобождаване от вносни мита, или чрез друго действие със същите правни последици както приемането на декларацията, митническите органи вземат под отчет размера на дължимите вносни или износни мита в рамките на 14 дни, от вдигането на стоките.
Въпреки това при условие че митническото задължение е било обезпечено, общият размер на вносните или износните мита за стоките, вдигнати на едно и също лице в срок, определен от митническите органи, но не по-дълъг от 31 дни, може да бъде взет под отчет само с едно вписване в края на срока. Това вземане под отчет се извършва в рамките на 14 дни от изтичането на определения срок.
2. Когато стоките могат да бъдат вдигнати при определени условия, които уреждат или определянето на размера на дължимите вносни или износни мита, или тяхното събиране, вземането под отчет се извършва в рамките на 14 дни от деня, в който е определен размерът на дължимите вносни или износни мита или е установено задължението за плащане на тези мита.
Въпреки това когато митническото задължение се отнася до временна мярка на търговската политика под формата на мито, вземането под отчет на размера на дължимите вносни или износни мита се извършва в рамките на два месеца от датата на публикуване в Официален вестник на Европейския съюз на регламента, установяващ окончателната мярка на търговската политика.
3. Когато митническо задължение възникне при условия, които не се обхващат от параграф 1, размерът на дължимите вносни или износни мита се взема под отчет в рамките на 14 дни от датата, на която митническите органи са в състояние да определят размера на въпросните вносни или износни мита и да вземат решение.
4. Параграф 3 се прилага по отношение на размера на вносните или износните мита, които да бъдат събрани или които остава да бъдат събрани, когато размерът на дължимите вносни или износни мита не е бил взет под отчет съгласно параграфи 1, 2 и 3 или е бил определен и взет под отчет размер, по-нисък от дължимия.
5. Сроковете за вземане под отчет по параграфи 1, 2 и 3 не се прилагат при непредвидими обстоятелства или в случаи на непреодолима сила.
6. Вземането под отчет може да бъде отложено в случая, посочен в член 102, параграф 3, втора алинея, до момент, в който уведомяването за митническото задължение вече не засяга наказателно разследване.
Член 106
Делегиране на правомощия
На Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 284, с цел да се определят случаите, посочени в член 102, параграф 1, буква г), в които митническите органи са освободени да уведомяват за митническото задължение.
Член 107
Предоставяне на изпълнителни правомощия
Чрез актове за изпълнение Комисията приема мерки, за да осигури оказването на взаимопомощ между митническите органи при възникване на митническо задължение.
Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 285, параграф 4.
Раздел 2
Плащане на вносните или износните мита
Член 108
Общи срокове за плащане и спиране на срока за плащане
1. Длъжникът заплаща размера на вносните или износните мита, съответстващ на митническото задължение, за което е уведомен съгласно член 102, в определения от митническите органи срок.
Без да се засяга член 45, параграф 2, този срок не надвишава 10 дни от уведомяването на длъжника за митническото задължение. В случай на обобщено вземане под отчет съгласно условията, посочени в член 105, параграф 1, втора алинея, срокът се определя по такъв начин, че да не позволи на длъжника да получи по-дълъг срок за плащане от този, който би получил, ако му е било дадено отсрочване на плащането съгласно член 110.
Митническите органи могат да продължат този срок по заявление на длъжника, когато размерът на дължимите вносни или износни мита е бил определен при последващ контрол по член 48. Без да се засяга член 112, параграф 1, това продължаване не може да надвишава необходимото на длъжника време за предприемане на подходящите мерки, за да изпълни задълженията си.
2. Когато длъжникът ползва някое от улесненията във връзка с плащането, посочени в членове от 110 до 112, плащането се извършва в срока или сроковете, посочени във връзка с тези улеснения.
3. Срокът за плащане на размера на вносните или износните мита, съответстващ на митническото задължение, се спира в който и да е от следните случаи:
а)
при подаване на заявление за опрощаване на мита съгласно член 121;
б)
когато стоките следва да бъдат отнети в полза на държавата, унищожени или изоставени в полза на държавата;
в)
когато митническото задължение е възникнало съгласно член 79 и има повече от един длъжник.
Член 109
Плащания
1. Плащането се извършва в брой или по друг начин с подобен погасяващ ефект, включително чрез прихващане съгласно националното законодателство.
2. Плащането може да се извърши от трето лице вместо длъжника.
3. Длъжникът може да плати целия размер на вносните или износните мита или част от него, без да чака изтичането на срока, който му е определен за плащане.
Член 110
Отсрочване на плащането
По заявление на заинтересованото лице и при предоставяне на обезпечение митническите органи разрешават отсрочване на плащането на дължимите мита по един от следните начини:
а)
отделно за всеки размер на вносните или износните мита, взет под отчет съгласно член 105, параграф 1, първа алинея или член 105, параграф 4;
б)
за общия размер на всички вносни или износни мита, взети под отчет съгласно първата алинея от член 105, параграф 1, за определен от митническите органи период, който не може да бъде по-дълъг от 31 дни;
в)
за общия размер на всички вносни или износни мита, взети под отчет с едно вписване съгласно втората алинея от член 105, параграф 1.
Член 111
Срокове, за които може да бъде отсрочено плащането
1. Плащането може да бъде отсрочено по член 110 за 30 дни.
2. Когато отсрочването на плащането се извършва съгласно член 110, буква а), срокът започва да тече от деня, следващ този, в който е извършено уведомяването на длъжника за митническото задължение.
3. Когато отсрочването на плащането се извършва съгласно член 110, буква б), срокът започва да тече от деня, следващ този, в който изтича периодът за обобщаване. Той се намалява с брой дни, равен на половината от броя на дните, включени в периода за обобщаване.
4. Когато отсрочването на плащането се извършва съгласно член 110, буква в), срокът започва да тече от деня, следващ този, в който изтича определеният срок за вдигането на въпросните стоки. Той се намалява с брой дни, равен на половината от броя на дните, включени в съответния срок.
5. Когато сроковете, посочени в параграфи 3 и 4, са с нечетен брой дни, броят на дните, с които се намалява 30-дневният срок съгласно споменатите параграфи, е равен на половината от най-близкото по-малко четно число.
6. Когато сроковете, посочени в параграфи 3 и 4, са в седмици, държавите членки могат да предвидят плащането на вносните или износните мита, което е било отсрочено, да се извърши най-късно в петък на четвъртата седмица, следваща въпросната седмица.
Когато тези срокове са в месеци, държавите членки могат да предвидят плащането на вносните или износните мита, което е било отсрочено, да се извърши не по-късно от шестнадесетия ден от месеца, следващ въпросния месец.
Член 112
Други улеснения за плащане
1. Митническите органи могат да предоставят на длъжника улеснения за плащането, различни от отсрочване на плащането, при условие че е предоставено обезпечение.
2. Когато улеснения се предоставят по параграф 1, върху размера на вносните или износните мита се начислява лихва.
За държавите членки, чиято парична единица е еврото, лихвеният процент е равен на лихвения процент, публикуван в Официален вестник на Европейския съюз, серия С, който Европейската централна банка е приложила към основните си операции по рефинансиране, извършени на първия ден от месеца, в който е бил падежът, увеличен с един процентен пункт.
За държавите членки, чиято парична единица не е еврото, лихвеният процент е равен на процента, приложен на първия ден от въпросния месец от националната централна банка за основните й операции по рефинансиране, увеличен с един процентен пункт, или - за държавите членки, в които не се обявява лихвен процент на националната централна банка - равен на най-близкия по естество лихвен процент, приложен на първия ден от въпросния месец на паричния пазар на съответната държава членка, увеличен с един процентен пункт.
3. Митническите органи могат да не изискват обезпечение или да не начисляват лихва, когато въз основа на документирана оценка на положението на длъжника е установено, че това би довело до сериозни икономически или социални затруднения.
4. Митническите органи не начисляват лихва, когато размерът за всяка една операция по събиране е по-малък от 10 евро.
Член 113
Принудително събиране
Когато дължимите вносни или износни мита не са платени в определения срок, митническите органи осигуряват плащането на тези мита, като използват всички възможности, които са им предоставени от законодателството на съответната държава членка.
Член 114
Лихва за забава
1. Върху размера на неизплатените вносни или износни мита се начислява лихва за забава, считано от датата на изтичане на определения срок до датата на плащане.
За държавите членки, чиято парична единица е еврото, процентът на лихвата за забава е равен на лихвения процент, публикуван в Официален вестник на Европейския съюз, серия С, който Европейската централна банка е приложила към основните си операции по рефинансиране, извършени на първия ден от месеца, в който е бил падежът, увеличен с два процентни пункта.
За държавите членки, чиято парична единица не е еврото, процентът на лихвата за забава е равен на процента, приложен на първия ден от въпросния месец от националната централна банка за основните й операции по рефинансиране, увеличен с два процентни пункта, или - за държавите членки, в които не се обявява лихвен процент на националната централна банка - на най-близкия по естество лихвен процент, приложен на първия ден от въпросния месец на паричния пазар на съответната държава членка, увеличен с два процентни пункта.
2. Когато митническото задължение е възникнало въз основа на членове 79 или 82, или когато уведомлението за митническото задължение произтича от последващ контрол, лихвата за забава се начислява върху и над размера на вносните или износните мита, считано от датата на възникване на митническото задължение до датата на уведомяването.
Процентът на лихвата за забава се определя съгласно параграф 1.
3. Митническите органи могат да не начисляват лихва за забава, когато въз основа на документирана оценка на положението на длъжника е установено, че нейното начисляване би създало сериозни икономически или социални затруднения.
4. Митническите органи не начисляват лихва за забава, когато размерът за всяка една операция по събиране е по-малък от 10 евро.
Член 115
Делегиране на правомощия
На Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове съгласно член 284, с цел да се определят правилата за спирането на срока за плащане на размера на вносните или износните мита, които съответстват на митническото задължение, упоменато в член 108, параграф 3, както и периода, за който важи спирането.
Раздел 3
Възстановяване и опрощаване
Член 116
Общи разпоредби
1. Съгласно условията, предвидени в настоящия раздел, размерът на вносните или износните мита, се възстановява или опрощава на което и да е от следните основания:
а)
надвзети суми на вносните или износните мита;
б)
дефектни стоки или стоки, които не съответстват на условията на договора;
в)
грешка на компетентните органи;
г)
в интерес на справедливостта.
Когато размерът на вносните или износните мита е заплатен и съответната митническа декларация се анулира съгласно член 174, този размер се възстановява.
2. Митническите органи възстановяват или опрощават размера на вносните или износните мита, посочени в параграф 1, когато той е равен на 10 или повече евро, освен ако съответното лице не поиска възстановяването или опрощаването на по-малък размер.
3. Когато митническите органи смятат, че следва да се разреши възстановяване или опрощаване, въз основа на член 119 или 120, въпросната държава членка предава досието на Комисията за вземане на решение във всеки един от следните случаи:
а)
когато митническите органи считат, че особените обстоятелства се дължат на неизпълнение от страна на Комисията на нейните задължения;
б)
когато митническите органи считат, че Комисията е допуснала грешка по смисъла на член 119;
в)
когато обстоятелствата по случая са свързани с констатациите от разследвания на Съюза съгласно Регламент (ЕО) № 515/97 на Съвета от 13 март 1997 г. относно взаимопомощта между административните органи на държавите-членки и сътрудничеството между последните и Комисията по гарантиране на правилното прилагане на законодателството в областта на митническите и земеделските въпроси (17) или съгласно друго законодателство на Съюза, или по споразумение, сключено от Съюза със страни или групи страни, в което са включени разпоредби за провеждане на такива разследвания от Съюза;
г)
когато размерът на сумата, която може да подлежи на заплащане от въпросното лице във връзка с една или повече операции по внос и износ,е равен или надвишава 500 000 евро в резултат на грешка или особени обстоятелства.
Независимо от първа алинея, досиетата не се предават в нито един от следните случаи:
а)
когато Комисията вече е приела решение по случай, включващ въпроси, които са съпоставими от фактическа и правна гледна точка;
б)
когато Комисията вече разглежда случай, включващ въпроси, които са съпоставими от фактическа и правна гледна точка.
4. При спазване на правилата относно компетентността за вземане на решение, когато служебно митническите органи установят в сроковете, посочени в член 121, параграф 1, че размерът на вносните или износните мита подлежи на възстановяване или опрощаване съгласно членове 117, 119 или 120, те пристъпват по своя собствена инициатива към възстановяване или опрощаване.
5. Не се разрешава възстановяване или опрощаване, в случай че, уведомяването за митническо задължение, е в резултат на въвеждане в заблуждение от страна на длъжника.
6. Възстановяването не е основание за изплащане на лихви от съответните митнически органи.
Въпреки това, лихва се изплаща, когато решение за възстановяване не е изпълнено в срок от три месеца от датата, на която това решение е било взето, освен ако неизпълнението в определения срок е било извън контрола на митническите органи.
В този случай лихвата се плаща от датата на изтичане на три-месечния период до датата на възстановяване. Лихвеният процент се определя съгласно член 112.
7. Когато митническите органи са разрешили неоснователно възстановяването или опрощаването, първоначалното митническо задължение става отново изискуемо, доколкото не е изтекъл срокът по член 103.
В този случай лихвите, изплатени по силата на параграф 5, втора алинея, се възстановяват от лицето.
Член 117
Надвзети вносни или износни мита
1. Възстановяване или опрощаване на вносните или износните мита се извършва, доколкото размерът, съответстващ на първоначално съобщеното митническо задължение, превишава дължимия размер или длъжникът е бил уведомен за митническото задължение противно на разпоредбите на член 102, параграф 1, буква в) или г).
2. Когато заявлението за възстановяване или опрощаване се основава на съществуването, в момента на приемането на декларацията за свободно обращение, на намалена или нулева ставка на вносното мито за стоки, в рамките на тарифна квота, тарифен таван или друга преференциална тарифна мярка, възстановяване или опрощаване се разрешава само при условие че в момента на подаване на заявлението, придружено от необходимите документи, са изпълнени следните условия:
а)
при тарифна квота - нейният обем не е бил изчерпан;
б)
в останалите случаи - нормално дължимата ставка на митото не е била възвърната.
Член 118
Дефектни стоки или стоки, които не съответстват на условията на договора
1. Възстановяване или опрощаване на размера на вносните мита се извършва, ако уведомяването за митническо задължение се отнася за стоки, отказани от вносителя, тъй като към момента на вдигането са били дефектни или не са съответствали на условията на договора, по който са внесени.
За дефектни стоки се считат и стоките, повредени преди вдигането им.
2. Независимо от параграф 3, възстановяването или опрощаването се разрешава, при условие че стоките не са били използвани с изключение на такава първоначална употреба, която вероятно е била необходима за установяване на дефектите им или несъответствието им с договора, и при условие че са изведени от митническата територия на Съюза.
3. Възстановяване или опрощаване не се разрешава когато:
а)
преди да бъдат допуснати за свободно обращение стоките са поставени под специален режим за изпитване, освен ако бъде установено, че фактът, че стоките са дефектни или не съответстват на условията на договора, не би могъл да бъде констатиран при обичайни условия при извършването на такива изпитвания;
б)
дефектният характер на стоката е бил взет предвид при условията на договора, по-специално цената, преди стоките да бъдат поставени под митнически режим, включващ възникването на митническо задължение; или
в)
стоките са продадени от заявителя след като е установено, че са дефектни или че не отговарят на условията на договора.
4. Вместо да бъдат изведени от митническата територия на Съюза и по заявление на заинтересованото лице, митническите органи разрешават поставянето на стоките под режим активно усъвършенстване, включително унищожаване, или под режим външен транзит, митническо складиране или свободна зона.
Член 119
Грешка на компетентните органи
1. В случаи, различни от посочените в член 116, параграф 1, втора алинея и членове 117, 118 и 120, възстановяване или опрощаване на вносните или износните мита се извършва когато, в резултат на грешка от страна на компетентните органи, първоначално съобщеният размер на митническото задължение е бил по-малък от дължимия размер, ако са изпълнени следните условия:
а)
длъжникът, според обстоятелствата, не би могъл да открие тази грешка; и
б)
длъжникът е действал добросъвестно.
2. Ако не са изпълнени условията по член 117, параграф 2, възстановяването или опрощаването се разрешава, когато пропускът да се приложат намалени или нулеви ставки на мита е бил в резултат на грешка от страна на митническите органи и декларацията за допускане за свободно обращение е съдържала всички данни и е била придружена от всички необходими документи за прилагането на намалените или нулеви ставки.
3. Когато преференциалното третиране на стоките се предоставя на базата на система за административно сътрудничество, включваща органите на държава или територия извън митническата територия на Съюза, ако издаденият от тези органи сертификат се окаже с невярно съдържание, това представлява грешка, която не би могла да бъде открита според обстоятелствата по смисъла на параграф 1, буква а).
Издаването на сертификат с невярно съдържание обаче не представлява грешка, когато сертификатът е бил издаден на базата на невярно представяне на фактите от страна на износителя, с изключение на случаите когато е очевидно, че органите, издали сертификата, са знаели или е трябвало да знаят, че стоките не отговарят на необходимите условия за ползване на преференциално третиране.
Счита се, че длъжникът е действал добросъвестно, когато е в състояние да докаже, че през периода на въпросните търговски операции се е погрижил да осигури, че всички условия за преференциалното третиране са изпълнени.
Длъжникът не може да се позове на добросъвестност, ако Комисията е публикувала в Официален вестник на Европейския съюз известие, сигнализиращо за основателни съмнения по отношение на правилното прилагане на преференциалния режим от държавата или територията бенефициер.
Член 120
В интерес на справедливостта
1. В случаи, различни от посочените в член 116, параграф 1, втора алинея и членове 117, 118 и 119, възстановяване или опрощаване на размера на вносните или износните мита в интерес на справедливостта се извършва, когато митническото задължение е възникнало при особени обстоятелства, които не се дължат на въвеждане в заблуждение или явна небрежност от страна на длъжника.
2. Посочените в параграф 1 особени обстоятелства се установяват, когато е видно, че длъжникът се намира в изключително положение в сравнение с други оператори, извършващи същата стопанска дейност, и че при отсъствието на такива обстоятелства той не би попаднал в неизгодно положение поради събирането на вносните или износните мита.
Член 121
Процедура за възстановяване и опрощаване
1. Заявления за възстановяване или опрощаване съгласно член 116 се подават до митническите органи в следните срокове:
а)
в случай на надвзети вносни или износни мита, на грешка от страна на компетентните органи или в интерес на справедливостта - преди изтичането на три години от датата на уведомяването за митническото задължение;
б)
в случай на дефектни стоки или стоки, които не съответстват на условията на договора - преди изтичането на една година от датата на уведомяването за митническото задължение;
в)
в случай на анулиране на митническа декларация - в срока, определен в правилата, приложими за анулиране.
Сроковете, определени в първа алинея, букви а) и б), се продължават, когато заявителят представи доказателство, че поради непредвидими обстоятелства или непреодолима сила е бил възпрепятстван да представи заявление в определения срок.
2. Когато въз основа на изтъкнатите основания митническите органи не са в състояние да предоставят възстановяване или опрощаване на вносни или износни мита, те са длъжни да разгледат основателността на заявлението за възстановяване или опрощаване в контекста на останалите основания за възстановяване или опрощаване, посочени в член 116.
3. При обжалване по член 44 на уведомлението за митническо задължение съответният срок, определен в параграф 1, първа алинея, се спира, считано от датата на подаване на жалбата, за времето на производството по обжалване.
4. Когато митнически орган разрешава възстановяване или опрощаване в съответствие с членове 119 и 120, засегнатата държава членка информира Комисията за това.
Член 122
Делегиране на правомощия
На Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове съгласно член 284, за определяне на правилата, които Комисията трябва да спазва при вземане на решението по член 116, параграф 3, и по-специално във връзка със следното:
а)
за условията за приемането на досието;
б)
за срока за вземането на решение и за спирането на този срок;
в)
за съобщаване на мотивите, на които Комисията възнамерява да базира решението си, преди да вземе решение, което би било неблагоприятно за засегнатото лице;
г)
за уведомление за решението;
д)
за последствията от невземането на решение или от неуведомяването за такова решение.
Член 123
Предоставяне на изпълнителни правомощия
1. Чрез актове за изпълнение Комисията определя процедурните правила за:
а)
възстановяване и опрощаване, както е посочено в член 116;
б)
информиране на Комисията в съответствие с член 121, параграф 4 и за информацията, която следва да се предоставя.
Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 285, параграф 4.
2. Комисията приема решение по член 116, параграф 3 чрез актове за изпълнение.
Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по консултиране, посочена в член 285, параграф 2.
Когато становището на комитета, посочено в член 285, параграф 1, следва да се получи чрез писмена процедура, се прилага член 285, параграф 6.
ГЛАВА 4
Погасяване на митническо задължение
Член 124
Погасяване
1. Без да се засягат действащите разпоредби за несъбиране на размера на вносните или износните мита, съответстващи на митническо задължение при обявена със съдебно решение несъстоятелност на длъжника, митническото задължение при внос или износ се погасява по някой от следните начини:
а)
когато длъжникът вече не може да бъде уведомен за митническото си задължение съгласно член 103;
б)
чрез плащане на размера на вносните или износните мита;
в)
при условията на параграф 5, чрез опрощаване на размера на вносните или износните мита;
г)
когато е анулирана митническата декларация за поставянето на стоки, под митнически режим, пораждащ задължението за плащане на вносни или износни мита;
д)
когато стоки, подлежащи на облагане с вносни или износни мита, са конфискувани или задържани и по същото време или впоследствие са отнети;
е)
когато стоки, подлежащи на облагане с вносни или износни мита, са унищожени под митнически надзор или изоставени в полза на държавата;
ж)
когато липсата на стоките или неизпълнението на задълженията, произтичащи от митническото законодателство, е резултат от пълното унищожаване или безвъзвратна загуба на стоките по причина, свързана с естеството на стоките, или поради непредвидими обстоятелства или непреодолима сила, или е вследствие на нареждане на митническите органи; за целите на тази буква стоките се считат за безвъзвратно загубени, когато употребата им е станала невъзможна за когото и да е;
з)
когато митническото задължение е възникнало съгласно членове 79 или 82 и са изпълнени следните условия:
i)
нарушението, породило възникването на митническото задължение, не е имало значително въздействие върху правилното прилагане на съответния митнически режим и не е представлявало опит за измама;
ii)
всички необходими формалности за уреждане на положението на стоките са извършени впоследствие;
и)
когато стоките, допуснати за свободно обращение без мита или с намалена ставка на вносните мита поради специфичната им употреба, са били изнесени с разрешението на митническите органи;
й)
когато митническото задължение е възникнало съгласно член 78 и формалностите, извършени с цел получаване на преференциално тарифно третиране съгласно този член, са отменени;
к)
когато съгласно условията на параграф 6 митническото задължение е възникнало по член 79 и са представени задоволителни за митническите органи доказателства, че стоките не са били използвани или изразходвани, а са били изведени от митническата територия на Съюза.
2. Независимо от това, в случаите, посочени в параграф 1, буква д), за целите на наказанията, приложими към митнически нарушения, митническото задължение не се счита за погасено, когато съгласно правото на държава членка се предвижда, че вносните или износните мита или съществуването на митническо задължение представляват основа за определяне на санкциите.
3. Когато съгласно параграф 1, буква ж) се погасява митническо задължение по отношение на стоки, допуснати за свободно обращение без мита или с намалени ставки на вносните мита поради специфичната им употреба, остатъците и отпадъците, получени при унищожаването на стоките, се считат за несъюзни стоки.
4. Разпоредбите в сила по отношение на стандартните норми за безвъзвратна загуба в резултат на естеството на стоките се прилагат, когато засегнатото лице не докаже, че действителните загуби надхвърлят тези, изчислени чрез прилагането на стандартната норма за конкретните стоки.
5. Когато няколко лица дължат плащане на размера на вносните или износните мита, съответстващи на митническото задължение и е разрешено опрощаване, митническото задължение се погасява само по отношение на лицето или лицата, на които е разрешено опрощаването.
6. В случаите, посочени в параграф 1, буква к), митническото задължение не се погасява по отношение на лице или лица, направили опит за измама.
7. Когато митническото задължение е възникнало съгласно член 79, то се погасява по отношение на лице, чието поведение не е представлявало опит за измама и което е допринесло за борбата с измамата.
Член 125
Налагане на санкции
Когато митническото задължение се погасява съгласно член 124, параграф 1, буква з), държавите членки запазват правото си да налагат санкции за неизпълнение на митническото законодателство.
Член 126
Делегиране на правомощия
На Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 284, с цел да се определи списъкът с пропуските, които не оказват значително влияние върху правилното прилагане на съответния митнически режим, и да се допълни член 124, параграф 1, букви з) и и).
ДЯЛ IV
ВЪВЕЖДАНЕ НА СТОКИ НА МИТНИЧЕСКАТА ТЕРИТОРИЯ НА СЪЮЗА
ГЛАВА 1
Обобщена декларация за въвеждане
Член 127
Подаване на обобщена декларация за въвеждане
1. Стоките, въведени на митническата територия на Съюза се обхващат от обобщена декларация за въвеждане.
2. Задължението, посочено в параграф 1, не се прилага:
а)
за транспортни средства и превозваните на тях стоки, които само преминават през териториалните води или въздушното пространство на митническата територия на Съюза, без да спират в тази територия; и
б)
в други случаи, когато това е надлежно обосновано от вида на стоките или съответния трафик или когато това се изисква от международни споразумения.
3. Обобщената декларация за въвеждане се подава в митническото учреждение на първо въвеждане в рамките на определен срок, преди въвеждането на стоките на митническата територия на Съюза.
Митническите органи могат да позволят обобщената декларация за въвеждане да бъде подадена в друго митническо учреждение, при условие че последното незабавно предаде или предостави по електронен път необходимите данни на разположение на митническото учреждение на първо въвеждане.
4. Обобщената декларация за въвеждане се подава от превозвача.
Въпреки задълженията на превозвача, обобщената декларация за въвеждане може да бъде подадена от едно от следните лица:
а)
вносителя или получателя, или друго лице, от чието име или за чиято сметка действа превозвачът;
б)
всяко лице, което може да представи въпросните стоки или може да осигури представянето им пред митническото учреждение на въвеждане.
5. Обобщената декларация за въвеждане съдържа необходимите данни за анализ на риска за целите на сигурност и безопасност.
6. В специфични случаи, когато всички посочени в параграф 5 данни не могат да бъдат получени от лицата, посочени в параграф 4, те могат да бъдат поискани от други лица, които притежават тези данни и съответните права да ги предоставят.
7. Митническите органи могат да приемат използването на търговските, пристанищните или транспортните информационни системи за подаване на обобщена декларация за въвеждане, при условие че тези системи съдържат необходимите за такава декларация данни и че тези данни са налични в определен срок, преди стоките да бъдат въведени в митническата територия на Съюза.
8. Вместо подаването на обобщена декларация за въвеждане, митническите органи могат да приемат подаването на уведомление и осигуряването на достъп до данните на обобщената декларация за въвеждане в компютърната система на икономическия оператор.
Член 128
Анализ на риска
Митническото учреждение съгласно член 127, параграф 3, в рамките на определен срок, осигурява извършването на анализ на риска, главно за целите на сигурност и безопасност, въз основа на обобщената декларация за въвеждане, посочена в член 127, параграф 1, или на данните, посочени в член 127, параграф 8 и взема необходимите мерки според резултатите от анализа.
Член 129
Поправка и анулиране на обобщена декларация за въвеждане
1. След подаване на заявление деклараторът може да получи разрешение за поправки на данните в обобщената декларация за въвеждане, след като тя е била подадена.
Не са възможни поправки, след като:
а)
митническите органи са информирали лицето, подало обобщената декларация за въвеждане, че възнамеряват да извършат проверка на стоките;
б)
митническите органи са установили, че данните в обобщената декларация за въвеждане са неверни;
в)
стоките вече са били представени на митническите органи.
2. Когато стоките, за които е подадена обобщена декларация за въвеждане, не са въведени на митническата територия на Съюза, митническите органи анулират тази декларация в който и да е от следните случаи:
а)
по заявление на декларатора;
б)
в рамките на 200 дни след подаването на декларацията.
Член 130
Декларации, подавани вместо обобщена декларация за въвеждане
1. Митническото учреждение, посочено в член 127, параграф 3, може да отмени задължението за подаване на обобщена декларация за въвеждане по отношение на стоки, за които преди изтичането на срока за подаване на тази декларация е подадена митническа декларация. В този случай митническата декларация съдържа най-малко данните, които са необходими за обобщена декларация за въвеждане. До момента, в който митническата декларация е приета в съответствие с член 172, тя има статус на обобщена декларация за въвеждане.
2. Митническото учреждение, посочено в член 127, параграф 3, може да отмени задължението за подаване на обобщена декларация за въвеждане по отношение на стоки, за които преди изтичането на срока за подаване на тази декларация е подадена декларация за временно складиране. Тази декларация съдържа най-малко данните, които са необходими за обобщена декларация за въвеждане. До момента на представяне на декларираните стоки пред митническите органи в съответствие с член 139 декларацията за временно складиране има статус на обобщена декларация за въвеждане.
Член 131
Делегиране на правомощия
На Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 284, с цел определяне на:
а)
случаите, когато има освобождаване от задължението за подаване на обобщена декларация за въвеждане в съответствие с член 127, параграф 2, буква в);
б)
определения срок, посочен в член 127, параграфи 3 и 7, в който обобщената декларация за въвеждане трябва да бъде подадена, преди въвеждането на стоките на митническата територия на Съюза, като се имат предвид видът на стоките или трафика;
в)
посочените в член 127, параграф 6 случаи и другите лица, от които може да се поиска да предоставят данни за обобщената декларация за въвеждане в тези случаи.
Член 132
Предоставяне на изпълнителни правомощия
Чрез актове за изпълнение Комисията определя:
а)
процедурните правила за подаване на обобщената декларация за въвеждане, посочена в член 127;
б)
процедурните правила и предоставянето на данни за обобщената декларация за въвеждане от другите лица, посочени в член 127, параграф 6;
в)
срока, в рамките на който трябва да се извърши анализ на риска и да се предприемат необходимите мерки в съответствие с член 128;
г)
процедурните правила за поправка на обобщената декларация за въвеждане в съответствие с член 129, параграф 1;
д)
процедурните правила за анулиране на обобщената декларация за въвеждане в съответствие с член 129, параграф 2, като се има предвид правилното управление на въвеждането на стоките.
Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 285, параграф 4.
ГЛАВА 2
Пристигане на стоките
Раздел 1
Въвеждане на стоките в митническата територия на съюза
Член 133
Уведомление за пристигане на плавателен съд или на въздухоплавателно средство
1. Операторът на плавателно или въздухоплавателно средство, което влиза на митническата територия на Съюза съобщава за пристигането на транспортните средства на митническото учреждение на първо въвеждане.
Когато митническите органи вече са информирани за пристигането на плавателно или въздухоплавателно средство, те могат да отменят изискването за уведомлението, посочено в първата алинея.
2. Митническите органи могат да приемат пристанищните или летищните системи или други налични методи за предоставяне на информация да бъдат използвани с цел уведомяване за пристигането на транспортните средства.
Член 134
Митнически надзор
1. От момента на въвеждането им в митническата територия на Съюза стоките са под митнически надзор и могат да подлежат на митнически контрол. Където е приложимо, те се подчиняват на такива забрани и ограничения, които са оправдани на основание, наред с другото, опазването на обществения морал, обществения ред или обществената сигурност, опазването на здравето на хората и на животните, защитата на растенията, опазването на околната среда, защитата на националното богатство, имащо художествена, историческа или археологическа стойност, и защитата на индустриалната или търговска собственост, включително контрол на прекурсорите за производство на наркотици, на стоки, нарушаващи права на интелектуалната собственост и пари в брой, както и изпълнението на мерки за опазване и управление на рибните ресурси и на мерки на търговската политика.
Стоките остават под митнически надзор, докато е необходимо, за да се определи митническият им статус, и не се преместват от мястото, където са били представени, без разрешението на митническите органи.
Без да се засяга член 254, съюзните стоки не подлежат на митнически надзор след като бъде установен митническият им статус.
Несъюзните стоки остават под митнически надзор до промяна на техния митнически статус или до извеждането им от митническата територия на Съюза или унищожаването им.
2. Държателят на стоките под митнически надзор може по всяко време, с разрешение на митническите органи, да провери стоките или да взема проби, особено за да определи тарифното класиране, митническата стойност или митническия статус на стоките.
Член 135
Превозване до подходящото място
1. Лицето, което въвежда стоките на митническата територия на Съюза, ги превозва незабавно, по определен от митническите органи маршрут, и съгласно техните разпореждания, ако има такива, до определеното от митническите органи митническо учреждение или до друго място, определено или одобрено от тези органи, или в свободна зона.
2. В свободна зона стоките се въвеждат директно по море или по въздух, или ако се въвеждат по земя, без да преминават през друга част от митническата територия на Съюза, когато свободната зона граничи със сухоземна граница между държава членка и трета държава.
3. Лице, което поема отговорността за превоза на стоките след въвеждането им на митническата територия на Съюза, е отговорно за изпълнение на задълженията, установени в параграфи 1 и 2.
4. Стоки, които въпреки че се намират извън митническата територия на Съюза, могат да бъдат обект на митнически контрол от страна на митническите органи на държава членка в резултат на сключено споразумение със съответната страна или територия извън митническата територия на Съюза, се третират по същия начин както стоките, въведени на митническата територия на Съюза.
5. Параграфи 1 и 2 не изключват прилагането на специални правила по отношение на превоз на стоки в граничните зони, пренос на стоки по тръбопроводи и електропроводи, или трафик с несъществено икономическо значение, като писма, пощенски картички и печатни материали и електронните им еквиваленти на друг носител, стоки, пренасяни от пътници, при условие че не се създават пречки за осъществяването на митническия надзор и на митническия контрол.
6. Параграф 1 не се прилага за транспортни средства и превозваните на тях стоки, които само преминават през териториалните води или въздушното пространство на митническата територия на Съюза, без да спират в тази територия.
Член 136
Вътресъюзни въздушни и морски превози
Членове 127-130, член 133, член 135, параграф 1), и членове 137, 139-141, и 144)-149 не се прилагат за несъюзни стоки и за стоките, посочени в член 155, които временно са напуснали митническата територия на Съюза, докато са се движили по море или по въздух между две точки в тази територия, при условие че са били превозвани по директен маршрут без спиране извън митническата територия на Съюза.
Член 137
Превоз при специални обстоятелства
1. Когато, поради непредвидими обстоятелства или непреодолима сила, задължението, установено в член 135, параграф 1, не може да бъде изпълнено, лицето, обвързано с това задължение, или друго действащо за негова сметка лице, уведомява незабавно митническите органи за ситуацията. Когато стоките не са унищожени напълно в резултат на непредвидимите обстоятелства или непреодолимата сила, митническите органи също се информират за точното им местонахождение.
2. Когато плавателен съд или въздухоплавателно средство по смисъла на член 135, параграф 6 е принуден поради непредвидими обстоятелства или непреодолима сила да акостира или да се приземи временно на митническата територия на Съюза и не може да бъде изпълнено задължението по член 135, параграф 1, лицето, което е въвело плавателния съд или въздухоплавателното средство на митническата територия на Съюза, или всяко друго лице, действащо за негова сметка, незабавно информира митническите органи за ситуацията.
3. Митническите органи определят мерките за осъществяване на митническия надзор на стоките, посочени в параграф 1, или на плавателния съд или на въздухоплавателното средство, както и на стоките, които се намират на това средство, при обстоятелствата, посочени в параграф 2, и където е уместно - мерките за осигуряване на превоза им до митническо учреждение или до друго място, определено или одобрено от митническите органи.
Член 138
Предоставяне на изпълнителни правомощия
Чрез актове за изпълнение Комисията определя процедурните правила за:
а)
уведомлението за пристигане, посочено в член 133;
б)
превозването на стоките, предвидено в член 135, параграф 5;
Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 285, параграф 4.
Раздел 2
Представяне, разтоварване и проверка на стоки
Член 139
Представяне на стоки на митницата
1. Стоките, които се въвеждат на митническата територия на Съюза, се представят незабавно при пристигането им в определеното митническо учреждение или на друго място, определено или одобрено от митническите органи, или в свободната зона, от едно от следните лица:
а)
лицето, което е въвело стоките на митническата територия на Съюза;
б)
лицето, от чието име или за чиято сметка действа лицето, което е въвело стоките на тази територия;
в)
лицето, което поема отговорност за превоза на стоките след тяхното въвеждане на митническата територия на Съюза.
2. Стоките, които са въведени на митническата територия на Съюза по море или по въздух и които остават на борда на същите транспортни средства за превоз, се представят на митническите органи само на пристанището или на летището, където се разтоварват или претоварват. Въпреки това стоки, въведени на митническата територия на Съюза, които са разтоварени и отново натоварени на същото транспортно средство по време на превоза, за да се даде възможност за разтоварване или натоварване на други стоки, не се представят на митническите органи на това пристанище или летище.
3. Независимо от задълженията на лицето, посочено в параграф 1, стоките могат да се представят вместо това от някое от следните лица:
а)
всяко лице, което незабавно поставя стоките под митнически режим;
б)
титулярят на разрешението за операции в съоръжения за складиране или всяко лице, което извършва дейност в свободна зона.
4. Лицето, което представя стоките, се позовава на обобщената декларация за въвеждане или, в случаите, посочени в член 130, митническата декларация или декларацията за временно складиране, подадена по отношение на стоките, с изключение на случаите, когато лицето е освободено от задължението за подаване на обобщена декларация за въвеждане.
5. Когато несъюзни стоки, представени на митницата, не са обхванати от обобщена декларация за въвеждане, и с изключение на случаите на освобождаване от задължението за подаване на такава декларация, едно от лицата, посочени в член 127, параграф 4, без да се засяга член 127, параграф 6, незабавно подава такава декларация или вместо това подава митническа декларация, или декларация за временно складиране.
6. Параграф 1 не изключва прилагането на специални правила по отношение на превоз на стоки в граничните зони, пренос на стоки по тръбопроводи и електропроводи, или трафик с несъществено икономическо значение, като писма, пощенски картички и печатни материали и електронните им еквиваленти на друг носител, стоки, пренасяни от пътници, при условие че не се създават пречки за осъществяването на митническия надзор и на митническия контрол.
7. Стоките, представени на митническите органи, не могат да бъдат премествани от мястото, където са били представени, без разрешението на митническите органи.
Член 140
Разтоварване и преглед на стоки
1. Стоките могат да се разтоварват или претоварват от транспортните средства, на които се намират, само с разрешението на митническите органи на места, определени или одобрени от тези органи.
Въпреки това разрешение не се изисква при непосредствена опасност, налагаща незабавно цялостно или частично разтоварване на стоките. В този случай митническите органи се информират незабавно.
2. Митническите органи могат да изискват по всяко време разтоварване и разопаковане на стоките, за да извършват проверка на стоките, да вземат проби или за проверка на транспортните средства, на които се намират стоките.
Член 141
Стоки, придвижвани под режим транзит
1. Член 135, параграфи 2-6, и членове 139, 140 и 144-149 не се прилагат при въвеждане на стоки на митническата територия на Съюза, когато стоките вече са поставени под режим транзит.
2. Членове 140 и 144 -149 се прилагат за несъюзни стоки, които се придвижват под режим транзит, след като тези стоки се представят на получаващото митническо учреждение на митническата територия на Съюза в съответствие с правилата за режим транзит.
Член 142
Делегиране на правомощия
На Комисията се предоставят правомощия да приема делегирани актове в съответствие с член 284, с цел да се определят условията за одобрение на местата, посочени в член 139, параграф 1.
Член 143
Предоставяне на изпълнителни правомощия
Чрез актове за изпълнение Комисията уточнява процедурните правила за представянето на стоките на митницата, предвидено в член 139.
Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 285, параграф 4.
Раздел 3
Временно складиране на стоки
Член 144
Стоки на временно складиране
Несъюзните стоки са на временно складиране от момента на представянето им пред митническите органи.
Член 145
Декларация за временно складиране
1. Несъюзни стоки, представени на митническите органи, се обхващат от декларация за временно складиране, съдържаща всички данни, необходими за прилагането на разпоредбите относно временно складиране.
2. Документите, свързани със стоки на временно складиране, се предоставят на митническите органи, когато законодателството на Съюза поставя такова изискване или когато е необходимо за осъществяване на митнически контрол.
3. Декларацията за временно складиране се подава от някое от лицата, посочени в член 139, параграфи 1 или 2, най-късно към момента на представянето на стоките на митническите органи.
4. Освен ако няма освобождаване от задължението за подаване на обобщена декларация за въвеждане, декларацията за временно складиране включва позоваване на всяка обобщена декларация за въвеждане, подадена за стоките, представени на митническите органи, освен когато стоките вече са на временно складиране или са били поставени под митнически режим и не са напуснали митническата територия на Съюза.
5. Митническите органи могат да приемат декларацията за временно складиране да бъде направена в някоя от следните форми:
а)
препратка към всяка обобщена декларация за въвеждане, подадена за съответните стоки, допълнена от данните на декларацията за временно складиране;
б)
манифест или друг транспортен документ, при условие че той съдържа данните на декларация за временно складиране, в това число препратка към всяка обобщена декларация за въвеждане на съответните стоки.
6. Митническите органи могат да приемат използването на търговските, пристанищните или транспортните информационни системи за подаване на декларация за временно складиране, при условие че тези системи съдържат необходимите данни за такава декларация и че тези данни са налични в съответствие с параграф 3.
7. Членове 188 до 193 се прилагат за декларацията за временно складиране.
8. Декларацията за временно складиране може да се използва и за целите на:
а)
уведомлението за пристигане, посочено в член 133; или
б)
представянето на стоките пред митническите органи, посочено в член 139, доколкото изпълнява условията, предвидени в тези разпоредби.
9. Декларация за временно складиране не се изисква, когато, най-късно към момента на представянето на стоките пред митническите органи, митническият им статус като съюзни стоки се определя в съответствие с членове 153 до 156.
10. Декларацията за временно складиране се задържа от митническите органи, или е достъпна за тях, за целите на удостоверяването, че стоките, за които се отнася, впоследствие са поставени под митнически режим или реекспортирани в съответствие с член 149.
11. За целите на параграфи 1 до 10 когато несъюзни стоки, придвижвани под режим транзит, се представят на митническите органи в получаващото учреждение, в митническата територия на Съюза, данните за съответната транзитна операция се считат за декларация за временно складиране, при условие че отговарят на изискванията за тази цел. След завършване на режим транзит държателят на стоките обаче може да подаде декларация за временно складиране.
Член 146
Поправка или анулиране на декларация за временно складиране
1. На декларатора по негово заявление се разрешава да поправи една или повече от данните в декларацията за временно складиране след нейното подаване. При поправката не могат да се включват стоки, различни от първоначално декларираните.
Не са възможни поправки, след като митническите органи:
а)
са информирали лицето, подало декларацията, за намерението си да извършат проверка на стоките;
б)
са установили, че данните в декларацията са неверни;
2. Когато стоките, за които е подадена декларация за временно складиране, не са представени на митницата, митническите органи анулират декларацията в който и да е от следните случаи:
а)
по заявление на декларатора; или
б)
в рамките на 30 дни след подаване на декларацията.
Член 147
Условия и отговорности при временно складиране на стоки
1. Стоки на временно складиране се съхраняват само в съоръжения за временно складиране в съответствие с член 148 или, когато е оправдано, на други места, посочени или одобрени от митническите органи.
2. Без да се засяга член 134, параграф 2, стоките на временно складиране, са обект само на такива операции, които са предназначени да осигурят запазването им в непроменено състояние, без да се изменя първоначалният им вид или техническите им характеристики.
3. Титулярят на разрешението по член 148 или лицето, съхраняващо стоките - когато стоките се съхраняват на различни от посочените или одобрените от митническите органи места, отговаря за всяко едно от следните:
а)
да се гарантира, че стоките на временно складиране не се отклоняват от митнически надзор;
б)
да бъдат изпълнени задълженията, произтичащи от съхраняването на стоки във временен склад.
4. В случай че по някаква причина стоките не могат да останат на временно складиране, митническите органи предприемат незабавно всички необходими мерки за уреждане на положението на стоките в съответствие с членове 197, 198 и 199.
Член 148
Разрешение за операции в съоръжения за временно складиране
1. За операции в съоръжения за временно складиране се изисква разрешение от митническите органи. Такова разрешение не се изисква, когато оператор на съоръжение за временно складиране е самият митнически орган.
Условията, при които се допуска операция в съоръжения за временно складиране, се посочват в разрешението.
2. Разрешението по параграф 1 се дава само на лица, които отговарят на всяко едно от следните условия:
а)
установени са на митническата територия на Съюза;
б)
осигуряват необходимото за правилното протичане на операциите;счита се,че одобреният икономически оператор за митнически опростявания е изпълнил това условие, доколкото операцията в съоръженията за временно складиране е взета предвид в разрешението по член 38, параграф 2, буква а);
в)
предоставят обезпечение в съответствие с член 89.
Когато се предоставя общо обезпечение, спазването на задълженията, свързани с това обезпечение, е предмет на мониторинг чрез подходящ одит.
3. Разрешението, посочено в параграф 1, се дава само когато митническите органи са в състояние да упражняват митнически надзор, без да се налага да въвеждат административни договорености, които са непропорционални на съответните икономически потребности.
4. Титулярят на разрешението води подходяща отчетност във форма, одобрена от митническите органи.
Отчетността съдържа информацията и данните, които позволяват на митническите органи да осъществяват надзор на дейността по операциите в съоръженията за временно складиране, особено по отношение на идентифицирането на съхраняваните стоки, техния митнически статус и тяхното движение.
Одобреният икономически оператор за митнически опростявания се счита за изпълнил задължението, посочено в първата и втората алинея, доколкото неговата отчетност съответства на целите на операциите на временното складиране.
5. Митническите органи могат да разрешат на титуляря на разрешение да придвижва стоки на временно складиране между различни съоръжения за временно складиране, при условие че такива движения не биха увеличили риска от измама, както следва:
а)
такова движение се извършва под отговорността на един митнически орган;
б)
такова движение е обхванато само от едно разрешение, издадено на одобрен икономически оператор за митнически опростявания; или
в)
в други случаи на движение.
6. Когато съществува обоснована икономическа необходимост и няма да се засегне неблагоприятно митническият надзор, митническите органи могат да разрешат съхранението на съюзни стоки в съоръжения за временно складиране. Тези стоки не се считат за временно складирани стоки.
Член 149
Завършване на временно складиране
Несъюзни стоки на временно складиране се поставят под митнически режим или се реекспортират в рамките на 90 дни.
Член 150
Избор на митнически режим
Ако не е предвидено друго, деклараторът може да избира митническия режим, под който да постави стоките, съгласно условията за този режим, независимо от тяхното естество или количество, или тяхната страна на произход, държава на изпращане или на получаване.
Член 151
Делегиране на правомощия
На Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове по член 284, с цел да установят:
а)
условията за одобряване на местата по член 147, параграф 1;
б)
условията за даване на разрешение за операции в съоръженията за временно складиране по член 148;
в)
случаите на движение, посочени в член 148, параграф 5.
Член 152
Предоставяне на изпълнителни правомощия
Чрез актове за изпълнение Комисията определя процедурните правила за:
а)
подаване на декларацията за временно складиране, посочена в член 145;
б)
поправка на декларацията за временно складиране, посочена в член 146, параграф 1;
в)
анулиране на декларацията за временно складиране, посочена в член 146, параграф 2;
г)
движението на стоки на временно складиране, посочени в член 148, параграф 5.
Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 285, параграф 4.
ДЯЛ V
ОБЩИ РАЗПОРЕДБИ ЗА МИТНИЧЕСКИ СТАТУС, ПОСТАВЯНЕ НА СТОКИ ПОД МИТНИЧЕСКИ РЕЖИМ, ПРОВЕРКА, ВДИГАНЕ И РАЗПОРЕЖДАНЕ СЪС СТОКИ
ГЛАВА 1
Митнически статус на стоките
Член 153
Презумпция за митнически статус на съюзни стоки
1. Приема се, че всички стоки на митническата територия на Съюза имат митнически статус на съюзни стоки, освен когато е установено, че те не са съюзни стоки.
2. В специфични случаи, когато презумпцията, определена в параграф 1, не се прилага, митническият статус на съюзните стоки трябва да се докаже.
3. В специфични случаи, когато стоките, изцяло получени на митническата територия на Съюза, нямат митнически статус на съюзни стоки, ако са получени от стоки на временно складиране или стоки, поставени под режим външен транзит, режим складиране, режим временен внос или режим активно усъвършенстване.
Член 154
Загуба на митнически статус на съюзни стоки
Съюзните стоки променят статуса си на несъюзни стоки в следните случаи:
а)
когато са изведени от митническата територия на Съюза, доколкото не се прилагат правилата за вътрешен транзит;
б)
когато са били поставени под режим външен транзит, режим складиране или режим активно усъвършенстване, доколкото това е разрешено от митническото законодателство;
в)
когато са били поставени под режим специфична употреба и впоследствие са изоставени в полза на държавата, или са унищожени и са останали отпадъци;
г)
когато декларацията за допускане за свободно обращение е анулирана след вдигане на стоките.
Член 155
Съюзни стоки, които временно напускат митническата територия на Съюза
1. В случаите, посочени в член 227, параграф 2, букви б) до е), стоките запазват митническия си статус на съюзни стоки само когато този статус е установен при определени условия и чрез средства, предвидени в митническото законодателство.
2. В определени случаи съюзните стоки могат да се придвижват без да са поставени под митнически режим, между две точки на митническата територия на Съюза и временно извън тази територия без промяна на техния митнически статус.
Член 156
Делегиране на правомощия
На Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове по член 284, с цел да се установи:
а)
случаите, в които презумпцията, определена в член 153, параграф 1, не се прилага;
б)
условията за предоставяне на улеснение при установяването на доказателства за митническия статус на съюзни стоки;
в)
случаите, в които стоките, посочени в член 153, параграф 3, нямат митнически статус на съюзни стоки;
г)
случаите, в които митническият статус на стоките, посочени в член 155, параграф 2, остава непроменен.
Член 157
Предоставяне на изпълнителни правомощия
Чрез актове за изпълнение Комисията определя процедурните правила за предоставянето и проверката на доказателството за митническия статус на съюзни стоки.
Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 285, параграф 4.
ГЛАВА 2
Поставяне на стоки под митнически режим
Раздел 1
Общи разпоредби
Член 158
Митническа декларация за стоки и митнически надзор на съюзни стоки
1. Всички стоки, предназначени да бъдат поставени под митнически режим, с изключение на режим свободна зона, се обхващат от митническа декларация, подходяща за конкретния режим.
2. В специфични случаи,различни от посочените в член 6, параграф 2, може да бъде подадена митническа декларация чрез средства, различни от средствата за електронна обработка на данни.
3. Съюзни стоки, декларирани за износ, вътрешен съюзен транзит или пасивно усъвършенстване, са под митнически надзор от момента на приемането на декларацията, посочена в параграф 1, до извеждането им от митническата територия на Съюза или изоставянето им в полза на държавата, или унищожаването им, или до анулирането на митническата декларация.
Член 159
Компетентни митнически учреждения
1. Освен когато в законодателството на Съюза е предвидено друго, държавите членки определят местоположението и компетентността на различните митнически учреждения на тяхната територия.
2. Държавите членки определят подходящо и обосновано официално работно време на тези учреждения, като отчитат естеството на трафика и на стоките и митническите режими, под които стоките трябва да бъдат поставени, така че да не възпрепятстват и нарушават потоците на международния трафик.
3. Освен ако не е предвидено друго, компетентните митнически учреждения за поставянето на стоките под митнически режим са митническите учреждения, които отговарят за мястото, където стоките са представени на митническите органи.
Член 160
Делегиране на правомощия
На Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 284, с цел да се установят случаите, в които митническа декларация може да се подава със средства, различни от средствата за електронна обработка на данни в съответствие с член 158, параграф2.
Член 161
Предоставяне на изпълнителни правомощия
Чрез актове за изпълнение Комисията уточнява процедурните правила за:
а)
определянето на компетентните митнически учреждения, различни от учрежденията, посочени в член 159, параграф 3, включително митнически учреждения за въвеждане и митнически учреждения за напускане;
б)
подаването на митническата декларация в случаите, посочени в член 158, параграф 2.
Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 285, параграф 4.
Раздел 2
Стандартни митнически декларации
Член 162
Съдържание на стандартна митническа декларация
Стандартните митнически декларации съдържат всички данни, необходими за прилагане на разпоредбите, отнасящи се до митническия режим, за който стоките са декларирани.
Член 163
Придружаващи документи
1. Придружаващите документи, изисквани за прилагането на разпоредбите, отнасящи се за митническия режим, за който стоките са декларирани, са на съхранение при декларатора и на разположение на митническите органи при подаването на митническата декларация.
2. Придружаващите документи се предоставят на митническите органи, когато законодателството на Съюза поставя такова изискване или когато е необходимо за осъществяване на митнически контрол.
3. В специфични случаи икономическите оператори могат да съставят придружаващи документи, при условие че митническите органи са разрешили това.
Член 164
Делегиране на правомощия
На Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 284, с които се определят правилата относно предоставяне на разрешението, посочено в член 163, параграф 3.
Член 165
Предоставяне на изпълнителни правомощия
Чрез актове за изпълнение Комисията уточнява процедурните правила:
а)
за подаване на стандартна митническа декларация, посочена в член 162;
б)
за предоставянето на придружаващите документи, посочени в член 163, параграф 1.
Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 285, параграф 4.
Раздел 3
Опростени митнически декларации
Член 166
Опростена декларация
1. Митническите органи могат да приемат лице да постави стоките под митнически режим въз основа на опростена декларация, която може да не съдържа някои от изискваните данни, посочени в член 162, или придружаващите документи, посочени в член 163.
2. Редовното използване на опростената декларация, посочена в параграф 1, подлежи на разрешение от митническите органи.
Член 167
Допълнителна декларация
1. Деклараторът подава допълнителна декларация, която съдържа данните, необходими за съответния митнически режим в компетентното митническо учреждение в рамките на определен срок, в случай на опростена декларация съгласно член 166 или на вписване в отчетността на декларатора съгласно член 182.
В случай на опростена декларация съгласно член 166 необходимите придружаващи документи са на съхранение при декларатора и на разположение на митническите органи в рамките на определен срок.
Допълнителната декларация може да има общ, периодичен или рекапитулативен характер.
2. Освобождаване от задължение за подаване на допълнителна декларация се отнася за следните случаи:
а)
когато стоките са поставени под режим митническо складиране;
б)
в други специфични случаи.
3. Митническите органи могат да отменят изискването за подаване на допълнителна декларация, когато се прилагат следните условия:
а)
опростената декларация се отнася до стоки, чиято стойност и количество са под статистическия праг;
б)
опростената декларация вече съдържа цялата информация, необходима за съответния митнически режим; и
в)
опростената декларация не е направена с вписване в отчетността на декларатора.
4. Опростената декларация по член 166, или вписването в отчетността на декларатора съгласно член 182, както и допълнителната декларация, се считат за единен и неделим инструмент, който поражда действие съответно на датата, на която опростената декларация се приема в съответствие с член 172 и на датата, на която стоките се вписват в отчетността на декларатора.
5. За място, където трябва да бъде подадена допълнителната декларация, за целите на член 87 се счита мястото, където е подадена митническата декларация.
Член 168
Делегиране на правомощия
На Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове по член 284, с цел да се установяват:
а)
условията за даване на разрешението, предвидено в член 166, параграф 2;
б)
срока, посочен в член 167, параграф 1, първа алинея, в рамките на който да се подаде допълнителната декларация;
в)
срока, посочен в член 167, параграф 1, втора алинея, в рамките на който придружаващите документи да са на съхранение при декларатора;
г)
специфичните случаи, при които има освобождаване от задължението за подаване на допълнителна декларация в съответствие с член 167, параграф 2, буква б).
Член 169
Предоставяне на изпълнителни правомощия
Чрез актове за изпълнение Комисията определя процедурните правила относно подаването на:
а)
опростената декларация, посочена в член 166;
б)
допълнителната декларация, посочена в член 167.
Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 285, параграф 4.
Раздел 4
Разпоредби, приложими за всички митнически декларации
Член 170
Подаване на митническа декларация
1. Без да се засяга член 167, параграф 1, митническа декларация може да бъде подадена от всяко лице, което може да предостави цялата информация, изисквана за прилагането на разпоредбите, отнасящи се до митническия режим, под който стоките са декларирани. Това лице трябва също да може да представи или да осигури представянето на митницата на съответните стоки.
Въпреки това, когато приемането на митническата декларация води до определени задължения за дадено лице, тази декларация се подава от това лице или от негов представител.
2. Деклараторът е установен на митническата територия на Съюза.
3. Чрез дерогация на параграф 2 не се изисква следните декларатори да са установени на митническата територия на Съюза:
а)
лица, които подават митническа декларация за транзит или временен внос;
б)
лица, които инцидентно подават митническа декларация, включително за специфична употреба или за активно усъвършенстване на стоките, при условие че митническите органи считат това за оправдано;
в)
лица, които са установени в държава, чиято територия е в непосредствена близост до митническата територия на Съюза, и които представят стоките, за които се отнася митническата декларация, пред съседно на тази територия гранично митническо учреждение, при условие че държавата, в която са установени лицата, предоставя реципрочно предимство на лицата, установени на митническата територия на Съюза.
4. Автентичността на митническите декларации се удостоверява.
Член 171
Подаване на митническа декларация преди представянето на стоките
Митническата декларация може да бъде подадена преди очакваното представяне на стоките на митницата. Ако стоките не се представят в рамките на 30 дни от подаването на митническата декларация, то тя се счита за неподадена.
Член 172
Приемане на митническа декларация
1. Митническите декларации, които отговарят на условията, предвидени в настоящата глава, се приемат незабавно от митническите органи, при положение че стоките, за които се отнасят, са представени пред митническите органи.
2. Освен когато е предвидено друго, датата на приемане на митническата декларация от митническите органи се използва за прилагането на разпоредбите, отнасящи се за митническия режим, под който са декларирани стоките и за всички други формалности при внос или износ.
Член 173
Поправка на митническа декларация
1. По заявление на декларатора митническите органи могат да разрешат извършването на една или повече поправки на данните в митническата декларация, след като тя вече е била приета. При поправката не могат да се включват стоки, различни от първоначално декларираните.
2. Не се разрешават поправки, когато заявлението е направено, след като митническите органи са:
а)
информирали декларатора за намерението си да извършат проверка на стоките;
б)
установили, че данните в митническата декларация са неверни;
в)
разрешили вдигането на стоките.
3. По заявление на декларатора, в срок от три години от датата на приемане на митническа декларация, поправката на митническа декларация може да бъде разрешена след вдигане на стоките, с цел деклараторът да изпълни задълженията си, произтичащи от поставянето на стоките под съответния митнически режим.
Член 174
Анулиране на митническа декларация
1. По заявление на декларатора митническите органи анулират приетата митническа декларация в който и да е от следните случаи:
а)
когато са убедени, че стоките незабавно ще бъдат поставени под друг митнически режим;
б)
когато са убедени, че поради особени обстоятелства поставянето на стоките под митническия режим, за който са декларирани, вече не е оправдано.
Въпреки това, когато митническите органи са информирали декларатора за намерението си да проверят стоките, заявлението за анулиране на митническата декларация се приема само след извършване на проверката.
2. Митническата декларация не се анулира след вдигането на стоките, освен ако е предвидено друго.
Член 175
Делегиране на правомощия
На Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 284, с цел да се установят случаите, в които митническата декларация се анулира след вдигане на стоките, както е посочено в член 174, параграф 2.
Член 176
Предоставяне на изпълнителни правомощия
Чрез актове за изпълнение Комисията определя процедурните правила за:
а)
подаване на митническа декларация за напускане в съответствие с член 171;
б)
приемане на митническата декларация, посочена в член 172, включително прилагането на правилата в случаите, посочени в член 179;
в)
поправката на митническа декларация след вдигане на стоките в съответствие с член 173, параграф 3.
Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 285, параграф 4.
Раздел 5
Други опростявания
Член 177
Опростяване на съставянето на митнически декларации за стоки, класирани в различни тарифни подпозиции
1. Когато пратка съдържа стоки, които попадат под различни тарифни подпозиции, и обработката на всяка от тези стоки в съответствие с нейната тарифна подпозиция за целите на съставянето на митническата декларация би довела до непропорционална тежест на работата и разходите спрямо дължимите вносни или износни мита, митническите органи могат, по заявление на декларатора, да приемат, че вносните или износните мита се начисляват върху цялата пратка на база на тарифната подпозиция на стоките, които са с най-високата ставка на вносни или износни мита.
2. Митническите органи отказват да използват опростяването, посочено в параграф 1, по отношение на стоки, които са обект на забрани или ограничения или на които е начислен акциз, когато за прилагането на мярката е необходимо правилно класиране.
Член 178
Предоставяне на изпълнителни правомощия
Чрез актове за изпълнение Комисията приема меркитеза определяне натарифната подпозиция за прилагането на член 177, параграф 1.
Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 285, параграф 4.
Член 179
Централизирано оформяне
1. При подаване на заявление митническите органи могат да разрешат на лице да подаде в митническото учреждение, което е отговорно за мястото, където е установено лицето, митническа декларация за стоки, които са представени на митническите органи в друго митническо учреждение.
Изискването за разрешението по първата алинея може да бъде отменено, когато е подадена митническа декларация и стоките са представени пред митнически учреждения, за които отговаря един митнически орган.
2. Заявителят за разрешението, посочен в параграф 1, е одобрен икономически оператор за митнически опростявания.
3. Митническото учреждение, в което е подадена митническата декларация:
а)
осъществява надзор върху поставянето на стоките под съответния митнически режим;
б)
извършва митнически контрол за проверка на митническата декларация, посочена в член 188, букви а) и б);
в)
когато е оправдано, изисква от митническото учреждение, на което са представени стоките, да извърши митнически контрол за проверка на митническата декларация, посочена в член 188, букви в) и г); и
г)
извършва митническите формалности за събиране размера на вносното или износното мито, съответстващо на митническото задължение.
4. Митническото учреждение, на което е подадена митническата декларация, и митническото учреждение, на което са представени стоките, обменят необходимата информация за проверка на митническата декларация и за вдигане на стоките.
5. Без да се засягат собствените му контролни правомощия по отношение на стоки, въведени или изведени на /от митническата територия на Съюза, митническото учреждение, на което са представени стоките, извършва митническия контрол, посочен в параграф 3, буква в), и предоставя на митническото учреждение, на което е подадена митническата декларация, резултатите от този контрол.
6. Митническото учреждение, на което е подадена митническата декларация, вдига стоките в съответствие с членове 194 и 195, като взема предвид:
а)
резултатите от осъществения от него контрол за проверка на митническата декларация,
б)
резултатите от контрола, извършен от митническото учреждение, на което стоките са представени за проверка на митническата декларация, и от контрола на стоки, въведени или изведени на/от митническата територия на Съюза.
Член 180
Делегиране на правомощия
На Комисията се предоставят правомощия да приема делегирани актове в съответствие с член 284, с цел да се определят условията за предоставяне на разрешението, посочено в член 179, параграф 1, първа алинея.
Член 181
Предоставяне на изпълнителни правомощия
Чрез актове за изпълнение Комисията определя процедурните правила относно:
а)
централизираното оформяне, включително съответните митнически формалности и контрол, посочено в член 179.
б)
освобождаване от задължението за представяне на стоките, посочено в член 182, параграф 3, в контекста на централизираното оформяне.
Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 285, параграф 4.
Член 182
Вписване в отчетността на декларатора
1. При заявление митническите органи могат да разрешат на лице да подава митническа декларация, включително опростена декларация, под формата на вписване в отчетността на декларатора, при условие че данните от тази декларация са на разположение на митническите органи в електронната система на декларатора в момента на подаването на митническата декларация под формата на вписване в отчетността на декларатора.
2. Митническата декларация се счита за приета в момента, когато стоките са вписани в отчетността.
3. Митническите органи могат, при подаване на заявление, да освободят от задължението за представяне на стоките. В този случай стоките се считат за вдигнати в момента на вписването в отчетността на декларатора.
Такова освобождаване може да се даде, когато е изпълнено всяко едно от следните условия:
а)
деклараторът е одобрен икономически оператор за митнически опростявания;
б)
естеството и потокът на съответните стоки го позволяват и са известни на митническите органи;
в)
надзорното митническо учреждение има достъп до цялата информация, която счита за необходима, за да може да упражни правото си на проверка на стоките при възникнала необходимост;
г)
в момента на вписването в отчетността стоките вече не са обект на забрани или ограничения, освен ако в разрешението не е предвидено друго.
Въпреки това в специфични ситуации надзорното митническо учреждение може да изиска стоките да бъдат представени.
4. Условията, при които се разрешава вдигането на стоките, са посочени в разрешението.
Член 183
Делегиране на правомощия
На Комисията се предоставят правомощия да приема делегирани актове в съответствие с член 284, с цел да се определят условията за предоставяне на разрешенията, посочени в член 182, параграф 1.
Член 184
Предоставяне на изпълнителни правомощия
Чрез актове за изпълнение Комисията определя процедурните правила относно вписването в отчетността на декларатора, посочено в член 182, включително съответните митнически формалности и контрол.
Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 285, параграф 4.
Член 185
Самооценка
1. При заявление митническите органи могат да разрешат на икономическия оператор да извършва определени митнически формалности, които по принцип следва да се извършват от митническите органи за определяне на дължимите вносни и износни мита и за осъществяване на проверки под митнически надзор.
2. Заявителят за разрешението, посочено в параграф 1, е одобрен икономически оператор за митнически опростявания.
Член 186
Делегиране на правомощия
На Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове по член 284, с цел да се установят:
а)
условията за даване на разрешението, предвидено в член 185, параграф 1;
б)
митническите формалности и контрол, които се извършват от титуляря на разрешението, посочено в член 185, параграф 1.
Член 187
Предоставяне на изпълнителни правомощия
Чрез актове за изпълнение Комисията определя процедурните правила относно митническите формалности и контрол, които се извършват от титуляря на разрешението, в съответствие с член 185, параграф 1.
Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 285, параграф 4.
ГЛАВА 3
Проверка и вдигане на стоки
Раздел 1
Проверка
Член 188
Проверка на митническа декларация
За целите на проверката на точността на данните, съдържащи се в приетата митническа декларация, митническите органи могат:
а)
да извършат проверка на декларацията и придружаващите документи;
б)
да изискат от декларатора да предостави други документи;
в)
да извършат проверка на стоките;
г)
да вземат проби за анализ или за подробно изследване на стоките.
Член 189
Проверка и вземане на проби от стоките
1. Транспортирането на стоките до местата, където трябва да се извършат проверки и където да се вземат проби, включително и всички операции, необходими за извършването на проверки или вземането на проби, се извършва от декларатора или на негова отговорност. Направените разходи са за сметка на декларатора.
2. Деклараторът или негов представител има право да присъства при проверката на стоките и вземането на пробите. Митническите органи, когато имат достатъчно основания, могат да изискват деклараторът или негов представител да присъства при проверката на стоките или при вземането на пробите или да осигурят необходимото съдействие за улесняването на проверката или вземането на проби.
3. Когато пробите са взети в съответствие с действащите разпоредби, митническите органи не дължат обезщетения, свързани с тях, но поемат разходите за техния анализ или изследване.
Член 190
Частична проверка и вземане на проби от стоките
1. Когато обект на проверката или вземането на проби са само част от стоките, обхванати от митническа декларация, резултатите от частичната проверка или от анализа или изследването на пробите са валидни за цялото количество стоки, обхванати от тази декларация.
Въпреки това, деклараторът може да поиска допълнителна проверка или вземане на проби от стоките, когато счита, че резултатите от частичната проверка или от анализа или изследването на взетите проби не са валидни за останалата част от декларираните стоки. Искането се удовлетворява, при условие че стоките не са вдигнати или, ако са вдигнати, деклараторът докаже, че не са били променяни по никакъв начин.
2. За целите на параграф 1, когато с една митническа декларация са декларирани стоки, попадащи в два или повече тарифни кодове, се счита, че данните за стоките, попадащи във всеки тарифен код, съставляват отделна декларация.
Член 191
Резултати от проверката
1. Резултатите от проверката на митническата декларация се използват за прилагане на разпоредбите, отнасящи се до митническия режим, под който стоките се поставят.
2. Когато митническата декларация не е проверена, параграф 1 се прилага въз основа на данните, съдържащи се в съответната декларация.
3. Резултатите от проверката, направена от митническите органи, имат еднаква доказателствена сила на цялата митническа територия на Съюза.
Член 192
Мерки за идентифициране
1. Митническите органи или, където е уместно, икономическите оператори, одобрени за целта от митническите органи, вземат необходимите мерки за идентифициране на стоките, когато това се изисква, за да се осигури спазването на разпоредбите на митническия режим, за който съответните стоки са декларирани.
Тези мерки за идентифициране имат еднакво правно действие на цялата митническа територия на Съюза.
2. Средства за идентифициране, поставени върху стоките, опаковката или върху транспортните средства, могат да бъдат премахвани или унищожавани само от митническите органи или от икономическите оператори, одобрени за целта от митническите органи, освен ако в случай на непредвидими обстоятелства или непреодолима сила премахването или унищожаването им е наложително с цел опазване на стоките или транспортните средства.
Член 193
Предоставяне на изпълнителни правомощия
Чрез актове за изпълнение Комисията определя мерки за извършването на проверка на митническата декларация, проверка и вземане на проби от стоките, и резултатите от проверката.
Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 285, параграф 4.
Раздел 2
Вдигане
Член 194
Вдигане на стоки
1. Когато са изпълнени условията за поставяне на стоките под даден режим и ако те не са обект на ограничения или забрани, митническите органи вдигат стоките, след като данните в митническата декларация са проверени или са приети без проверка.
Първата алинея се прилага и когато проверката по член 188 не може да бъде завършена в разумни срокове и повече не се изисква стоките да бъдат представени за целите на проверката.
2. Всички стоки, обхванати от една и съща декларация се вдигат едновременно.
За целите на първата алинея, когато с една митническа декларация са декларирани стоки, попадащи в два или повече тарифни кодове, се счита, че данните за стоките, попадащи във всеки тарифен код, съставляват отделна митническа декларация.
Член 195
Вдигане, което зависи от плащането на размера на вносните или износните мита, съответстващ на митническото задължение или предоставянето на обезпечение
1. Когато поставянето на стоките под митнически режим поражда митническо задължение, стоките се вдигат само ако размерът на вносните или износните мита, съответстващ на митническото задължение, е платен или е обезпечен.
Въпреки това, без да се засяга трета алинея, първа алинея не се прилага за временен внос с частично освобождаване от вносни мита.
Когато съгласно разпоредбите, отнасящи се за митническия режим, за който стоките са декларирани, митническите органи изискват предоставяне на обезпечение, тези стоки не се вдигат за съответния митнически режим, докато не се предостави обезпечението.
2. В специфични случаи вдигането на стоките не зависи от предоставянето на обезпечение по отношение на стоки, които са предмет на искане за тарифна квота.
3. Когато се използва опростяването, посочено в членове 166, 182 и 185, и е предоставено общо обезпечение, вдигането на стоките не зависи от мониторинга на обезпечението от митническите органи.
Член 196
Делегиране на правомощия
На Комисията се предоставят правомощията да приема делегирани актове в съответствие с член 284, с с цел да се определят случаите, посочени в член 195, параграф 2.
ГЛАВА 4
Разпореждане със стоки
Член 197
Унищожаване на стоки
Когато имат достатъчно основания за това, митническите органи могат да изискат унищожаването на представените пред тях стоки и съответно информират за това държателя на стоките […]. Разходите по унищожаването са за сметка на държателя на стоките.
Член 198
Мерки, които следва да бъдат предприети от митническите органи
1. Митническите органи предприемат всички необходими мерки за разпореждане със стоките, включително отнемане и продажба или унищожаване, в следните случаи:
а)
когато едно от задълженията, установени в митническото законодателство за въвеждането на несъюзни стоки на митническата територия на Съюза, не е изпълнено или стоките са били отклонени от митнически надзор;
б)
когато стоките не могат да бъдат вдигнати по една от следните причини:
i)
проверката на стоките не е могла да започне или завърши в определения от митническите органи срок по причини, които се дължат на декларатора;
ii)
не са предоставени документите, необходими за поставянето на стоките под искания митнически режим или за вдигането им под този режим;
iii)
не е направено плащане или не е предоставено обезпечение за съответните вносни или износни мита, както и в случай, че не е направено плащане или не е предоставено обезпечение в определения срок
iv)
стоките са обект на забрани или ограничения;
в)
когато стоките не са преместени в разумни срокове след вдигането им;
г)
когато след вдигането им се установи, че не са били изпълнени условията за такова вдигане; или
д)
когато стоките са изоставени в полза на държавата съгласно член 199.
2. Несъюзни стоки, които са изоставени в полза на държавата, са задържани или са отнети, се считат за поставени под режим митническо складиране. Те се вписват в отчетността на оператора на митническия склад или, когато се води от митнически органи - от тези органи.
Когато стоки, подлежащи на унищожаване, на изоставяне в полза на държавата, на задържане или отнемане, вече са обхванати в митническа декларация, отчетността включва позоваване на митническата декларация. Митническите органи анулират тази митническа декларация.
3. Разходите по мерките, посочени в параграф 1, се поемат:
а)
в случаите по параграф 1, буква а), от всяко лице, от което е изискано да изпълни съответните задължения или което е отклонило стоки от митнически надзор;
б)
в случаите по параграф 1, букви б) и в) от декларатора;
в)
в случая по параграф 1, буква г) от лицето, от което е изискано да спази условията, регламентиращи вдигането на стоките;
г)
в случая по параграф 1, буква д) от лицето, което е изоставило стоките в полза на държавата.
Член 199
Изоставяне
Несъюзни стоки и стоки под режим специфична употреба могат, с предварително разрешение от митническите органи, да бъдат изоставени в полза на държавата от титуляря на режима или, в зависимост от случая, от държателя на стоките.
Член 200
Предоставяне на изпълнителни правомощия
Чрез актове за изпълнение Комисията определя процедурните правила относно:
а)
унищожаването на стоки, предвидено в член 197;
б)
продажбата на стоки, предвидена в член 198, параграф 1;
в)
изоставяне на стоките в полза на държавата съгласно член 199.
Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 285, параграф 4.
ДЯЛ VI
ДОПУСКАНЕ ЗА СВОБОДНО ОБРАЩЕНИЕ И ОСВОБОЖДАВАНЕ ОТ ВНОСНИ МИТА
ГЛАВА 1
Допускане за свободно обращение
Член 201
Обхват и въздействие
1. Несъюзните стоки, предназначени за пазара на Съюза или за лична употреба или за потребление в рамките на митническата територия на Съюза, се допускат за свободно обращение.
2. Допускането за свободно обращение включва следното:
а)
събирането на дължимите вносни мита;
б)
събирането ако е целесъобразно на други вземания, предвидени в съответните действащи разпоредби за събирането им;
в)
прилагането на мерките на търговската политика и забраните и ограниченията, доколкото такива мерки не е трябвало да бъдат приложени на по-ранен етап; и
г)
изпълнение на другите формалности, предвидени при вноса на стоките.
3. Допускането за свободно обращение придава на несъюзните стоки митнически статус на съюзни стоки.
Член 202
Мерки на търговската политика
1. Когато обработени продукти, получени при активно усъвършенстване, са допуснати за свободно обращение и изчисляването на размера на вносното мито е извършено в съответствие с член 86, параграф 3, се прилагат мерките на търговската политика, приложими за допускането за свободно обращение на стоките, които са били поставени под режим активно усъвършенстване.
2. Параграф 1 не се прилага по отношение на отпадъци и остатъци.
3. Когато обработени продукти, получени при активно усъвършенстване, са допуснати за свободно обращение и изчисляването на размера на вносното мито е извършено в съответствие с член 85, параграф 1, мерките на търговската политика, приложими за тези стоки, се прилагат само когато стоките, които са били поставени под режим активно усъвършенстване, подлежат на такива мерки.
4. Когато законодателството на Съюза предвижда мерки на търговската политика при допускане за свободно обращение, тези мерки не се прилагат за обработени продукти, допуснати за свободно обращение след пасивно усъвършенстване когато:
а)
обработените продукти запазват съюзния си произход по смисъла на член 60;
б)
пасивното усъвършенстване включва поправка, включително системата за стандартен обмен, посочена в член 261; или
в)
след пасивното усъвършенстване последват други операции по усъвършенстване в съответствие с член 258.
ГЛАВА 2
Освобождаване от вносни мита
Раздел 1
Върнати стоки
Член 203
Обхват и въздействие
1. Несъюзни стоки, които, след като са били първоначално изнесени като съюзни стоки извън митническата територия на Съюза, са върнати в нея и декларирани за допускане за свободно обращение в рамките на срок от три години, се освобождават от вносни мита по заявление на заинтересованото лице.
Първата алинея се прилага дори когато върнатите стоки представляват само част от стоките, изнесени преди това от митническата територия на Съюза.
2. При особени обстоятелства срокът от три години, посочен в параграф 1, може да бъде продължен.
3. Когато връщаните стоки преди износа им от митническата територия на Съюза са били допуснати за свободно обращение без мита или с намалена ставка на вносното мито поради специфичната им употреба, освобождаването по параграф 1 се разрешава само ако тези стоки се допускат за свободно обращение за същата специфична употреба.
Когато специфичната употреба, за която въпросните стоки се допускат за свободно обращение, вече не е същата, размерът на дължимите вносни мита се намалява с размера, заплатен при първоначалното им допускане за свободно обращение. Когато последният е по-голям от дължимия за допускането на върнатите стоки за свободно обращение, не се разрешава възстановяване.
4. Когато съюзни стоки са загубили статуса си на съюзни стоки съгласно член 154 и впоследствие са допуснати за свободно обращение, се прилагат параграфи 1, 2 и 3.
5. Освобождаване от вносни мита се разрешава само за стоки, които са върнати в същото състояние, в което са били изнесени.
6. Освобождаването от вносни мита се основава на информация, която удостоверява че условията за освобождаване са изпълнени.
Член 204
Стоки, които се възползват от мерки, предвидени в общата селскостопанска политика
Освобождаването от вносни мита съгласно член 203 не се разрешава за стоки, които са се възползвали от мерките, предвидени в общата селскостопанска политика, включващ и износа им от митническата територия на Съюза, освен ако в специфични случаи е предвидено друго.
Член 205
Стоки, които са били поставени първоначално под режим активно усъвършенстване
1. Член 203 се прилага за обработени продукти, които първоначално са били реекспортирани от митническата територия на Съюза след режим активно усъвършенстване.
2. По заявление на декларатора и при условие че деклараторът предостави необходимата информация, размерът на вносните мита за стоките по параграф 1 се определя съгласно член 86, параграф 3. Датата на приемане на декларацията за реекспорт се счита за дата на допускане за свободно обращение.
3. Освобождаването от вносни мита, предвидено в член 203, не се разрешава за обработени продукти, които са били изнесени съгласно член 223, параграф 2, буква в), само при условие че се изключи възможността за поставяне на стоки под режим активно усъвършенстване.
Член 206
Делегиране на правомощия
На Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове по член 284, с цел да се установят:
а)
случаите, когато стоките се считат за […] върнати в състоянието, в което са били изнесени;
б)
специфичните случаи, посочени в член 204.
Член 207
Предоставяне на изпълнителни правомощия
Чрез актове за изпълнение Комисията определя процедурните правила за предоставянето на информацията, посочена в член 203, параграф 6.
Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 285, параграф 4.
Раздел 2
Продукти от морски риболов и други продукти, извлечени от морето
Член 208
Продукти от морски риболов и други продукти, извлечени от морето
1. Без да се засяга член 60, параграф 1, при допускането им за свободно обращение се разрешава освобождаване от вносни мита:
а)
продуктите на морския риболов и другите продукти, извлечени от териториалното море на държава или територия извън митническата територия на Съюза от плавателни съдове, които са регистрирани или са под отчет единствено в държава членка и плават под нейнo знаме;
б)
продукти, получени от продуктите, посочени в буква а), на борда на кораби фабрики, отговарящи на условията, предвидени в тази буква.
2. Освобождаването от вносни мита, посочено в параграф 1, се основава на доказателства, че установените в същия параграф условия са изпълнени.
Член 209
Предоставяне на изпълнителни правомощия
Чрез актове за изпълнение Комисията определя процедурните правила за предоставянето и осигуряването на доказателства, посочени в член 208, параграф 2.
Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 285, параграф 4.
ДЯЛ VII
СПЕЦИАЛНИ РЕЖИМИ
ГЛАВА 1
Общи разпоредби
Член 210
Обхват
Стоките могат да бъдат поставени под всеки един от следните специални режими:
а)
транзит, който включва външен и вътрешен транзит;
б)
складиране, който включва митническо складиране и свободни зони;
в)
употреба за специфични цели, който включва временен внос и специфична употреба;
г)
усъвършенстване, който включва активно и пасивно усъвършенстване.
Член 211
Разрешение
1. Разрешение от митническите органи се изисква за:
а)
използването на режими активно или пасивно усъвършенстване, временен внос или специфична употреба,
б)
операциите в съоръжения за складиране за митническо складиране на стоки, с изключение на случаите, когато оператор на съоръженията за складиране са самите митнически органи.
Условията, при които се допуска използването на един или повече от режимите, посочени в първа алинея, или операциите в съоръжения за складиране, се определят в разрешението.
2. Митническите органи предоставят разрешение с обратна сила, когато е изпълнено всяко едно от следните условия:
а)
налице е доказана икономическа необходимост;
б)
заявлението не е свързано с опит за измама;
в)
въз основа на счетоводната отчетност или отчетността заявителят е доказал, че:
i)
всички изисквания на режима са изпълнени;
ii)
когато е целесъобразно, стоките могат да бъдат идентифицирани за съответния период;
iii)
счетоводната отчетност или отчетността дават възможност за контрол на режима;
г)
всички необходими за регулиране на положението на стоките формалности могат да се извършат, включително при необходимост и анулиране на съответните митнически декларации;
д)
на заявителя не е предоставено разрешение с обратна сила в рамките на 3 години от датата, на която е прието заявлението;
е)
не се изисква проверка на икономическите условия, освен когато заявлението се отнася до подновяване на разрешение за същия вид операция и стоки;
ж)
заявлението не се отнася до операциите в съоръжения за складиране за митническо складиране на стоки;
з)
когато заявлението се отнася до подновяване на разрешение за същия вид операция и стоки, заявлението се подава в рамките на 3 години след изтичане на срока на първоначалното разрешение.
Митническите органи могат да предоставят разрешение с обратна сила и когато стоките, които са били поставени под митнически режим, вече не са налични в момента на приемане на заявлението за такова разрешение.
3. Освен когато е предвидено друго, разрешението, посочено в параграф 1, се дава само на лица, които отговарят на всяко едно от следните условия:
а)
установени са на митническата територия на Съюза;
б)
осигуряват необходимите гаранции за правилното протичане на операциите; счита се, че одобреният икономически оператор за митнически опростявания е изпълнил това условие, доколкото дейността, свързана с въпросния специален режим, е взета предвид в разрешението, посочено в член 38, параграф 2, буква а);
в)
когато може да възникне митническо задължение или други вземания за стоките, поставени под специален режим, лицата предоставят обезпечение в съответствие с член 89;
г)
в случай на режими временен внос или активно усъвършенстване, използват или нареждат използването на стоките, или извършват или нареждат извършването на операции по усъвършенстването на стоките.
4. Освен когато е предвидено друго и в допълнение към параграф 3, разрешението, посочено в параграф 1, се издава само когато е изпълнено всяко едно от следните условия:
а)
митническите органи са в състояние да извършват митнически надзор без да се налага въвеждане на административни изисквания, несъответстващи на икономическата нужда от ползване на режима;
б)
разрешението за режим усъвършенстване няма да засегне неблагоприятно съществените интереси на производителите в Съюза (икономически условия).
5. Счита се, че съществените интереси на производителите в Съюза не са засегнати неблагоприятно по смисъла на параграф 4, буква б), освен когато съществуват доказателства за противното или когато икономическите условия се считат за изпълнени.
6. При наличие на доказателства, че има вероятност да бъдат засегнати неблагоприятно съществените интереси на производителите в Съюза, се извършва проверка на икономическите условия на равнището на Съюза.
Член 212
Делегиране на правомощия
На Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове по член 284, с цел да се установят:
а)
условията относно предоставяне на разрешението за режима, предвидено в член 211, параграф 1;
б)
изключенията от условията, посочени в член 211, параграфи 3 и 4;
в)
случаите, в които икономическите условия се считат за изпълнени така, както са посочени в член 211, параграф 5.
Член 213
Предоставяне на изпълнителни правомощия
Чрез актове за изпълнение Комисията определя процедурните правила за разглеждане на икономическите условия, посочени в член 211, параграф 6.
Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 285, параграф 4.
Член 214
Отчетност
1. С изключение на режим транзит или освен ако е предвидено друго, титулярят на разрешението, титулярят на режима и всички лица, извършващи дейности по складиране, изработка или усъвършенстване на стоки или покупка или продажба на стоки в свободни зони, трябва да водят подходяща отчетност във форма, одобрена от митническите органи.
Отчетността съдържа информацията и данните, които позволяват на митническите органи да осъществяват надзор на съответния режим, особено по отношение на идентифицирането на стоките, поставени под този режим, техния митнически статус и тяхното движение.
2. Одобреният икономически оператор за митнически опростявания се счита за изпълнил задължението, определено в параграф 1, доколкото отчетността му съответства на целите на съответния специален режим.
Член 215
Приключване на специален режим
1. В случаите, различни от режим транзит и без да се засяга член 254, специален режим се приключва, когато стоките, поставени под този режим, или обработените продукти се поставят под следващ митнически режим, са изведени от митническата територия на Съюза или са унищожени, без да са останали отпадъци, или са изоставени в полза на държавата съгласно член 199.
2. Режим транзит се приключва от митническите органи, когато те са в състояние да установят, сравнявайки данните, с които разполага отправното митническо учреждение, и данните, с които разполага получаващото митническо учреждение, че режимът е завършил коректно.
3. Митническите органи вземат всички необходими мерки с цел да регулират ситуацията със стоките, по отношение на които режимът не е приключен съгласно предвидените условия.
4. Приключването на режима се извършва в определен срок, освен ако не е предвидено друго.
Член 216
Делегиране на правомощия
На Комисията се предоставят правомощията да приема делегирани актове в съответствие с член 284, с цел да се определи срокът по член 215, параграф 4.
Член 217
Предоставяне на изпълнителни правомощия
Чрез актове за изпълнение Комисията определя процедурните правила за приключването на специален режим, посочено в член 216.
Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 285, параграф 4.
Член 218
Прехвърляне на права и задължения
Правата и задълженията на титуляря на режима по отношение на стоки, поставени под специален режим, различен от режим транзит, могат да бъдат прехвърляни изцяло или частично на друго лице, което изпълнява условията, предвидени за съответния режим.
Член 219
Движение на стоки
В специфични случаи стоките, поставени под специален режим, различен от режим транзит, или в свободна зона, могат да бъдат придвижвани между различни места на митническата територия на Съюза.
Член 220
Обичайни операции
Стоките, поставени под режим митническо складиране или усъвършенстване, или в свободна зона, могат да бъдат подложени на обичайни операции, предназначени да осигурят тяхното запазване, подобряване на външния им вид или търговско качество или подготвянето им за разпространение или препродажба.
Член 221
Делегиране на правомощия
На Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове по член 284 за определяне на:
а)
случаите и условията за движение на стоки, поставени под специален режим, различен от режим транзит, или в свободна зона в съответствие с член 219;
б)
обичайните операции, за стоки, поставени под режим митническо складиране или режим усъвършенстване, или в свободна зона съгласно член 220.
Член 222
Предоставяне на изпълнителни правомощия
Чрез актове за изпълнение Комисията определя процедурните правила за:
а)
прехвърляне на правата и задълженията на титуляря на режима по отношение на стоки, поставени под специален режим, различен от режим транзит в съответствие с член 218;
б)
движение на стоки, поставени под специален режим, различен от режим транзит, или в свободна зона в съответствие с член 219.
Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 285, параграф 4.
Член 223
Еквивалентни стоки
1. Еквивалентни стоки са съюзни стоки, които се складират, използват или усъвършенстват вместо стоките, поставени под специален режим.
При режим пасивно усъвършенстване еквивалентни стоки са несъюзни стоки, които се усъвършенстват вместо съюзни стоки, поставени под режим пасивно усъвършенстване.
Освен когато е предвидено друго, еквивалентните стоки трябва да имат същия осемцифрен код по Комбинираната номенклатура, същото търговско качество и същите технически характеристики като стоките, които заместват.
2. Митническите органи разрешават по заявление и при условие че се гарантира правилното изпълнение на режима, особено по отношение на митническия надзор:
а)
използването на еквивалентни стоки под режим митническо складиране, свободна зона, специфична употреба и усъвършенстване;
б)
използването на еквивалентни стоки под режим временен внос, в специфични случаи;
в)
при режим активно усъвършенстване, износа на обработени продукти, получени от еквивалентни стоки, преди вноса на стоките, които те заместват;
г)
при режим пасивно усъвършенстване, вноса на обработени продукти, получени от еквивалентни стоки, преди износа на стоките, които те заместват.
Одобреният икономически оператор за митнически опростявания се счита за изпълнил условието за осигуряване на правилното протичане на операциите, доколкото дейността, свързана с използването на еквивалентни стоки за съответния режим, е взета предвид в разрешението, посочено в член 38, параграф 2, буква а).
3. Използването на еквивалентни стоки не се разрешава в следните случаи:
а)
когато се извършват само обичайни операции под режим активно усъвършенстване, както е определено в член 220;
б)
когато се прилага забрана за възстановяване на или освобождаване от вносни мита по отношение на стоки без произход, използвани в производството на обработени продукти, поставени под режим активно усъвършенстване, за които е издадено или съставено доказателство за произход съгласно преференциално споразумение между Съюза и определени държави или територии извън митническата територия на Съюза или групи такива държави или територии;
в)
когато това би довело до неоснователно облагодетелстване от вносни мита или когато това е предвидено в законодателството на Съюза.
4. В случаите, посочени в параграф 2, буква в), и когато обработените продукти биха подлежали на облагане с износни мита, ако не са били изнесени в контекста на режим активно усъвършенстване, титулярят на разрешението предоставя обезпечение с цел гарантиране плащането на износните мита, в случай че несъюзните стоки не бъдат внесени в срока, посочен в член 257, параграф 3.
Член 224
Делегиране на правомощия
На Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове по член 284, с цел да се установят:
а)
изключенията от трета алинея на член 223, параграф 1;
б)
условията, при които еквивалентни стоки се използват в съответствие с член 223, параграф 2;
в)
специфичните случаи, когато еквивалентните стоки се използват под режим временен внос в съответствие с член 223, параграф 2, буква б);
г)
случаите, когато използването на еквивалентни стоки не е разрешено в съответствие с член 223, параграф 3, буква в);
Член 225
Предоставяне на изпълнителни правомощия
Чрез актове за изпълнение Комисията уточнява процедурните правила за използването на еквивалентните стоки, разрешени в съответствие с член 223, параграф 2.
Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 285, параграф 4.
ГЛАВА 2
Транзит
Раздел 1
Вътрешен и външен транзит
Член 226
Външен транзит
1. Под режим външен транзит несъюзните стоки могат да бъдат придвижвани от едно до друго място на митническата територия на Съюза, без да подлежат на:
а)
вносни мита;
б)
други вземания, както са предвидени в други приложими действащи разпоредби;
в)
мерките на търговската политика, доколкото тези мерки не забраняват въвеждането или напускането на стоки в или от митническата територия на Съюза.
2. В специфични случаи съюзните стоки се поставят под режим външен транзит.
3. Движението на стоките по смисъла на параграф 1 се осъществява по един от следните начини:
а)
под режим външен съюзен транзит;
б)
в съответствие с Конвенцията ТИР, при условие че движението:
i)
е започнало или завършило извън митническата територия на Съюза;
ii)
се извършва между две точки на митническата територия на Съюза, като се преминава през територията на държава или територия извън митническата територия на Съюза;
в)
в съответствие с Конвенцията АТА/Истанбулската конвенция, когато се извършва транзитно движение;
г)
под покритието на Рейнския манифест (член 9 от допълнената Конвенция за плаване по река Рейн);
д)
под покритието на формуляр 302, предвиден в Споразумението между страните - членки на Северноатлантическия договор относно статута на техните въоръжени сили, подписано в Лондон на 19 юни 1951 г.;
е)
чрез пощенската система в съответствие с актовете на Всемирния пощенски съюз, когато стоките се превозват от или за титуляри на права и задължения по тези актове.
Член 227
Вътрешен транзит
1. Под режим вътрешен транзит и при условията, предвидени в параграф 2, съюзните стоки могат да се придвижват от една до друга точка на митническата територия на Съюза, като се преминава през държава или територия извън митническата територия на Съюза, без това да променя митническия статус на стоките.
2. Движението на стоките по смисъла на параграф 1 се осъществява по един от следните начини:
а)
под режим вътрешен съюзен транзит, при условие че такава възможност е предвидена от международно споразумение;
б)
в съответствие с Конвенцията ТИР;
в)
в съответствие с Конвенцията АТА/Истанбулската конвенция, когато се извършва транзитно движение;
г)
под покритието на Рейнския манифест (член 9 от допълнената Конвенция за плаване по река Рейн);
д)
под покритието на формуляр 302, предвиден в Споразумението между страните - членки на Северноатлантическия договор относно статута на техните въоръжени сили, подписано в Лондон на 19 юни 1951 г.;
е)
чрез пощенската система в съответствие с актовете на Всемирния пощенски съюз, когато стоките се превозват от или за титуляри на права и задължения по тези актове.
Член 228
Единна територия за целите на транзит
Когато стоките се придвижват от една точка на митническата територия на Съюза до друга в съответствие с Конвенцията ТИР, Конвенцията АТА/Истанбулската конвенция, под покритието на формуляр 302 или чрез пощенската система, за целите на такъв транспорт се счита, че митническата територия на Съюза представлява единна територия.
Член 229
Изключване на лица от операции ТИР
1. Когато митническите органи на държава членка решат да изключат дадено лице от операции ТИР съгласно член 38 от Конвенцията ТИР, това решение се прилага на цялата митническа територия на Съюза, а карнетите ТИР, подадени от това лице, не се приемат от никое митническо учреждение.
2. Държавата членка съобщава решението си, посочено в параграф 1, заедно с датата на прилагането му, на останалите държави членки и на Комисията.
Член 230
Одобрен получател за целите на ТИР
При заявление митническите органи могат да разрешат на лице, наричано „одобрен получател“, да получава на одобрено място, стоки, които се движат в съответствие с Конвенцията ТИР, така че режима да се завърши в съответствие с член 1, буква г) от Конвенцията ТИР.
Член 231
Делегиране на правомощия
На Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове по член 284, с цел да се установят:
а)
специфични случаи, в които съюзните стоки се поставят под режим външен транзит в съответствие с член 226, параграф 2;
б)
условията за предоставяне на разрешението, посочено в член 230.
Член 232
Предоставяне на изпълнителни правомощия
Чрез актове за изпълнение Комисията уточнява процедурните правила за прилагане на митническата територия на Съюза на член 226, параграф 3, букви б)-е) и член 227, параграф 2, букви б)-е), като взема предвид потребностите на Съюза.
Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 285, параграф 4.
Раздел 2
Съюзен транзит
Член 233
Задължения на титуляря на режим съюзен транзит и на превозвача и получателя на стоките, придвижвани под режим съюзен транзит
1. Титулярят на режим съюзен транзит е отговорен за всяко едно от следните:
а)
представянето на стоките в непроменено състояние и на изискваната информация на получаващото митническо учреждение в определения срок и при спазване на мерките, предприети от митническите органи за идентифициране на стоките;
б)
спазването на митническите разпоредби за режима;
в)
предоставяне на обезпечение с цел осигуряване плащането на размера на вносните или износните мита, съответстващи на митническо задължение или на други вземания, предвидени в други действащи разпоредби, които биха могли да възникнат за стоките, освен ако разпоредбите на митническото законодателство предвиждат друго.
2. Задълженията на титуляря на режима са изпълнени и режимът транзит завършва, когато стоките, поставени под режима, и изискваната информация са на разположение в получаващото митническо учреждение в съответствие с митническото законодателство.
3. Превозвач или получател на стоки, който приема стоки и знае, че те се придвижват под режим съюзен транзит, също така е отговорен за представянето на стоките в непроменено състояние на получаващото митническо учреждение в определения срок и при спазване на мерките, предприети от митническите органи за тяхното идентифициране.
4. При заявление митническите органи могат да разрешат всяко едно от следните опростявания на митнически процедури по отношение на поставянето на стоките под режим съюзен транзит или завършването на този режим:
а)
статус на одобрен изпращач, който позволява на титуляря на разрешението да поставя стоки под режим съюзен транзит, без да ги представя на митническите органи;
б)
статус на одобрен получател, който позволява на титуляря на разрешението да получава стоки,придвижвани под режим съюзен транзит на одобрено място, да завърши режима в съответствие с член 233, параграф 2;
в)
използването на специален тип пломби, когато се изисква пломбиране с цел да се гарантира идентифицирането на стоките, поставени под режим съюзен транзит;
г)
използването на митническа декларация с по-малко от изискваните данни за поставяне на стоки под режим съюзен транзит;
д)
използването на електронен транспортен документ като митническа декларация за поставяне на стоки под режим съюзен транзит, при условие че съдържа данните на такава декларация и тези данни са предоставени на митническите органи в отправната и получаващата държава, за да се даде възможност за митнически надзор на стоките и приключване на режима.
Член 234
Стоки, преминаващи през територия на страна или територия извън митническата територия на Съюза под режим външен съюзен транзит
1. Режимът външен съюзен транзит се прилага за стоки, преминаващи през държава или територия извън митническата територия на Съюза, ако е изпълнено едно от следните условия:
а)
такава възможност е предвидена в международно споразумение;
б)
превозът през тази държава или територия се извършва с един превозен документ, съставен на митническата територия на Съюза.
2. В случая, посочен в параграф 1, буква б), действието на режим външен съюзен транзит се спира, докато стоките са извън митническата територия на Съюза.
Член 235
Делегиране на правомощия
На Комисията се предоставят правомощия да приема делегирани актове в съответствие с член 284, с цел да се определят условията за предоставяне на разрешенията, посочени в член 233, параграф 4.
Член 236
Предоставяне на изпълнителни правомощия
Чрез актове за изпълнение Комисията определя процедурните правила относно:
а)
поставянето на стоки под режим съюзен транзит и завършването на този режим;
б)
действието на опростяванията, посочени в член 233, параграф 4;
в)
митническия надзор на стоки, преминаващи през страна или територия извън митническата територия на Съюза под режим външен съюзен транзит, посочен в член 234.
Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 285, параграф 4.
ГЛАВА 3
Складиране
Раздел 1
Общи разпоредби
Член 237
Обхват
1. Под режим складиране на митническата територия на Съюза могат да бъдат складирани несъюзни стоки, без да подлежат на:
а)
вносни мита;
б)
други вземания, както са предвидени в други приложими действащи разпоредби;
в)
мерките на търговската политика, доколкото тези мерки не забраняват въвеждането или напускането на стоки в или от митническата територия на Съюза.
2. Съюзни стоки могат да бъдат поставени под режим митническо складиране или режим свободна зона в съответствие с митническото законодателство на Съюза в специфични области или с цел възползване от решение, даващо право на възстановяване или опрощаване на вносни мита.
3. Когато съществува обоснована икономическа необходимост и няма да се засегне неблагоприятно митническият надзор, митническите органи могат да разрешат складирането на съюзни стоки в съоръжения за складиране за митническо складиране. Тези стоки не се считат за стоки под режим митническо складиране.
Член 238
Продължителност на режим складиране
1. Времето, през което стоките могат да останат под режим складиране, е неограничено.
2. В изключителни обстоятелства митническите органи могат да определят срок, в който да бъде приключен режим складиране, особено когато видът и естеството на стоките могат, в случай на дългосрочно складиране, да представляват заплаха за здравето на хората, животните и растенията или за околната среда.
Член 239
Предоставяне на изпълнителни правомощия
Чрез актове за изпълнение Комисията уточнява процедурните правила за поставянето на съюзни стоки под режим митническо складиране или режим свободна зона, съгласно посоченото в член 237, параграф 2.
Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 285, параграф 4.
Раздел 2
Митническо складиране
Член 240
Складиране в митнически складове
1. Под режим митническо складиране несъюзните стоки могат да бъдат складирани в помещения или на други места, одобрени за този режим от митническите органи и под митнически надзор („митнически складове“).
2. Митническите складове могат да се ползват за митническо складиране на стоки от всички лица („обществен митнически склад“) или за складиране на стоки от титуляря на разрешение за митническо складиране („частен митнически склад“).
3. Стоките, поставени под режим митническо складиране, могат да бъдат временно извадени от митническия склад. С изключение на случаите на непреодолима сила, изваждането на стоките се разрешава предварително от митническите органи.
Член 241
Усъвършенстване
1. Митническите органи могат, в случай че съществува икономическа необходимост и митническият надзор не се засяга неблагоприятно, да разрешат усъвършенстването на стоки под режим активно усъвършенстване или специфична употреба да се извърши в митнически склад, при спазване на условията, предвидени за тези режими.
2 Стоките, посочени в параграф 1, не се считат за поставени под режим митническо складиране.
Член 242
Отговорности на титуляря на разрешението или на режима
1. Титулярят на разрешението и титулярят на режима отговарят за:
а)
гарантирането, че стоките под режим митническо складиране не се отклоняват от митнически надзор; и
б)
изпълнението на задълженията, произтичащи от складирането на стоки под режим митническо складиране.
2. Чрез дерогация от параграф 1, когато разрешението е за обществен митнически склад, в него може да се предвиди, че отговорността по параграф 1, буква а) или буква б) се поема само от титуляря на режима.
3. Титулярят на режима е отговорен за изпълнението на задълженията, произтичащи от поставянето на стоките под режим митническо складиране.
Раздел 3
Свободни зони
Член 243
Определяне на свободни зони
1. Държавите членки могат да определят части от митническата територия на Съюза като свободни зони.
Държавите членки определят точно територията и входните и изходните пунктове на всяка свободна зона.
2. Държавите членки информират Комисията относно техните свободни зони, които са действащи.
3. Свободните зони са оградени.
Границите и входните и изходните пунктове на свободните зони подлежат на митнически надзор.
4. Лицата, стоките и транспортните средства, които влизат във или напускат свободната зона, могат да бъдат обект на митнически контрол.
Член 244
Сгради и дейности в свободните зони
1. За строителство на сгради в свободна зона се изисква предварително одобрение от митническите органи.
2. Съобразно митническото законодателство в свободните зони се разрешават всякакви дейности с промишлен или търговски характер, или извършването на услуги. За извършването на тези дейности митническите органи се уведомяват предварително.
3. Митническите органи могат да наложат забрани или ограничения на дейностите, посочени в параграф 2, предвид естеството на стоките, предмет на тези дейности, или изискванията за митническия надзор или изискванията за сигурност и безопасност.
4. Митническите органи могат да забранят извършването на дейност в свободните зони на лица, които не осигуряват необходимите гаранции за изпълнение на разпоредбите, предвидени в митническото законодателство.
Член 245
Представяне на стоки и поставянето им под режим
1. Стоки, въведени в свободна зона, се представят на митническите органи и подлежат на предвидените митнически формалности във всеки един от следните случаи:
а)
са въведени директно в свободната зона от място извън митническата територия на Съюза;
б)
са били поставени под митнически режим, който е завършен или приключен с поставянето им под режим свободна зона;
в)
са поставени под режим свободна зона с цел възползване от решение за възстановяване или опрощаване на вносни мита;
г)
тези формалности са предвидени в законодателство, различно от митническото законодателство.
2. Не се представят на митническите органи стоки, въведени в свободна зона при обстоятелства, различни от посочените в параграф 1.
3. Без да се засяга член 246, стоките, въведени в свободна зона, се считат за поставени под режим свободна зона:
а)
в момента на въвеждането им в свободната зона, освен ако вече са били поставени под друг митнически режим; или
б)
в момента на завършване на режим транзит, освен ако се поставят незабавно под следващ митнически режим.
Член 246
Съюзни стоки в свободни зони
1. Съюзните стоки могат да се въвеждат, складират, придвижват, използват, усъвършенстват или изразходват в свободна зона. В тези случаи стоките не се считат за поставени под режим свободна зона.
2. По заявление на заинтересованото лице митническите органи установяват митническия статус на съюзни стоки на която е да е от следните стоки:
а)
съюзни стоки, въведени в свободна зона;
б)
съюзни стоки, претърпели операции по усъвършенстване в свободна зона;
в)
стоки, допуснати за свободно обращение в свободна зона.
Член 247
Несъюзни стоки в свободни зони
1 Докато останат в свободната зона несъюзните стоки могат да бъдат допуснати за свободно обращение или поставени под режим активно усъвършенстване, временен внос или специфична употреба при условията, предвидени за тези режими.
В тези случаи стоките не се считат за поставени под режим свободна зона.
2. Без да се засягат разпоредбите, приложими за доставки или за продоволствено складиране, и доколкото съответният режим го позволява, параграф 1 не изключва използването или изразходването на стоки, които при допускане за свободно обращение или временен внос не биха подлежали на вносни мита или на мерки, предвидени по общата селскостопанска или търговска политики.
В случай на такова използване или изразходване не се изисква митническа декларация за допускане за свободно обращение или за режим временен внос.
Въпреки това, такава декларация се изисква, когато тези стоки са обект на тарифни квоти или тавани.
Член 248
Извеждане на стоки от свободна зона
1. Без да се засяга законодателството в области, различни от митническата, стоките в свободна зона могат да бъдат изнесени или реекспортирани извън митническата територия на Съюза или въведени в друга част на митническата територия на Съюза.
2. Членове 134 до 149 се прилагат за стоки, изведени от свободна зона в други части на митническата територия на Съюза.
Член 249
Митнически статус
Когато стоки са изведени от свободна зона в останалата част на митническата територия на Съюза или поставени под митнически режим, те се считат за несъюзни стоки, освен когато митническият им статус на съюзни стоки е доказан.
Въпреки това, за целите на прилагането на износни мита и на лицензите за износ или на мерки по контрол на износа, предвидени в общата селскостопанска или търговска политики, тези стоки се считат за съюзни стоки освен ако се установи, че те нямат митнически статус на съюзни стоки.
ГЛАВА 4
Употреба за специфични цели
Раздел 1
Временен внос
Член 250
Обхват
1. Под режим временен внос на митническата територия на Съюза несъюзни стоки, предназначени да бъдат реекспортирани, могат да бъдат обект на употреба за специфични цели, с пълно или частично освобождаване от вносни мита и без да подлежат на:
а)
други вземания, както са предвидени в други приложими действащи разпоредби;
б)
мерките на търговската политика, доколкото тези мерки не забраняват въвеждането или напускането на стоки в или от митническата територия на Съюза.
2. Режимът временен внос може да се използва единствено когато са изпълнени следните условия:
а)
стоките не са предназначени да претърпят каквато и да е промяна, освен нормална амортизация при тяхното използване;
б)
възможно е да се гарантира, че стоките, поставени под този режим, могат да бъдат идентифицирани, освен когато предвид естеството на стоките или тяхното използване, отсъствието на мерки за идентифициране няма да доведе до злоупотреби с режима или, в случая по член 223, когато може да се провери изпълнението на условията, установени по отношение на еквивалентни стоки;
в)
титулярят на режима е установен извън митническата територия на Съюза, освен където е предвидено друго;
г)
изискванията за пълно или частично освобождаване от мита, предвидени в митническото законодателство са изпълнени.
Член 251
Срок, в който стоките могат да останат под режим временен внос
1. Митническите органи определят срока, в който стоките, поставени под режим временен внос, се реекспортират или поставят под следващ митнически режим. Този срок е достатъчно дълъг за постигане на целта на разрешеното ползване.
2. Освен ако е предвидено друго, максималният срок, през който стоките могат да останат под режим временен внос за същата цел и под отговорността на същия титуляр на разрешението, е 24 месеца, дори и когато режимът е приключен с поставяне на стоките под друг специален режим и впоследствие стоките са поставени отново под режим временен внос.
3. Когато, при изключителни обстоятелства, разрешеното използване не може да се постигне в рамките на сроковете, предвидени в параграфи 1 и 2, митническите органи могат да продължат тези срокове в разумни граници, при обосновано заявление от титуляря на разрешението.
4. Общият срок, в който стоките могат да останат под режим временен внос, не надвишава 10 години, освен в случай на непредвидени обстоятелства.
Член 252
Размер на вносните мита при временен внос с частично освобождаване от вносни мита
1. Размерът на вносните мита за стоки, поставени под режим временен внос с частично освобождаване от вносни мита, се определя на 3 % от размера на вносните мита, които биха били дължими за тези стоки, ако на датата на поставяне под режим временен внос са били допуснати за свободно обращение.
Този размер се дължи за всеки месец или част от месец, през който стоките са били поставени под режим временен внос с частично освобождаване от вносни мита.
2. Размерът на вносните мита не превишава размера на митата, които биха били дължими, ако стоките бяха допуснати за свободно обращение на датата, на която са били поставени под режим временен внос.
Член 253
Делегиране на правомощия
На Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове по член 243, с цел да се установят:
а)
употребата за специфични цели по член 250, параграф 1;
б)
изискванията по член 250, параграф 2, буква г);
Раздел 2
Специфична употреба
Член 254
Режим специфична употреба
1. Под режим специфична употреба могат да се допускат за свободно обращение стоки, освободени от мито или с намалена ставка на митото поради тяхната специфична употреба.
2. Когато стоките са на производствен етап, който икономически би дал възможност само за определената специфична употреба, митническите органи могат да предвидят в разрешението условията, при които стоките се считат за използвани за целите, предвидени за освобождаване от мита или за прилагане на намалена ставка на митата.
3. Когато стоките са подходящи за повторна употреба и митническите органи считат това за уместно с оглед предотвратяването на злоупотреби, митническият надзор продължава за срок, не по-дълъг от две години от датата на първата им употреба за целите, предвидени за освобождаване от мита или за прилагане на намалена ставка на митата.
4. Митническият надзор за режим специфична употреба завършва в който е да е от следните случаи:
а)
когато стоките са използвани за цели, предвидени за освобождаване от мита или за прилагане на намалени ставки на митата;
б)
когато стоките са изведени от митническата територия на Съюза, унищожени са или са изоставени в полза на държавата;
в)
когато стоките са използвани за цели, различни от предвидените за освобождаване от мита или намалени ставки на митата и са платени приложимите вносни мита.
5. Когато се изисква рандеман, член 255 се прилага за режим специфична употреба.
6. Отпадъци и остатъци, в резултат на изработката и усъвършенстването на стоките съгласно предвидената специфична употреба и загуби, дължащи се на естествена загуба, се считат за стоки, за които е постигната съответната специфична употреба.
7. Отпадъци и остатъци, в резултат на унищожаването на стоки, поставени под режим специфична употреба, се считат за поставени под режим митническо складиране.
ГЛАВА 5
Усъвършенстване
Раздел 1
Общи разпоредби
Член 255
Рандеман
С изключение на случаите, в които рандеманът е определен в законодателство на Съюза, уреждащо специфични области, митническите органи определят или рандеман, или осреднен рандеман за операцията по усъвършенстване, или, когато е приложимо, посочват метода за определянето му.
Рандеманът или осредненият рандеман се определя на базата на действителните обстоятелства, при които се извършва или трябва да се извърши операцията. Когато е уместно този рандеман може да бъде съответно променен по реда на член 28.
Раздел 2
Активно усъвършенстване
Член 256
Обхват
1. Без да се засяга член 223, под режим активно усъвършенстване на митническата територия на Съюза могат да бъдат използвани несъюзни стоки в една или повече операции по усъвършенстване, без тези стоки да подлежат на:
а)
вносни мита;
б)
други вземания, както са предвидени в други приложими действащи разпоредби;
в)
мерките на търговската политика, доколкото тези мерки не забраняват въвеждането или напускането на стоки в или от митническата територия на Съюза.
2. Режим активно усъвършенстване може да се използва в случаи, различни от поправка или унищожаване само когато, без да се засяга използването на спомагателни производствени средства, стоките, поставени под този режим, могат да се идентифицират в обработените продукти.
В случаите по член 223 режимът може да се използва, когато е възможно да се провери изпълнението на условията, определени за еквивалентни стоки.
3. В допълнение към параграфи 1 и 2 режимът активно усъвършенстване може да се използва и за която и да е от следните стоки:
а)
стоки, предназначени да претърпят операции, осигуряващи съответствието им с техническите изисквания за допускането им за свободно обращение;
б)
стоки, които трябва да претърпят обичайни операции в съответствие с член 220.
Член 257
Срок за приключване
1. Митническите органи определят срока, в който режимът активно усъвършенстване се приключва съгласно член 216.
Този срок започва да тече от датата, на която несъюзните стоки са поставени под режима, като се отчита времето, необходимо за извършване на операциите по усъвършенстване и за приключване на режима.
2. Митническите органи могат да продължат в разумни граници срока, определен съгласно параграф 1, при обосновано заявление от титуляря на разрешението.
В разрешението може да се определи, че срок, който започва да тече през определен месец, тримесечие или шестмесечие, изтича съответно на последния ден на следващия месец, следващото тримесечие или шестмесечие.
3. При предварителен износ в съответствие с член 223, параграф 2, буква в) в разрешението се посочва срокът, в който несъюзните стоки се декларират за режим активно усъвършенстване, като се отчита времето, необходимо за доставка и транспорт до митническата територия на Съюза.
Срокът, посочен в първата алинея, се определя в месеци и не надвишава шест месеца. Той започва да тече от датата на приемане на декларацията за износ на обработените продукти, получени от съответните еквивалентни стоки.
4. По искане на титуляря на разрешението шестмесечният срок, посочен в параграф 3, може да бъде продължен след изтичането му, при условие че общият срок не надвишава 12 месеца.
Член 258
Временен реекспорт за последващо усъвършенстване
При заявление митническите органи могат да разрешат някои или всички стоки, поставени под режим активно усъвършенстване, или обработените продукти, да бъдат временно реекспортирани с цел последващо усъвършенстване извън митническата територия на Съюза, в съответствие с условията, определени за режим пасивно усъвършенстване.
Раздел 3
Пасивно усъвършенстване
Член 259
Обхват
1. Под режим пасивно усъвършенстване съюзни стоки могат да се изнасят временно от митническата територия на Съюза, за да се подложат на операции по усъвършенстване. Получените от тези стоки обработени продукти могат да бъдат допуснати за свободно обращение с пълно или частично освобождаване от вносни мита по заявление на титуляря на разрешението или на друго лице, установено на митническата територия на Съюза, ако това лице е получило съгласието на титуляря на разрешението и са изпълнени условията на разрешението.
2. Пасивно усъвършенстване не се разрешава за която и да е от следните съюзни стоки:
а)
износът на които води до възстановяване или опрощаване на вносни мита;
б)
които преди износа са били допуснати за свободно обращение с освобождаване от мито или с намалена ставка на митото поради тяхната специфична употреба, докато не се изпълнят целите на специфичната употреба, освен когато тези стоки трябва да бъдат поправени;
в)
чийто износ води до предоставяне на възстановявания при износ;
г)
за които, в рамките на общата селскостопанска политика при износ, се предоставя финансово предимство, различно от възстановяванията по буква в).
3. Митническите органи определят срока, в който временно изнесените стоки трябва да бъдат реимпортирани на митническата територия на Съюза под формата на обработени продукти и допуснати за свободно обращение, за да могат да се възползват от пълно или частично освобождаване от вносни мита. Митническите органи могат да разрешат продължаване в разумни граници на определения срок при обосновано заявление от титуляря на разрешението.
Член 260
Безплатна поправка на стоки
1. Пълно освобождаване от вносни мита се предоставя, когато се докаже по удовлетворителен за митническите органи начин, че поправката на стоките е извършена безплатно поради наличието на договорно или законово гаранционно задължение или производствен или материален дефект.
2. Параграф 1 не се прилага, когато производственият или материалният дефект на стоката е взет предвид при първото й допускане за свободно обращение.
Член 261
Система на стандартен обмен
1. Системата на стандартен обмен позволява заместването на обработен продукт с внесен продукт („заместващ продукт“), при условията на параграфи 2 до 5.
2. При подаване на заявление митническите органи разрешават прилагането на система на стандартен обмен, когато операцията по усъвършенстването се състои в поправка на дефектни съюзни стоки, които не попадат в обхвата на мерките по общата селскостопанска политика или на специфичните разпоредби, приложими за определени стоки, получени при преработката на селскостопански продукти.
3. Заместващите продукти трябва да имат същия осем цифров код по Комбинираната номенклатура, същото търговско качество и същите технически характеристики като дефектните стоки, ако тези стоки са били поправени.
4. Когато дефектните стоки са употребявани преди износа, заместващите продукти също трябва да са били употребявани.
Въпреки това, митническите органи имат право да отменят изискването, посочено в първа алинея, ако заместващият продукт е доставен безплатно или поради договорно или законово гаранционно задължение, или поради производствен или материален дефект.
5. Разпоредбите, приложими за обработените продукти, се прилагат и за заместващите продукти.
Член 262
Предварителен внос на заместващи продукти
1. Митническите органи разрешават, при определени от тях условия и по заявление на заинтересованото лице, заместващите продукти да бъдат внесени, преди дефектните стоки да бъдат изнесени.
При предварителен внос на заместващ продукт се предоставя обезпечение за размера на вносното мито, който би следвало да се плати, ако дефектните стоки не бъдат изнесени съгласно параграф 2.
2. Дефектните стоки се изнасят в срок от два месеца от датата на приемане от митническите органи на декларацията за допускане за свободно обращение на заместващите продукти.
3. Когато поради изключителни обстоятелства дефектните стоки не могат да бъдат изнесени в срока по параграф 2, митническите органи могат да разрешат продължаване на този срок в разумни граници при обосновано заявление от титуляря на разрешението.
ДЯЛ VIII
СТОКИ, ИЗВЕДЕНИ ОТ МИТНИЧЕСКАТА ТЕРИТОРИЯ НА СЪЮЗА
ГЛАВА 1
Формалности преди напускането на стоките
Член 263
Подаване на декларация за заминаване
1. Стоките, предназначени да бъдат изведени от митническата територия на Съюза, се обхващат от предварителна декларация за заминаване, подадена на компетентното митническо учреждение в рамките на определен срок, преди стоките да бъдат изведени от митническата територия на Съюза.
2. Задължението, посочено в параграф 1, не се отнася за:
а)
транспортни средства и превозваните на тях стоки, които само преминават през териториалните води или въздушното пространство на митническата територия на Съюза, без да спират в тази територия; или
б)
други специфични случаи,, когато това е обосновано от вида на стоките или трафика или когато това се изисква от международните споразумения.
3. Предварителната декларация за заминаване е в една от следните форми:
а)
митническа декларация, когато стоките, предназначени да бъдат изведени от митническата територия на Съюза, са поставени под митнически режим, за който се изисква такава декларация;
б)
декларация за реекспорт в съответствие с член 270;
в)
обобщена декларация за напускане в съответствие с член 271.
4. Предварителната декларация за заминаване съдържа необходимите данни за анализ на риска за целите на сигурност и безопасност.
Член 264
Анализ на риска
Митническото учреждение, до което е подадена предварителната декларация за заминаване, посочена в член 263, гарантира извършването в определен срок въз основа на тази декларация на анализ на риска главно за целите на сигурност и безопасност и взема необходимите мерки основани на резултатите от анализа на риска.
Член 265
Делегиране на правомощия
На Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове по член 284, с цел да определи:
а)
конкретния срок по член 263, параграф 1, в който следва да се подава предварителна декларация за заминаване, преди стоките да бъдат изведени от митническата територия на Съюза, като се отчита видът на трафика;
б)
специфичните случаи, когато задължението да се подаде предварителна декларация за заминаване се отменя в съответствие с член 263, параграф 2, буква в).
Член 266
Предоставяне на изпълнителни правомощия
Чрез актове за изпълнение Комисията уточнява срока по член 264, в рамките на който да се извършва анализът на риска, като се взема предвид срокът, посочен в член 263, параграф 1.
Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 285, параграф 4.
ГЛАВА 2
Формалности при напускане на стоките
Член 267
Митнически надзор и формалности при напускане
1. Стоките, извеждани от митническата територия на Съюза, са под митнически надзор и могат да бъдат предмет на митнически контрол. Където е уместно, митническите органи могат да определят маршрута, който следва да се използва, и срока, в който стоките трябва да бъдат изведени от митническата територия на Съюза.
2. Стоките, предназначени да бъдат изведени от Съюза, се представят на митническите органи при напускане от едно от следните лица:
а)
лицето, което извежда стоките от митническата територия на Съюза;
б)
лицето, от чието име или за чиято сметка действа лицето, което извежда стоките от митническата територия на Съюза;
в)
лицето, което поема отговорност за превоза на стоките, преди те да напуснат митническата територия на Съюза.
3. Стоките, които трябва да бъдат изведени от митническата територия на Съюза, подлежат, когато е уместно, на:
а)
възстановяване или опрощаване на вносни мита;
б)
плащане на възстановявания при износ;
в)
събиране на износни мита;
г)
формалностите, изисквани за други вземания, съгласно действащи разпоредби;
д)
прилагането на забрани и ограничения, на основание, inter alia опазването на обществения морал, обществения ред или обществената сигурност, опазването на здравето и живота на хората, животните и растенията, опазването на околната среда, защитата на националното богатство, имащо художествена, историческа или археологическа стойност, и защитата на индустриалната или търговската собственост, включително контрола по отношение на прекурсори,, стоки, които са в нарушение на определени права върху интелектуална собственост и на пари в брой, както и изпълнението на мерки за опазване и управление на рибните ресурси и мерки на търговската политика.
4. Митническите органи разрешават вдигането за напускане при условие, че съответните стоки ще бъдат изведени от митническата територия на Съюза в същото състояние, в което са се намирали, когато:
а)
е била приета митническата декларация или декларацията за реекспорт; или
б)
е била подадена обобщената декларация за напускане.
Член 268
Предоставяне на изпълнителни правомощия
Чрез актове за изпълнение Комисията установява процедурни правила относно напускането, предвидено в член 267.
Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 285, параграф 4.
ГЛАВА 3
Износ и реекспорт
Член 269
Износ на съюзни стоки
1. Съюзните стоки, предназначени да бъдат изведени от митническата територия на Съюза, се поставят под режим износ.
2. Параграф 1 не се прилага за никоя от следните съюзни стоки:
а)
стоките, поставени под режим пасивно усъвършенстване;
б)
стоки, изведени от митническата територия на Съюза, след като са били поставени под режим специфична употреба;
в)
стоки освободени от ДДС или акциз, доставени като самолетни или корабни доставки, независимо от местоназначението на самолета или кораба, за които се изисква доказателство за такава доставка;
г)
стоки, поставени под режим вътрешен транзит;
д)
стоки, изнесени временно от митническата територия на Съюза в съответствие с член 155.
3. Формалностите във връзка с митническата декларация за износ, съдържащи се в митническото законодателство, се прилагат в случаите, посочени в параграф 2, букви а), б) и в).
Член 270
Реекспорт на несъюзни стоки
1. Несъюзни стоки, предназначени да бъдат изведени от митническата територия на Съюза, подлежат на декларация за реекспорт, която се подава в компетентното митническо учреждение.
2. Членове 158 до 195 се прилагат за декларацията за реекспорт.
3. Параграф 1 не се прилага за никоя от следните стоки:
а)
стоки, поставени под режим външен транзит, които само преминават през митническата територия на Съюза;
б)
стоки, които се претоварват в свободна зона или се реекспортират директно от нея;
в)
стоки на временно складиране, които се реекспортират директно от съоръжение за временно складиране.
ГЛАВА 4
Обобщена декларация за напускане
Член 271
Подаване на обобщена декларация за напускане
1. Когато стоките са предназначени да бъдат изведени от митническата територия на Съюза и не е подадена митническа декларация или декларация за реекспорт като предварителна декларация за заминаване, в митническото учреждение на напускане се подава обобщена декларация за напускане.
Митническите органи могат да позволят обобщената декларация за напускане да бъде подадена в друго митническо учреждение, при условие че това митническо учреждение незабавно предаде или предостави на разположение по електронен път необходимите данни на митническото учреждение на напускане.
2. Обобщената декларация за напускане се подава от превозвача.
Независимо от задълженията на превозвача обобщената декларация за напускане може да бъде подадена вместо от него от някое от следните лица:
а)
износителя или изпращача, или друго лице, от чието име или за чиято сметка действа превозвачът;
б)
всяко лице, което може да представи въпросните стоки или ги е представило пред митническото учреждение на напускане
3. Митническите органи могат да приемат използването на търговски, пристанищни или транспортни информационни системи за подаване на обобщена декларация за напускане, при условие че те съдържат необходимите за такава декларация данни и че тези данни са налични в определен срок, преди стоките да бъдат изведени от митническата територия на Съюза.
4. Вместо подаването на обобщена декларация за напускане, митническите органи могат да приемат подаването на уведомление и достъп до данните на обобщената декларация за напускане в компютърната система на икономическия оператор.
Член 272
Поправка и анулиране на обобщена декларация за напускане
1. На декларатора може да се разреши по заявление да промени една или повече данни в обобщената декларация за напускане след нейното подаване.
Въпреки това не са възможни поправки, след като:
а)
митническите органи са информирали лицето, подало обобщената декларация за напускане, че възнамеряват да извършат проверка на стоките;
б)
митническите органи са установили неточни или непълни данни в обобщената декларация за напускане;
в)
митническите органи вече са разрешили вдигането на стоките за напускане.
2. Когато стоките, за които е подадена обобщена декларация за напускане, не са изведени от митническата територия на Съюза, митническите органи анулират тази декларация в който и да е от следните случаи:
а)
по заявление на декларатора;
б)
в рамките на 150 дни след подаване на декларацията.
Член 273
Предоставяне на изпълнителни правомощия
Чрез актове за изпълнение Комисията уточнява процедурните правила за:
а)
подаване на обобщената декларация за напускане, посочена в член 271;
б)
поправка на обобщената декларация за напускане в съответствие с член 272, параграф 1, първа алинея;
в)
анулиране на обобщената декларация за напускане в съответствие с член 272, параграф 2.
Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 285, параграф 4.
ГЛАВА 5
Уведомление за реекспорт
Член 274
Подаване на уведомление за реекспорт
1. Уведомление за реекспорт се подава, когато несъюзните стоки, посочени в член 270, параграф 3, букви б) и в), се извеждат от митническата територия на Съюза и за тези стоки има освобождаване от задължение за подаване на обобщена декларация за напускане.
2. Уведомлението за реекспорт се подава в митническото учреждение по напускане на стоките от лицето, което отговаря за представянето на стоките при напускане в съответствие с член 267, параграф 2.
3. Уведомлението за реекспорт съдържа необходимите данни за приключване на режим свободна зона или за завършване на временното складиране.
Митническите органи могат да приемат използването на търговски, пристанищни или транспортни информационни системи за подаване на известие за реекспорт, при условие че те съдържат необходимите за такова известие данни и че тези данни са налични, преди стоките да бъдат изведени от митническата територия на Съюза.
4. Вместо подаването на уведомление за реекспорт митническите органи могат да приемат подаване на уведомление или достъп до данните на уведомлението за реекспорт в компютърната система на икономическия оператор.
Член 275
Поправка и анулиране на уведомление за реекспорт
1. На декларатора може да се разреши по заявление да поправи една или повече данни в уведомлението за реекспорт след неговото подаване.
Не са възможни поправки, след като митническите органи:
а)
са информирали лицето, подало уведомлението за реекспорт, че възнамеряват да извършат проверка на стоките;
б)
са установили неточни или непълни данни в уведомлението за реекспорт;
в)
вече са разрешили вдигането на стоките за напускане.
2. Когато стоките, за които е подадено уведомление за реекспорт, не са изведени от митническата територия на Съюза, митническите органи анулират това уведомление в който и да е от следните случаи:
а)
по заявление на декларатора;
б)
в рамките на 150 дни след подаване на уведомлението.
Член 276
Предоставяне на изпълнителни правомощия
Чрез актове за изпълнение Комисията уточнява процедурните правила за:
а)
подаване на уведомлението за реекспорт, посочено в член 274;
б)
поправка на уведомлението за реекспорт в съответствие с член 275, параграф 1, първа алинея;
в)
анулиране на уведомлението за реекспорт в съответствие с член 275, параграф 2.
Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 285, параграф 4.
ГЛАВА 6
Освобождаване от износни мита
Член 277
Освобождаване от износни мита на временно изнесени съюзни стоки
Без да се засяга член 259, съюзните стоки, които са временно изнесени от митническата територия на Съюза, се възползват от освобождаване от износни мита, при условие че бъдат внесени отново.
ДЯЛ IX
ЕЛЕКТРОННИ СИСТЕМИ, ОПРОСТЯВАНИЯ, ДЕЛЕГИРАНЕ НА ПРАВОМОЩИЯ, ПРОЦЕДУРА НА КОМИТЕТ И ЗАКЛЮЧИТЕЛНИ РАЗПОРЕДБИ
ГЛАВА 1
Разработване на електронни системи
Член 278
Преходни мерки
Най-късно до 31 декември 2020г. като преходна мярка могат да бъдат използвани средства за обмен и съхраняване на информация, различни от средствата за електронна обработка на данни, посочени в член 6, параграф 1, когато електронните системи, необходими за прилагане на разпоредбите на Кодекса, все още не са действащи.
Член 279
Делегиране на правомощия
На Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 284, с които се установяват правилата относно обмена и съхраняването на данни в случая, посочен в член 278.
Член 280
Работна програма
1. В подкрепа на разработването на електронните системи, посочени в член 278, и с цел уреждане на преходните периоди до 1 май 2014 г., Комисията изготвя работна програма относно разработването и въвеждането на електронните системи, посочени в член 16, параграф 1.
2. Посочената в параграф 1 работна програма има следните приоритети:
а)
хармонизиран обмен на информация въз основа на международно възприети модели на данни и формат на съобщенията;
б)
реструктуриране на митническите и свързаните с тях процеси с оглед подобряване на тяхната ефективност, ефикасност и единно прилагане и намаляване на разходите за постигане на съответствие; и
в)
предлагане на икономическите оператори на широк диапазон от електронни митнически услуги, които да им позволяват да общуват по един и същи начин с митническите власти на която и да е държава членка.
3. Посочената в параграф 1 работна програма се актуализира редовно.
Член 281
Предоставяне на изпълнителни правомощия
Чрез актове за изпълнение Комисията приема работната програма по член 280.
Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 285, параграф 4.
Когато комитетът не даде становище, Комисията не приема актовете за изпълнение, посочени в параграф 1, и се прилага член 5, параграф 4, трета алинея от Регламент (ЕС) № 182/2011.
ГЛАВА 2
Опростявания при прилагането на митническото законодателство
Член 282
Изпробване
Комисията може да разреши по заявление на една или повече държави членки да изпробват за ограничен период от време опростявания при прилагането на митническото законодателство, особено когато са свързани с информационните технологии. Изпробванията не влияят на прилагането на митническото законодателство в държавите членки, които не участват в тях, и се оценяват периодично.
Член 283
Предоставяне на изпълнителни правомощия
Чрез актове за изпълнение Комисията приема решенията по член 282.
Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 285, параграф 4.
ГЛАВА 3
Делегиране на правомощия и процедура на комитет
Член 284
Упражняване на делегирането
1. Правомощието да приема делегирани актове се предоставя на Комисията при спазване на предвидените в настоящия член условия.
2. Правомощието да приема делегирани актове, посочени в членове 2, 7, 10,, 20, 24, 31, 36, 40, 62, 65, 75, 88, 99, 106, 115,, 122, 126, 131, 142, 151, 156, 160,, 164, 168, 175, 180, 183, 186, 196, 206,, 212, 213, 221, 224, 231, 235,, 253,, 265, и 279 се предоставя на Комисията за срок от пет години, считано от 30 октомври 2013 г.. Комисията изготвя доклад относно делегирането на правомощия не по-късно от девет месеца преди изтичането на петгодишния срок.Делегирането на правомощия се продължава с мълчаливо съгласие за срокове с еднаква продължителност, освен ако Европейският парламент или Съветът не възразят срещу подобно продължаване не по-късно от 3 месеца преди изтичането на всеки срок.
3. Делегирането на правомощия, посочено в членове 24, 31, 36, 40, 62, 65, 75, 88, 99, 106, 115, 122, 126, 131, 142, 151, 156, 160, 164, 168, 175, 180, 183, 186, 196, 206, 212, 213, 221, 224, 231, 235, 253, 265, и 279 може да бъде оттеглено по всяко време от Европейския парламент или от Съвета. Решението за оттегляне прекратява посоченото в него делегиране на правомощия. Решението поражда действие в деня след публикуването му в Официален вестник на Европейския съюз или на по-късна, посочена в него дата. То не засяга действителността на делегираните актове, които вече са в сила.
4. Веднага след като приеме делегиран акт, Комисията нотифицира акта едновременно на Европейския парламент и Съвета..
5. Делегиран акт, приет съгласно членове 2, 7, 10, 20, 24, 31, 36, 40, 62, 65, 75, 88, 99, 106, 115, 122, 126, 131, 142, 151, 156, 160, 164, 168, 175, 180, 183, 186, 196, 206, 212, 213, 221, 224, 231, 235, 253, 265, или 279, влиза в сила единствено ако нито Европейският парламент нито Съветът не са представили възражения в срок от два месеца след нотифицирането на акта на Европейския парламент и Съвета или ако преди изтичането на този срок и Европейският парламент и Съветът са уведомили Комисията, че няма да представят възражения. Този срок се продължава с два месеца по инициатива на Европейския парламент или на Съвета.
Член 285
Процедура на комитет
1. Комисията се подпомага от Комитета по Митническия кодекс. Този комитет е комитет по смисъла на Регламент (ЕС) № 182/2011.
2. При позоваване на настоящия параграф се прилага член 4 от Регламент (ЕС) № 182/2011.
3. При позоваване на настоящия параграф, се прилага член 8 от Регламент (ЕС) № 182/2011 във връзка с член 4 от него.
4. При позоваване на настоящия параграф се прилага член 5 от Регламент (ЕС) № 182/2011.
5. При позоваване на настоящия параграф, се прилага член 8 от Регламент (ЕС) № 182/2011 във връзка с член 5 от него.
6. Когато становището на комитета се получава чрез писмена процедура и при позоваване на настоящия параграф, тази процедура се прекратява без резултат само тогава когато, в срока, определен за предаване на становището, председателят на комитета вземе съответното решение.
ГЛАВА 4
Заключителни разпоредби
Член 286
Отмяна и изменение на действащото законодателство
1. Регламент (ЕО) № 450/2008 се отменя.
2. Регламент (ЕИО) № 3925/91, Регламент (ЕИО) № 2913/92 и Регламент (ЕО) № 1207/2001 се отменят от датата, посочена в член 288, параграф 2.
3. Позоваването на отменените регламенти се счита за позоваване на настоящия регламент и се тълкува съгласно таблиците за съответствие в приложението.
4. В шестото тире от член 3, параграф 1 от Регламент (ЕИО) № 2913/92 изразът „и Майот“ се заличава, считано от 1 януари 2014 г.
5. Първото тире от член 9, параграф 1, буква а) от Регламент (ЕИО) № 2658/87 се заличава, считано от датата, посочена в член 288, параграф 2.
Член 287
Влизане в сила
Настоящият регламент влиза в сила на двадесетия ден след публикуването му в Официален вестник на Европейския съюз.
Член 288
Прилагане
1. Членове 2, 7, 8, 10, 11, 17, 20,21, 24, 25, 31, 32, 36, 37, 40, 41,, 50, 52, 54, 58, 62, 63, 65, 66, 68, 75, 76, 88, 99, 100, 106, 107, 115, 122, 123, 126, 131, 132, 138, 142, 143, 151, 152, 156, 157, 160, 161,, 164, 165, 168, 169, 175, 176, 178, 180, 181, 183, 184а, 186, 187, 193, 196, 200а, 206, 207, 209, 212, 213, 216, 217, 221, 222, 224, 225, 231, 232, 235, 236, 239, 253,, 265, 266, 268, 273, 276, 279, 280, 281, 283, 284, 285 и 286 се прилагат от 30 октомври 2013 г..
2. Членовете, които не са посочени в параграф 1, се прилагат, считано от 1 юни 2016 г..
Настоящият регламент е задължителен в своята цялост и се прилага пряко във всички държави членки.
Съставено в Страсбург на 9 октомври 2013 година.
NAŘÍZENÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY (EU) č. 952/2013
ze dne 9. října 2013,
kterým se stanoví celní kodex Unie
(přepracované znění)
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na články 33, 114 a 207 této smlouvy,
s ohledem na návrh Evropské komise,
po postoupení návrhu legislativního aktu vnitrostátním parlamentům,
s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru (1),
v souladu s řádným legislativním postupem (2),
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
V nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 450/2008 ze dne 23. dubna 2008, kterým se stanoví celní kodex Společenství (Modernizovaný celní kodex) (3), je třeba provést řadu změn. V zájmu přehlednosti by uvedené nařízení mělo být přepracováno.
(2)
Je vhodné zajistit konzistentnost nařízení (ES) č. 450/2008 se Smlouvou o fungování Evropské unie (dále jen „Smlouva o fungování EU“), zejména s články 290 a 291 uvedené smlouvy. Je rovněž vhodné, aby uvedené nařízení zohlednilo vývoj práva Unie a aby některá jeho ustanovení byla upravena s cílem usnadnit jejich uplatňování.
(3)
Za účelem doplnění nebo změn některých prvků tohoto nařízení, které nejsou podstatné, by měla být na Komisi přenesena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 290 Smlouvy o fungování EU. Je obzvláště důležité, aby Komise v rámci přípravné činnosti vedla odpovídající konzultace, a to i na odborné úrovni. Při přípravě a vypracovávání aktů v přenesené pravomoci by Komise měla zajistit, aby byly příslušné dokumenty předány současně, včas a vhodným způsobem Evropskému parlamentu a Radě.
(4)
Při přípravě a vypracovávání aktů v přenesené pravomoci by Komise měla zajistit včasné a transparentní konzultace s odborníky členských států a podnikatelským sektorem.
(5)
Za účelem zajištění jednotných podmínek k provedení tohoto nařízení by měly být Komisi svěřeny prováděcí pravomoci s cílem: stanovit formát a kód obecných požadavků týkajících se údajů pro účely výměny informací mezi celními orgány a mezi hospodářskými subjekty a celními orgány a uchovávání těchto informací, jakož i postupy pro výměnu a uchovávání informací, k níž lze použít jiné způsoby než metody elektronického zpracování dat; přijímat rozhodnutí, která umožní jednomu členskému státu nebo několika členským státům používat jiný způsob výměny a uchovávání informací, než je metoda elektronického zpracování dat; stanovit celní orgán příslušný pro registraci hospodářských subjektů a jiných osob; stanovit technické postupy pro vývoj, údržbu a používání elektronických systémů; stanovit postupy pro svěřování a prokazování oprávnění celního zástupce poskytovat služby v jiném členském státě, než ve kterém je usazen; stanovit postupy pro předkládání a přijímání žádostí o přijetí rozhodnutí v rámci celních předpisů, přijetí a sledování uvedených rozhodnutí; postupy pro prohlášení rozhodnutí za neplatné, zrušení a změnu v případě rozhodnutí přijatých ve prospěch určité osoby; postupy pro používání rozhodnutí týkajícího se závazných informací poté, co pozbude platnosti nebo je zrušeno, a oznámení celním orgánům, že přijímání rozhodnutí týkajících se závazných informací se pozastavuje a že toto pozastavení se ruší; přijmout rozhodnutí požadující po členských státech zrušení rozhodnutí týkajícího se závazných informací; přijmout postupy pro uplatňování kritérií pro udělování statusu oprávněného hospodářského subjektu; opatření pro zajištění jednotného uplatňování celních kontrol, včetně výměny informací o rizicích a analýzy rizik,
společných kritérií rizik a norem, kontrolních opatření a prioritních oblastí kontroly; stanovit přístavy nebo letiště, kde se mají provádět celní kontroly a formality ohledně příručních a zapsaných zavazadel; stanovit pravidla pro přepočet měn; stanovit opatření pro jednotnou správu celních kvót a celních stropů a řízení dohledu nad propuštěním zboží do volného oběhu nebo nad jeho vývozem; stanovit opatření k určení sazebního zařazení zboží; stanovit postupy pro předkládání a ověřování dokladů o nepreferenčním původu; postupy pro usnadnění zavedení preferenčního původu zboží v Unii; povolit dočasnou odchylku z pravidel preferenčního původu zboží, na které se vztahují preferenční opatření přijatá jednostranně Unií; stanovit opatření k určení původu konkrétních druhů zboží; stanovit postupy pro určení celní hodnoty zboží; stanovit postupy pro poskytnutí jistoty, určení částky jistoty, její sledování a uvolnění, jakož i zrušení a odstoupení od závazku, který poskytl ručitel; stanovit postupy pro dočasný zákaz použití souborných jistot; přijmout opatření na zajištění vzájemné pomoci mezi celními orgány v případě vzniku celního dluhu; postupy pro vrácení a prominutí částky dovozního nebo vývozního cla včetně informací poskytovaných Komisi; přijmout rozhodnutí o vrácení nebo prominutí částky dovozního nebo vývozního cla; stanovit postupy pro podávání, změnu a zrušení platnosti vstupního souhrnného celního prohlášení; stanovit lhůtu, v níž je třeba provést analýzu rizik na základě vstupního souhrnného celního prohlášení; stanovit postupy pro oznamování příjezdu námořního plavidla nebo letadla a dopravě zboží na příslušné místo;
stanovit postupy pro předkládání zboží celnímu úřadu; postupy pro podávání, změnu a zrušení platnosti celního prohlášení pro dočasné uskladnění a přemísťování zboží v dočasném uskladnění; postupy pro prokazování a ověřování celního statusu zboží Unie; postupy pro určení jiných příslušných celních úřadů, než je úřad příslušný v místě, kde je zboží celnímu úřadu předkládáno, a pro podávání celního prohlášení, pokud jsou použity jiné způsoby než metoda elektronického zpracování dat; postupy pro podávání standardního celního prohlášení a pro dostupnost podkladů; postupy pro podávání zjednodušeného celního prohlášení a doplňkového celního prohlášení; postupy pro podávání celního prohlášení před předložením zboží celnímu úřadu, přijímání celního prohlášení a změny celního prohlášení po propuštění zboží; opatření pro určení podpoložky celního sazebníku zboží, na které se vztahuje nejvyšší sazba dovozního nebo vývozního cla, tvoří-li zásilku zboží, které patří do různých podpoložek celního sazebníku; postupy pro centralizované celní řízení a upuštění od povinnosti předkládat v této souvislosti zboží; postupy pro zápis do záznamů deklaranta; stanovit postupy pro celní formality a kontroly prováděné držitelem povolení v souvislosti se samoschválením; stanovit opatření pro ověření
celního prohlášení, kontroly zboží a odběru vzorků a výsledků ověření; stanovit postupy pro nakládání se zbožím; stanovit postupy pro poskytování informací potvrzujících, že byly splněny podmínky pro osvobození od dovozního cla pro vrácené zboží a pro překládání dokladů o tom, že byly splněny podmínky pro osvobození od dovozního cla pro produkty mořského rybolovu a jiné produkty získané z moře; stanovit postupy pro přezkum hospodářských podmínek v kontextu zvláštních režimů; stanovit postupy pro vyřízení zvláštního režimu; stanovit postupy pro převod práv a povinností a pohyb zboží v kontextu zvláštních režimů; stanovit postupy pro používání rovnocenného zboží v kontextu zvláštních režimů; stanovit postupy pro uplatňování mezinárodních tranzitních nástrojů na celním území Unie; postupy pro propuštění zboží do režimu tranzitu Unie, ukončení tohoto režimu, fungování zjednodušení tohoto celního režimu a celní dohled nad zbožím přepravovaným v režimu vnějšího tranzitu Unie přes území země nebo území mimo celní území Unie; postupy pro propouštění
zboží do režimu uskladnění v celním skladu nebo režimu svobodného pásma; stanovit lhůtu, v níž je třeba provést analýzu rizik na základě prohlášení před výstupem zboží; stanovit postupy pro výstup zboží; stanovit postupy pro podávání, změnu a zrušení platnosti výstupního souhrnného celního prohlášení; stanovit postupy pro podávání, změnu a zrušení platnosti oznámení o zpětném vývozu; stanovit pracovní program podporující vývoj souvisejících elektronických systémů a upravující stanovení přechodných období; přijmout rozhodnutí povolující členským státům testovat zjednodušení při uplatňování celních předpisů, zejména pokud se tato zjednodušení týkají informačních technologií. Tyto pravomoci by měly být vykonávány v souladu s nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 182/2011 ze dne 16. února 2011, kterým se stanoví pravidla a obecné zásady způsobu, jakým členské státy kontrolují Komisi při výkonu prováděcích pravomocí (4).
(6)
S ohledem na spolupráci, která je nezbytná mezi členskými státy a Komisí v zájmu rozvíjení, údržby a nasazování elektronických systémů potřebných pro provádění celního kodexu Unie (kodexu), by Komise neměla přijmout pracovní program podporující takový rozvoj a upravující stanovení přechodných období, pokud není výborem přezkoumávajícím návrh prováděcího aktu vydáno žádné stanovisko.
(7)
Poradní postup by se měl použít pro přijetí: rozhodnutí, která umožní jednomu členskému státu nebo několika členským státům používat jiný způsob výměny a uchovávání informací, než je metoda elektronického zpracování dat, neboť se tato rozhodnutí nevztahují na všechny členské státy; rozhodnutí požadujících po členských státech zrušení rozhodnutí týkajícího se závazných informací, neboť se tato rozhodnutí vztahují pouze na jeden členský stát a mají za cíl dodržování celních předpisů; rozhodnutí o vrácení nebo prominutí částky dovozního nebo vývozního cla, neboť se tato rozhodnutí přímo vztahují na žadatele o uvedené vrácení nebo prominutí.
(8)
Je-li to nezbytné v závažných, naléhavých a řádně odůvodněných případech by Komise měla přijmout okamžitě použitelné prováděcí akty týkající se: opatření pro zajištění jednotného uplatňování celních kontrol, včetně výměny informací o rizicích a analýzy rizik, společných kritérií rizik a norem, kontrolních opatření a prioritních oblastí kontroly; určení sazebního zařazení zboží; určení původu konkrétních druhů zboží; opatření dočasně zakazujících použití souborných jistot.
(9)
Unie je založena na celní unii. Je žádoucí, aby se v zájmu hospodářských subjektů i celních orgánů v Unii platné celní předpisy zahrnuly do jednoho kodexu. Vycházeje z myšlenky vnitřního trhu by měl uvedený kodex obsahovat obecná pravidla a postupy, které zajistí provádění tarifních opatření a dalších opatření společné politiky zaváděných na úrovni Unie v rámci obchodu se zbožím mezi Unií a zeměmi nebo územími mimo celní území Unie při zohlednění požadavků těchto společných politik. Celní předpisy by měly být lépe sladěny s předpisy, které se týkají výběru dovozních poplatků, aniž by se měnila oblast působnosti platných daňových předpisů.
(10)
Při další modernizaci celních předpisů by se měly řádně vzít v úvahu názory hospodářských subjektů, aby se zajistilo skutečné zjednodušení administrativy.
(11)
V souladu se sdělením Komise ze dne 9. srpna 2004 nazvaným "Ochrana finančních zájmů Společenství - boj proti podvodům - akční plán na období 2004-2005" je vhodné upravit právní rámec pro ochranu finančních zájmů Unie.
(12)
Základem nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství (5), bylo sjednocení celních režimů používaných v jednotlivých členských státech v osmdesátých letech 20. století. Uvedené nařízení bylo od svého zavedení opakovaně a podstatně změněno, aby řešilo specifické problémy, jakými je ochrana dobré víry nebo zohlednění bezpečnostních požadavků. Další změny uvedeného nařízení byly zavedeny nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 648/2005 ze dne 13. dubna 2005 (6) a následně zahrnuty do nařízení (ES) č. 450/2008 v důsledku významných právních změn, které nastaly v posledních letech na úrovni Unie i na mezinárodní úrovni, jako např. uplynutí doby platnosti Smlouvy o založení Evropského společenství uhlí a oceli a vstup v platnost aktů o přistoupení z let 2003, 2005 a 2011, jakož i Protokolu o změně Mezinárodní úmluvy o zjednodušení a sladění celních režimů (revidovaná Kjótská úmluva), k němuž Unie přistoupila na základě rozhodnutí Rady 2003/231/ES ze dne 17. března 2003 (7).
(13)
Je vhodné zavést do kodexu právní rámec, na jehož základě se některá ustanovení celních předpisů použijí na obchod se zbožím Unie mezi částmi celního území, na něž se vztahují ustanovení směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (8) nebo směrnice Rady 2008/118/ES ze dne 16. prosince 2008 o obecné úpravě spotřebních daní (9), a částmi tohoto území, na něž se daná ustanovení nevztahují, nebo na obchod mezi částmi, na něž se daná ustanovení nevztahují. Vzhledem ke skutečnosti, že se jedná o zboží Unie, a vzhledem k fiskální povaze příslušných opatření v rámci uvedeného obchodu uvnitř Unie je zavedení příslušných zjednodušení celních formalit, jež se na toto zboží použijí, odůvodněné.
(14)
Za účelem zohlednění zvláštního daňového režimu některých částí celního území Unie, by měla být na Komisi přenesena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 290 Smlouvy o fungování EU, pokud jde o celní formality a kontroly, které se použijí na obchod se zbožím Unie mezi těmito částmi a zbytkem celního území Unie.
(15)
Zjednodušení dovoleného obchodu a boj proti podvodům vyžadují jednoduché, rychlé a standardní celní režimy a postupy. Je proto vhodné v souladu se sdělením Komise ze dne 24. července 2003 nazvaným "Jednoduché a bezpapírové prostředí pro cla a obchod" zjednodušit celní předpisy, což umožní využívání moderních nástrojů a technologií a dále podpoří jednotné používání celních předpisů a modernizovaných přístupů k celní kontrole, a napomoci tak k zajištění základu pro účinné a jednoduché celní řízení. Za účelem zvýšení konkurenceschopnosti podniků by měly být celní režimy sloučeny nebo sladěny a jejich počet by měl být snížen na režimy, které jsou hospodářsky odůvodněné.
(16)
S dotvořením vnitřního trhu, snížením překážek mezinárodního obchodu a investic a rostoucí potřebou zajistit bezpečnost a zabezpečení vnějších hranic Unie se změnila role celních orgánů, které získaly vedoucí postavení v dodavatelském řetězci a v rámci sledování a řízení mezinárodního obchodu se staly katalyzátorem konkurenceschopnosti zemí a společností. Celní předpisy by proto měly odrážet novou hospodářskou situaci a nové postavení celních orgánů a jejich úkoly.
(17)
Používání informačních a komunikačních technologií, jak je stanoví rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady č. 70/2008/ES ze dne 15. ledna 2008 o bezpapírovém prostředí pro celnictví a obchod (10), je klíčovým prvkem při zajišťování usnadnění obchodu a současně i účinnosti celních kontrol, a tudíž i při snižování nákladů podniků a rizik pro společnost. Je proto nezbytné stanovit v kodexu právní rámec, v němž lze uvedené rozhodnutí provést, a zejména právní zásadu, podle níž se veškeré celní a obchodní operace musí provádět elektronicky a informační a komunikační systémy pro celní operace musí poskytnout hospodářským subjektům v každém členském státě stejné možnosti.
(18)
Za účelem zajištění bezpapírového prostředí pro celnictví a obchod, by měla být na Komisi přenesena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 290 Smlouvy o fungování EU, pokud jde o obecné požadavky týkající se údajů pro účely výměny a uchovávání informací prostřednictvím elektronického zpracování dat, pokud jde o situace, kdy pro takovou výměnu a uchovávání mohou být použity jiné způsoby, a pokud jde o registraci osob. Jiné způsoby než metody elektronického zpracování dat by mohly být používány zejména přechodně, pokud nejsou nezbytné elektronické systémy dosud v provozu, avšak ne déle než do 31. prosince 2020. Pokud jde o centralizované celní řízení, dokud nebudou zprovozněny nezbytné elektronické systémy, tato přechodná opatření by zachovávala postup v současné době známý jako „jednotné povolení pro zjednodušené postupy“.
(19)
Používání informačních a komunikačních technologií by mělo být doplněno harmonizovaným a standardizovaným používáním celních kontrol ze strany členských států s cílem zajistit rovnocennou úroveň celních kontrol v celé Unii, aby tak na různých místech vstupu do Unie a výstupu z ní nedocházelo k jednání narušujícímu hospodářskou soutěž.
(20)
V zájmu usnadnění podnikání a současného zajištění odpovídající úrovně kontroly zboží vstupujícího na celní území Unie nebo je opouštějícího je žádoucí, aby byly informace poskytované hospodářskými subjekty při zohlednění příslušných předpisů o ochraně údajů sdíleny mezi celními orgány a ostatními subjekty podílejícími se na této kontrole. Uvedené kontroly prováděné jednotlivými orgány by měly být harmonizovány do té míry, aby hospodářský subjekt musel podávat informace jen jednou a uvedené orgány by prováděly kontrolu zboží ve stejnou dobu a na stejném místě.
(21)
V zájmu usnadnění podnikání by měl mít každý i nadále právo nechat se v celním řízení zastupovat. Nemělo by však již být možné, aby bylo toto právo na zastupování vyhrazeno podle právních předpisů stanovených jedním z členských států jen někomu. Kromě toho by měl být celní zástupce, který splňuje kritéria pro udělení statusu oprávněného hospodářského subjektu pro celní zjednodušení, oprávněn poskytovat své služby v jiném členském státě, než ve kterém je usazen. Jako obecné pravidlo by měl být celní zástupce usazen na celním území Unie. Od této povinnosti by mělo být upuštěno, jestliže celní zástupce jedná jménem osob, u nichž se nepožaduje, aby byly usazeny na celním území Unie, nebo v jiných odůvodněných případech.
(22)
Na veškerá rozhodnutí v rámci celních předpisů včetně závazných informací by se měla vztahovat stejná pravidla. Všechna taková rozhodnutí by měla platit v celé Unii a v případě, že nejsou v souladu s celními předpisy nebo jejich výkladem, by mělo být možné prohlásit je za neplatné, změnit je, pokud není stanoveno jinak, nebo je zrušit.
(23)
Pro zjednodušení celních režimů v elektronickém prostředí je nezbytné, aby celní orgány různých členských států měly společnou působnost. V rámci celého vnitřního trhu je nutné zajistit odpovídající úroveň účinných, odrazujících a přiměřených sankcí.
(24)
Důvěryhodné hospodářské subjekty, které dodržují pravidla, by měly vystupovat v postavení oprávněných hospodářských subjektů, pokud jim bylo uděleno povolení pro celní zjednodušení nebo povolení v oblasti bezpečnosti a zabezpečení, popřípadě obě tato povolení. V závislosti na druhu uděleného povolení by oprávněné hospodářské subjekty měly mít možnost maximálně využívat rozšířeného používání celního zjednodušení nebo mít přístup ke zjednodušením v oblasti bezpečnosti a zabezpečení. Měly by rovněž obdržet zvýhodněné zacházení, pokud jde o celní kontroly, jako například méně fyzických kontrol a kontrol dokumentů.
(25)
Důvěryhodné hospodářské subjekty, které dodržují pravidla, by měly mít možnost využívat vzájemného mezinárodního uznávání statusu „oprávněných hospodářských subjektů“.
(26)
Aby byla zaručena rovnováha mezi povinností celních orgánů zajistit řádné uplatňování celních předpisů na jedné straně a právem hospodářských subjektů na spravedlivé zacházení na straně druhé, měly by být celním orgánům přiznány rozsáhlé kontrolní pravomoci a hospodářským subjektům právo na odvolání.
(27)
V souladu s Listinou základních práv Evropské unie je nezbytné poskytnout každé osobě vedle práva na odvolání proti jakémukoli rozhodnutí celních orgánů i právo na slyšení předtím, než je přijato rozhodnutí, které by se jí mohlo nepříznivě dotknout. Omezení tohoto práva však může být odůvodněné, zejména pokud to vyžaduje povaha nebo úroveň ohrožení bezpečnosti a zabezpečení Unie a osob pobývajících na jejím území, ohrožení zdraví lidí, zvířat nebo rostlin, ohrožení životního prostředí nebo spotřebitelů.
(28)
S cílem minimalizovat rizika pro Unii, její občany a její obchodní partnery by mělo být harmonizované používání celních kontrol ze strany členských států založeno na společném rámci pro řízení rizik a elektronickém systému pro jeho provádění. Zavedení rámce pro řízení rizik, který bude společný pro všechny členské státy, by nemělo členským státům bránit v provádění namátkových kontrol zboží.
(29)
Za účelem zajištění konzistentního a rovného zacházení s osobami, jichž se týkají celní formality a kontroly, by měla být na Komisi přenesena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 290 Smlouvy o fungování EU, pokud jde o určení dalších případů, kdy celní zástupce nemusí být usazen na celním území Unie, jakož i pravidel souvisejících s rozhodnutími přijímanými celními orgány, včetně pravidel týkajících se závazných informací, oprávněného hospodářského subjektu a zjednodušení.
(30)
Je nutné stanovit skutečnosti, na jejichž základě se uplatňují dovozní nebo vývozní cla a další opatření stanovená v rámci obchodu se zbožím. Vyžadují-li to potřeby obchodu, je rovněž vhodné stanovit podrobnější předpisy pro vydávání dokladů o původu v Unii.
(31)
Za účelem doplnění skutečností, na jejichž základě se uplatňují dovozní nebo vývozní cla a další opatření, by na Komisi měla být přenesena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 290 Smlouvy o fungování EU, pokud jde o pravidla původu zboží.
(32)
S cílem zabránit obtížím při stanovení právního základu pro vznik celního dluhu je žádoucí spojit všechny případy vzniku celního dluhu při dovozu, které jsou odlišné od vzniku celního dluhu na základě celního prohlášení, s návrhem na propuštění do volného oběhu nebo na dočasné použití s částečným osvobozením od cla. Totéž by mělo platit i pro vznik celního dluhu při vývozu.
(33)
Je vhodné stanovit místo, kde vzniká celní dluh a kde by mělo být vybráno dovozní či vývozní clo.
(34)
Pravidla pro zvláštní režimy by měla umožnit použití jedné jistoty pro všechny kategorie zvláštních režimů a zajistit, aby tato jistota byla souborná a zahrnovala větší počet transakcí.
(35)
Za určitých podmínek by měla být povolena souborná jistota se sníženou částkou, a to i pro celní dluh a jiné poplatky, nebo s možností zproštění povinnosti jistotu poskytnout. Souborná jistota se sníženou částkou pro celní dluhy a jiné poplatky, by se měla rovnat poskytnutí jistoty pro celou výši splatného dovozního nebo vývozního cla, zejména pro účely propuštění dotyčného zboží a zaúčtování.
(36)
Za účelem zajištění lepší ochrany finančních zájmů Unie a členských států by měla jistota krýt i zboží, které v zásilce nebo celním prohlášení, pro něž je poskytnuta, není uvedeno nebo je uvedeno nesprávně. Ze stejného důvodu by se závazek ručitele měl rovněž vztahovat na částky dovozního nebo vývozního cla, které mají být zaplaceny v návaznosti na kontroly po propuštění zboží.
(37)
Za účelem zabezpečení finančních zájmů Unie a členských států a omezení podvodných operací je vhodné přijmout předpisy zahrnující několikastupňová opatření pro použití souborné jistoty. Pokud hrozí zvýšené nebezpečí podvodu, měla by existovat možnost dočasně zakázat používání souborné jistoty s přihlédnutím ke konkrétní situaci dotyčných hospodářských subjektů.
(38)
V případech, kdy celní dluh vznikne nedodržením celních předpisů, je vhodné vzít v úvahu dobrou víru dotyčné osoby a co nejvíce snížit dopad nedbalosti ze strany dlužníka.
(39)
Za účelem ochrany finančních zájmů Unie a členských států a doplnění pravidel týkajících se celního dluhu a jistot by na Komisi měla být přenesena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 290 Smlouvy o fungování EU, pokud jde o místo vzniku celního dluhu, výpočet částky dovozního a vývozního cla, jistotu za tyto částky a vybrání, vrácení, prominutí a zánik celního dluhu.
(40)
Je nutné stanovit zásadu, podle které se určuje celní status zboží Unie, a okolnosti, které vedou ke ztrátě tohoto statusu, a určit případy, v nichž tento status zůstane nezměněn, pokud zboží dočasně opustilo celní území Unie.
(41)
Za účelem zajištění volného pohybu zboží Unie na celním území Unie a celního zacházení se zbožím, které není zbožím Unie a bylo na toto území přepraveno, by měla být na Komisi přenesena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 290 Smlouvy o fungování EU, pokud jde o určení celního statusu zboží, ztrátu celního statusu zboží Unie, zachování tohoto statusu u zboží, které dočasně opouští celní území Unie, a osvobození vráceného zboží od cla.
(42)
Pokud hospodářský subjekt předem poskytl nezbytné informace pro kontroly přípustnosti zboží z hlediska rizik, je vhodné zajistit, aby se rychlé propuštění zboží stalo pravidlem. Kontroly daňové a obchodní politiky by měl provádět především celní úřad příslušný pro prostory hospodářského subjektu.
(43)
Pravidla týkající se celních prohlášení a propuštění zboží do celního režimu by měla být modernizována a zjednodušena, zejména prostřednictvím požadavku, aby se celní prohlášení podávala zpravidla elektronickou cestou, a stanovením pouze jednoho typu zjednodušeného celního prohlášení a možnosti podat celní prohlášení ve formě zápisu do záznamů deklaranta.
(44)
Jelikož revidovaná Kjótská úmluva prosazuje, aby se celní prohlášení podávalo, registrovalo a kontrolovalo před příchodem zboží a aby místo podání prohlášení mohlo být jiné než místo, kde se zboží fyzicky nachází, je vhodné stanovit, že centralizované celní řízení bude probíhat v místě, kde je hospodářský subjekt usazen.
(45)
Je vhodné na úrovni Unie stanovit pravidla, která by vymezila okolnosti, za nichž celní orgány mohou zboží zničit nebo s ním jinak nakládat, což muselo být dříve upraveno vnitrostátními právními předpisy.
(46)
S cílem doplnit pravidla týkající se propuštění zboží do celního režimu a zajistit rovné zacházení s dotčenými osobami by na Komisi měla být přenesena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 290 Smlouvy o fungováni EU, pokud jde o pravidla týkající se celního prohlášení a propuštění zboží.
(47)
Je vhodné stanovit společná a jednoduchá pravidla pro zvláštní režimy doplněná malým souborem pravidel pro každou kategorii zvláštního režimu, aby se výběr správného režimu pro hospodářský subjekt zjednodušil, zabránilo se chybám a snížil se počet případů dodatečně vybíraného a vraceného cla po propuštění zboží.
(48)
Je třeba usnadnit udělování povolení pro více zvláštních režimů s jednou jistotou a jedním kontrolním celním úřadem a mít pro tyto případy jednoduchá pravidla týkající se vzniku celního dluhu. Základní zásadou by mělo být, že se zboží, které bylo propuštěno do zvláštního režimu, nebo produkty získané z tohoto zboží, oceňují v okamžiku vzniku celního dluhu. V hospodářsky odůvodněných případech by však mělo být rovněž možné ocenit zboží v době, kdy bylo propuštěno do zvláštního režimu. Stejné zásady by se měly vztahovat na obvyklé formy manipulace.
(49)
S ohledem na vyšší počet opatření týkajících se bezpečnosti by se umístění zboží do svobodných pásem mělo stát celním režimem a na zboží by se měly vztahovat celní kontroly při vstupu a kontroly dokladů.
(50)
Jelikož již není nadále nutné oznamovat záměr zpětného vývozu, měl by být režim aktivního zušlechťovacího styku v podmíněném systému sjednocen s režimem přepracování pod celním dohledem a režim aktivního zušlechťovacího styku v systému navracení by měl být zrušen. Tento jednotný režim aktivního zušlechťovacího styku by měl rovněž zahrnovat zničení zboží s výjimkou případů, kdy zničení provádějí celní orgány nebo kdy se provádí pod celním dohledem.
(51)
Za účelem doplnění pravidel týkajících se zvláštních režimů a zajištění rovného zacházení s dotčenými osobami by na Komisi měla být přenesena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 290 Smlouvy o fungováni EU, pokud jde o pravidla týkající se případů, kdy je zboží propuštěno do zvláštních režimů, pokud jde o pohyb takového zboží, obvyklé formy manipulace s ním a jeho rovnocennost a pokud jde o vyřízení těchto režimů.
(52)
Opatření týkající se bezpečnosti ve vztahu ke zboží Unie, které opustilo celní území Unie, by se měla rovněž vztahovat na zpětný vývoz zboží, které není zbožím Unie. Stejná pravidla by se měla použít na všechny druhy zboží, přičemž jsou případně možné určité výjimky, např. u zboží, které je pouze přepravováno přes celní území Unie.
(53)
Za účelem zajištění celního dohledu nad zbožím vstupujícím na celní území Unie nebo je opouštějícím a uplatňování opatření týkajících se bezpečnosti, by měla být na Komisi přenesena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 290 Smlouvy o fungováni EU, pokud jde o pravidla týkající se vstupního souhrnného celního prohlášení a prohlášení před výstupem zboží.
(54)
Pro další usnadnění cel a obchodu, zejména využíváním nejnovějších nástrojů a technologií, by členským státům mělo být povoleno, aby za určitých podmínek a na žádost testovaly po omezenou dobu zjednodušení uplatňování celních předpisů. Tato možnost by neměla ohrozit uplatňování těchto předpisů nebo vytvářet nové povinnosti pro hospodářské subjekty, které se mohou těchto testů účastnit pouze na základě dobrovolnosti.
(55)
V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v článku 5 Smlouvy o Evropské Unii (dále jen „Smlouva o EU“) je pro dosažení základních cílů, které spočívají v účinném fungování celní unie a provádění společné obchodní politiky, nezbytné a vhodné stanovit obecná pravidla a postupy vztahující se na zboží vstupující na celní území Unie nebo je opouštějící. V souladu s čl. 5 odst. 4 prvním pododstavcem Smlouvy o EU toto nařízení nepřekračuje rámec toho, co je nezbytné pro dosažení těchto cílů.
(56)
Za účelem zjednodušení a racionalizace celních předpisů byla do kodexu v zájmu transparentnosti zapracována řada ustanovení, která jsou obsažena v samostatných aktech Unie. Nařízení Rady (EHS) č. 3925/91 ze dne 19. prosince 1991 o vyloučení kontroly a formalit u příručních a zapsaných zavazadel osob uskutečňujících lety a námořní cesty uvnitř Společenství (11), nařízení (EHS) č. 2913/92, nařízení Rady (ES) č. 1207/2001 ze dne 11. června 2001 o postupech usnadňujících vydávání nebo vystavování dokladů o původu ve Společenství a vydávání některých oprávnění schváleného vývozce podle předpisů upravujících preferenční obchod mezi Evropským společenstvím a některými zeměmi (12) a nařízení (ES) č. 450/2008 by proto měla být zrušena.
(57)
Ustanovení tohoto nařízení, která stanoví přenesení pravomoci a svěření prováděcích pravomocí, a ustanovení o poplatcích a nákladech by se měla použít ode dne vstupu tohoto nařízení v platnost. Ostatní ustanovení by se měla použít od 1. června 2016.
(58)
Tímto nařízením by neměly být dotčeny stávající ani budoucí předpisy Unie o přístupu k dokumentům přijaté v souladu s čl. 15 odst. 3 Smlouvy o fungování EU. Tímto nařízením rovněž nejsou dotčeny vnitrostátní pravidla pro přístup k dokumentům.
(59)
Komise by měla vyvinout úsilí o zajištění toho, aby tímto nařízením stanovené akty v přenesené pravomoci a prováděcí akty vstoupily v platnost v dostatečném předstihu před dnem použitelnosti kodexu, aby se umožnilo včasné provedení ze strany členských států,
PŘIJALY TOTO NAŘÍZENÍ:
OBSAH
HLAVA I
OBECNÁ USTANOVENÍ
KAPITOLA 1
Rozsah působnosti celních předpisů, úloha celních orgánů a definice
KAPITOLA 2
Práva a povinnosti osob v souvislosti s celními předpisy
Oddíl 1
Poskytování informací
Oddíl 2
Zastupování v celním řízení
Oddíl 3
Rozhodnutí v rámci celních předpisů
Oddíl 4
Oprávněný hospodářský subjekt
Oddíl 5
Sankce
Oddíl 6
Opravné prostředky
Oddíl 7
Kontrola zboží
Oddíl 8
Uchovávání dokladů a jiných informací a poplatky a náklady
KAPITOLA 3
Přepočet měn a lhůty
HLAVA II
FAKTORY, NA JEJICHŽ ZÁKLADĚ SE UPLATNÍ DOVOZNÍ NEBO VÝVOZNÍ CLO A JINÁ OPATŘENÍ PŘI OBCHODU SE ZBOŽÍM
KAPITOLA 1
Společný celní sazebník a sazební zařazení zboží
KAPITOLA 2
Původ zboží
Oddíl 1
Nepreferenční původ
Oddíl 2
Preferenční původ
Oddíl 3
Určení původu zvláštních druhů zboží
KAPITOLA 3
Hodnota zboží pro celní účely
HLAVA III
CELNÍ DLUH A JISTOTY
KAPITOLA 1
Vznik celního dluhu
Oddíl 1
Celní dluh při dovozu
Oddíl 2
Celní dluh při vývozu
Oddíl 3
Společná ustanovení pro celní dluh při dovozu i vývozu
KAPITOLA 2
Jistota za celní dluh, který by mohl vzniknout, nebo který vznikl
KAPITOLA 3
Výběr, platba, vrácení a prominutí částky dovozního nebo vývozního cla
Oddíl 1
Vyměření výše dovozního nebo vývozního cla, oznámení celního dluhu a zaúčtování
Oddíl 2
Platba částky dovozního nebo vývozního cla
Oddíl 3
Vrácení a prominutí
KAPITOLA 4
Zánik celního dluhu
HLAVA IV
ZBOŽÍ VSTUPUJÍCÍ NA CELNÍ ÚZEMÍ UNIE
KAPITOLA 1
Vstupní souhrnné celní prohlášení
KAPITOLA 2
Vstup zboží
Oddíl 1
Vstup zboží na celní území Unie
Oddíl 2
Předložení zboží, jeho vykládka a kontrola
Oddíl 3
Dočasné uskladnění zboží
HLAVA V
OBECNÁ PRAVIDLA TÝKAJÍCÍ SE CELNÍHO STATUSU, PROPUŠTĚNÍ ZBOŽÍ DO CELNÍHO REŽIMU, OVĚŘOVÁNÍ, PROPUŠTĚNÍ ZBOŽÍ A NAKLÁDÁNÍ SE ZBOŽÍM
KAPITOLA 1
Celní status zboží
KAPITOLA 2
Propuštění zboží do celního režimu
Oddíl 1
Obecná ustanovení
Oddíl 2
Standardní celní prohlášení
Oddíl 3
Zjednodušená celní prohlášení
Oddíl 4
Ustanovení, která se použijí na všechna celní prohlášení
Oddíl 5
Jiná zjednodušení
KAPITOLA 3
Ověřování a propuštění zboží
Oddíl 1
Ověřování
Oddíl 2
Propuštění
KAPITOLA 4
Nakládání se zbožím
HLAVA VI
PROPUŠTĚNÍ DO VOLNÉHO OBĚHU A OSVOBOZENÍ OD DOVOZNÍHO CLA
KAPITOLA 1
Propuštění do volného oběhu
KAPITOLA 2
Osvobození od dovozního cla
Oddíl 1
Vrácené zboží
Oddíl 2
Mořský rybolov a produkty získané z moře
HLAVA VII
ZVLÁŠTNÍ REŽIMY
KAPITOLA 1
Obecná ustanovení
KAPITOLA 2
Tranzit
Oddíl 1
Vnější a vnitřní tranzit
Oddíl 2
Tranzit Unie
KAPITOLA 3
Uskladnění
Oddíl 1
Společná ustanovení
Oddíl 2
Uskladnění v celním skladu
Oddíl 3
Svobodná pásma
KAPITOLA 4
Zvláštní účel
Oddíl 1
Dočasné použití
Oddíl 2
Konečné užití
KAPITOLA 5
Zušlechtění
Oddíl 1
Obecná ustanovení
Oddíl 2
Aktivní zušlechťovací styk
Oddíl 3
Pasivní zušlechťovací styk
HLAVA VIII
ZBOŽÍ, JEŽ OPUSTILO CELNÍ ÚZEMÍ UNIE
KAPITOLA 1
Formality před výstupem zboží
KAPITOLA 2
Formality při výstupu zboží
KAPITOLA 3
Vývoz a zpětný vývoz
KAPITOLA 4
Výstupní souhrnné celní prohlášení
KAPITOLA 5
Oznámení o zpětném vývozu
KAPITOLA 6
Osvobození od vývozního cla
HLAVA IX
ZJEDNODUŠENÍ ELEKTRONICKÝCH SYSTÉMŮ, PŘENESENÍ PRAVOMOCI, POSTUP PROJEDNÁVÁNÍ VE VÝBORU A ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
KAPITOLA 1
Vytvoření elektronických systémů
KAPITOLA 2
Zjednodušení při uplatňování celních předpisů
KAPITOLA 3
Přenesení pravomoci a postup projednávání ve výboru
KAPITOLA 4
Závěrečná ustanovení
PŘÍLOHA
SROVNÁVACÍ TABULKY
HLAVA I
OBECNÁ USTANOVENÍ
KAPITOLA 1
Rozsah působnosti celních předpisů, úloha celních orgánů a definice
Článek 1
Předmět a rozsah působnosti
1. Tímto nařízením se stanoví celní kodex Unie (dále jen „kodex“), který stanoví obecná pravidla a postupy pro zboží vstupující na celní území Unie nebo toto území opouštějící.
Aniž je dotčeno mezinárodní právo a úmluvy a právní předpisy Unie v jiných oblastech, použije se kodex jednotně na celém celním území Unie.
2. Některá ustanovení celních předpisů lze použít mimo celní území Unie v rámci zvláštních právních předpisů nebo v rámci mezinárodních úmluv.
3. Některá ustanovení celních předpisů, včetně zjednodušení v nich obsažených, se použijí na obchod se zbožím Unie mezi částmi celního území Unie, na něž se vztahují ustanovení směrnice 2006/112/ES nebo směrnice 2008/118/ES, a částmi tohoto území, na něž se daná ustanovení nevztahují, nebo na obchod mezi částmi tohoto území, na něž se daná ustanovení nevztahují.
Článek 2
Přenesení pravomoci
Komisi je svěřena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 284 k upřesnění ustanovení celních předpisů a jejich zjednodušení, pokud jde o celní prohlášení, prokazování celního statusu, použití režimu vnitřního tranzitu Unie, pokud takový režim nemá dopad na správné uplatňování příslušných fiskálních opatření, které se vztahují na obchod se zbožím Unie podle čl. 1 odst. 3. Uvedené akty se mohou zabývat zvláštními okolnostmi vztahujícími se na obchod se zbožím Unie, který se týká pouze jednoho členského státu.
Článek 3
Úloha celních orgánů
Celní orgány odpovídají především za dohled nad mezinárodním obchodem Unie, a přispívají tak ke spravedlivému a volnému obchodu, k provádění vnějších aspektů vnitřního trhu, společné obchodní politiky a ostatních společných politik Unie, jež mají dopad na obchod, jakož i k celkové bezpečnosti dodavatelského řetězce. Celní orgány přijmou opatření zaměřená zejména na:
a)
ochranu finančních zájmů Unie a jejích členských států;
b)
ochranu Unie před nekalým a nezákonným obchodem při současné podpoře dovolené obchodní činnosti;
c)
zajištění bezpečnosti a zabezpečení Unie a osob pobývajících na jejím území a ochranu životního prostředí, v případě potřeby v úzké spolupráci s jinými orgány; a
d)
zachování řádné rovnováhy mezi celními kontrolami a zjednodušením dovoleného obchodu.
Článek 4
Celní území
1. Celní území Unie zahrnuje následující území, včetně jejich teritoriálních vod, vnitřních vod a vzdušného prostoru:
-
území Belgického království,
-
území Bulharské republiky,
-
území České republiky,
-
území Dánského království, s výjimkou Faerských ostrovů a Grónska,
-
území Spolkové republiky Německo, s výjimkou ostrova Helgoland a území Büsingen (smlouva ze dne 23. listopadu 1964 mezi Spolkovou republikou Německo a Švýcarskou konfederací),
-
území Estonské republiky,
-
území Irska,
-
území Řecké republiky,
-
území Španělského království, s výjimkou Ceuty a Melilly,
-
území Francouzské republiky, s výjimkou francouzských zámořských zemí a území, na něž se vztahuje část čtvrtá Smlouvy o fungování EU,
-
území Chorvatské republiky,
-
území Italské republiky, s výjimkou obcí Livigno a Campione d’Italia a vnitrozemských vod jezera Lugano mezi břehem a politickou hranicí oblasti od Ponte Tresa k Porto Ceresio,
-
území Kyperské republiky v souladu s ustanoveními aktu o přistoupení z roku 2003,
-
území Lotyšské republiky,
-
území Litevské republiky,
-
území Lucemburského velkovévodství,
-
území Maďarska,
-
území Malty,
-
území Nizozemského království v Evropě,
-
území Rakouské republiky,
-
území Polské republiky,
-
území Portugalské republiky,
-
území Rumunska,
-
území Republiky Slovinsko,
-
území Slovenské republiky,
-
území Finské republiky,
-
území Švédského království a
-
území Spojeného království Velké Británie a Severního Irska, britských Normanských ostrovů a ostrova Man.
2. Následující území nacházející se mimo území členských států, a to včetně jejich teritoriálních vod, vnitřních vod a vzdušného prostoru, se považují s ohledem na úmluvy a smlouvy, které se na ně vztahují, za součást celního území Unie:
a)
FRANCIE
území Monaka, jak je vymezuje celní úmluva podepsaná v Paříži dne 18. května 1963 (Journal officiel de la République française (Úřední věstník Francouzské republiky) ze dne 27. září 1963, s. 8679);
b)
KYPR
Území výsostných oblastí Spojeného království na Akrotiri a Dhekelii, jak je vymezuje Smlouva o založení Kyperské republiky podepsaná v Nikósii dne 16. srpna 1960 (United Kingdom Treaty Series No 4 (1961) Cmnd. 1252).
Článek 5
Definice
Pro účely kodexu se rozumí:
1)
„celními orgány“ celní správy členských států, jež jsou příslušné pro uplatňování celních předpisů, a jakékoli jiné orgány, které jsou podle vnitrostátních právních předpisů oprávněny uplatňovat některé celní předpisy;
2)
„celními předpisy“ soubor právních předpisů, který tvoří:
a)
kodex a ustanovení, která jej doplňují nebo provádějí, přijatá na úrovni Unie nebo na vnitrostátní úrovni;
b)
společný celní sazebník;
c)
právní předpisy o systému Unie pro osvobození od cla;
d)
mezinárodní dohody obsahující celní ustanovení, pokud jsou tato ustanovení použitelná v Unii;
3)
„celními kontrolami“ zvláštní úkony prováděné celními orgány za účelem zajištění dodržování celních předpisů a jiných právních předpisů upravujících vstup, výstup, tranzit, pohyb, uskladnění a konečné užití zboží převáženého mezi celním územím Unie a zeměmi nebo územími mimo toto území a výskyt a pohyb zboží, které není zbožím Unie, a zboží propuštěného do režimu konečného užití na celním území Unie;
4)
„osobou“ fyzické osoby, právnické osoby a jakékoli sdružení osob, které není právnickou osobou, ale je podle právních předpisů Unie nebo podle vnitrostátních právních předpisů způsobilé k právním úkonům;
5)
„hospodářským subjektem“ osoba, která se v rámci své podnikatelské činnosti zabývá činnostmi, které podléhají celním předpisům;
6)
„celním zástupcem“ každá osoba zmocněná jinou osobou, aby v jednání s celními orgány prováděla úkony a formality vyžadované celními předpisy;
7)
„rizikem“ pravděpodobnost a dopad události, která by mohla nastat v souvislosti se vstupem, výstupem, tranzitem, pohybem nebo konečným užitím zboží převáženého mezi celním územím Unie a zeměmi či územími mimo toto území a v souvislosti s výskytem zboží, které není zbožím Unie, na celním území Unie a která by:
a)
bránila řádnému používání opatření Unie nebo vnitrostátních opatření;
b)
ohrozila finanční zájmy Unie a jejích členských států; nebo
c)
představovala hrozbu pro bezpečnost a zabezpečení Unie a osob pobývajících na jejím území, pro zdraví lidí, zvířat nebo rostlin, pro životní prostředí nebo spotřebitele;
8)
„celními formalitami“ všechny činnosti, které musí osoby a celní orgány provést za účelem dosažení souladu s celními předpisy;
9)
„vstupním souhrnným celním prohlášením“ úkon, jímž osoba předepsanou formou a způsobem a v dané lhůtě informuje celní orgány o tom, že zboží má vstoupit na celní území Unie;
10)
„výstupním souhrnným celním prohlášením“ úkon, jímž osoba předepsanou formou a způsobem a v dané lhůtě informuje celní orgány o tom, že zboží má opustit celní území Unie;
11)
„celním prohlášením pro dočasné uskladnění“ úkon, kdy osoba předepsanou formou a způsobem uvede, že zboží je v dočasném uskladnění;
12)
„celním prohlášením“ úkon, jímž osoba předepsanou formou a způsobem projevuje vůli, aby bylo zboží propuštěno do určitého celního režimu, případně s uvedením konkrétních opatření, jež mají být použita;
13)
„prohlášením o zpětném vývozu“ úkon, jímž osoba předepsanou formou a způsobem projevuje vůli přepravit zboží, které není zbožím Unie, s výjimkou zboží, které se nachází v režimu svobodného pásma nebo v režimu dočasného uskladnění, z celního území Unie;
14)
„oznámením o zpětném vývozu“ úkon, jímž osoba předepsanou formou a způsobem projevuje vůli přepravit zboží, které není zbožím Unie a které se nachází v režimu svobodného pásma nebo v režimu dočasného uskladnění, z celního území Unie;
15)
„deklarantem“ osoba, která podává celní prohlášení, celní prohlášení pro dočasné uskladnění, vstupní souhrnné celní prohlášení, výstupní souhrnné celní prohlášení, prohlášení o zpětném vývozu nebo oznámení o zpětném vývozu vlastním jménem, nebo osoba, jejímž jménem je toto prohlášení nebo oznámení podáno;
16)
„celním režimem“ některý z následujících režimů, do něhož může být zboží v souladu s kodexem propuštěno:
a)
propuštění do volného oběhu;
b)
zvláštní režimy;
c)
vývoz;
17)
„dočasným uskladněním“ situace, kdy je zboží, které není zbožím Unie, dočasně uskladněno pod celním dohledem v období od předložení celnímu úřadu k propuštění do celního režimu nebo ke zpětnému vývozu;
18)
„celním dluhem“ povinnost osoby zaplatit částku dovozního nebo vývozního cla, které se podle platných celních předpisů vztahuje na konkrétní zboží;
19)
„dlužníkem“ osoba odpovědná za celní dluh;
20)
„dovozním clem“ clo splatné při dovozu zboží;
21)
„vývozním clem“ clo splatné při vývozu zboží;
22)
„celním statusem“ status zboží vyjadřující, že se jedná o zboží Unie nebo o zboží, které není zbožím Unie;
23)
„zbožím Unie“ zboží, které spadá do některé z těchto kategorií:
a)
zboží zcela získané na celním území Unie, k němuž nebylo přidáno zboží dovezené ze zemí či území mimo celní území Unie;
b)
zboží přepravené na celní území Unie ze zemí či území mimo toto území a propuštěné do volného oběhu;
c)
zboží získané nebo vyrobené na celním území Unie buď zcela ze zboží uvedeného v písmenu b), nebo ze zboží uvedeného v písmenech a) a b);
24)
„zbožím, které není zbožím Unie“ zboží jiné než uvedené v bodě 23 nebo zboží, které ztratilo svůj celní status zboží Unie;
25)
„řízením rizik“ systematické zjišťování rizik, a to i namátkovými kontrolami, a provádění všech nezbytných opatření s cílem omezit vystavení rizikům;
26)
„propuštěním zboží“ úkon, kterým celní orgány povolují nakládat se zbožím za podmínek celního režimu, do kterého je zboží propuštěno;
27)
„celním dohledem“ obecná činnost celních orgánů, kterou se má zajistit dodržování celních předpisů a případně i dalších právních předpisů vztahujících se na zboží, kterého se týká tato činnost;
28)
„vrácením“ vrácení částky již zaplaceného dovozního nebo vývozního cla;
29)
„prominutím“ zproštění povinnosti platit částku dovozního nebo vývozního cla, které ještě nebylo zaplaceno;
30)
„zušlechtěnými výrobky“ zboží v režimu zušlechťovacího styku, které je výsledkem zušlechťovacích operací;
31)
„osobou usazenou na celním území Unie“:
a)
v případě fyzické osoby osoba, která má obvyklé bydliště na celním území Unie;
b)
v případě právnické osoby nebo sdružení osob osoba, která má sídlo, správní ústředí nebo stálou provozovnu na celním území Unie;
32)
„stálou provozovnou“ trvale umístěné zařízení určené k podnikání, na němž se trvale nacházejí nezbytné lidské i technické zdroje a jehož prostřednictvím jsou plně nebo částečně vykonávány celní operace určité osoby;
33)
„předložením zboží celnímu úřadu“ oznámení celním orgánům o tom, že zboží bylo přepraveno na celní úřad nebo jiné místo určené nebo schválené celními orgány a že je k dispozici pro účely celní kontroly;
34)
„držitelem zboží“ osoba, která je vlastníkem zboží nebo která má podobné právo nakládat se zbožím nebo má nad ním fyzickou kontrolu;
35)
„držitelem režimu“:
a)
osoba, která podává celní prohlášení nebo na jejíž účet je uvedené prohlášení podáváno; nebo
b)
osoba, na niž byly převedeny práva a povinnosti vyplývající z celního režimu;
36)
„obchodněpolitickými opatřeními“ netarifní opatření stanovená v rámci společné obchodní politiky, jež mají formu právních předpisů Unie upravujících mezinárodní obchod se zbožím;
37)
„zušlechťovacími operacemi“:
a)
opracování zboží, včetně jeho sestavení, smontování nebo přizpůsobení jinému zboží;
b)
zpracování zboží;
c)
zničení zboží;
d)
oprava zboží, včetně jeho obnovy a seřízení;
e)
použití zboží, které není v zušlechtěných výrobcích obsaženo, avšak umožňuje nebo usnadňuje výrobu těchto výrobků, a to i když je při použití zcela nebo zčásti spotřebováno (dále jen „příslušenství pro výrobu“);
38)
„výtěžností“ množství nebo procentní podíl zušlechtěných výrobků získaných zušlechtěním určitého množství zboží v režimu zušlechťovacího styku;
39)
"rozhodnutím" akt vydaný celním orgánem vztahující se k celním předpisům, kterým se rozhoduje v jednotlivém případě a který má právní účinky vůči jedné nebo více dotčeným osobám;
40)
„dopravcem“:
a)
v souvislosti se vstupem osoba, která přepravuje zboží na celní území Unie nebo která přebírá odpovědnost za přepravu zboží na toto území. Avšak:
i)
v případě kombinované přepravy se „dopravcem“ rozumí osoba, která provozuje dopravní prostředek, který se poté, co vstoupil na celní území Unie, pohybuje po vlastní ose jako aktivní dopravní prostředek;
ii)
v případě námořní nebo letecké dopravy v rámci režimu sdílení plavidel nebo smluvních ujednání se „dopravcem“ rozumí osoba, která uzavřela smlouvu a vystavila nákladní list nebo letecký nákladní list pro konkrétní přepravu zboží na celní území Unie;
b)
v souvislosti s výstupem osoba, která zboží vyváží z celního území Unie nebo která přebírá odpovědnost za přepravu zboží z tohoto území. Avšak:
i)
v případě kombinované přepravy, při níž aktivní dopravní prostředek opouštějící celní území Unie pouze přepravuje jiný dopravní prostředek, který se po příjezdu aktivního dopravního prostředku na místo určení pohybuje po vlastní ose jako aktivní dopravní prostředek, se „dopravcem“ rozumí osoba, která provozuje dopravní prostředek, který se poté, co opustil celní území Unie a přijel na místo určení, pohybuje po vlastní ose;
ii)
v případě námořní nebo letecké dopravy v rámci režimu sdílení plavidel nebo smluvních ujednání se „dopravcem“ rozumí osoba, která uzavřela smlouvu a vystavila nákladní list nebo letecký nákladní list pro konkrétní přepravu zboží z celního území Unie;
41)
„nákupní provizí“ odměna, kterou platí dovozce zprostředkovateli za zastupování při koupi hodnoceného zboží.
KAPITOLA 2
Práva a povinnosti osob v souvislosti s celními předpisy
Oddíl 1
Poskytování informací
Článek 6
Způsoby výměny a uchovávání informací a obecné požadavky týkající se údajů.
1. Veškeré výměny informací mezi celními orgány navzájem a mezi hospodářskými subjekty a celními orgány, jako např. celní prohlášení, žádosti nebo rozhodnutí, a uchovávání těchto informací, vyžadované celními předpisy, se uskutečňují prostřednictvím elektronického zpracování dat.
2. Za účelem výměny a uchovávání informací uvedených v odstavci 1 se vypracují obecné požadavky týkající se údajů.
3. Jiné způsoby výměny a uchovávání informací než metody elektronického zpracování dat uvedené v odstavci 1 se mohou použít takto:
a)
mohou být trvalé povahy, jsou-li řádně odůvodněny druhem dopravy nebo není-li použití metod elektronického zpracování dat pro dané celní formality vhodné;
b)
mohou být dočasné povahy v případě dočasného selhání počítačových systémů celních orgánů nebo hospodářských subjektů.
4. Odchylně od odstavce 1 může Komise ve výjimečných případech přijmout rozhodnutí, která jednomu členskému státu nebo několika členským státům umožní používat jiný způsob výměny a uchovávání informací, než je metoda elektronického zpracování dat.
Takovéto rozhodnutí o odchylce musí být odůvodněno zvláštní situací členského státu žádajícího o tuto odchylku; odchylka se povoluje na konkrétní období. Odchylka se pravidelně přezkoumává a může být prodloužena na další konkrétní období na další žádost členského státu, na který se vztahuje. Odchylka se zruší, pokud již není odůvodněná.
Odchylka se netýká výměny informací mezi členským státem, na který se vztahuje, a dalšími členskými státy, ani na výměnu a uchovávání informací v ostatních členských státech pro účely uplatňování celních předpisů.
Článek 7
Přenesení pravomoci
Komisi je svěřena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 284, kterými se stanoví:
a)
obecné požadavky týkajících se údajů podle čl. 6 odst. 2, přičemž se zohlední potřeba splnit celní formality stanovené v celních předpisech a povaha a účel výměny a uchovávání informací podle čl. 6 odst. 1;
b)
zvláštní případy, kdy mohou být v souladu s čl. 6 odst. 3 písm. a) použitý jiné způsoby výměny a uchovávání informací, než je metoda elektronického zpracování dat;
c)
druh informací a údajů, které mají být uvedeny v záznamech podle čl. 148 odst. 4 a čl. 214 odst. 1.
Článek 8
Svěření prováděcích pravomocí
1. Komise stanoví v prováděcích aktech:
a)
pokud to bude nutné, formát a kód obecných požadavků týkajících se údajů podle čl. 6 odst. 2;
b)
postupy týkající se výměny a uchovávání informací, k níž lze použít jiné způsoby než metody elektronického zpracování dat uvedené v čl. 6 odst. 3.
Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 285 odst. 4.
2. Komise přijme prostřednictvím prováděcích aktů rozhodnutí o odchylkách podle čl. 6 odst. 4.
Tyto prováděcí akty se přijímají poradním postupem podle čl. 285 odst. 2.
Článek 9
Registrace
1. Hospodářské subjekty usazené na celním území Unie se zaregistrují u celních orgánů příslušných v místě, kde jsou usazeny.
2. Ve zvláštních případech se hospodářské subjekty, které nejsou usazeny na celním území Unie, zaregistrují u celních orgánů příslušných v místě, kde poprvé podaly celní prohlášení nebo požádaly o rozhodnutí.
3. Není-li stanoveno jinak, nemusí se jiné osoby než hospodářské subjekty registrovat u celních orgánů.
Mají-li osoby uvedené v prvním pododstavci povinnost se zaregistrovat:
a)
zaregistrují se, pokud jsou usazeny na celním území Unie, u celních orgánů příslušných v místě, kde jsou usazeny;
b)
zaregistrují se, pokud nejsou usazeny na celním území Unie, u celních orgánů příslušných v místě, kde poprvé podaly celní prohlášení nebo požádaly o rozhodnutí.
4. Ve zvláštních případech prohlásí celní orgány registraci za neplatnou.
Článek 10
Přenesení pravomoci
Komisi je svěřena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 284, kterými se stanoví:
a)
případy podle čl. 9 odst. 2, kdy mají hospodářské subjekty, které nejsou usazeny na celním území Unie, povinnost se registrovat u celních orgánů;
b)
případy podle čl. 9 odst. 3 prvního pododstavce, kdy se povinnost registrace u celních orgánů vztahuje na jiné osoby než hospodářské subjekty;
c)
případy podle čl. 9 odst. 4, kdy celní orgány prohlásí registraci za neplatnou.
Článek 11
Svěření prováděcích pravomocí
Komise stanoví v prováděcích aktech celní orgány příslušné pro registraci podle článku 9.
Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 285 odst. 4.
Článek 12
Předávání informací a ochrana údajů
1. Na veškeré informace, které jsou důvěrné povahy nebo jsou poskytovány jako důvěrné a které celní orgány získaly při plnění svých povinností, se vztahuje profesní tajemství. Kromě případů stanovených podle čl. 47 odst. 2 a druhého pododstavce tohoto odstavce nesmějí být tyto informace příslušnými orgány zveřejněny bez výslovného souhlasu osoby nebo orgánu, které je poskytly.
Zveřejnění těchto informací bez souhlasu je však možné, jsou-li celní orgány povinny nebo oprávněny tak učinit na základě platných právních předpisů, zejména v souvislosti s ochranou údajů nebo soudním řízením.
2. Důvěrné informace uvedené v odstavci 1 mohou být sdělovány celním orgánům a jiným příslušným orgánům zemí a území mimo celní území Unie pro účely celní spolupráce s těmito zeměmi a územími v rámci mezinárodní dohody nebo právních předpisů Unie v oblasti společné obchodní politiky.
3. Při veškerém zveřejňování nebo sdělování informací podle odstavců 1 a 2 se zajistí odpovídající úroveň ochrany údajů, plně v souladu s platnými předpisy týkajícími se ochrany údajů.
Článek 13
Výměna doplňujících informací mezi celními orgány a hospodářskými subjekty
1. Celní orgány a hospodářské subjekty si zejména pro účely vzájemné spolupráce při zjišťování rizik a předcházení rizikům mohou vyměňovat jakékoli informace, které celní předpisy přímo nevyžadují. Tato výměna se může uskutečnit na základě písemné dohody a může zahrnovat přístup celních orgánů do počítačových systémů hospodářských subjektů.
2. Nedohodnou-li se obě strany jinak, jsou veškeré informace, které během spolupráce uvedené v odstavci 1 poskytne jedna strana straně druhé, důvěrné.
Článek 14
Poskytování informací celními orgány
1. Každá osoba může celní orgány požádat o informace o používání celních předpisů. Tato žádost může být zamítnuta, pokud se nevztahuje k činnosti spojené se skutečně zamýšleným mezinárodním obchodem se zbožím.
2. Celní orgány udržují pravidelný kontakt s hospodářskými subjekty a dalšími orgány, které se podílejí na mezinárodním obchodu se zbožím. Podporují průhlednost tím, že zcela zpřístupňují celní předpisy, obecná správní rozhodnutí a formuláře žádostí, a to pokud možno bezplatně a prostřednictvím internetu.
Článek 15
Poskytování informací celním orgánům
1. Každá osoba, která se přímo nebo nepřímo podílí na vyřizování celních formalit nebo na celních kontrolách, poskytne celním orgánům na jejich žádost a v jakémkoli stanoveném termínu všechny potřebné doklady a informace v náležité podobě a veškerou pomoc nezbytnou pro splnění těchto formalit nebo provedení kontrol.
2. Podáním celního prohlášení, celního prohlášení pro dočasné uskladnění, vstupního souhrnného celního prohlášení, výstupního souhrnného celního prohlášení, prohlášení o zpětném vývozu nebo oznámení o zpětném vývozu určitou osobou celním orgánům nebo podáním žádosti o povolení nebo o jakékoli jiné rozhodnutí se dotyčná osoba stává odpovědnou:
a)
za správnost a úplnost informací uvedených v celním prohlášení, oznámení nebo žádosti;
b)
za pravost, správnost a platnost dokladu podporujícího prohlášení, oznámení nebo žádosti;
c)
případně za dodržení všech povinností v souvislosti s propuštěním zboží do daného celního režimu nebo s prováděním schválených operací.
První pododstavec se rovněž vztahuje na poskytování jakýchkoli informací v jakékoli podobě požadovaných celními orgány nebo jim předložených.
Jestliže prohlášení nebo oznámení podává nebo informace poskytuje celní zástupce dotyčné osoby podle článku 18, je povinnostmi uvedenými v prvním pododstavci tohoto odstavce vázán i celní zástupce.
Článek 16
Elektronické systémy
1. Členské státy spolupracují s Komisí při vývoji, údržbě a používání elektronických systémů pro výměnu informací mezi celními orgány navzájem a s Komisí a pro uchovávání těchto informací v souladu s kodexem.
2. Po členském státě, kterému byla povolena odchylka podle čl. 6 odst. 4, se v rámci této odchylky nepožaduje, aby vyvíjel, udržoval a používal elektronické systémy uvedené v odstavci 1 tohoto článku.
Článek 17
Svěření prováděcích pravomocí
Komise stanoví v prováděcích aktech technické postupy pro vývoj, údržbu a používání elektronických systémů uvedených v čl. 16 odst. 1.
Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 285 odst. 4.
Oddíl 2
Zastupování v celním řízení
Článek 18
Celní zástupce
1. Každá osoba se může nechat zastoupit celním zástupcem.
Toto zastupování může být přímé, kdy celní zástupce jedná jménem a na účet jiné osoby, nebo nepřímé, kdy celní zástupce jedná vlastním jménem, ale na účet jiné osoby.
2. Celní zástupce musí být usazen na celním území Unie.
Není-li stanoveno jinak, je od tohoto požadavku upuštěno, jestliže celní zástupce jedná na účet osob, u nichž se nepožaduje, aby byly usazeny na celním území Unie.
3. Členské státy mohou v souladu s právními předpisy Unie stanovit podmínky, za nichž může celní zástupce poskytovat služby v členském státě, v němž je usazen. Aniž je však dotčeno používání méně přísných kritérií dotyčným členským státem, je celní zástupce, který splňuje kritéria stanovená v čl. 39 písm. a) až d), oprávněn poskytovat tyto služby v jiném členském státě, než ve kterém je usazen.
4. Členské státy mohou vůči celním zástupcům, kteří nejsou usazeni na celním území Unie, uplatňovat podmínky stanovené v souladu s odst. 3 první větou.
Článek 19
Zplnomocnění
1. Při jednání s celními orgány uvede celní zástupce, že jedná na účet zastupované osoby, a upřesní, zda se jedná o zastupování přímé či nepřímé.
Osoba, která neuvede, že jedná jako celní zástupce, nebo uvede, že jedná jako celní zástupce, aniž je k tomu zplnomocněna, se považuje za osobu jednající vlastním jménem a na vlastní účet.
2. Celní orgány mohou od každého, kdo uvádí, že jedná jako celní zástupce, požadovat, aby prokázal své zplnomocnění zastupovanou osobou.
Ve zvláštních případech celní orgány nepožadují, aby takové doklady byly předkládány
3. Celní orgány nepožadují, aby osoba, která jedná jako celní zástupce a úkony a formality vykonává pravidelně, při každé příležitosti předkládala doklad o svém zplnomocnění, pokud je schopna tento doklad předložit na žádost celních orgánů.
Článek 20
Přenesení pravomoci
Komisi je svěřena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci podle článku 284, kterými se stanoví:
a)
případy, ve kterých se nepoužije upuštění od požadavků podle čl. 18 odst. 2 druhého pododstavce;
b)
případy, ve kterých celní orgány nepožadují doklad o zplnomocnění podle čl. 19 odst. 2 prvního pododstavce.
Článek 21
Svěření prováděcích pravomocí
Komise stanoví v prováděcích aktech postupy pro svěřování a prokazování oprávnění podle čl. 18 odst. 3.
Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 285 odst. 4.
Oddíl 3
Rozhodnutí v rámci celních předpisů
Článek 22
Rozhodnutí přijatá na žádost
1. Podá-li osoba žádost o rozhodnutí v rámci provádění celních předpisů, tato osoba poskytne veškeré informace, které příslušné celní orgány vyžadují za účelem přijetí daného rozhodnutí.
Je rovněž možné, aby žádost o rozhodnutí podalo více osob a aby se přijaté rozhodnutí vztahovalo na několik osob, v souladu s podmínkami stanovenými v celních předpisech.
Není-li stanoveno jinak, je příslušným celním orgánem orgán v místě, kde žadatel vede nebo zpřístupňuje své hlavní účetnictví pro celní účely a kde má být vykonávána alespoň část činností, na něž se má rozhodnutí vztahovat.
2. Celní orgány ověří neprodleně, a to nejpozději do 30 dnů ode dne obdržení žádosti o přijetí rozhodnutí, zda jsou splněny podmínky pro přijetí této žádosti.
Pokud celní orgány zjistí, že žádost obsahuje veškeré informace nezbytné k tomu, aby mohly přijmout rozhodnutí, sdělí přijetí této žádosti žadateli ve lhůtě stanovené v prvním pododstavci.
3. Není-li stanoveno jinak, celní orgány neprodleně, avšak nejpozději do 120 dnů ode dne přijetí žádosti, přijmou rozhodnutí uvedené v odstavci 1 a oznámí je žadateli.
Nejsou-li celní orgány schopny dodržet lhůtu pro přijetí rozhodnutí, informují o tom žadatele ještě před uplynutím této lhůty s uvedením důvodů a další lhůty, kterou považují za nezbytnou k přijetí rozhodnutí. Není-li stanoveno jinak, tato další lhůta nepřesáhne 30 dnů.
Aniž je dotčen druhý pododstavec, mohou celní orgány prodloužit lhůtu pro přijetí rozhodnutí, jak je stanoveno v celních předpisech, pokud žadatel prodloužení požaduje k provedení úprav s cílem zajistit, aby podmínky a kritéria byly splněny. Takové úpravy a další lhůta potřebná k jejich provedení se sdělí celním orgánům, které rozhodnou o prodloužení.
4. Nestanoví-li rozhodnutí nebo celní předpisy jinak, nabývá rozhodnutí účinku dnem, kdy je žadatel obdrží nebo kdy se má za to, že je obdržel. S výjimkou případů uvedených v čl. 45 odst. 2 jsou přijatá rozhodnutí vykonatelná celními orgány od téhož dne.
5. Pokud není v celních předpisech stanoveno jinak, rozhodnutí platí bez časového omezení.
6. Dříve než celní orgány přijmou rozhodnutí, kterým by byl nepříznivě dotčen žadatel, sdělí žadateli důvody, na jejichž základě hodlají rozhodnout, a umožní mu vyjádřit ve stanovené lhůtě počínající dnem, kdy obdržel sdělení, nebo kdy se má za to, že je obdržel, svůj názor. Po uplynutí této lhůty se žadateli příslušnou formou oznámí rozhodnutí.
První pododstavec se nepoužije v žádném z těchto případů:
a)
ve vztahu k rozhodnutí podle čl. 33 odst. 1;
b)
pokud se jedná o zamítnutí možnosti uplatnit celní kvótu v případě, že bylo dosaženo stanoveného objemu celní kvóty podle čl. 56 odst. 4 prvního pododstavce;
c)
pokud to vyžaduje povaha nebo úroveň ohrožení bezpečnosti a zabezpečení Unie a osob pobývajících na jejím území, ohrožení zdraví lidí, zvířat nebo rostlin, ohrožení životního prostředí nebo spotřebitelů;
d)
pokud je účelem rozhodnutí zajistit provedení jiného rozhodnutí, na něž byl použit první pododstavec, aniž jsou dotčeny právní předpisy dotčeného členského státu;
e)
pokud by se tím narušilo vyšetřování zahájené za účelem boje proti podvodům;
f)
v jiných zvláštních případech.
7. Rozhodnutí, kterým je nepříznivě dotčen žadatel, je s uvedením důvodů a obsahuje poučení o právu na odvolání podle článku 44.
Článek 23
Provádění a uplatňování rozhodnutí přijatých na žádost
1. Držitel rozhodnutí je povinen dodržovat povinnosti vyplývající z rozhodnutí.
2. Držitel rozhodnutí neprodleně uvědomí celní orgány o všech skutečnostech, které nastanou po přijetí rozhodnutí a které mohou ovlivnit jeho platnost nebo obsah.
3. Aniž jsou dotčeny právní předpisy v jiných oblastech, které stanoví, ve kterých případech jsou rozhodnutí neplatná nebo nicotná, mohou celní orgány, které přijaly rozhodnutí, toto rozhodnutí kdykoli prohlásit za neplatné, změnit ho nebo zrušit, neodpovídá-li celním předpisům.
4. Ve zvláštních případech celní orgány:
a)
znovu posoudí rozhodnutí;
b)
pozastaví platnost rozhodnutí, které nemá být prohlášeno za neplatné, zrušeno nebo změněno.
5. Celní orgány sledují podmínky a kritéria, které mají být splněny držitelem rozhodnutí. Rovněž sledují plnění povinností vyplývajících z tohoto rozhodnutí. Pokud je doba, po kterou je držitel rozhodnutí usazen, kratší než tři roky, celní orgány jej během prvního roku po vydání rozhodnutí podrobně sledují.
Článek 24
Přenesení pravomoci
Komisi se svěřuje pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci podle článku 284, kterými se stanoví:
a)
výjimky z čl. 22 odst. 1 třetího pododstavce;
b)
podmínky pro přijetí žádosti podle čl. 22 odst. 2;
c)
lhůtu pro přijetí konkrétního rozhodnutí v souladu s čl. 22 odst. 3, včetně možného prodloužení této lhůty;
d)
případy podle čl. 22 odst. 4, v nichž rozhodnutí nabývá účinku od jiného dne, než je den, kdy žadatel rozhodnutí přijal nebo se má za to, že jej přijal;
e)
případy podle čl. 22 odst. 5, kdy rozhodnutí není platné bez časového omezení;
f)
délka lhůty podle čl. 22 odst. 6 prvního pododstavce;
g)
zvláštní případy podle čl. 22 odst. 6 druhého pododstavce písm. f), v nichž žadateli není umožněno vyjádřit svůj názor;
h)
případy a pravidla pro opětovné posouzení a pozastavení platnosti rozhodnutí podle čl. 23 odst. 4.
Článek 25
Svěření prováděcích pravomocí
Komise stanoví v prováděcích aktech postupy pro:
a)
předkládání a přijímání žádostí o rozhodnutí podle čl. 22 odst. 1 a 2;
b)
přijímání rozhodnutí podle článku 22, včetně případné konzultace dotyčných členských států;
c)
sledování rozhodnutí podle čl. 23 odst. 5.
Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 285 odst. 4.
Článek 26
Platnost rozhodnutí na úrovni Unie
S výjimkou případů, kdy je účinek rozhodnutí omezen na jeden nebo několik členských států, jsou rozhodnutí, která souvisejí s použitím celních předpisů, platná na celém celním území Unie.
Článek 27
Prohlášení rozhodnutí přijatých ve prospěch osoby za neplatná
1. Celní orgány prohlásí rozhodnutí ve prospěch držitele rozhodnutí za neplatné, pokud jsou splněny všechny tyto podmínky:
a)
rozhodnutí bylo přijato na základě nesprávných nebo neúplných informací;
b)
držitel rozhodnutí věděl nebo si měl být vědom toho, že informace byly nesprávné nebo neúplné;
c)
rozhodnutí by bylo jiné, pokud by informace byly správné a úplné.
2. Prohlášení rozhodnutí za neplatné se oznámí držiteli rozhodnutí.
3. Není-li rozhodnutím v souladu s celními předpisy stanoveno jinak, nabývá prohlášení za neplatné účinku dnem, kdy nabylo účinku původní rozhodnutí.
Článek 28
Zrušení a změna rozhodnutí přijatých ve prospěch osoby
1. V případech, jež nejsou uvedeny v článku 27, je rozhodnutí, které bylo přijato ve prospěch osoby, zrušeno nebo změněno:
a)
pokud nebyla nebo již není splněna jedna nebo více podmínek pro přijetí tohoto rozhodnutí; nebo
b)
na žádost držitele rozhodnutí.
2. Není-li stanoveno jinak, lze rozhodnutí přijaté ve prospěch více osob a určené těmto osobám zrušit pouze vůči osobě, jež nesplňuje povinnost, která je jí tímto rozhodnutím uložena.
3. Zrušení rozhodnutí nebo jeho změna se sdělí držiteli rozhodnutí.
4. Ustanovení čl. 22 odst. 4 se vztahuje na zrušení nebo změnu rozhodnutí.
Ve výjimečných případech, vyžadují-li to oprávněné zájmy držitele rozhodnutí, však mohou celní orgány až o jeden rok odložit nabytí účinku zrušení rozhodnutí nebo jeho změny. Toto datum se uvede v rozhodnutí o zrušení či změně.
Článek 29
Rozhodnutí přijatá bez předchozí žádosti
S výjimkou případů, kdy celní orgán jedná jako justiční orgán, se čl. 22 odst. 4, 5, 6 a 7, čl. 23 odst. 3 a články 26, 27 a 28 použijí rovněž v případě rozhodnutí přijatých celními orgány bez předchozí žádosti dotyčné osoby.
Článek 30
Omezení vztahující se na rozhodnutí o zboží, které bylo propuštěno do celního režimu nebo do dočasného uskladnění
Pokud o to nepožádá dotyčná osoba, není zrušením, změnou nebo pozastavením rozhodnutí ve prospěch této osoby dotčeno zboží, které bylo již v době nabytí účinku zrušení, změny nebo pozastavení propuštěno do celního režimu a stále se v celním režimu nebo v dočasném uskladnění nachází na základě zrušeného, změněného nebo pozastaveného rozhodnutí.
Článek 31
Přenesení pravomoci
Komisi je svěřena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci podle článku 284, kterými se stanoví:
a)
případy podle čl. 28 odst. 2, kdy rozhodnutí přijaté ve prospěch několika osob může být zrušeno rovněž ohledně jiných osob, než je osoba, která neplní povinnosti uložené podle tohoto rozhodnutí;
b)
výjimečné případy, v nichž mohou celní orgány odložit datum, k němuž zrušení nebo změna nabývají účinku podle čl. 28 odst. 4 druhého pododstavce.
Článek 32
Svěření prováděcích pravomocí
Komise stanoví v prováděcích aktech postupy pro zrušení nebo změny rozhodnutí přijatých ve prospěch osoby či pro jejich prohlášení za neplatné.
Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 285 odst. 4.
Článek 33
Rozhodnutí týkající se závazných informací
1. Celní orgány přijmou na základě žádosti rozhodnutí týkající se závazné informace o sazebním zařazení zboží (dále jen „rozhodnutí o ZISZ“) nebo rozhodnutí týkající se závazné informace o původu zboží (dále jen „rozhodnutí o ZIPZ“).
Tato žádost nebude přijata, dojde-li k některé z těchto okolností:
a)
pokud je, nebo již byla, žádost podána u téhož nebo jiného celního úřadu, a to držitelem rozhodnutí nebo na jeho účet v souvislosti se stejným zbožím nebo jeho jménem a u rozhodnutí o ZIPZ za stejných okolností, které rozhodují o získání statusu původu zboží;
b)
pokud se žádost netýká žádného ze zamýšlených použití rozhodnutí o ZISZ nebo rozhodnutí o ZIPZ nebo žádného ze zamýšlených použití celního režimu.
2. Rozhodnutí o ZISZ nebo rozhodnutí o ZIPZ jsou závazná pouze pro účely sazebního zařazení zboží nebo určení původu zboží:
a)
pro celní orgány ve vztahu k držiteli rozhodnutí, a to pouze pro zboží, u něhož byly splněny celní formality po dni, kterým rozhodnutí nabývá účinku;
b)
pro držitele rozhodnutí ve vztahu k celním orgánům, a to pouze s účinkem ode dne, kdy držitel obdrží nebo se má za to, že obdržel, oznámení o rozhodnutí.
3. Rozhodnutí o ZISZ nebo rozhodnutí o ZIPZ je platné po dobu tří let ode dne, kdy nabývá účinku.
4. Chce-li držitel rozhodnutí uplatnit rozhodnutí o ZISZ nebo rozhodnutí o ZIPZ v rámci konkrétního celního režimu, musí prokázat:
a)
v případě rozhodnutí o ZISZ, že zboží uvedené v celním prohlášení ve všech ohledech odpovídá zboží, jež je v rozhodnutí uvedeno;
b)
v případě rozhodnutí o ZIPZ, že dané zboží a okolnosti rozhodující o získání statusu původu zboží ve všech ohledech odpovídají zboží a okolnostem, jež jsou v rozhodnutí uvedeny.
Článek 34
Provádění a uplatňování rozhodnutí týkajících se závazných informací
1. Rozhodnutí o ZISZ pozbývají platnosti před uplynutím lhůty uvedené v čl. 33 odst. 3, pokud přestanou být v souladu s právními předpisy v důsledku jednoho z těchto případů:
a)
přijetí změny nomenklatur podle čl. 56 odst. 2 písm. a) a b), nebo
b)
přijetí opatření podle čl. 57 odst. 4,
s účinkem ode dne použitelnosti takové změny či opatření.
2. Rozhodnutí o ZIPZ pozbývají platnosti před uplynutím lhůty uvedené v čl. 33 odst. 3 v kterémkoliv z těchto případů:
a)
pokud Unie přijme nařízení nebo uzavře dohodu, která se stane použitelnou v Unii, a rozhodnutí o ZIPS přestane být v souladu s právními předpisy, které jsou v nich stanoveny, s účinkem ode dne použitelnosti tohoto nařízení nebo dohody;
b)
pokud rozhodnutí přestane být v souladu s Dohodou o pravidlech původu uzavřenou v rámci Světové obchodní organizace (WTO) nebo s vysvětlivkami či stanovisky k původu přijatými za účelem výkladu této dohody, s účinkem ode dne jejich zveřejnění v Úředním věstníku Evropské unie.
3. Rozhodnutí o ZISZ nebo rozhodnutí o ZIPZ nemohou pozbýt platnosti se zpětným účinkem.
4. Odchylně od čl. 23 odst. 3 a článku 27 se rozhodnutí o ZISZ a rozhodnutí o ZIPZ prohlásí za neplatné, byla-li vydána na základě nesprávných nebo neúplných informací poskytnutých ze strany žadatelů.
5. Rozhodnutí o ZISZ a rozhodnutí o ZIPZ se zruší podle čl. 23 odst. 3 a článku 28. Tato rozhodnutí však nemohou však být zrušena na žádost držitele rozhodnutí.
6. Rozhodnutí o ZISZ a rozhodnutí o ZIPZ nelze měnit.
7. Celní orgány zruší rozhodnutí o ZISZ:
a)
pokud již nejsou slučitelná s výkladem některé z nomenklatur uvedených v čl. 56 odst. 2 písm. a) a b) na základě kteréhokoliv z následujících případů:
i)
vysvětlivek uvedených v čl. 9 odst. 1 písm. a) druhé odrážce nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku (13) s účinkem ode dne jejich zveřejnění v Úředním věstníku Evropské unie;
ii)
rozsudku Soudního dvora Evropské unie s účinkem ode dne zveřejnění normativní části tohoto rozsudku v Úředním věstníku Evropské unie;
iii)
rozhodnutí o sazebním zařazení, stanovisek k sazebnímu zařazení nebo změn vysvětlivek k nomenklatuře harmonizovaného systému popisu a číselného označování zboží přijatých Světovou celní organizací zřízenou Úmluvou o zřízení Rady pro celní spolupráci, podepsanou v Bruselu dne 15. prosince 1950, s účinkem ode dne zveřejnění sdělení Komise v řadě „C“Úředního věstníku Evropské unie; nebo
b)
v jiných zvláštních případech.
8. Rozhodnutí o ZIPZ se zruší:
a)
pokud již nejsou slučitelná s rozsudkem Soudního dvora Evropské unie, s účinkem ode dne zveřejnění normativní části tohoto rozsudku v Úředním věstníku Evropské unie; nebo
b)
v jiných zvláštních případech.
9. V případech, na něž se vztahuje odst. 1 písm. b) nebo odstavce 2, 7 a 8, se rozhodnutí o ZISZ nebo rozhodnutí o ZIPZ mohou dále používat, pokud jde o závazné smlouvy založené na daném rozhodnutí a uzavřené před pozbytím jeho platnosti nebo před jeho zrušením. Toto prodloužené používání neplatí v případech, kdy se rozhodnutí o ZIPZ přijme ohledně zboží, které má být vyvezeno.
Toto období prodlouženého používání uvedené v prvním pododstavci nepřesáhne šest měsíců ode dne, ke kterému pozbylo rozhodnutí o ZISZ nebo rozhodnutí o ZIPZ platnosti nebo bylo zrušeno. Opatření uvedené v čl. 57 odst. 4 nebo v článku 67 může vyloučit použití uvedeného prodlouženého používání nebo stanovit kratší lhůtu. Jedná-li se o produkty, pro něž se předkládá potvrzení o dovozu nebo vývozu při vyřizování celních formalit, je doba šesti měsíců nahrazena dobou platnosti potvrzení.
Aby mohl uplatnit prodloužené používání rozhodnutí o ZISZ nebo rozhodnutí o ZIPZ, podá držitel tohoto rozhodnutí žádost celnímu orgánu, který rozhodnutí přijal, do 30 dnů ode dne, kdy rozhodnutí pozbylo platnosti nebo bylo zrušeno, a přitom uvede množství, pro která je doba prodlouženého používání požadována, a členský stát nebo členské státy, v nichž bude zboží vyúčtováno v rámci období prodlouženého používání. Tento celní orgán přijme rozhodnutí o prodlouženém používání a neprodleně jej oznámí držiteli, a to nejpozději do 30 dnů ode dne, kdy obdrží všechny informace nezbytné pro jeho přijetí.
10. Komise celním orgánům oznámí případy, kdy:
a)
je pozastaveno přijímání rozhodnutí o ZISZ a rozhodnutí o ZIPZ pro zboží, jejichž správné a jednotné sazební zařazení nebo určení původu není zajištěno;
b)
je zrušeno pozastavení uvedené v písmeně a).
11. S cílem zajistit správné a jednotné sazební zařazení nebo určení původu zboží může Komise přijmout rozhodnutí požadující, aby členské státy zrušily rozhodnutí o ZISZ nebo rozhodnutí o ZIPZ.
Článek 35
Rozhodnutí týkající se závazných informací s ohledem na další skutečnosti
Ve zvláštních případech přijmou celní orgány na žádost rozhodnutí týkající se závazných informací s ohledem na další skutečnosti uvedené v hlavě II, na jejichž základě se uplatňují dovozní nebo vývozní cla a další opatření stanovená v rámci obchodu se zbožím.
Článek 36
Přenesení pravomoci
Komisi je svěřena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 284, kterými se stanoví:
a)
zvláštní případy podle čl. 34 odst. 7 písm. b) a odst. 8 písm. b), pokud se mají být zrušena rozhodnutí o ZISZ a rozhodnutí o ZIPZ;
b)
případy podle článku 35, kdy rozhodnutí týkající se závazných informací jsou přijímána s ohledem na další skutečnosti, na jejichž základě se uplatňují dovozní nebo vývozní cla a další opatření stanovená v rámci obchodu se zbožím.
Článek 37
Svěření prováděcích pravomocí
1. Komise stanoví v prováděcích aktech postupy:
a)
pro používání rozhodnutí o ZISZ nebo rozhodnutí o ZIPZ poté, co pozbude platnosti nebo je zrušeno, podle čl. 34 odst. 9 třetího pododstavce;
b)
podle kterých Komise podá celním orgánům oznámení v souladu s čl. 34 odst. 10 písm. a) a b);
c)
pro používání rozhodnutí uvedených v článku 35 a stanovených v souladu s čl. 36 písm. b) poté, co pozbudou platnosti;
d)
pro pozastavení rozhodnutí uvedených v článku 35 a stanovených v souladu s čl. 36 písm. b) a pro oznámení pozastavení nebo odvolání pozastavení celním orgánům.
Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 285 odst. 4.
2. Komise přijme prostřednictvím prováděcích aktů rozhodnutí požadující po členských státech zrušení:
a)
rozhodnutí uvedených v čl. 34 odst. 11;
b)
rozhodnutí uvedených v článku 35 a stanovených v souladu s čl. 36 písm. b).
Tyto prováděcí akty se přijímají poradním postupem podle čl. 285 odst. 2.
Pokud má být stanovisko výboru uvedeného v čl. 285 odst. 1 získáno písemným postupem, použije se čl. 285 odst. 6.
Oddíl 4
Oprávněný hospodářský subjekt
Článek 38
Žádost a povolení
1. Hospodářský subjekt, který je usazen na celním území Unie a který splňuje kritéria stanovená v článku 39, může požádat o status oprávněného hospodářského subjektu.
Tento status, který podléhá kontrole, udělí celní orgány případně po konzultaci s jinými příslušnými orgány.
2. Status oprávněného hospodářského subjektu spočívá v těchto typech povolení:
a)
povolení oprávněného hospodářského subjektu pro celní zjednodušení, které umožňuje držiteli využívat některých zjednodušení v souladu s celními předpisy; nebo
b)
povolení oprávněného hospodářského subjektu pro bezpečnost a zabezpečení, které opravňuje držitele ke zjednodušením týkajícím se bezpečnosti a zabezpečení.
3. Oba typy povolení uvedené v odstavci 2 lze držet současně.
4. Status oprávněného hospodářského subjektu je uznáván celními orgány ve všech členských státech, s výhradou článků 39, 40 a 41.
5. Na základě uznání statusu oprávněného hospodářského subjektu pro celní zjednodušení a za předpokladu splnění požadavků pro konkrétní typ zjednodušení stanovený v celních předpisech povolí celní orgány danému subjektu využívat výhod plynoucích z tohoto zjednodušení. Celní orgány nepřezkoumávají znovu ta kritéria, která již byla přezkoumána při udělení statusu oprávněného hospodářského subjektu.
6. Oprávněný hospodářský subjekt uvedený v odstavci 2 podléhá příznivějšímu zacházení, než je tomu v případě jiných hospodářských subjektů, pokud jde o celní kontroly podle typu uděleného povolení, včetně menšího počtu fyzických kontrol a kontrol dokumentů.
7. Celní orgány udělí výhody vyplývající ze statusu oprávněného hospodářského subjektu osobám usazeným v zemích nebo územích mimo celní území Unie, které splňují podmínky a plní povinnosti stanovené v příslušných právních předpisech těchto zemí nebo území, pokud jsou tyto podmínky a povinnosti uznány Unií jako rovnocenné podmínkám a povinnostem uloženým oprávněným hospodářským subjektům usazeným na celním území Unie. Takové udělení výhod musí být založeno na zásadě vzájemnosti, ledaže by Unie rozhodla jinak, a podpořeno mezinárodní dohodou nebo právními předpisy Unie v oblasti společné obchodní politiky.
Článek 39
Udělení statusu
Kritérii pro udělení statusu oprávněného hospodářského subjektu jsou:
a)
žadatel se nedopustil žádného vážného nebo opakovaného porušení celních nebo daňových předpisů a nemá žádný záznam, pokud jde o závažné trestné činy související s jeho hospodářskou činností;
b)
žadatel prokáže vysokou úroveň kontroly svých operací a toku zboží prostřednictvím systému správy obchodních a případně dopravních záznamů, umožňující přiměřenou kontrolu ze strany celních úřadů;
c)
finanční solventnost, jež je považována za prokázanou, pokud je žadatel v dobré finanční situaci, která mu umožňuje plnit své závazky s řádným ohledem na charakteristiky druhu dané podnikatelské činnosti;
d)
pokud jde o povolení podle v čl. 38 odst. 2 písm. a), praktické normy pro způsobilost nebo odbornou kvalifikaci, které přímo souvisí s vykonávanou činností; a
e)
pokud jde o povolení podle čl. 38 odst. 2 písm. b), odpovídající normy bezpečnosti a zabezpečení, které se považují za splněné, pokud žadatel prokáže, že uplatňuje odpovídající opatření s cílem zajistit bezpečnost a zabezpečení mezinárodního dodavatelského řetězce, včetně oblastí kontroly fyzické integrity a kontroly přístupu, logistických procesů a nakládání se zvláštními druhy zboží, personálu a identifikace obchodních partnerů.
Článek 40
Přenesení pravomoci
Komisi je svěřena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci podle článku 284 s cílem stanovit:
a)
zjednodušení uvedená v čl. 38 odst. 2 písm. a);
b)
usnadnění uvedená v čl. 38 odst. 2 písm. b);
c)
příznivější zacházení uvedené v čl. 38 odst. 6.
Článek 41
Svěření prováděcích pravomocí
Komise stanoví v prováděcích aktech podmínky pro uplatňování kritérií uvedených v článku 39.
Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 285 odst. 4.
Oddíl 5
Sankce
Článek 42
Uplatnění sankcí
1. Každý členský stát stanoví sankce za porušení celních předpisů. Tyto sankce musí být účinné, přiměřené a odrazující.
2. Uplatňují-li se správní sankce, mohou mít mimo jiné jednu z těchto forem, případně obě formy:
a)
peněžní pokuta uložená celními orgány, případně včetně narovnání použitého namísto trestní sankce;
b)
zrušení, pozastavení nebo změna jakéhokoli povolení, jehož je dotyčná osoba držitelem.
3. Do 180 dní ode dne použitelnosti tohoto článku stanoveného v souladu s čl. 288 odst. 2 sdělí členské státy Komisi platné vnitrostátní právní předpisy podle odstavce 1 tohoto článku a neprodleně jí oznamují veškeré pozdější změny, které se těchto předpisů dotýkají.
Oddíl 6
Opravné prostředky
Článek 43
Rozhodnutí soudního orgánu
Články 44 a 45 se nepoužijí na opravné prostředky podané s cílem prohlásit za neplatné, zrušit nebo změnit rozhodnutí v rámci celních předpisů přijaté justičním orgánem nebo celními orgány jednajícími jako justiční orgány.
Článek 44
Právo na podání opravného prostředku
1. Každá osoba má právo podat opravný prostředek proti jakémukoli rozhodnutí celních orgánů v rámci celních předpisů, jež se jí přímo a osobně dotýká.
Právo na podání opravného prostředku má rovněž každá osoba, která požádala celní orgány o rozhodnutí a ve lhůtách uvedených v čl. 22 odst. 3 neobdržela rozhodnutí o své žádosti.
2. Opravný prostředek lze podat nejméně ve dvou stupních:
a)
nejdříve u celních orgánů, u soudního orgánu nebo u jiných orgánů určených k tomuto účelu členskými státy;
b)
následně u vyššího nezávislého orgánu, jímž může být v souladu s platnými předpisy členských států soudní orgán nebo rovnocenný zvláštní orgán.
3. Opravný prostředek se podává ve členském státě, v němž bylo rozhodnutí přijato nebo o ně bylo požádáno.
4. Členské státy zajistí, aby řízení o opravném prostředku umožnilo rychlé potvrzení nebo opravu rozhodnutí celních orgánů.
Článek 45
Přerušení výkonu rozhodnutí
1. Podání opravného prostředku nemá odkladný účinek na výkon napadeného rozhodnutí.
2. Celní orgány však přeruší výkon rozhodnutí, a to zcela nebo částečně, mají-li odůvodněné pochybnosti, zda je napadené rozhodnutí v souladu s celními předpisy, nebo hrozí-li dotyčné osobě nenahraditelná škoda.
3. V případech uvedených v odstavci 2, je-li důsledkem napadeného rozhodnutí vyměření dovozního nebo vývozního cla, je přerušení výkonu tohoto rozhodnutí podmíněno poskytnutím jistoty, pokud se na základě zdokumentovaného posouzení nezjistí, že by taková jistota způsobila dlužníkovi vážné hospodářské nebo sociální obtíže.
Oddíl 7
Kontrola zboží
Článek 46
Řízení rizik a celní kontroly
1. Celní orgány mohou provádět veškeré celní kontroly, které považují za nezbytné.
Celní kontroly mohou zahrnovat zejména kontrolu zboží, odebrání vzorků, ověřování správnosti a úplnosti informací uvedených v prohlášení nebo oznámení a existence, pravosti, správnosti a platnosti dokladů, přezkum účetnictví hospodářských subjektů a jiných záznamů, kontrolu dopravních prostředků, kontrolu zavazadel a jiného zboží přepravovaného osobami a provádění úředních šetření a dalších podobných činností.
2. Jiné než namátkové celní kontroly vycházejí především z analýzy rizik provedené prostřednictvím elektronického zpracování dat a jejich účelem je stanovit a vyhodnotit rizika a vypracovat nezbytná opatření, pomocí nichž lze rizikům čelit, a to na základě kritérií vytvořených na vnitrostátní úrovni, na úrovni Unie a případně na mezinárodní úrovni.
3. Celní kontroly se provádějí ve společném rámci pro řízení rizik, který je založen na výměně informací o rizicích a výsledcích analýz rizik mezi celními správami a kterým se stanoví společná kritéria rizik a norem, kontrolní opatření a prioritní oblasti kontroly.
Kontrolami, které vycházejí z těchto informací a kritérií, nejsou dotčeny další kontroly prováděné v souladu s odstavcem 1 nebo s jinými platnými předpisy.
4. Celní orgány provádějí řízení rizik s cílem rozlišovat mezi úrovněmi rizik spojených se zbožím, na které se vztahují celní kontroly nebo dohled, a s cílem určit, zda a kde se na zboží vztahují konkrétní celní kontroly.
Řízení rizik zahrnuje takové činnosti jako shromažďování údajů a informací, analýzu a hodnocení rizik, stanovování a provádění opatření a pravidelné sledování a přezkoumávání procesu a jeho výsledků, a to na základě mezinárodních a vnitrostátních zdrojů a strategií a zdrojů a strategií Unie.
5. Celní orgány si předávají informace o rizicích a výsledky analýzy rizik, pokud:
a)
celní orgán vyhodnotí rizika jako závažná a vyžadující celní kontrolu a z výsledků kontroly vyplyne, že došlo k události vyvolávající rizika;
b)
z výsledků kontroly nevyplývá, že došlo k události vyvolávající rizika, avšak dotyčný celní orgán se domnívá, že hrozba představuje jinde v Unii vysoké riziko.
6. Při stanovení společných kritérií rizik a norem, kontrolních opatření a prioritních oblastí kontroly podle odstavce 3 se zohlední vše následující:
a)
přiměřenost k riziku;
b)
naléhavost nezbytného použití kontrol;
c)
pravděpodobný dopad na obchodní tok, na jednotlivé členské státy a na kontrolní zdroje.
7. Společná kritéria rizik a normy uvedené v odstavci 3 zahrnují všechny tyto prvky:
a)
popis rizik;
b)
faktory nebo ukazatele rizika, které se použijí pro výběr zboží nebo hospodářských subjektů, u nichž se provede celní kontrola;
c)
povahu celních kontrol, které mají celní orgány uskutečnit;
d)
dobu uplatňování celních kontrol uvedených v písmenu c).
8. Aniž jsou dotčeny ostatní kontroly běžně prováděné celními orgány, zahrnují prioritní oblasti kontroly konkrétní celní režimy, druhy zboží, dopravní trasy, druhy dopravních prostředků nebo hospodářské subjekty, na které se vztahují zvýšené úrovně analýzy rizik a celních kontrol během určitého období.
Článek 47
Spolupráce mezi orgány
1. Mají-li být u téhož zboží příslušnými orgány jinými, než jsou celní orgány, prováděny kontroly jiné než celní, usilují celní orgány v úzké spolupráci s těmito jinými orgány o to, aby tyto kontroly byly pokud možno prováděny současně s celními kontrolami a na stejném místě (one-stop-shop), přičemž celní orgány zastávají v této oblasti koordinační úlohu.
2. Je-li to nezbytné pro účely minimalizace rizik a boje proti podvodům, mohou si v rámci kontrol stanovených v tomto oddíle celní a jiné příslušné orgány vyměňovat mezi sebou a s Komisí údaje, které získaly v souvislosti se vstupem, výstupem, tranzitem, pohybem, uskladněním a konečným užitím zboží pohybujícího se mezi celním územím Unie a zeměmi nebo územími mimo celní území Unie, včetně poštovního styku, a v souvislosti s přítomností a pohybem zboží, které není zbožím Unie, a zboží propuštěného do režimu konečného užití na celním území Unie, jakož i výsledky všech kontrol. Celní orgány a Komise si tyto údaje mohou vyměňovat rovněž za účelem zajištění jednotného uplatňování celních předpisů.
Článek 48
Kontrola po propuštění zboží
Po propuštění zboží mohou celní orgány za účelem celních kontrol ověřovat správnost a úplnost informací uvedených v celním prohlášení, celním prohlášení pro dočasné uskladnění, vstupním souhrnném celním prohlášení, výstupním souhrnném celním prohlášení, prohlášení o zpětném vývozu nebo oznámení o zpětném vývozu a existenci, pravost, správnost a platnost veškerých podkladů a provádět kontrolu účetnictví deklaranta a jiných záznamů vztahujících se k operacím s daným zbožím nebo k předešlým nebo následným obchodním operacím s týmž zbožím. Celní orgány mohou toto zboží rovněž kontrolovat nebo z něj odebrat vzorky, je-li jeho kontrola ještě možná.
Tyto kontroly lze provést v prostorách držitele zboží, jeho zástupce nebo jiné osoby, která se přímo nebo nepřímo obchodně podílí na uvedených operacích, nebo jiné osoby, která má v držení zmíněné doklady a údaje pro obchodní účely.
Článek 49
Letecká a námořní doprava uvnitř Unie
1. Celní kontroly nebo formality týkající se příručních a zapsaných zavazadel osob, které uskutečňují buď lety, nebo námořní cesty uvnitř Unie, se provádějí pouze v případě, kdy jsou tyto kontroly nebo formality stanoveny celními předpisy.
2. Odstavec 1 se použije, aniž jsou dotčeny:
a)
kontroly bezpečnosti a zabezpečení;
b)
kontroly spojené se zákazy nebo omezeními.
Článek 50
Svěření prováděcích pravomocí
1. Komise prostřednictvím prováděcích aktů přijme opatření, která zajistí jednotné uplatňování celních kontrol, včetně výměny informací o rizicích a analýzy rizik, společných kritérií rizik a norem, kontrolních opatření a prioritních oblastí kontroly podle čl. 46 odst. 3.
Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 285 odst. 4.
V závažných a naléhavých případech, které souvisejí s těmito opatřeními a které jsou řádně odůvodněny potřebou rychle aktualizovat společný rámec pro řízení rizik a přizpůsobit výměnu informací o rizicích a analýzy rizik, společná kritéria rizik a norem, kontrolní opatření a prioritní oblasti kontroly vývoji rizik, přijme Komise okamžitě platné prováděcí akty postupem podle čl. 285 odst. 5.
Má-li být o stanovisku výboru uvedeného v čl. 285 odst. 1 rozhodnuto písemným postupem, použije se čl. 285 odst. 6.
2. Komise stanoví v prováděcích aktech přístavy a letiště, kde se celní kontroly a formality mají provádět podle článku 49 na:
a)
příruční a zapsaná zavazadla osob:
i)
uskutečňujících let letadlem přilétajícím z letiště, jež není letištěm Unie, které po mezipřistání na letišti Unie pokračuje na jiné letiště Unie,
ii)
uskutečňujících let letadlem, které po mezipřistání na letišti Unie pokračuje na letiště, jež není letištěm Unie,
iii)
vyžívajících námořní dopravu stejným plavidlem, která má na své trase místo odplutí, zastávky nebo cílového určení v přístavu, jenž není přístavem Unie;
iv)
na palubě rekreačních plavidel a turistických nebo obchodních letadel;
b)
příruční a zapsaná zavazadla:
i)
dopravená na letiště Unie na palubě letadla přilétajícího z letiště, jež není letištěm Unie, a překládaná na tomto letišti Unie do jiného letadla pokračujícího v letu v rámci Unie;
ii)
naložená na letišti Unie do letadla pokračujícího v letu v rámci Unie a překládaná na jiném letišti Unie do letadla, jehož místem určení je letiště, jež není letištěm Unie.
Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 285 odst. 4.
Oddíl 8
Uchovávání dokladů a jiných informací a poplatky a náklady
Článek 51
Uchovávání dokladů a jiných informací;
1. Dotyčná osoba uchovává pro účely celních kontrol doklady a informace uvedené v čl. 15 odst. 1 po dobu alespoň tří kalendářních let, a to jakýmkoli způsobem, který je dostupný a přijatelný pro celní orgány.
V případě zboží propuštěného do volného oběhu za podmínek jiných než uvedených v třetím pododstavci nebo zboží navrženého v celním prohlášení k vývozu počíná lhůta běžet od konce roku, v němž bylo přijato celní prohlášení s návrhem na propuštění zboží do volného oběhu nebo k vývozu.
V případě zboží propuštěného do volného oběhu bez cla nebo se sníženou sazbou dovozního cla na základě jeho konečného užití počíná lhůta běžet od konce roku, v němž zboží přestává být předmětem celního dohledu.
V případě zboží, které bylo propuštěno do jiného celního režimu, nebo zboží v dočasném uskladnění počíná lhůta běžet od konce roku, v němž byl daný celní režim vyřízen nebo v němž bylo ukončeno dočasné uskladnění.
2. Aniž je dotčen čl. 103 odst. 4, zjistí-li se při celní kontrole ve vztahu k celnímu dluhu, že je nutno opravit příslušný zápis v účetních dokladech, a byla-li o tom dotyčná osoba informována, uchovávají se doklady a informace po dobu tří let od uplynutí lhůty uvedené v odstavci 1 tohoto článku.
Bylo-li podáno odvolání nebo zahájeno soudní řízení, uchovávají se doklady a informace po dobu stanovenou v odstavci 1, nebo do ukončení odvolacího či soudního řízení, a to podle toho, která situace nastane později.
Článek 52
Poplatky a náklady
1. Celní orgány si neúčtují poplatky za provádění celních kontrol nebo jakýchkoli jiných úkonů podle celních předpisů v úředních hodinách příslušných celních úřadů.
2. Celní orgány si mohou účtovat poplatky nebo mohou požadovat úhradu vzniklých nákladů za poskytování zvláštních služeb, zejména za:
a)
požadovanou přítomnost zaměstnanců celních správ mimo stanovené úřední hodiny nebo jejich požadovanou přítomnost v jiných prostorách, než jsou prostory celní správy;
b)
analýzy nebo znalecké zprávy o zboží a poštovní poplatky za vrácení zboží žadateli, zejména v souvislosti s rozhodnutími přijatými podle článku 33 nebo s poskytováním informací podle čl. 14 odst. 1;
c)
kontroly zboží nebo odběry vzorků za účelem ověření nebo zničení zboží, při kterých vznikají jiné náklady než náklady spojené s prací zaměstnanců celních správ;
d)
výjimečná kontrolní opatření, jsou-li nutná s ohledem na povahu zboží nebo na možné riziko.
KAPITOLA 3
Přepočet měn a lhůty
Článek 53
Přepočet měn
1. Příslušné orgány zveřejní nebo zpřístupní na internetu směnný kurz, který se použije v případě, že je nutné provést přepočet měny na základě jednoho z těchto důvodů:
a)
faktory, na jejichž základě je určována celní hodnota zboží, jsou vyjádřeny v jiné měně, než je měna členského státu, ve které se celní hodnota určuje;
b)
hodnota eura v národních měnách je požadována pro účely sazebního zařazení zboží a výše dovozního nebo vývozního cla, včetně hodnotových prahů ve společném celním sazebníku.
2. Je-li přepočet měny nutný z důvodů jiných než uvedených v odstavci 1, hodnota eura v národních měnách, jež má být použita v rámci celních předpisů, se stanoví alespoň jednou ročně.
Článek 54
Svěření prováděcích pravomocí
Komise stanoví v prováděcích aktech pravidla pro přepočet měn pro účely uvedené v čl. 53 odst. 1 a 2.
Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 285 odst. 4.
Článek 55
Lhůty, data a termíny
1. Není-li stanoveno jinak a pokud je v celních předpisech stanovena lhůta, datum nebo termín, nelze tuto lhůtu prodloužit nebo zkrátit a toto datum nebo tento termín nelze odložit ani přesunout..
2. S výjimkou případů stanovených celními předpisy se použijí pravidla pro lhůty, data a termíny stanovená v nařízení Rady (EHS, Euratom) č. 1182/71 ze dne 3. června 1971, kterými se určují pravidla pro lhůty, data a termíny (14).
HLAVA II
FAKTORY, NA JEJICHŽ ZÁKLADĚ SE UPLATNÍ DOVOZNÍ NEBO VÝVOZNÍ CLO A JINÁ OPATŘENÍ PŘI OBCHODU SE ZBOŽÍM
KAPITOLA 1
Společný celní sazebník a sazební zařazení zboží
Článek 56
Společný celní sazebník a dohled
1. Splatné dovozní a vývozní clo vychází ze společného celního sazebníku.
Další opatření stanovená ve zvláštních předpisech Unie upravujících obchod se zbožím se případně uplatní podle sazebního zařazení tohoto zboží.
2. Společný celní sazebník obsahuje všechny tyto prvky:
a)
kombinovanou nomenklaturu zboží, která je stanovena v nařízení (EHS) č. 2658/87;
b)
jakoukoliv jinou nomenklaturu, která je plně nebo částečně založena na kombinované nomenklatuře nebo k ní přidává další členění a která je stanovena zvláštními předpisy Unie, jež upravují uplatňování sazebních opatření při obchodu se zbožím;
c)
smluvní nebo běžná všeobecná cla pro zboží, které je zahrnuto do kombinované nomenklatury;
d)
preferenční sazební opatření obsažená v dohodách, které Unie uzavřela s určitými zeměmi či územími mimo celní území Unie nebo se skupinami takových zemí či území;
e)
preferenční sazební opatření přijatá jednostranně Unií vůči některým zemím či územím mimo celní území Unie nebo skupinám takových zemí či území;
f)
autonomní opatření, na jejichž základě lze clo u určitého zboží snížit nebo zboží od cla osvobodit;
g)
zvýhodněné sazební zacházení stanovené pro určité zboží z důvodu jeho povahy nebo na základě jeho konečného užití v rámci opatření uvedených v písmenech c) až f) nebo v písmenu h);
h)
jiná sazební opatření vyplývající ze zemědělských nebo obchodních nebo jiných právních předpisů Unie.
3. Splňuje-li dané zboží podmínky obsažené v opatřeních stanovených v odst. 2 písm. d) až g), použijí se na žádost deklaranta opatření uvedená v těchto ustanoveních místo opatření uvedených v odst. 2 písm. c). Jsou-li dodrženy lhůty a splněny podmínky stanovené v příslušném opatření nebo v kodexu, může být taková žádost podána se zpětnou účinností.
4. Je-li použití opatření uvedených v odst. 2 písm. d) až g) nebo osvobození od opatření podle odst. 2 písm. h) omezeno na určitý objem dovozů nebo vývozů, přestanou být opatření nebo osvobození v případě celních kvót uplatňována od okamžiku, kdy je dosaženo stanoveného objemu dovozů nebo vývozů.
V případě celních stropů přestanou být tato opatření nebo osvobození od nich na základě právního aktu Unie uplatňována.
5. Propuštění zboží, na něž se vztahují opatření uvedená v odstavcích 1 a 2, do volného oběhu nebo jeho vývoz mohou podléhat dohledu.
Článek 57
Sazební zařazení zboží
1. Pro účely společného celního sazebníku spočívá sazební zařazení zboží v určení jedné podpoložky nebo dalšího členění kombinované nomenklatury, do níž má být toto zboží zařazeno.
2. Pro účely nesazebních opatření spočívá sazební zařazení zboží v určení jedné podpoložky nebo dalšího členění kombinované nomenklatury nebo jakékoli jiné nomenklatury, která je zcela nebo částečně založena na kombinované nomenklatuře nebo k ní přidává další členění a která je stanovena právními předpisy Unie a do níž má být uvedené zboží zařazeno.
3. Podpoložka nebo další členění určené podle odstavců 1 a 2 se použijí pro účely uplatňování opatření souvisejících s danou podpoložkou.
4. Komise může přijmout opatření s cílem určit sazební zařazení zboží podle odstavců 1 a 2.
Článek 58
Svěření prováděcích pravomocí
1. Komise prostřednictvím prováděcích aktů přijme opatření týkající se jednotné správy celních kvót a celních stropů uvedených v čl. 56 odst. 4 a řízení dohledu nad propuštěním zboží do volného oběhu nebo nad jeho vývozem, jak je uvedeno v čl. 56 odst. 5.
Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 285 odst. 4.
2. Komise prostřednictvím prováděcích aktů přijme opatření uvedená v čl. 57 odst. 4.
Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 285 odst. 4.
V závažných a naléhavých případech, které souvisejí s těmito opatřeními a které jsou řádně odůvodněny potřebou rychle zajistit správné a jednotné používání kombinované nomenklatury, přijme Komise okamžitě použitelné prováděcí akty postupem podle čl. 285 odst. 5.
Má-li být o stanovisku výboru uvedeného v čl. 285 odst. 1 rozhodnuto písemným postupem, použije se čl. 285 odst. 6.
KAPITOLA 2
Původ zboží
Oddíl 1
Nepreferenční původ
Článek 59
Rozsah působnosti
Články 60 a 61 stanoví pravidla pro určení nepreferenčního původu zboží pro účely použití:
a)
společného celního sazebníku, s výjimkou opatření uvedených v čl. 56 odst. 2 písm. d) a e);
b)
jiných než sazebních opatření stanovených zvláštními předpisy Unie upravujícími obchod se zbožím; a
c)
jiných opatření Unie týkajících se původu zboží.
Článek 60
Získání původu
1. Zboží zcela získané v jediné zemi nebo na jediném území se považuje za zboží pocházející z této země nebo z tohoto území.
2. Zboží, na jehož výrobě se podílí více než jedna země nebo jedno území, se považuje za zboží pocházející ze země nebo území, kde došlo k jeho poslednímu podstatnému hospodářsky odůvodněnému zpracování nebo opracování, které bylo provedeno v podnicích k tomu vybavených a které vyústilo v nový výrobek nebo představuje důležitý stupeň výroby.
Článek 61
Prokazování původu
1. Je-li původ uveden podle celních předpisů v celním prohlášení, mohou celní orgány vyžadovat, aby deklarant původ zboží prokázal.
2. Je-li původ zboží prokázán podle celních předpisů nebo jiných zvláštních předpisů Unie, mohou celní orgány v případě odůvodněných pochybností požadovat dodatečné doklady prokazující, že je původ stanoven v souladu s příslušnými právními předpisy Unie.
3. Je-li to nezbytné z hlediska obchodu, může být dokument prokazující původ vydán v Unii v souladu s pravidly původu platnými v zemi určení nebo na území určení nebo jakoukoli jinou metodou pro určení země, v níž bylo zboží zcela získáno nebo v níž došlo k jeho poslednímu podstatnému zpracování.
Článek 62
Přenesení pravomoci
Komisi je svěřena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 284, kterými se stanoví pravidla, podle nichž se zboží, u něhož je nezbytné určit nepreferenční původ pro účely použití opatření Unie uvedených v článku 59, považuje za zcela získané v jedné zemi nebo na jediném území nebo za zboží, k jehož poslednímu podstatnému hospodářsky odůvodněnému zpracování nebo opracování, které bylo provedeno v podnicích k tomu vybavených a které vyústilo v nový výrobek nebo představuje důležitý stupeň výroby, došlo v jedné zemi nebo na jediném území, podle článku 60.
Článek 63
Svěření prováděcích pravomocí
Komise stanoví v prováděcích aktech postupy pro prokazování a ověřování původu podle článku 61.
Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 285 odst. 4.
Oddíl 2
Preferenční původ
Článek 64
Preferenční původ zboží
1. S cílem využít opatření uvedených v čl. 56 odst. 2 písm. d) nebo e) nebo nesazebních preferenčních opatření musí být zboží v souladu s pravidly preferenčního původu uvedenými v odstavcích 2 až 5 tohoto článku.
2. V případě zboží, na které se vztahují preferenční opatření obsažená v dohodách, které Unie uzavřela s určitými zeměmi či územími mimo celní území Unie nebo se skupinami takových zemí či území, se pravidla preferenčního původu stanoví v těchto dohodách.
3. V případě zboží, na které se vztahují preferenční opatření přijatá jednostranně Unií vůči určitým zemím či územím mimo celní území Unie nebo skupinám takových zemí či území vyjma těch, které jsou uvedeny v odstavci 5, přijme Komise opatření, kterými se stanovují pravidla preferenčního původu.
Tato pravidla vycházejí z kritéria, že je zboží zcela získáno, nebo z kritéria, že zboží je výsledkem dostatečného zpracování nebo opracování.
4. V případě zboží, na které se vztahují preferenční opatření uplatňovaná v rámci obchodu mezi celním územím Unie a Ceutou a Melillou obsažená v protokolu č. 2 k aktu o přistoupení z roku 1985, se pravidla preferenčního původu přijmou postupem podle článku 9 uvedeného protokolu.
5. V případě zboží, na které se vztahují preferenční opatření obsažená v preferenčních dohodách ve prospěch zámořských zemí a území přidružených k Unii, se pravidla o preferenčním původu přijmou v souladu s článkem 203 Smlouvy o fungování EU.
6. Komise může z vlastního podnětu nebo na žádost země či území, na které se vztahuje preferenční režim, povolit této zemi nebo území na některé zboží dočasnou odchylku z pravidel preferenčního původu uvedených v odstavci 3.
Dočasná odchylka musí být odůvodněna jedním z těchto důvodů:
a)
vnitřní nebo vnější faktory zemi nebo území, na které se vztahuje preferenční režim, dočasně brání v možnosti dodržovat pravidla preferenčního původu;
b)
země nebo území, na které se vztahuje preferenční režim, požaduje čas na přípravu na dodržování těchto pravidel.
Žádost o odchylku podá dotčená země nebo území, na které se vztahuje preferenční režim, v písemné podobě Komisi.V žádosti uvede důvody podle druhého pododstavce, proč o odchylku žádá, a přiloží vhodné podklady.
Dočasná odchylka je omezena na dobu trvání účinků vnitřních nebo vnějších faktorů, které ji odůvodňují, nebo na dobu, kterou daná země nebo území, na které se vztahuje preferenční režim, potřebuje k zajištění dodržování pravidel.
V případě, že je odchylka povolena, dotčená země nebo území, na které se vztahuje preferenční režim, dodržuje veškeré stanovené požadavky, pokud jde o informace, které mají být poskytovány Komisi ohledně využívání odchylky a řízení množství, na něž byla odchylka povolena.
Článek 65
Přenesení pravomoci
Komisi je svěřena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 284, kterými se stanoví pravidla preferenčního původu podle čl. 64 odst. 3.
Článek 66
Svěření prováděcích pravomocí
Komise stanoví v prováděcích aktech:
a)
postupy podle čl. 64 odst. 1'umožňující zavedení preferenčního původu zboží v Unii;
b)
opatření, kterým se dané zemi nebo území, na které se vztahuje preferenční režim, uděluje dočasná odchylka podle čl. 64 odst. 6.
Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 285 odst. 4.
Oddíl 3
Určení původu zvláštních druhů zboží
Článek 67
Opatření přijímaná Komisí
Komise může přijímat opatření k určení původu konkrétních druhů zboží v souladu s pravidly původu, která se na tato zboží vztahují.
Článek 68
Svěření prováděcích pravomocí
Komise prostřednictvím prováděcích aktů přijme opatření uvedená v článku 67. Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 285 odst. 4.
V závažných a naléhavých případech, které souvisejí s těmito opatřeními a které jsou řádně odůvodněny potřebou rychle zajistit správné a jednotné uplatňování pravidel původu, přijme Komise okamžitě použitelné prováděcí akty postupem podle čl. 285 odst. 5.
Má-li být o stanovisku výboru uvedeného v čl. 285 odst. 1 rozhodnuto písemným postupem, použije se čl. 285 odst. 6.
KAPITOLA 3
Hodnota zboží pro celní účely
Článek 69
Rozsah působnosti
Celní hodnota zboží pro účely použití společného celního sazebníku a nesazebních opatření stanovených ve zvláštních předpisech Unie upravujících obchod se zbožím se určuje v souladu s články 70 a 74.
Článek 70
Metoda určování celní hodnoty na základě převodní hodnoty
1. Prvotním podkladem pro určení celní hodnoty zboží je převodní hodnota, tj. cena, která byla nebo má být skutečně zaplacena za zboží prodané pro vývoz na celní území Unie, případně upravená.
2. Cenou, která byla nebo má být za zboží skutečně zaplacena, se rozumí částka celkové platby, která byla nebo má být uskutečněna mezi kupujícím a prodávajícím nebo mezi kupujícím a třetí stranou ve prospěch prodávajícího za dovážené zboží a která zahrnuje veškeré platby, které byly nebo mají být uskutečněny jako podmínka prodeje dováženého zboží.
3. Převodní hodnota se uplatní, jsou-li splněny všechny tyto podmínky:
a)
nejsou stanovena žádná omezení, pokud jde o nakládání se zbožím nebo jeho použití ze strany kupujícího, s výjimkou kteréhokoli z těchto omezení, která
i)
jsou uložena nebo vyžadována právními předpisy nebo veřejnými orgány v Unii,
ii)
omezují zeměpisnou oblast, v níž může být zboží přeprodáváno,
iii)
neovlivňují podstatně celní hodnotu zboží;
b)
prodej nebo cena nepodléhají podmínkám nebo plněním, jejichž hodnotu nelze ve vztahu ke zboží, které je ohodnocováno, určit;
c)
žádná část výnosu z jakéhokoliv přeprodeje, nakládání se zbožím nebo použití zboží kupujícím nepřipadne přímo ani nepřímo prodávajícímu, kromě případů, kdy lze provést přiměřenou úpravu; a
d)
kupující a prodávající nejsou ve vzájemném spojení, nebo jejich vztah neovlivnil cenu.
Článek 71
Položky převodní hodnoty
1. Při určování celní hodnoty podle článku 70 se k ceně, která byla nebo má být za dovážené zboží skutečně zaplacena, připočítají:
a)
níže uvedené položky, pokud jsou hrazeny kupujícím, avšak nejsou zahrnuty v ceně, která byla nebo má být skutečně zaplacena:
i)
provize a odměny za zprostředkování, s výjimkou nákupních provizí;
ii)
náklady na nádoby, které se pro celní účely považují za součást daného zboží;
iii)
náklady na balení zahrnující jak práci, tak materiál; a
b)
hodnota, vhodným způsobem rozvržená, níže uvedeného zboží a služeb, pokud je kupující poskytuje přímo nebo nepřímo zdarma nebo za sníženou cenu pro použití při výrobě nebo prodeji k vývozu dováženého zboží v rozsahu, v jakém tato hodnota nebyla zahrnuta do ceny, která byla nebo má být skutečně zaplacena:
i)
materiály, součástky, díly a podobné položky obsažené v dováženém zboží;
ii)
nářadí, matrice, slévačské formy a podobné položky použité k výrobě dováženého zboží;
iii)
materiál spotřebovaný k výrobě dováženého zboží; a
iv)
technologie, vývoj, umělecká práce, design a plány a nákresy provedené mimo Unii a nezbytné pro výrobu dováženého zboží;
c)
poplatky za užívání práv a licenční poplatky týkající se hodnoceného zboží, které musí přímo nebo nepřímo uhradit kupující jako podmínku prodeje hodnoceného zboží, pokud tyto poplatky za užívání práv nebo licenční poplatky nejsou zahrnuty v ceně, která byla nebo má být skutečně zaplacena;
d)
hodnota jakékoli části výnosu z případného přeprodeje, převodu nebo použití dovezeného zboží, která připadne přímo nebo nepřímo prodávajícímu; a
e)
níže uvedené náklady vzniklé před tím, než se zboží dostalo na místo, kde vstoupilo na celní území Unie:
i)
náklady na dopravu a pojištění dováženého zboží; a
ii)
náklady na nakládku, vykládku a manipulaci spojené s dopravou dováženého zboží.
2. Každá položka, která bude na základě odstavce 1 připočtena k ceně, která byla nebo má být skutečně zaplacena, vychází výlučně z údajů, které jsou objektivní a měřitelné.
3. Při určování celní hodnoty se k ceně, která byla nebo má být skutečně zaplacena, nepřipočtou žádné jiné položky než ty, které jsou stanoveny v tomto článku.
Článek 72
Položky, které se do celní hodnoty nezahrnují
Při určování celní hodnoty podle článku 70 se nezahrnuje žádná z těchto položek:
a)
náklady na dopravu dováženého zboží po jeho vstupu na celní území Unie;
b)
poplatky za stavbu, instalaci, montáž, údržbu nebo technickou pomoc vzniklé po vstupu dováženého zboží jako například průmyslových zařízení, strojů či vybavení na celní území Unie;
c)
úroky z finančního ujednání uzavřeného kupujícím a vztahujícího se na nákup dováženého zboží bez ohledu na to, zda finanční prostředky poskytuje prodávající nebo jiná osoba, jestliže bylo financování dohodnuto písemně a jestliže může kupující, bude-li o to požádán, prokázat, že jsou splněny tyto podmínky:
i)
toto zboží je skutečně prodáváno za cenu deklarovanou jako cena, která byla nebo má být skutečně zaplacena;
ii)
požadovaná úroková sazba nepřevyšuje obvyklou úrokovou sazbu uplatňovanou v dané zemi při podobných operacích v okamžiku, kdy k finanční úhradě dochází;
d)
poplatky spojené s právem reprodukovat dovážené zboží v Unii;
e)
nákupní provize;
f)
dovozní cla nebo jiné poplatky splatné v Unii při dovozu nebo prodeji zboží;
g)
aniž je dotčen čl. 71 odst. 1 písm. c), platby uskutečněné kupujícím za právo distribuovat nebo přeprodávat dovážené zboží, jestliže tyto platby nejsou podmínkou prodeje dováženého zboží určeného k vývozu do Unie.
Článek 73
Zjednodušení
Celní orgány mohou na žádost povolit, aby byly na základě specifických kritérií stanoveny níže uvedené částky, nejsou-li tyto částky vyčíslitelné ke dni přijetí celního prohlášení:
a)
částky, které mají být zahrnuty do celní hodnoty v souladu s čl. 70 odst. 2; a
b)
částky podle článků 71 a 72.
Článek 74
Doplňkové metody určování celní hodnoty zboží
1. Nemůže-li být celní hodnota zboží určena podle článku 70, pokračuje se postupně podle odst. 2 písm. a) až d), přičemž se celní hodnota zboží určí podle prvního z těchto písmen, podle nějž ji lze určit.
Na žádost deklaranta se pořadí uplatnění písmen c) a d) odstavce 2 obrátí.
2. Celní hodnotou podle odstavce 1 je:
a)
převodní hodnota u stejného zboží prodávaného pro vývoz na celní území Unie a vyváženého ve stejnou dobu nebo přibližně ve stejnou dobu jako zboží, které je ohodnocováno;
b)
převodní hodnota u podobného zboží prodávaného pro vývoz na celní území Unie a vyváženého ve stejnou dobu nebo přibližně ve stejnou dobu jako zboží, které je ohodnocováno;
c)
hodnota založená na jednotkové ceně, za kterou se dovážené zboží nebo stejné nebo podobné dovážené zboží prodává na celním území Unie v největším úhrnném množství osobám, kterou nejsou ve vzájemném spojení s prodávajícími; nebo
d)
vypočtená hodnota sestávající ze součtu těchto položek:
i)
nákladů na materiál a výrobu nebo jiné zpracování provedené při produkci dováženého zboží, nebo hodnota těchto položek;
ii)
částky představující zisk a všeobecné výdaje ve výši, kterou producenti v zemi vývozu obvykle zahrnují do prodeje zboží téže povahy nebo téhož druhu jako hodnocené zboží určené k vývozu do Unie;
iii)
nákladů na položky uvedené v čl. 71 odst. 1 písm. e) nebo jejich hodnoty.
3. Nemůže-li být celní hodnota určena podle odstavce 1, určí se na základě údajů dostupných na celním území Unie s použitím přiměřených prostředků slučitelných se zásadami a obecnými ustanoveními:
a)
dohody o provádění článku VII Všeobecné dohody o clech a obchodu,
b)
článku VII Všeobecné dohody o clech a obchodu,
c)
této kapitoly.
Článek 75
Přenesení pravomoci
Komisi je svěřena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 284, kterými se stanoví podmínky pro udělování povolení podle čl. 73.
Článek 76
Svěření prováděcích pravomocí
Komise stanoví v prováděcích aktech postupy pro:
a)
určování celní hodnoty v souladu s čl. 70 odst. 1 a 2 a články 71 a 72, včetně pravidel pro úpravu ceny, která byla nebo má být skutečně zaplacena;
b)
uplatňování podmínek podle čl. 70 odst. 3;
c)
určování celní hodnoty podle čl. 74.
Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 285 odst. 4.
HLAVA III
CELNÍ DLUH A JISTOTY
KAPITOLA 1
Vznik celního dluhu
Oddíl 1
Celní dluh při dovozu
Článek 77
Propuštění do volného oběhu a dočasné použití
1. Celní dluh při dovozu vzniká v okamžiku, kdy je zboží, které není zbožím Unie a které podléhá dovoznímu clu, propuštěno do jednoho z těchto celních režimů:
a)
propuštění do volného oběhu, včetně propuštění podle ustanovení o konečném užití;
b)
dočasné použití s částečným osvobozením od dovozního cla.
2. Celní dluh vzniká okamžikem přijetí celního prohlášení.
3. Dlužníkem je deklarant. V případě nepřímého zastupování je dlužníkem také osoba, na jejíž účet je celní prohlášení činěno.
Je-li celní prohlášení s návrhem na propuštění zboží do některého z režimů uvedených v odstavci 1 učiněno na základě údajů, v jejichž důsledku nebyly dovozní clo nebo jeho část vybrány, je osoba, která poskytla údaje nezbytné pro vyhotovení celního prohlášení a která si byla nebo měla být vědoma, že údaje nejsou pravdivé, rovněž považována za dlužníka.
Článek 78
Zvláštní ustanovení týkající se nepůvodního zboží
1. Platí-li zákaz vracet dovozní clo nebo přiznávat osvobození od dovozního cla pro nepůvodní zboží, které bylo použito při výrobě produktů, pro něž je vydán nebo vystaven doklad o původu v rámci preferenčních dohod mezi Unií a některými zeměmi či územími mimo celní území Unie nebo skupinami těchto zemí či území, vzniká u tohoto nepůvodního zboží celní dluh při dovozu v okamžiku přijetí prohlášení o zpětném vývozu v souvislosti s dotyčnými produkty.
2. Vznikne-li celní dluh podle odstavce 1, vyměří se částka dovozního cla odpovídající tomuto dluhu za stejných podmínek jako v případě celního dluhu, který by vznikl, kdyby ve stejný den bylo přijato celní prohlášení s návrhem na propuštění nepůvodního zboží použitého při výrobě dotyčných výrobků do volného oběhu za účelem ukončení režimu aktivního zušlechťovacího styku.
3. Použije se čl. 77 odst. 2 a 3. V případě zboží, které není zbožím Unie podle článku 270, je však dlužníkem osoba podávající prohlášení o zpětném vývozu. V případě nepřímého zastupování je dlužníkem také osoba, na jejíž účet je celní prohlášení podáváno.
Článek 79
Celní dluh vzniklý nesplněním povinností nebo podmínek
1. U zboží podléhajícího dovoznímu clu vzniká celní dluh při dovozu nesplněním:
a)
některé z povinností stanovených v celních předpisech pro vstup zboží, které není zbožím Unie, na celní území Unie, pro jeho odnětí celnímu dohledu nebo pro pohyb, zušlechtění, uskladnění, dočasné uskladnění, dočasné použití zboží nebo nakládání s tímto zbožím na tomto území;
b)
některé z povinností stanovených v celních předpisech upravujících konečné užití zboží na celním území Unie;
c)
podmínky, na jejímž základě může být zboží, které není zbožím Unie, propuštěno do celního režimu nebo mu může být přiznáno osvobození od cla či snížená sazba dovozního cla podle jeho konečného užití.
2. Celní dluh vzniká:
a)
okamžikem, kdy povinnost, jejímž nesplněním vzniká celní dluh, není plněna nebo přestala být plněna nebo
b)
okamžikem, kdy je přijato celní prohlášení za účelem propuštění zboží do celního režimu, zjistí-li se následně, že podmínka, na základě které může být zboží propuštěno do daného celního režimu nebo mu může být přiznáno osvobození od cla či snížená sazba dovozního cla podle jeho konečného užití, nebyla ve skutečnosti splněna.
3. V případech uvedených v odst. 1 písm. a) a b) je dlužníkem:
a)
každá osoba, která měla splnit dané povinnosti;
b)
každá osoba, která si byla vědoma nebo si měla být vědoma, že nebyla splněna povinnost podle celních předpisů, a která jednala na účet osoby, jež byla povinna splnit tuto povinnost, nebo která se zúčastnila úkonu, jenž vedl k nesplnění této povinnosti;
c)
každá osoba, která získala nebo držela dotyčné zboží a v okamžiku získání nebo přijetí zboží si byla nebo měla být vědoma, že nebyla splněna povinnost podle celních předpisů.
4. V případech uvedených v odst. 1 písm. c) je dlužníkem osoba, která má splnit podmínky, na jejichž základě je zboží propuštěno do celního režimu, nebo podmínky celního prohlášení pro zboží propuštěné do tohoto celního režimu nebo podmínky, na jejichž základě může být zboží přiznáno osvobození od cla či snížená sazba dovozního cla podle jeho konečného užití.
Je-li celní prohlášení s návrhem na propuštění zboží do některého z celních režimů uvedených v odst.1 písm. c) učiněno a jsou-li celním orgánům poskytnuty jakékoli informace požadované podle celních předpisů upravujících podmínky, na základě kterých může být zboží propuštěno do uvedeného celního režimu, a v důsledku toho nebyly dovozní clo nebo jeho část vybrány, je dlužníkem také osoba, která poskytla údaje nezbytné pro vyhotovení celního prohlášení a která věděla nebo měla vědět, že tyto údaje nejsou pravdivé.
Článek 80
Odpočet částky již zaplaceného dovozního cla
1. Vznikne-li podle čl. 79 odst. 1 celní dluh u zboží propuštěného do volného oběhu se sníženou sazbou dovozního cla podle konečného užití zboží, odečte se částka dovozního cla zaplacená při propuštění zboží do volného oběhu od částky dovozního cla odpovídající celnímu dluhu.
Ustanovení prvního pododstavce se použije, jestliže celní dluh vznikl u zbytků a odpadu po zničení předmětného zboží.
2. Vznikne-li podle čl. 79 odst. 1 celní dluh u zboží, které bylo propuštěno do režimu dočasného použití s částečným osvobozením od dovozního cla, odečte se částka dovozního cla zaplacená v rámci částečného osvobození od částky dovozního cla odpovídající celnímu dluhu.
Oddíl 2
Celní dluh při vývozu
Článek 81
Vývoz a pasivní zušlechťovací styk
1. Celní dluh při vývozu vzniká v okamžiku, kdy je zboží podléhající vývoznímu clu propuštěno do režimu vývozu nebo do režimu pasivního zušlechťovacího styku.
2. Celní dluh vzniká okamžikem přijetí celního prohlášení.
3. Dlužníkem je deklarant. V případě nepřímého zastupování je dlužníkem také osoba, na jejíž účet je celní prohlášení činěno.
Je-li celní prohlášení učiněno na základě údajů, v jejichž důsledku nebyly vývozní clo nebo jeho část vybrány, je osoba, která poskytla údaje požadované pro vyhotovení celního prohlášení a která si byla nebo měla být vědoma, že údaje nejsou pravdivé, rovněž považována za dlužníka.
Článek 82
Celní dluh vzniklý nesplněním povinností nebo podmínek
1. U zboží podléhajícího dovoznímu clu vzniká celní dluh při dovozu nesplněním:
a)
některé z povinností stanovených v celních předpisech pro výstup zboží;
b)
podmínek, za nichž bylo povoleno, aby zboží opustilo celní území Unie s úplným nebo částečným osvobozením od vývozního cla.
2. Celní dluh vzniká:
a)
okamžikem, kdy zboží skutečně opustilo celní území Unie bez celního prohlášení;
b)
okamžikem, kdy je zboží dodáno na jiné místo určení, než na které se vztahuje povolení, na jehož základě může zboží opustit celní území Unie s úplným nebo částečným osvobozením od vývozního cla;
c)
nemohou-li celní orgány okamžik uvedený v písmenu b) určit, uplynutím lhůty stanovené pro předložení dokladu o tom, že byly splněny podmínky opravňující k přiznání tohoto osvobození.
3. V případech uvedených v odst. 1 písm. a) je dlužníkem:
a)
každá osoba, která měla splnit danou povinnost;
b)
každá osoba, která si byla vědoma nebo si měla být vědoma, že daná povinnost nebyla splněna, a která jednala na účet osoby, jež byla povinna splnit tuto povinnost;
c)
každá osoba, která se zúčastnila úkonu, jenž vedl k nesplnění povinnosti a která si byla vědoma nebo si měla být vědoma, že celní prohlášení nebylo podáno, ačkoli mělo být.
4. V případech uvedených v odst. 1 písm. b) je dlužníkem každá osoba, která má splnit podmínky, za nichž bylo povoleno, aby zboží opustilo celní území Unie s částečným nebo úplným osvobozením od vývozního cla.
Oddíl 3
Společná ustanovení pro celní dluh při dovozu i vývozu
Článek 83
Zákazy a omezení
1. Celní dluh při dovozu nebo vývozu vzniká i v případě, že se na zboží vztahují jakékoli zákazy nebo omezení dovozu nebo vývozu.
2. Celní dluh však nevzniká v případě:
a)
protiprávního vstupu padělaných peněz na celní území Unie;
b)
vstupu omamných a psychotropních látek na celní území Unie, a to látek jiných než těch, které jsou pod přísným dohledem příslušných orgánů za účelem jejich použití pro lékařské a vědecké účely.
3. Pro účely sankcí za porušení celních předpisů se však má za to, že celní dluh vznikl, je-li podle právních předpisů členského státu dovozní nebo vývozní clo nebo existence celního dluhu základem pro vyměření sankcí.
Článek 84
Více dlužníků
Odpovídá-li za zaplacení částky dovozního nebo vývozního cla odpovídající jednomu celnímu dluhu více osob, odpovídají společně a nerozdílně za zaplacení uvedené částky.
Článek 85
Obecná pravidla pro výpočet částky dovozního nebo vývozního cla
1. Částka dovozního nebo vývozního cla se stanoví na základě pravidel pro výpočet cla, která se na dané zboží vztahovala v okamžiku, kdy celní dluh u tohoto zboží vznikl.
2. Není-li možné přesně určit okamžik, kdy celní dluh vznikl, má se za to, že vznikl v době, kdy celní orgány zjistí, že se zboží nachází v situaci, za níž vzniká celní dluh.
Pokud však informace dostupné celní orgánům umožňují určit, že celní dluh vznikl před tímto zjištěním, má se za to, že celní dluh vznikl v nejzazším časovém okamžiku, který může být určen jako situace, v níž celní dluh vzniká.
Článek 86
Zvláštní pravidla pro výpočet částky dovozního cla
1. Pokud u zboží, jež bylo propuštěno do celního režimu nebo dočasně uskladněno, vznikly na celním území Unie náklady spojené s uskladněním nebo obvyklými formami manipulace, tyto náklady nebo navýšení hodnoty se při výpočtu částky dovozního cla nezohlední, jestliže deklarant tyto náklady dostatečným způsobem prokáže.
Celní hodnota, množství, povaha a původ zboží, které není zbožím Unie a které bylo použito při operacích, se však při výpočtu částky dovozního cla zohledňují.
2. Dojde-li u zboží, které bylo propuštěno do celního režimu, na celním území Unie v důsledku obvyklých forem manipulace ke změně sazebního zařazení, použije se na zboží propuštěné do tohoto režimu na žádost deklaranta původní sazební zařazení.
3. Vznikne-li u zušlechtěných výrobků v důsledku režimu aktivního zušlechťovacího styku celní dluh, vyměří se částka dovozního cla odpovídající tomuto dluhu na žádost deklaranta na základě sazebního zařazení, celní hodnoty, množství, povahy a původu zboží, které bylo propuštěno do režimu aktivního zušlechťovacího styku, v okamžiku přijetí celního prohlášení za toto zboží.
4. Ve zvláštních případech se však částka dovozního cla určí v souladu s odstavci 2 a 3 tohoto článku bez žádosti deklaranta, aby se zabránilo obcházení sazebních opatření podle čl. 56 odst. 2 písm. h).
5. Vznikne-li celní dluh u zušlechtěných produktů pocházejících z režimu pasivního zušlechťovacího styku nebo u náhradních produktů podle čl. 261 odst. 1, vypočte se výše dovozního cla na základě nákladů na zušlechťovací operaci provedenou mimo celní území Unie.
6. Stanoví-li celní předpisy u zboží použití zvýhodněného sazebního zacházení, osvobození nebo úplného nebo částečného osvobození od dovozního nebo vývozního cla podle čl. 56 odst. 2 písm. d) až g), článků 203, 204, 205 a 208, nebo článků 259 až 262 tohoto nařízení nebo podle nařízení Rady (ES) č. 1186/2009 ze dne 16. listopadu 2009 o systému Společenství pro osvobození od cla (15), použije se toto zvýhodněné sazební zacházení nebo osvobození rovněž v případech, kdy vznikl celní dluh podle článků 79 nebo 82 tohoto nařízení, pokud nedostatky, které vedly ke vzniku celního dluhu, nebyly pokusem o klamavé jednání.
Článek 87
Místo vzniku celního dluhu
1. Celní dluh vzniká v místě, kde je podáno celní prohlášení nebo prohlášení o zpětném vývozu uvedené v článcích 77, 78 a 81.
Ve všech ostatních případech celní dluh vzniká v místě, kde nastaly skutečnosti vedoucí ke vzniku celního dluhu.
Nemůže-li být toto místo určeno, vzniká celní dluh v místě, kde se podle zjištění celních orgánů zboží nacházelo v situaci vedoucí ke vzniku celního dluhu.
2. Pokud bylo zboží propuštěno do dosud nevyřízeného celního režimu nebo pokud nebylo dočasné uskladnění řádně ukončeno a ve stanovené lhůtě nemůže být místo, kde vzniká celní dluh, určeno podle odstavce 1 druhého nebo třetího pododstavce, vzniká celní dluh v místě, kde bylo zboží propuštěno do daného režimu, nebo kde v tomto režimu vstoupilo na celní území Unie, nebo kde bylo dočasně uskladněno.
3. Pokud údaje dostupné celním orgánům umožňují zjistit, že celní dluh pravděpodobně vznikl na více místech, má se za to, že celní dluh vznikl v místě, kde vznikl poprvé.
4. Pokud celní orgán zjistí, že celní dluh vznikl podle článku 79 nebo 82 v jiném členském státě a že částka dovozního nebo vývozního cla odpovídající tomuto dluhu je nižší než 10 000 EUR, považuje se tento celní dluh za celní dluh vzniklý v členském státě, ve kterém byl zjištěn.
Článek 88
Přenesení pravomoci
Komisi je svěřena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 284, kterými se stanoví:
a)
pravidla pro výpočet částky dovozního nebo vývozního cla pro zboží, u něhož celní dluh vznikne v souvislosti se zvláštním postupem, která doplní pravidla stanovená v článcích 85 a 86;
b)
případy uvedené v čl. 86 odst. 4;
c)
lhůta uvedená v čl. 87 odst. 2.
KAPITOLA 2
Jistota za celní dluh, který by mohl vzniknout, nebo který vznikl
Článek 89
Obecná ustanovení
1. Není-li stanoveno jinak, vztahuje se tato kapitola na jistoty za celní dluhy, které vznikly, i za dluhy, které mohou vzniknout.
2. Pokud celní orgány požadují poskytnutí jistoty za celní dluh, který by mohl vzniknout, nebo který vznikl, musí tato jistota pokrývat částku dovozního nebo vývozního cla a ostatní poplatky splatné v souvislosti s dovozem nebo vývozem zboží v situaci, kdy:
a)
jistota je použita na propuštění zboží do tranzitního režimu Unie; nebo
b)
jistota může být použita ve více než jednom členském státě.
Jistota, která nemůže být použita mimo členský stát, v němž je požadována, je platná pouze v daném členském státě a musí pokrývat alespoň částku dovozního nebo vývozního cla.
3. Požadují-li celní orgány poskytnutí jistoty, poskytne ji dlužník nebo osoba, která se může stát dlužníkem. Celní orgány mohou také povolit, aby jistotu poskytla jiná osoba než osoba, od níž se jistota požaduje.
4. Aniž je dotčen článek 97, požadují celní orgány pro určité zboží nebo celní prohlášení pouze jednu jistotu.
Jistota poskytnutá pro konkrétní celní prohlášení se použije ke krytí částky dovozního nebo vývozního cla odpovídající celnímu dluhu a jiných poplatků u veškerého zboží, na které se toto prohlášení vztahuje nebo které bylo na jeho základě propuštěno, bez ohledu na to, zda je prohlášení správné, či nikoli.
Nebyla-li jistota uvolněna, může se v mezích zajištěné částky použít rovněž na vybrání částek dovozního nebo vývozního cla a jiných poplatků, které jsou splatné po kontrole po propuštění daného zboží.
5. Na žádost osoby uvedené v odstavci 3 tohoto článku mohou celní orgány v souladu s čl. 95 odst. 1, 2 a 3 povolit poskytnutí souborné jistoty ke krytí částky dovozního nebo vývozního cla odpovídající celnímu dluhu ve vztahu ke dvěma nebo více operacím, prohlášením nebo celním režimům.
6. Celní orgány jistotu sledují.
7. Jistota se nepožaduje od států, regionálních a místních orgánů veřejné správy nebo jiných veřejnoprávních subjektů u činností, v nichž vystupují jako veřejné orgány.
8. Jistota se nepožaduje v žádné z těchto situacích:
a)
u zboží přepravovaného po Rýnu a rýnských vodních cestách a po Dunaji a dunajských vodních cestách;
b)
u zboží přepravovaného zabudovaným přepravním zařízením;
c)
ve zvláštních případech, kdy je zboží propuštěno do režimu dočasného použití;
d)
u zboží propuštěného do tranzitního režimu Unie za využití zjednodušení podle čl. 233 odst. 4 písm. e) a přepravovaného námořní nebo vzdušnou cestou mezi přístavy Unie nebo mezi letišti Unie.
9. Celní orgány nemusí požadovat poskytnutí jistoty, jestliže výše dovozního nebo vývozního cla, které má být zajištěno, nepřesahuje statistický práh hodnoty pro celní prohlášení stanovený v čl. 3 odst. 4 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 471/2009 ze dne 6. května 2009 o statistice Společenství týkající se zahraničního obchodu se třetími zeměmi (16).
Článek 90
Povinná jistota
1. Je-li poskytnutí jistoty povinné, vyměří celní orgány tuto jistotu ve výši, která se rovná přesné částce dovozního nebo vývozního cla odpovídající celnímu dluhu a jiným poplatkům, lze-li tuto částku v době, kdy je jistota požadována, spolehlivě určit.
Není-li možné stanovit přesnou částku celního dluhu, vyměří se jistota ve výši nejvyšší možné částky dovozního nebo vývozního cla odpovídající celnímu dluhu a jiných poplatků, které dle odhadu celních orgánů vznikly nebo mohou vzniknout.
2. Aniž je dotčen článek 95, je-li pro částku dovozního nebo vývozního cla odpovídající celním dluhům a jiným poplatkům, jejichž výše se mění v čase, poskytnuta souborná jistota, vyměří se jistota ve výši, která zajistí, že částka dovozního nebo vývozního cla odpovídající celním dluhům a jiným poplatkům bude vždy pokryta.
Článek 91
Nepovinná jistota
Není-li poskytnutí jistoty povinné, vyžaduje se tato jistota vždy, když se celní orgány domnívají, že je úhrada částky dovozního nebo vývozního cla odpovídající celnímu dluhu a jiných poplatků ve stanovené lhůtě nejistá. Její výši tyto orgány stanoví tak, aby nepřesahovala částku uvedenou v článku 90.
Článek 92
Poskytnutí jistoty
1. Jistota může být poskytnuta v jedné z těchto forem:
a)
složením hotovosti nebo jakýmkoli jiným platebním prostředkem, který celní orgány uznávají jako rovnocenný složení hotovosti, v eurech nebo v měně členského státu, ve kterém se jistota požaduje;
b)
závazkem ručitele;
c)
jinou formou jistoty, která poskytuje rovnocennou záruku, že částka dovozního nebo vývozního cla odpovídající celnímu dluhu a jiné poplatky budou zaplaceny.
2. Poskytnutí jistoty formou složení hotovosti nebo jiným rovnocenným platebním prostředkem se provádí podle platných předpisů členského státu, ve kterém je jistota požadována.
Je-li jistota poskytnuta složením hotovosti nebo jiným rovnocenným platebním prostředkem, neplatí z ní celní orgány žádné úroky.
Článek 93
Volba jistoty
Osoba, která je povinna poskytnout jistotu, si může zvolit, kterou z forem jistoty uvedených v čl. 92 odst. 1 poskytne.
Pokud však navržená forma jistoty není slučitelná s řádným prováděním daného celního režimu, mohou ji celní orgány odmítnout.
Celní orgány mohou požadovat, aby byla zvolená forma jistoty zachována po určitou dobu.
Článek 94
Ručitel
1. Ručitelem uvedeným v čl. 92 odst. 1 písm. b) je třetí osoba usazená na celním území Unie. Není-li ručitelem úvěrová instituce nebo finanční instituce nebo pojišťovna akreditovaná v Unii v souladu s platnými právními předpisy Unie, schválí ručitele celní orgány, které jistotu požadují.
2. Ručitel se písemně zaváže, že zaplatí zajištěnou částku dovozního nebo vývozního cla odpovídající celnímu dluhu a jiným poplatkům.
3. Celní orgány mohou schválení navrhovaného ručitele nebo navrhovaného druhu jistoty odmítnout, pokud dle jejich názoru není možné zaručit, že částka dovozního nebo vývozního cla odpovídající celnímu dluhu a jiné poplatky budou ve stanovené lhůtě uhrazeny.
Článek 95
Souborná jistota
1. Povolení uvedené v čl. 89 odst. 5 se udělí pouze osobám, jež splňují všechny tyto podmínky:
a)
jsou usazeny na celním území Unie;
b)
splňují kritéria stanovená v čl. 39 písm. a);
c)
jsou pravidelnými uživateli příslušných celních režimů nebo provozovateli dočasných skladů nebo splňují kritéria stanovená v čl. 39 písm. d).
2. Má-li být souborná jistota poskytnuta pro celní dluhy a jiné poplatky, které mohou vzniknout, může být hospodářskému subjektu povoleno poskytnout soubornou jistotu se sníženou částkou záruky nebo může být hospodářský subjekt zproštěn povinnosti jistotu poskytnout, pokud splňuje kritéria stanovená v čl. 39 písm. b) a c).
3. Má-li být souborná jistota poskytnuta pro celní dluhy a jiné poplatky, které vznikly, může být oprávněnému hospodářskému subjektu pro celní zjednodušení na základě žádosti povoleno poskytnout soubornou jistotu se sníženou částkou záruky.
4. Souborná jistota se sníženou částkou záruky podle odst. 3 je rovnocenná poskytnutí jistoty.
Článek 96
Dočasné zákazy týkající se používání souborných jistot
1. V souvislosti se zvláštními postupy nebo dočasným uskladněním může Komise dočasně zakázat použití kterékoliv z těchto jistot:
a)
souborné jistoty pro sníženou částku záruky nebo zproštění povinnosti jistotu poskytnout podle čl. 95 odst. 2;
b)
souborné jistoty podle článku 95 u zboží, u kterého byly zjištěny rozsáhlé podvody.
2. V případech, na které se vztahuje odst. 1 písm. a) nebo b) tohoto článku, lze povolit použití souborné jistoty pro sníženou částku záruky nebo zproštění povinnosti poskytnout jistotu nebo použití souborné jistoty podle článku 95, pokud dotyčná osoba splní jednu z těchto podmínek:
a)
dotyčná osoba může prokázat, že v souvislosti s dotčeným zbožím nevznikl celní dluh při operacích, které tato osoba vykonávala v průběhu dvou let předcházejících rozhodnutí uvedenému v odstavci 1;
b)
pokud v průběhu dvou let předcházejících rozhodnutí uvedenému v odstavci 1 celní dluhy vznikly, může tato osoba prokázat, že byly tyto dluhy ve stanovené lhůtě plně uhrazeny dlužníkem či dlužníky nebo ručitelem.
Pro získání povolení používat dočasně zakázanou soubornou jistotu musí dotyčná osoba rovněž splnit kritéria stanovená v čl. 39 písm. b) a c).
Článek 97
Doplňující nebo nová jistota
Zjistí-li celní orgány, že poskytnutá jistota nezaručuje nebo nadále nezaručuje spolehlivě či dostatečně, že částka dovozního nebo vývozního cla odpovídající celnímu dluhu a jiné poplatky budou uhrazeny ve stanovené lhůtě, vyžadují od všech osob uvedených v čl. 89 odst. 3, aby podle svého uvážení buď poskytly doplňující jistotu, nebo nahradily původní jistotu novou jistotou.
Článek 98
Propuštění zboží
1. Celní orgány jistotu okamžitě uvolní, jakmile celní dluh nebo odpovědnost za další poplatky zanikne nebo již nemůže vzniknout.
2. Zanikl-li celní dluh nebo odpovědnost za další poplatky částečně nebo může-li vzniknout již jen pro část zajištěné částky, uvolní se na žádost dotyčné osoby odpovídající část jistoty, pokud částka, o kterou se jedná, takový krok opodstatňuje.
Článek 99
Přenesení pravomoci
Komisi je svěřena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 284, kterými se stanoví:
a)
zvláštní případy, kdy není požadována jistota u zboží, které je propuštěno do režimu dočasného použití, v souladu s čl. 89 odst. 8 písm. c);
b)
forma jistoty podle čl. 92 odst. 1 písm. c) a pravidla týkající se ručitele podle článku 94;
c)
podmínky týkající se postupu pro udělení povolení k použití souborné jistoty se sníženou částkou záruky nebo zproštění povinnosti záruku poskytnout podle čl. 95 odst. 2;
d)
lhůty pro uvolnění jistoty.
Článek 100
Svěření prováděcích pravomocí
1. Komise stanoví v prováděcích aktech postupy:
a)
pro určení částky jistoty včetně snížené částky záruky podle čl. 95 odst. 2 a 3;
b)
ohledně poskytnutí a sledování jistoty podle článku 89, zrušení a odstoupení od závazku, který poskytl ručitel, podle článku 94 a uvolnění jistoty podle článku 98;
c)
ohledně dočasných zákazů podle článku 96.
Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 285 odst. 4.
2. Komise přijme prostřednictvím prováděcích aktů opatření uvedená v článku 96.
Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 285 odst. 4.
V závažných a naléhavých případech, které souvisejí s těmito opatřeními a, které jsou řádně odůvodněny potřebou rychle posílit ochranu finančních zájmů Unie a jejích členských států, přijme Komise okamžitě použitelné prováděcí akty postupem podle čl. 285 odst. 5.
Má-li být o stanovisku výboru uvedeného v čl. 285 odst. 1 rozhodnuto písemným postupem, použije se čl. 285 odst. 6.
KAPITOLA 3
Výběr, platba, vrácení a prominutí částky dovozního nebo vývozního cla
Oddíl 1
Vyměření výše dovozního nebo vývozního cla, oznámení celního dluhu a zaúčtování
Článek 101
Vyměření výše dovozního nebo vývozního cla
1. Výši splatného dovozního nebo vývozního cla vyměří celní orgány příslušné podle místa, kde celní dluh vznikl nebo kde se má za to, že vznikl podle článku 87, jakmile k tomu mají potřebné údaje.
2. Aniž je dotčen článek 48, mohou celní orgány souhlasit, aby výši splatného dovozního nebo vývozního cla vyměřil deklarant.
3. Pokud vyměřená částka splatného dovozního nebo vývozního cla není celým číslem, lze tuto částku zaokrouhlit.
Pokud je částka uvedená v prvním pododstavci vyjádřena v eurech, nelze ji zaokrouhlit více než na nejbližší celé číslo nahoru nebo dolů.
Členský stát, jehož měnou není euro, může uplatňovat ustanovení druhého pododstavce obdobně, nebo se od ustanovení tohoto pododstavce odchýlit za předpokladu, že pravidla upravující zaokrouhlování nemají větší finanční dopad než pravidla stanovená v druhém pododstavci.
Článek 102
Oznámení celního dluhu
1. Celní dluh se dlužníkovi oznámí způsobem předepsaným v místě, kde celní dluh vznikl, nebo kde se má za to, že vznikl podle článku 87.
Oznámení uvedené v prvním pododstavci se nepoužije v žádném z těchto případů:
a)
pokud bylo do doby konečného vyměření výše dovozního nebo vývozního cla uloženo prozatímní obchodněpolitické opatření ve formě cla;
b)
pokud je částka splatného dovozního nebo vývozního cla vyšší než částka vyměřená na základě rozhodnutí, které bylo učiněno v souladu s článkem 33;
c)
pokud bylo původní rozhodnutí neoznámit celní dluh nebo jej oznámit spolu s částkou dovozního nebo vývozního cla, která je nižší než splatné dovozní nebo vývozní clo, učiněno na základě obecných předpisů, jež byly později zrušeny rozhodnutím soudu;
d)
jsou-li celní orgány celními předpisy zproštěny povinnosti oznámit celní dluh.
2. Rovná-li se výše splatného dovozního nebo vývozního cla částce uvedené v celním prohlášení, považuje se propuštění zboží celními orgány za oznámení výše celního dluhu dlužníkovi.
3. Pokud se odstavec 2 nepoužije, celní orgány dlužníkovi celní dluh oznámí v okamžiku, kdy mohou stanovit výši splatného dovozního nebo vývozního cla a přijmout příslušné rozhodnutí.
Pokud by však oznámení celního dluhu mělo vliv na trestní vyšetřování, mohou celní orgány toto oznámení odložit do doby, kdy již trestní vyšetřování neohrozí.
4. Pokud byla platba zajištěna, může být celní dluh odpovídající celkové výši dovozního nebo vývozního cla vztahující se k veškerému zboží propuštěnému jedné a téže osobě v době stanovené celními orgány oznámen na konci této doby. Doba stanovená celními orgány nepřesáhne 31 dní.
Článek 103
Promlčení celního dluhu
1. Celní dluh nelze dlužníkovi oznámit po uplynutí lhůty tří let ode dne vzniku celního dluhu.
2. Pokud celní dluh vznikl v důsledku činu, který v době, kdy byl spáchán, mohl být důvodem pro zahájení trestního řízení, prodlouží se tříletá lhůta uvedená v odstavci 1 na nejméně pět a nejvýše deset let v souladu s vnitrostátním právem.
3. Lhůty stanovené v odstavcích 1 a 2 se pozastaví, pokud:
a)
je podán opravný prostředek v souladu s článkem 44; pozastavení se uplatní ode dne, kdy byl opravný prostředek podán, a po dobu trvání řízení o tomto opravném prostředku; nebo
b)
celní orgány dlužníkovi v souladu s čl. 22 odst. 6 sdělily důvody, na jejichž základě hodlají oznámit celní dluh; pozastavení se uplatní ode dne tohoto sdělení a až do uplynutí lhůty, během níž je dlužníkovi umožněno vyjádřit svůj názor.
4. Je-li povinnost zaplatit clo obnovena podle čl. 116 odst. 7, považují se lhůty uvedené v odstavcích 1 a 2 za pozastavené ode dne podání žádosti o vrácení či prominutí cla v souladu s článkem 121 do dne, kdy bylo učiněno rozhodnutí o vrácení nebo prominutí cla.
Článek 104
Zaúčtování
1. Celní orgány uvedené v článku 101 zanesou do svého účetnictví v souladu s vnitrostátními právními předpisy výši splatného dovozního nebo vývozního cla stanoveného podle uvedeného článku.
První pododstavec se nepoužije v případech uvedených v čl. 102 odst. 1 druhém pododstavci.
2. Celní orgány nemusí zaúčtovat částky dovozního nebo vývozního cla, které podle článku 103 odpovídají celnímu dluhu, jejž již nebylo možné dlužníkovi oznámit.
3. Členské státy stanoví praktické postupy pro zaúčtování částek dovozního nebo vývozního cla. Tyto postupy se mohou lišit podle toho, do jaké míry si celní orgány s ohledem na okolnosti, za nichž vznikl celní dluh, jsou či nejsou jisté, že tyto částky budou zaplaceny.
Článek 105
Lhůty pro zaúčtování
1. Vznikne-li celní dluh přijetím celního prohlášení s návrhem na propuštění zboží do jiného celního režimu než dočasného použití s částečným osvobozením od dovozního cla nebo v důsledku jakéhokoli jiného úkonu, který má stejné právní účinky, zaúčtují celní orgány částku splatného dovozního nebo vývozního cla do čtrnácti dnů po propuštění zboží.
Pokud však byla platba zajištěna, může být celková výše dovozního nebo vývozního cla vztahující se k veškerému zboží propuštěnému jedné a téže osobě během lhůty stanovené celními orgány, která nesmí přesáhnout 31 dnů, zaúčtována celkově na konci této lhůty. K zaúčtování musí dojít do čtrnácti dnů od uplynutí dotyčné lhůty.
2. Lze-li zboží propustit s výhradou určitých podmínek, které upravují stanovení výše splatného dovozního nebo vývozního cla nebo jeho vybrání, provede se zaúčtování do čtrnácti dnů ode dne, kdy je výše splatného dovozního nebo vývozního cla stanovena nebo kdy je stanovena povinnost zaplatit toto clo.
Týká-li se však celní dluh prozatímního obchodněpolitického opatření ve formě cla, zaúčtuje se částka splatného dovozního nebo vývozního cla do dvou měsíců ode dne vyhlášení nařízení, kterým se stanoví konečné obchodněpolitické opatření, v Úředním věstníku Evropské unie.
3. Vznikne-li celní dluh za jiných podmínek, než které jsou uvedeny v odstavci 1, zaúčtuje se částka splatného dovozního nebo vývozního cla do čtrnácti dnů ode dne, kdy celní orgány mohou stanovit výši příslušného dovozního nebo vývozního cla a přijmout rozhodnutí.
4. Odstavec 3 se použije v případě částky dovozního nebo vývozního cla, která má být vybrána nebo dovybrána, pokud částka splatného dovozního nebo vývozního cla nebyla zaúčtována v souladu s odstavci 1, 2 a 3 nebo pokud byla stanovena a zaúčtována ve výši, která je nižší než splatná částka.
5. Lhůty pro zaúčtování uvedené v odstavcích 1, 2 a 3 se nepoužijí za nepředvídatelných okolností nebo v případech vyšší moci.
6. Zaúčtování může být odloženo v případě uvedeném v čl. 102 odst. 3 druhém pododstavci do doby, kdy oznámení celního dluhu již neohrozí trestní vyšetřování.
Článek 106
Přenesení pravomoci
Komisi je svěřena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 284, kterými se stanoví případy uvedené v čl. 102 odst. 1 písm. d), kdy jsou celní orgány zproštěny povinnosti oznámit celní dluh.
Článek 107
Svěření prováděcích pravomocí
Komise přijme prostřednictvím prováděcích aktů opatření na zajištění vzájemné pomoci mezi celními orgány v případě vzniku celního dluhu.
Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 285 odst. 4.
Oddíl 2
Platba částky dovozního nebo vývozního cla
Článek 108
Obecné lhůty pro placení a pozastavení těchto lhůt
1. Částky dovozního nebo vývozního cla odpovídající celnímu dluhu oznámenému v souladu s článkem 102 zaplatí dlužník ve lhůtě, kterou stanoví celní orgány.
Aniž je dotčen čl. 45 odst. 2, nepřesáhne tato lhůta deset dní ode dne, kdy je dlužníkovi oznámena výše celního dluhu. V případě souhrnného zaúčtování za podmínek stanovených v čl. 105 odst. 1 druhém pododstavci se stanoví tato lhůta tak, aby neumožnila dlužníkovi získat delší lhůtu splatnosti, než by získal v případě, kdy by mu byl udělen odklad platby cla v souladu s článkem 110.
Tuto lhůtu mohou celní orgány prodloužit na žádost dlužníka, pokud byla výše splatného dovozního nebo vývozního cla stanovena během kontroly po propuštění zboží v souladu s článkem 48. Aniž je dotčen čl. 112 odst. 1, nepřesahuje toto prodloužení lhůty dobu nutnou k tomu, aby mohl dlužník učinit příslušné kroky ke splnění své povinnosti.
2. Je-li dlužník oprávněn použít při placení některou z úlev uvedených v článcích 110 až 112, zaplatí clo nejpozději do uplynutí lhůty nebo lhůt stanovených pro tyto úlevy.
3. Lhůta pro zaplacení částky dovozního nebo vývozního cla odpovídající celnímu dluhu se pozastaví v kterémkoliv z těchto případů:
a)
je-li podána žádost o prominutí cla podle článku 121;
b)
má-li být zboží zabaveno, zničeno nebo přenecháno ve prospěch státu;
c)
pokud celní dluh vznikl podle článku 79 a dlužníků je více.
Článek 109
Platba
1. Platba se provádí v hotovosti nebo obdobnými platebními prostředky, včetně započtení přeplatku, v souladu s vnitrostátními právními předpisy.
2. Platbu může místo dlužníka provést třetí osoba.
3. Dlužník může vždy zaplatit celou částku dovozního nebo vývozního cla nebo jeho část před uplynutím lhůty, která mu byla pro platbu poskytnuta.
Článek 110
Odklad platby
Celní orgány na žádost dotyčné osoby a pod podmínkou poskytnutí jistoty povolí odklad platby splatného cla některým z těchto způsobů:
a)
odděleně pro jednotlivé částky dovozního nebo vývozního cla zaúčtované v souladu s čl. 105 odst. 1 prvním pododstavcem nebo čl. 105 odst. 4;
b)
hromadně pro všechny částky dovozního nebo vývozního cla zaúčtované v souladu s čl. 105 odst. 1 prvním pododstavcem ve lhůtě stanovené celními orgány, která nesmí přesáhnout 31 dnů;
c)
hromadně pro všechny částky dovozního nebo vývozního cla, které je součástí celkového zaúčtování v souladu s čl. 105 odst. 1 druhým pododstavcem.
Článek 111
Doba odkladu platby
1. Doba odkladu platby podle článku 110 činí 30 dní.
2. Je-li platba odložena podle čl. 110 písm. a), doba odkladu platby začíná následující den po dni, kdy byla výše celního dluhu oznámena dlužníkovi.
3. Je-li platba odložena podle čl. 110 písm. b), doba odkladu platby začíná následující den po dni, kdy uplyne hromadná lhůta. Doba se zkrátí o počet dní odpovídající polovině počtu dní hromadné lhůty.
4. Je-li platba odložena podle čl. 110 písm. c), doba odkladu platby začíná následující den po dni, kdy uplyne lhůta stanovená pro propuštění dotyčného zboží. Doba se zkrátí o počet dní odpovídající polovině počtu dní dotyčné lhůty.
5. Je-li počet dní v dobách podle odstavce 3 a 4 lichý, rovná se počet dní, o něž se doba 30 dnů zkrátí podle uvedených odstavců, polovině nejbližšího nižšího sudého čísla.
6. Je-li doba podle odstavců 3 a 4 vyjádřena v kalendářních týdnech, mohou členské státy stanovit, že částka dovozního nebo vývozního cla, jejíž splatnost byla odložena, má být zaplacena nejpozději v pátek čtvrtého týdne následujícího po tomto kalendářním týdnu.
Je-li tato doba vyjádřena v kalendářních měsících, mohou členské státy stanovit, že částka dovozního nebo vývozního cla, jejíž splatnost byla odložena, má být zaplacena do šestnáctého dne měsíce následujícího po tomto kalendářním měsíci.
Článek 112
Jiné úlevy při placení
1. Za podmínky, že bude poskytnuta jistota, mohou celní orgány dlužníkovi kromě odkladu platby povolit i jiné úlevy při placení.
2. Jsou-li podle odstavce 1 umožněny úlevy při placení, vypočítá se z částky dovozního nebo vývozního cla úrok z úvěru.
V členských státech, jejichž měnou je euro, se sazba úroku z úvěru rovná úrokové sazbě zveřejněné v řadě C Úředního věstníku Evropské unie, kterou Evropská centrální banka použila během svých hlavních refinančních operací v první den měsíce splatnosti, zvýšené o jeden procentní bod.
V členských státech, jejichž měnou není euro, se sazba úroku z úvěru rovná úrokové sazbě použité v první den daného měsíce národní centrální bankou během jejích hlavních refinančních operací, zvýšené o jeden procentní bod, nebo v případě členského státu, kde není sazba národní centrální banky k dispozici, nejvíce odpovídající sazbě použité v první den daného měsíce na peněžním trhu tohoto členského státu, zvýšené o jeden procentní bod.
3. Celní orgány mohou od vyžadování jistoty nebo úroku z úvěru upustit, pokud se na základě zdokumentovaného posouzení situace dlužníka zjistí, že by to vyvolalo vážné hospodářské nebo sociální obtíže.
4. Celní orgány od účtování úroku z úvěru upustí v případě, že částka připadající na jeden úkon výběru je nižší než 10 EUR.
Článek 113
Vymáhání platby
Nebyla-li částka splatného dovozního nebo vývozního cla zaplacena ve stanovené lhůtě, zajistí celní orgány zaplacení této částky všemi způsoby, jež jsou jim k dispozici podle právních předpisů příslušného členského státu.
Článek 114
Úroky z prodlení
1. K částce dovozního nebo vývozního cla se ode dne uplynutí stanovené lhůty do dne zaplacení připočítá úrok z prodlení.
V členských státech, jejichž měnou je euro, se sazba úroku z prodlení rovná úrokové sazbě zveřejněné v řadě C Úředního věstníku Evropské unie, kterou Evropská centrální banka použila během svých hlavních refinančních operací v první den měsíce splatnosti, zvýšené o dva procentní body.
V členských státech, jejichž měnou není euro, se sazba úroku z prodlení rovná úrokové sazbě použité v první den daného měsíce národní centrální bankou během jejích hlavních refinančních operací, zvýšené o dva procentní body, nebo v případě členského státu, kde není sazba národní centrální banky k dispozici, nejvíce odpovídající sazbě použité v první den daného měsíce na peněžním trhu tohoto členského státu, zvýšené o dva procentní body.
2. Pokud celní dluh vznikl na základě článku 79 nebo 82 nebo pokud je oznámení celního dluhu výsledkem kontroly po propuštění zboží, připočte se k částce dovozního nebo vývozního cla úrok z prodlení za dobu ode dne vzniku celního dluhu do dne jeho oznámení.
Sazba úroku z prodlení se stanoví v souladu s odstavcem 1.
3. Celní orgány mohou upustit od vybrání úroku z prodlení, pokud se na základě zdokumentovaného posouzení situace dlužníka zjistí, že by vybrání úroku z prodlení způsobilo vážné hospodářské nebo sociální potíže.
4. Celní orgány od účtování úroku z prodlení upustí v případě, že částka připadající na jeden úkon výběru je nižší než 10 EUR.
Článek 115
Přenesení pravomoci
Komisi je svěřena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 284, kterými se stanoví pravidla pro pozastavení lhůty pro placení částky dovozního nebo vývozního cla odpovídajícího celnímu dluhu podle čl. 108 odst. 3 a dobu pozastavení.
Oddíl 3
Vrácení a prominutí
Článek 116
Obecná ustanovení
1. Jsou-li splněny podmínky stanovené v tomto oddíle částky dovozního nebo vývozního cla se vracejí nebo promíjejí z kteréhokoliv z těchto důvodů:
a)
přeplatky na částkách dovozního nebo vývozního cla;
b)
vadné zboží nebo zboží neodpovídající smluvním podmínkám;
c)
chyba ze strany příslušných orgánů;
d)
v zájmu spravedlnosti.
Částka dovozního nebo vývozního cla se vrátí v případě, kdy byla zaplacena a platnost odpovídajícího celního prohlášení je v souladu s článkem 174 zrušena.
2. Celní orgány vrátí nebo prominou částku dovozního nebo vývozního cla uvedenou v odstavci 1, pokud činí alespoň 10 EUR, ledaže dotčená osoba požádá o vrácení nebo prominutí částky nižší.
3. Pokud mají celní orgány za to, že by clo mělo být vráceno nebo prominuto podle článku 119 nebo 120, příslušný členský stát postoupí věc k rozhodnutí Komisi v těchto případech:
a)
celní orgány mají za to, že zvláštní okolnosti jsou důsledkem nesplnění povinností ze strany Komise;
b)
celní orgány mají za to, že se Komise dopustila chyby ve smyslu čl. 119;
c)
okolnosti případu souvisejí s výsledky šetření Unie prováděného podle nařízení Rady (ES) č. 515/97 ze dne 13. května 1997 o vzájemné pomoci mezi správními orgány členských států a jejich spolupráci s Komisí k zajištění řádného používání celních a zemědělských předpisů (17) nebo podle jiných právních předpisů Unie nebo dohod, které Unie uzavřela s některými zeměmi nebo skupinami zemí, obsahujících ustanovení o provádění takových šetření Unie;
d)
částka, kterou může být dotyčná osoba povinna zaplatit v souvislosti s jednou nebo více dovozními či vývozními operacemi, je v důsledku chyby nebo zvláštních okolností rovna částce 500 000 EUR nebo tuto částku převyšuje.
Bez ohledu na první pododstavec se věc nepostoupí v těchto situacích:
a)
Komise již přijala rozhodnutí v případu obsahujícím srovnatelné skutkové a právní otázky;
b)
Komise se již případem obsahujícím srovnatelné skutkové a právní otázky zabývá.
4 Pokud celní orgány ve lhůtách uvedených v čl. 121 odst. 1 samy zjistí, že částka dovozního nebo vývozního cla má být vrácena nebo prominuta podle článků 117, 119 nebo 120, vrátí ji nebo prominou z vlastního podnětu, s výhradou pravidel týkajících se rozhodovacích pravomocí.
5. Clo se nevrátí ani nepromine, je-li situace, která vedla k oznámení celního dluhu, výsledkem klamavého jednání dlužníka.
6. Pokud celní orgány clo vrátí, nejsou povinny platit úrok.
Úrok však musí být zaplacen, jestliže rozhodnutí o vrácení cla nebylo provedeno do tří měsíců ode dne přijetí tohoto rozhodnutí, s výjimkou případů, kdy nedodržení lhůty bylo mimo kontrolu celních orgánů.
V takových případech se úrok platí od data uplynutí tříměsíční lhůty do doby, než je clo vráceno. Úroková sazba se stanoví v souladu s článkem 112.
7. Jestliže celní orgány clo vrátí nebo prominou omylem a není-li původní celní dluh promlčen podle článku 103, původní celní dluh se obnoví.
V takových případech je nutno jakýkoli úrok zaplacený podle odst. 5 druhého pododstavce nahradit.
Článek 117
Přeplatky na částkách dovozního nebo vývozního cla
1. Částka dovozního nebo vývozního cla se vrátí nebo promine, pokud původně oznámená částka odpovídající celnímu dluhu přesahuje splatnou částku nebo pokud byl celní dluh dlužníkovi oznámen v rozporu s čl. 102 odst. 1 písm. c) nebo d).
2. Pokud žádost o vrácení nebo prominutí vychází ze skutečnosti, že se v době přijetí celního prohlášení s návrhem na propuštění zboží do volného oběhu na dotyčné zboží vztahovala snížená nebo nulová sazba dovozního cla v rámci celní kvóty, celního stropu nebo jiného zvýhodněného sazebního režimu, clo se vrátí nebo promine za předpokladu, že v okamžiku podání žádosti spolu s nezbytnými doklady je splněna jedna z těchto podmínek:
a)
v případě celní kvóty nebyl její objem ještě vyčerpán,
b)
v ostatních případech nedošlo k obnovení běžné celní sazby.
Článek 118
Vadné zboží nebo zboží neodpovídající smluvním podmínkám
1. Částka dovozního cla se vrátí nebo promine, vztahuje-li se oznámení celního dluhu na zboží, které bylo odmítnuto dovozcem vzhledem k tomu, že bylo v okamžiku propuštění vadné nebo neodpovídalo podmínkám smlouvy, na jejímž základě bylo dovezeno.
Za vadné zboží se považuje také zboží, které bylo poškozeno před propuštěním.
2. Bez ohledu na odstavec 3 se částka cla vrátí nebo promine za podmínky, že zboží nebylo používáno, s výjimkou počátečního použití nutného ke zjištění vady nebo skutečnosti, že neodpovídá smluvním podmínkám, a za podmínky, že opustilo celní území Unie.
3. Částka cla se nevrátí nebo nepromine v těchto situacích:
a)
zboží bylo před tím, než bylo propuštěno do volného oběhu, propuštěno do zvláštního režimu za účelem zkoušek, ledaže se prokáže, že skutečnost, že zboží bylo vadné nebo neodpovídalo smluvním podmínkám, za běžných okolností v průběhu takových zkoušek nebylo možné zjistit;
b)
k vadnému stavu zboží bylo přihlédnuto při přípravě smluvních podmínek, zejména ceny, před tím, než bylo zboží propuštěno do celního režimu, s nímž je spojen vznik celního dluhu; nebo
c)
žadatel zboží prodal po zjištění, že je vadné nebo že neodpovídá smluvním podmínkám.
4. Namísto opuštění celního území Unie celní orgány na žádost dotyčné osoby povolí, aby zboží bylo propuštěno do režimu aktivního zušlechťovacího styku, včetně zničení, nebo do režimu vnějšího tranzitu nebo režimu uskladnění v celním skladu, nebo aby bylo umístěno do svobodného pásma.
Článek 119
Chyba ze strany příslušných orgánů
1. V případech jiných než těch, které jsou uvedeny v čl. 116 odst. 1 druhém pododstavci a v článcích 117, 118 a 120, se částka dovozního nebo vývozního cla vrátí nebo promine, pokud byla v důsledku chyby příslušných orgánů původně oznámená částka odpovídající celnímu dluhu nižší, než je splatná částka, jsou-li splněny tyto podmínky:
a)
dlužník tuto chybu nemohl přiměřeným způsobem zjistit; a
b)
dlužník jednal v dobré víře.
2. Pokud nejsou splněny podmínky stanovené v čl. 117 odst. 2, clo se vrátí nebo promine, jestliže skutečnost, že nebyla uplatněna snížená nebo nulová sazba cla, byla důsledkem chyby samotných celních orgánů a celní prohlášení s návrhem na propuštění zboží do volného oběhu obsahovalo všechny údaje a byly k němu přiloženy všechny doklady nezbytné pro uplatnění snížené nebo nulové sazby cla.
3. Je-li na základě systému správní spolupráce s orgány země či území mimo celní území Unie zboží uděleno preferenční zacházení, představuje potvrzení vydané těmito orgány, pokud se prokáže, že je nesprávné, chybu, kterou nebylo možné přiměřeným způsobem zjistit ve smyslu odst. 1 písm. a).
Vydání nesprávného potvrzení však není chybou, je-li potvrzení založeno na nesprávném popisu skutečností podaném vývozcem, s výjimkou případů, kdy si orgány vydávající potvrzení byly vědomy nebo si měly být vědomy toho, že zboží nesplňuje podmínky pro preferenční zacházení.
Má se za to, že dlužník jednal v dobré víře, je-li schopen prokázat, že v období dotyčných obchodních operací jednal s náležitou péčí, aby zajistil splnění všech podmínek pro preferenční zacházení.
Dlužník se však nemůže odvolat na dobrou víru, zveřejní-li Komise v Úředním věstníku Evropské unie oznámení o tom, že existují odůvodněné pochybnosti, zda daná země nebo území správně uplatňuje preferenční dohodu.
Článek 120
Jednání v zájmu spravedlnosti
1. V případech jiných než uvedených v čl. 116 odst. 1 druhém pododstavci a v článcích 117, 118 a 119 se částka dovozního nebo vývozního cla vrátí nebo promine v zájmu spravedlnosti, vznikl-li celní dluh za zvláštních okolností, jež nelze přičítat klamavému jednání nebo hrubé nedbalosti dlužníka.
2. Má se za to, že zvláštní okolnosti ve smyslu odstavce 1 existují, pokud je z okolností případu zřejmé, že se dlužník ve srovnání s jinými subjekty vykonávajícími stejnou podnikatelskou činnost nachází v mimořádné situaci a že by v případě neexistence těchto okolností neutrpěl újmu způsobenou výběrem částky dovozního nebo vývozního cla.
Článek 121
Postup při vrácení nebo prominutí cla
1. Žádosti o vrácení nebo prominutí cla podle článku 116 se předkládají celním orgánům v těchto lhůtách:
a)
v případě přeplatků na částkách dovozního nebo vývozního cla, chyby ze strany příslušných orgánů nebo jednání v zájmu spravedlnosti ve lhůtě tří let ode dne, kdy byl celní dluh oznámen;
b)
v případě vadného zboží nebo zboží neodpovídajícího smluvním podmínkám do jednoho roku ode dne, kdy byl celní dluh oznámen;
c)
v případě zrušení platnosti celního prohlášení ve lhůtě stanovené v pravidlech týkajících se zrušení platnosti.
Lhůty uvedené v prvním pododstavci písm. a) a b) se prodlouží, prokáže-li žadatel, že mu v podání žádosti ve stanovené lhůtě zabránily nepředvídatelné okolnosti nebo vyšší moc.
2. Pokud celní orgány nemohou na základě uvedených důvodů přiznat vrácení nebo prominutí částky dovozního nebo vývozního cla, jsou povinny přezkoumat odůvodněnost žádosti o vrácení nebo prominutí cla v kontextu ostatních důvodů pro vrácení nebo prominutí uvedených v článku 116.
3. Pokud byl proti oznámení celního dluhu podán opravný prostředek podle článku 44, příslušná lhůta uvedená v odst. 1 prvním pododstavci se pozastaví ode dne podání tohoto odvolání po dobu trvání odvolacího řízení.
4. Pokud celní orgán povolí vrácení nebo prominutí cla v souladu s články 119 a 120, informuje o tom dotyčný členský stát Komisi.
Článek 122
Přenesení pravomoci
Komisi je svěřena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 284, kterými se stanoví pravidla, podle nichž bude přijímat rozhodnutí podle čl. 116 odst. 3, zejména pokud jde o:
a)
podmínky pro převzetí věci;
b)
lhůtu pro přijetí rozhodnutí a pozastavení této lhůty;
c)
sdělování důvodů, na nichž Komise zamýšlí založit rozhodnutí, před přijetím rozhodnutí, jež by na dotčenou osobu mělo nepříznivý dopad;
d)
oznamování rozhodnutí;
e)
důsledky nepřijetí nebo neoznámení tohoto rozhodnutí.
Článek 123
Svěření prováděcích pravomocí
1. Komise stanoví v prováděcích aktech postupy pro:
a)
vrácení a prominutí cla podle článku 116;
b)
informování Komise podle čl. 121 odst. 4 a pro informace, jež mají být poskytovány.
Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 285 odst. 4.
2. Komise prostřednictvím prováděcích aktů přijme rozhodnutí uvedené v čl. 116 odst. 3
Tyto prováděcí akty se přijímají poradním postupem podle čl. 285 odst. 2.
Má-li být o stanovisku výboru uvedeného v čl. 285 odst. 1 rozhodnuto písemným postupem, použije se čl. 285 odst. 6.
KAPITOLA 4
Zánik celního dluhu
Článek 124
Zánik
1. Aniž jsou dotčeny platné právní předpisy týkající se nevybrání částky dovozního nebo vývozního cla odpovídající celnímu dluhu v případě soudně prohlášené nesolventnosti dlužníka, povinnost zaplatit celní dluh při dovozu nebo vývozu zaniká:
a)
pokud již dlužníkovi nelze oznámit celní dluh podle článku 103;
b)
zaplacením částky dovozního nebo vývozního cla;
c)
s výhradou odstavce 5 prominutím částky dovozního nebo vývozního cla;
d)
je-li u zboží navrženého na propuštění do režimu s povinností zaplatit dovozní nebo vývozní clo zrušena platnost celního prohlášení;
e)
je-li zboží podléhající dovoznímu nebo vývoznímu clu zajištěno a současně nebo následně zabaveno;
f)
je-li zboží podléhající dovoznímu nebo vývoznímu clu zničeno pod celním dohledem nebo přenecháno ve prospěch státu;
g)
zmizí-li zboží nebo nejsou-li splněny povinnosti vyplývající z celních předpisů v důsledku úplného zničení nebo nenahraditelné ztráty tohoto zboží v důsledku jeho povahy, nepředvídatelných okolností nebo vyšší moci nebo na příkaz celních orgánů; pro účely tohoto písmene se zboží považuje za nenahraditelně ztracené, jestliže již nemůže být nikým používáno;
h)
vznikl-li celní dluh podle článků 79 nebo 82 a jsou-li splněny tyto podmínky:
i)
nedostatky, které vedly ke vzniku celního dluhu, neměly zásadní vliv na správné provádění daného celního režimu a nebyly pokusem o klamavé jednání,
ii)
veškeré formality nezbytné k nápravě situace zboží jsou následně splněny;
i)
bylo-li zboží propuštěné do volného oběhu osvobozené od cla nebo se sníženou sazbou dovozního cla na základě jeho konečného užití vyvezeno se souhlasem celních orgánů;
j)
vznikl-li dluh podle článku 78 a jsou-li zrušeny formality za účelem přiznání preferenčního sazebního zacházení uvedeného v daném článku;
k)
vznikl-li celní dluh s výhradou odstavce 6 podle článku 79 a celním orgánům je náležitě prokázáno, že zboží nebylo použito nebo spotřebováno a opustilo celní území Unie.
2. V případech uvedených v odst. 1 písm. e) se však pro účely trestů za porušení celních předpisů má za to, že celní dluh nezanikl, je-li podle právních předpisů členského státu dovozní nebo vývozní clo nebo existence celního dluhu základem pro stanovení trestů.
3. Zanikne-li v souladu s odst. 1 písm. g) celní dluh u zboží propuštěného do volného oběhu osvobozeného od cla nebo se sníženou sazbou dovozního cla na základě jeho konečného užití, považují se zbytky a odpad vzniklé v důsledku zničení zboží za zboží, které není zbožím Unie.
4. Platná ustanovení týkající se paušálních celních sazeb pro nenahraditelnou ztrátu v důsledku povahy zboží se použijí, pokud dotčená osoba neprokáže, že skutečná ztráta je vyšší než ztráta vypočtená za použití paušální sazby pro dotčené zboží.
5. Odpovídá-li za zaplacení částky dovozního nebo vývozního cla odpovídající celnímu dluhu více osob a je-li clo prominuto, povinnost zaplatit celní dluh zaniká pouze v případě osoby nebo osob, kterým je clo prominuto.
6. V případě uvedeném v odst. 1 písm. k) povinnost zaplatit celní dluh nezaniká u osoby nebo osob, které se pokusily o klamavé jednání.
7. Vznikl-li celní dluh podle článku 79, zaniká ve vztahu k osobě, která se nepokusila o klamavé jednání a která přispěla k boji proti podvodům.
Článek 125
Uplatnění sankcí
Zanikne-li celní dluh na základě čl. 124 odst. 1 písm. h), nezaniká oprávnění členských států uplatnit sankce za nedodržení celních předpisů.
Článek 126
Přenesení pravomoci
Komisi je svěřena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 284, kterými se stanoví seznam nedostatků, jež nemají zásadní vliv na správné provádění daného celního režimu, a které doplňují čl. 124 odst. 1 písm. h) bod i).
HLAVA IV
ZBOŽÍ VSTUPUJÍCÍ NA CELNÍ ÚZEMÍ UNIE
KAPITOLA 1
Vstupní souhrnné celní prohlášení
Článek 127
Podání vstupního souhrnného celního prohlášení
1. Pro zboží vstupující na celní území Unie se podává vstupní souhrnné celní prohlášení.
2. Od povinnosti uvedené v odstavci 1 lze upustit:
a)
u dopravních prostředků a zboží přepravovaného dopravními prostředky, které pouze proplouvají teritoriálními vodami nebo prolétají vzdušným prostorem celního území Unie bez zastávky na tomto území; a
b)
v ostatních případech, které jsou řádně odůvodněny druhem zboží nebo dopravy nebo vyžadovány mezinárodními dohodami.
3. Vstupní souhrnné celní prohlášení se podává u celního úřadu v místě prvního vstupu ve stanovené lhůtě a předtím, než zboží vstoupí na celní území Unie.
Celní orgány mohou povolit podání vstupního souhrnného celního prohlášení u jiného celního úřadu, jestliže tento úřad nezbytné údaje neprodleně sdělí nebo poskytne elektronickou cestou celnímu úřadu v místě prvního vstupu.
4. Vstupní souhrnné celní prohlášení podává dopravce.
Aniž jsou dotčeny povinnosti dopravce, může vstupní souhrnné celní prohlášení místo něj podat jedna z těchto osob:
a)
dovozce nebo příjemce nebo jiná osoba, jejímž jménem nebo na jejíž účet dopravce jedná;
b)
každá osoba, která je schopna dotčené zboží předložit nebo zajistit jeho předložení celnímu úřadu vstupu.
5 Vstupní souhrnné celní prohlášení musí obsahovat údaje nezbytné pro analýzu rizik pro účely bezpečnosti a zabezpečení.
6. Ve zvláštních případech, kdy nelze od osob uvedených v odstavci 4 získat všechny údaje uvedené v odstavci 5, může být jejich předložení uloženo jiným osobám, jež mají tyto údaje k dispozici a mají právo je předložit.
7. Celní orgány mohou připustit, aby k podání vstupního souhrnného celního prohlášení byly použity obchodní, přístavní nebo přepravní informační systémy, pokud tyto systémy obsahují údaje, které jsou pro toto prohlášení nezbytné, a tyto údaje jsou k dispozici ve stanovené lhůtě předtím, než zboží vstoupí na celní území Unie.
8. Celní orgány mohou povolit, aby bylo místo vstupního souhrnného celního prohlášení podáno oznámení a zajištěn přístup k údajům vstupního souhrnného celního prohlášení v počítačovém systému hospodářského subjektu.
Článek 128
Analýza rizik
Celní úřad uvedený v čl. 127 odst. 3 zajistí, aby v konkrétní lhůtě byla především pro účely bezpečnosti a zabezpečení provedena analýza rizik založená na vstupním souhrnném celním prohlášení uvedeném v čl. 127 odst. 1 nebo údajích uvedených v čl. 127 odst. 8, a na základě výsledků této analýzy rizik přijme nezbytná opatření.
Článek 129
Změna a zrušení platnosti vstupního souhrnného celního prohlášení
1. Deklarantovi může být na jeho žádost povoleno změnit po podání vstupního souhrnného celního prohlášení jeden nebo více údajů uvedených v tomto prohlášení.
Změnu však nelze provést poté, co:
a)
celní orgány informovaly osobu, která vstupní souhrnné celní prohlášení podala, o svém záměru provést kontrolu zboží;
b)
celní orgány zjistily nesprávnost údajů uvedených ve vstupním souhrnném celním prohlášení;
c)
zboží již bylo předloženo celním orgánům.
2. Nevstoupí-li zboží, pro něž bylo podáno vstupní souhrnné celní prohlášení, na celní území Unie, zruší celní orgány platnost uvedeného prohlášení v každém z těchto případů:
a)
na návrh deklaranta; nebo
b)
do 200 dnů od podání prohlášení.
Článek 130
Celní prohlášení podaná místo vstupního souhrnného celního prohlášení
1. Celní úřad uvedený v čl. 127 odst. 3 může upustit od požadavku podat vstupní souhrnné celní prohlášení v případě, že pro zboží bylo podáno celní prohlášení ještě před uplynutím lhůty pro podání uvedeného prohlášení. V takovém případě musí celní prohlášení obsahovat alespoň údaje nezbytné pro vstupní souhrnné celní prohlášení. Do doby, než je celní prohlášení přijato podle článku 172, považuje se za vstupní souhrnné celní prohlášení.
2. Celní úřad uvedený v čl. 127 odst. 3 může upustit od požadavku podat vstupní souhrnné celní prohlášení v případě, že pro zboží bylo podáno celní prohlášení pro dočasné uskladnění ještě před uplynutím lhůty pro podání vstupního souhrnného celního prohlášení. Celní prohlášení pro dočasné uskladnění musí obsahovat alespoň údaje nezbytné pro vstupní souhrnné celní prohlášení. Do předložení deklarovaného zboží celním orgánům v souladu s článkem 139 má celní prohlášení pro dočasné uskladnění účinky vstupního souhrnného celního prohlášení.
Článek 131
Přenesení pravomoci
Komisi je svěřena pravomoc přijímat akty podle článku 284, kterými se stanoví:
a)
případy, v nichž se v souladu s čl. 127 odst. 2 písm. c) upouští od povinnosti podat vstupní souhrnné celní prohlášení;
b)
lhůta uvedená v čl. 127 odst. 3 a 7, v níž má být podáno vstupní souhrnné celní prohlášení předtím, než zboží vstoupí na celní území Unie, s ohledem na druh zboží nebo dopravy;
c)
případy uvedené v čl. 127 odst. 6 a další osoby, jimž může být v daných případech uloženo předložení údajů ze vstupního souhrnného celního prohlášení.
Článek 132
Svěření prováděcích pravomocí
Komise v prováděcích aktech stanoví:
a)
postupy pro podávání vstupního souhrnného celního prohlášení uvedeného v článku 127;
b)
postupy pro předkládání údajů ze vstupního souhrnného celního prohlášení dalšími osobami uvedenými v čl. 127 odst. 6;
c)
lhůtu, ve které má být provedena analýza rizik, a nezbytná opatření, která mají být přijata, podle článku 128;
d)
postupy pro změnu vstupního souhrnného celního prohlášení podle čl. 129 odst. 1;
e)
postupy pro zrušení platnosti vstupního souhrnného celního prohlášení podle čl. 129 odst. 2, a to s ohledem na řádné řízení vstupu zboží na území.
Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 285 odst. 4.
KAPITOLA 2
Vstup zboží
Oddíl 1
Vstup zboží na celní území unie
Článek 133
Oznámení příjezdu námořního plavidla nebo letadla
1. Provozovatel námořního plavidla nebo letadla vstupujícího na celní území Unie oznámí příjezd celnímu úřadu v místě prvního vstupu po příjezdu dopravního prostředku.
Mají-li celní úřady k dispozici informace o příjezdu námořního plavidla nebo letadla, mohou upustit od požadavku na oznámení uvedeného v prvním pododstavci.
2. Celní orgány mohou povolit, aby k oznámení příjezdu dopravního prostředku byly použity přístavní nebo letištní systémy nebo jiné dostupné způsoby předávání informací.
Článek 134
Celní dohled
1. Zboží vstupující na celní území Unie podléhá od okamžiku vstupu na toto území celnímu dohledu a může podléhat celní kontrole. Jsou-li použitelné, vztahují se na něj zákazy a omezení odůvodněné mimo jiné veřejnými mravy, veřejným pořádkem nebo veřejnou bezpečností, ochranou zdraví a života lidí, zvířat nebo rostlin, ochranou životního prostředí, ochranou národních kulturních statků, jež mají uměleckou, historickou nebo archeologickou hodnotu a ochranou průmyslového nebo obchodního vlastnictví, včetně kontrol prekurzorů omamných látek, zboží porušujícího určitá práva duševního vlastnictví a hotovosti, jakož i provádění opatření na zachování a řízení rybolovu a obchodněpolitických opatření.
Zboží zůstává pod celním dohledem po dobu nutnou ke zjištění jeho celního statusu a bez povolení celních orgánů nesmí být z celního dohledu vyjmuto.
Aniž je dotčen článek 254, přestává zboží Unie podléhat celnímu dohledu v okamžiku, kdy je stanoven jeho celní status.
Zboží, které není zbožím Unie, zůstává pod celním dohledem do okamžiku změny jeho celního statusu nebo do okamžiku jeho opuštění celního území Unie či jeho zničení.
2. Držitel zboží, které je pod celním dohledem, může na základě povolení celních orgánů zboží kdykoli zkontrolovat nebo z něj odebrat vzorky, zejména s cílem určit jeho sazební zařazení, celní hodnotu nebo celní status.
Článek 135
Doprava na příslušné místo
1. Osoba, která zboží přepravuje na celní území Unie, je povinna je dopravit neprodleně, po trase určené celními orgány a případně způsobem, který tyto orgány stanoví, k celnímu úřadu určenému celními orgány či na jakékoli jiné místo určené nebo schválené těmito orgány nebo do svobodného pásma.
2. Zboží musí být do daného svobodného pásma přepraveno přímo, vodní nebo vzdušnou cestou nebo, je-li přepravováno po zemi, aniž by prošlo jinou částí celního území Unie, jestliže je část hranice svobodného celního pásma totožná s pozemní hranicí mezi členským státem a třetí zemí.
3. Každá osoba, která přebírá odpovědnost za přepravu zboží po jeho vstupu na celní území Unie, je odpovědná za dodržení povinností stanovených v odstavcích 1 a 2.
4. Se zbožím, které na základě dohody uzavřené s příslušnou zemí nebo příslušným územím mimo celní území Unie může podléhat celním kontrolám ze strany celních orgánů členského státu a které se dosud nachází mimo celní území Unie, se zachází stejným způsobem jako se zbožím, které již bylo na celní území Unie přepraveno.
5. Odstavce 1 a 2 nevylučují použití zvláštních předpisů, pokud jde o zboží přepravované v příhraničních oblastech nebo potrubím a dráty, jakož i přepravu zanedbatelného hospodářského významu, jako jsou dopisy, pohlednice a tiskoviny a jim rovnocenné elektronické prostředky uchovávané na jiných médiích nebo zboží přepravované cestujícími, za podmínky, že tím není ohrožen celní dohled ani možnosti celní kontroly.
6. Odstavec 1 se nevztahuje na dopravní prostředky a zboží přepravované dopravními prostředky, které pouze proplouvají teritoriálními vodami nebo prolétají vzdušným prostorem celního území Unie bez zastávky na tomto území.
Článek 136
Letecká a námořní přeprava uvnitř Unie
Články 127 až 130, článek 133, čl. 135 odst. 1, článek 137, články 139 až 141 a články 144 až 149 se nevztahují na zboží, které není zbožím Unie, a na zboží uvedené v článku 155, které dočasně opustilo celní území Unie při přepravě mezi dvěma body na tomto území námořní nebo vzdušnou cestou, pokud bylo mimo celní území Unie přepraveno po přímé trase bez zastávky:
Článek 137
Doprava za zvláštních okolností
1. Nemůže-li být povinnost uvedená v čl. 135 odst. 1 splněna z důvodu nepředvídatelných okolností nebo vyšší moci, musí osoba, která má tuto povinnost splnit, nebo jiná osoba jednající na její účet bez zbytečného odkladu vyrozumět o této skutečnosti celní orgány. Nedojde-li v důsledku nepředvídatelných okolností nebo vyšší moci k úplnému zničení zboží, oznámí se celním orgánům rovněž místo, na kterém se zboží přesně nachází.
2. Jestliže byly loď nebo letadlo, na něž se vztahuje čl. 135 odst. 6, nuceny v důsledku nepředvídatelných okolností nebo vyšší moci dočasně zastavit nebo přistát na celním území Unie a povinnost uvedená v čl. 135 odst. 1 nemůže být splněna, je osoba, která loď nebo letadlo na celní území Unie dopravila, nebo jiná osoba jednající na její účet povinna neprodleně o této skutečnosti vyrozumět celní orgány.
3. Celní orgány určí opatření, která budou přijata k zajištění celního dohledu nad zbožím uvedeným v odstavci 1 nebo nad lodí či letadlem a veškerým zbožím na palubě této lodě nebo tohoto letadla za okolností stanovených v odstavci 2 a případně k zajištění jeho následné dopravy k celnímu úřadu nebo na jiné místo určené nebo schválené celními orgány.
Článek 138
Svěření prováděcích pravomocí
Komise stanoví v prováděcích aktech postupy pro:
a)
oznamování příjezdu podle článku 133;
b)
dopravu zboží podle čl. 135 odst. 5.
Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 285 odst. 4.
Oddíl 2
Předložení zboží, jeho vykládka a kontrola
Článek 139
Předložení zboží celnímu úřadu
1. Zboží, které vstoupilo na celní území Unie, neprodleně po jeho vstupu předloží na určeném celním úřadě či jiném místě určeném nebo schváleném celními orgány nebo ve svobodném pásmu k celnímu řízení některá z těchto osob:
a)
osoba, která zboží na celní území Unie přepravila;
b)
osoba, jejímž jménem nebo na jejíž účet jedná osoba, která zboží na toto území přepravila;
c)
osoba, která převzala odpovědnost za přepravu zboží poté, co zboží vstoupilo na celní území Unie.
2. Je-li zboží na celní území Unie přepraveno námořní nebo leteckou cestou a zůstane-li na palubě stejného dopravního prostředku za účelem přepravy, je celnímu úřadu předloženo pouze v přístavu nebo na letišti, kde se vykládá nebo překládá. Zboží, které bylo přepraveno na celní území Unie a jež se v rámci své cesty vykládá a opět nakládá na stejný dopravní prostředek, aby bylo možno vyložit nebo naložit jiné zboží, se v daném přístavu nebo na daném letišti celnímu úřadu nepředkládá.
3. Aniž jsou dotčeny povinnosti osoby uvedené v odstavci 1, může zboží celnímu úřadu místo ní předložit některá z těchto osob:
a)
osoba, která zboží ihned propustí do celního režimu;
b)
držitel povolení k provozování dočasných skladů nebo osoba, která vykonává činnost ve svobodném pásmu.
4. Osoba předkládající zboží uvede odkaz na vstupní souhrnné celní prohlášení nebo, jedná-li se o případ uvedený v článku 130, na celní prohlášení nebo celní prohlášení pro dočasné uskladnění podané ve vztahu k tomuto zboží, s výjimkou případů, kdy se od povinnosti podat vstupní souhrnné celní prohlášení upouští.
5. Není-li pro zboží, které není zbožím Unie a které se předkládá celnímu úřadu, podáno vstupní souhrnné celní prohlášení, a s výjimkou případů, kdy se od povinnosti podat toto celní prohlášení upouští, podá jedna z osob uvedených v čl. 127 odst. 4 neprodleně, aniž je dotčen čl. 127 odst. 6, toto prohlášení nebo místo něj celní prohlášení nebo celní prohlášení pro dočasné uskladnění.
6. Odstavec 1 nevylučuje použití zvláštních předpisů, pokud jde o zboží přepravované v příhraničních oblastech nebo potrubím a dráty, jakož i přepravu zanedbatelného hospodářského významu, jako jsou dopisy, pohlednice a tiskoviny a jim rovnocenné elektronické prostředky uchovávané na jiných médiích nebo zboží přepravované cestujícími, za podmínky, že tím není ohrožen celní dohled ani možnosti celní kontroly.
7. Zboží předložené celnímu úřadu nesmí být bez souhlasu celních orgánů přemístěno z místa, kde bylo celnímu úřadu předloženo.
Článek 140
Vykládka a kontrola zboží
1. Zboží se vykládá a překládá z dopravních prostředků, kterými je přepravováno, pouze s povolením celních orgánů a na místech, která k tomu tyto orgány určí nebo schválí.
Povolení se však nevyžaduje v případech bezprostředně hrozícího nebezpečí, které vyžaduje okamžité vyložení veškerého zboží nebo jeho části. V takovém případě o tom musí být celní orgány neprodleně informovány.
2. Celní orgány mohou kdykoli požadovat, aby bylo zboží vyloženo a vybaleno za účelem jeho kontroly, odběru vzorků nebo kontroly dopravních prostředků, kterými je zboží přepravováno.
Článek 141
Zboží přepravované v režimu tranzitu
1. Ustanovení čl. 135 odst. 2 až 6 a články 139 a 140 a články 144 až 149 se nevztahují na zboží, které v okamžiku, kdy bylo přepraveno na celní území Unie, již bylo v režimu tranzitu.
2. Články 140 a 144 až 149 se vztahují na zboží, které není zbožím Unie a je přepravováno v režimu tranzitu, poté, co bylo předloženo celnímu úřadu určení na celním území Unie v souladu s předpisy upravujícími režim tranzitu.
Článek 142
Přenesení pravomoci
Komisi je svěřena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 284 s cílem stanovit podmínky pro schvalování míst ve smyslu čl. 139 odst. 1.
Článek 143
Svěření prováděcích pravomocí
Komise stanoví v prováděcích aktech postupy pro předkládání zboží celnímu úřadu ve smyslu článku 139.
Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 285 odst. 4.
Oddíl 3
Dočasné uskladnění zboží
Článek 144
Zboží v dočasném uskladnění
Zboží, které není zbožím Unie, musí být od okamžiku předložení celnímu úřadu dočasně uskladněno.
Článek 145
Prohlášení pro dočasné uskladnění
1. Pro zboží, které není zbožím Unie a předkládá se celnímu úřadu, musí být podáno prohlášení pro dočasné uskladnění, jež obsahuje všechny údaje nezbytné pro uplatnění ustanovení, jimiž se řídí dočasné uskladnění.
2. Doklady vztahující se ke zboží v dočasném uskladnění se celním orgánům poskytují, vyžadují-li to právní předpisy Unie nebo je-li to nezbytné pro účely celní kontroly.
3. Prohlášení pro dočasné uskladnění musí být podáno nejpozději v okamžiku předložení zboží celnímu úřadu jednou z osob uvedených v čl. 139 odst. 1 nebo 2.
4. Nebylo-li upuštěno od povinnosti podat vstupní souhrnné celní prohlášení, obsahuje prohlášení pro dočasné uskladnění odkaz na případné vstupní souhrnné celní prohlášení podané pro zboží předkládané celnímu úřadu, ledaže zboží již bylo v dočasném uskladnění nebo bylo propuštěno do celního režimu a neopustilo celní území Unie.
5. Celní orgány mohou povolit, aby celní prohlášení pro dočasné uskladnění bylo podáno také ve formě:
a)
odkazu na jakékoliv vstupní souhrnné celní prohlášení podané pro dané zboží, doplněného o údaje prohlášení pro dočasné uskladnění; nebo
b)
manifestu nebo jiného přepravního dokladu, pokud obsahuje údaje o prohlášení pro dočasné uskladnění s odkazem na jakékoliv vstupní souhrnné celní prohlášení pro dané zboží.
6. Celní orgány mohou povolit, aby k podání prohlášení pro dočasné uskladnění byly použity obchodní, přístavní nebo přepravní informační systémy, pokud obsahují údaje, které jsou pro toto prohlášení nezbytné, a tyto údaje jsou k dispozici v souladu s odstavcem 3.
7. Na prohlášení pro dočasné uskladnění se použijí články 188 až 193.
8. Prohlášení o dočasném uskladnění může být rovněž použito pro účely:
a)
oznámení příjezdu podle článku 133; nebo
b)
předložení zboží celnímu úřadu uvedenému v článku 139, pokud splňuje podmínky stanovené v uvedeném článku.
9. Prohlášení pro dočasné uskladnění se nevyžaduje, pokud nejpozději při předložení zboží celnímu úřadu je v souladu s články 153 až 156 prokázáno, že se jedná o zboží Unie.
10. Celní orgány uchovají prohlášení pro dočasné uskladnění nebo k němu mají přístup za účelem ověření, že zboží, na které se vztahuje, je následně propuštěno do celního režimu nebo zpětně vyvezeno podle článku 149.
11. Pokud se zboží, které není zbožím Unie a je přepravováno v režimu tranzitu, předkládá celnímu úřadu určení na celním území Unie, považují se pro účely odstavců 1 až 10 údaje pro příslušnou tranzitní operaci za prohlášení pro dočasné uskladnění, pokud splňují příslušné požadavky. Držitel zboží však může po ukončení tranzitního režimu podat prohlášení pro dočasné uskladnění.
Článek 146
Změna a zrušení platnosti prohlášení pro dočasné uskladnění
1. Deklarantovi se na žádost povolí změnit po podání prohlášení pro dočasné uskladnění jeden nebo více údajů uvedených v tomto prohlášení. Změnou však nesmí být rozšířena působnost tohoto prohlášení na jiné zboží než na zboží, na které se původně vztahovalo.
Změnu však nelze provést poté, co:
a)
celní orgány informovaly osobu, která prohlášení podala, o svém záměru provést kontrolu zboží;
b)
celní orgány zjistily nesprávnost údajů uvedených v prohlášení;
2. Není-li zboží, pro něž bylo podáno prohlášení pro dočasné uskladnění, předloženo celnímu úřadu, zruší celní orgány platnost uvedeného prohlášení v každém z těchto případů:
a)
na návrh deklaranta;
b)
do 30 dnů od podání prohlášení.
Článek 147
Podmínky a povinnosti související s dočasným uskladněním zboží
1. Dočasně uskladněné zboží se skladuje pouze v dočasných skladech v souladu s článkem 148, popřípadě v odůvodněných případech na jiných místech určených nebo schválených celními orgány.
2. Aniž je dotčen čl. 134 odst. 2, může být dočasně uskladněné zboží podrobeno pouze úkonům potřebným k tomu, aby bylo uchováno v nezměněném stavu, aniž by se měnila jeho obchodní úprava nebo technická charakteristika.
3. Držitel povolení podle článku 148 nebo osoba provádějící uskladnění zboží v případech, kdy je zboží uskladněno na jiných místech určených nebo schválených celními orgány, zodpovídá za vše následující:
a)
zajištění toho, aby dočasně uskladněné zboží nebylo vyjmuto z celního dohledu;
b)
splnění povinností vyplývajících z dočasného uskladnění zboží.
4. Pokud zboží nemůže být z jakéhokoli důvodu ponecháno v dočasném uskladnění, přijmou celní orgány neprodleně veškerá opatření k nápravě situace u zboží v souladu s články 197, 198 a 199.
Článek 148
Povolení k provozování dočasného skladu
1. K provozování dočasného skladu se vyžaduje povolení celních orgánů. Toto povolení není vyžadováno v případě, že provozovatelem dočasného skladu je sám celní orgán.
V povolení se uvedou podmínky, za nichž je provozování dočasného skladu povoleno.
2. Povolení uvedené v odstavci 1 se udělí pouze osobám, jež splňují tyto podmínky:
a)
jsou usazeny na celním území Unie;
b)
poskytnou potřebnou záruku řádného provedení operací; je-li v povolení uvedeném v čl. 38 odst. 2 písm. a) zohledněno provozování dočasného skladu, má se za to, že oprávněný hospodářský subjekt pro celní zjednodušení tuto podmínku splňuje;
c)
poskytnou jistotu podle článku 89.
Pokud byla poskytnuta souborná jistota, sleduje se dodržování povinností s touto jistotou spojených prostřednictvím vhodného auditu.
3. Povolení uvedené v odstavci 1 se udělí pouze, pokud jsou celní orgány schopny vykonávat celní dohled, aniž by musely uplatňovat administrativní opatření, která jsou neúměrná daným hospodářským potřebám.
4. Držitel povolení musí vést příslušné záznamy v podobě schválené celními orgány.
Záznamy musí obsahovat informace a údaje, které celním orgánům umožní dohled nad provozem dočasného skladu, zejména pokud jde o identifikaci uskladněného zboží, jeho celní status a pohyb.
Má se za to, že oprávněný hospodářský subjekt pro celní zjednodušení splnil povinnost uvedenou v prvním a druhém pododstavci, pokud jsou jeho záznamy vhodné pro účely provozování dočasného uskladnění.
5. Celní orgány mohou držiteli povolení povolit, aby dočasně uskladněné zboží přemísťoval mezi různými dočasnými sklady, pokud takové přemísťování nezvyšuje riziko podvodu, a to v těchto případech:
a)
toto přemísťování probíhá v působnosti jednoho celního orgánu nebo
b)
na toto přemísťování se vztahuje pouze jedno povolení, udělené oprávněnému hospodářskému subjektu pro celní zjednodušení; nebo
c)
v ostatních případech přemísťování.
6. Je-li to hospodářsky odůvodněné a nebude-li tím nepříznivě dotčen celní dohled, mohou celní orgány povolit uskladnění zboží Unie v dočasném skladu. Takové zboží se nepovažuje za dočasně uskladněné zboží.
Článek 149
Ukončení dočasného uskladnění
Zboží, které není zbožím Unie a je dočasně uskladněno, musí být do 90 dnů propuštěno do celního režimu nebo zpětně vyvezeno.
Článek 150
Volba celního režimu
Není-li stanoveno jinak, má deklarant bez ohledu na povahu nebo množství zboží nebo jeho zemi původu, odeslání nebo určení možnost zvolit celní režim, do něhož má být zboží za podmínek platných pro tento režim propuštěno.
Článek 151
Přenesení pravomoci
Komisi je svěřena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 284, kterými se stanoví:
a)
podmínky pro schvalování míst podle čl. 147 odst. 1;
b)
podmínky pro udělování povolení k provozování dočasného skladu podle článku 148;
c)
případy přemísťování podle čl. 148 odst. 5 písm. c).
Článek 152
Svěření prováděcích pravomocí
Komise stanoví v prováděcích aktech postupy pro:
a)
podávání celního prohlášení pro dočasné uskladnění podle článku 145;
b)
změny celního prohlášení pro dočasné uskladnění podle čl. 146 odst. 1;
c)
zrušení platnosti celního prohlášení pro dočasné uskladnění podle čl. 146 odst. 2;
d)
přemísťování zboží v dočasném uskladnění podle čl. 148 odst. 5.
Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 285 odst. 4.
HLAVA V
OBECNÁ PRAVIDLA TÝKAJÍCÍ SE CELNÍHO STATUSU, PROPUŠTĚNÍ ZBOŽÍ DO CELNÍHO REŽIMU, OVĚŘOVÁNÍ, PROPUŠTĚNÍ ZBOŽÍ A NAKLÁDÁNÍ SE ZBOŽÍM
KAPITOLA 1
Celní status zboží
Článek 153
Předpoklad celního statusu zboží Unie
1. Veškeré zboží na celním území Unie se považuje za zboží, které má celní status zboží Unie, nezjistí-li se, že zboží není zbožím Unie.
2. Ve zvláštních případech, kdy se předpoklad uvedený v odstavci 1 neuplatní, je třeba celní status zboží Unie prokázat.
3. V zvláštních případech nemá zboží zcela získané na celním území Unie celní status zboží Unie, pokud bylo získáno ze zboží v dočasném uskladnění nebo zboží propuštěného do režimu vnějšího tranzitu, uskladnění, dočasného použití nebo aktivního zušlechťovacího styku.
Článek 154
Ztráta celního statusu zboží Unie
Zboží Unie přestává být zbožím Unie v těchto případech:
a)
opustí-li celní území Unie, pokud se nepoužijí pravidla týkající se vnitřního tranzitu;
b)
bylo-li zboží propuštěno do režimu vnějšího tranzitu, uskladnění nebo aktivního zušlechťovacího styku, pokud to celní předpisy dovolují;
c)
bylo-li zboží propuštěno do režimu konečného užití a následně bylo buď přenecháno ve prospěch státu, nebo zničeno, přičemž po něm zůstal odpad;
d)
je-li po propuštění zboží zrušena platnost celního prohlášení s návrhem na propuštění do volného oběhu.
Článek 155
Zboží Unie dočasně opouštějící celní území Unie
1. V případech uvedených v čl. 227 odst. 2 písm. b) až f) si zboží zachová celní status zboží Unie pouze tehdy, je-li tento status zjištěn za určitých podmínek a způsobem, které jsou stanoveny celními předpisy.
2. Ve zvláštních případech se může zboží Unie pohybovat mezi dvěma místy na celním území Unie, aniž by podléhalo celnímu režimu, a dočasně též mimo toto území, aniž by došlo ke změně jeho celního statusu.
Článek 156
Přenesení pravomoci
Komisi je svěřena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 284, kterými se stanoví:
a)
případy, kdy se neuplatní předpoklad stanovený v čl. 153 odst. 1;
b)
podmínky pro povolení zjednodušeného prokazování celního statusu zboží Unie;
c)
případy, kdy zboží uvedené v čl. 153 odst. 3 nemá celní status zboží Unie;
d)
případy, kdy nedochází ke změně celního statusu zboží podle čl. 155 odst. 2.
Článek 157
Svěření prováděcích pravomocí
Komise stanoví v prováděcích aktech postupy pro prokazování a ověřování celního statusu zboží Unie.
Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 285 odst. 4.
KAPITOLA 2
Propuštění zboží do celního režimu
Oddíl 1
Obecná ustanovení
Článek 158
Uvedení zboží v celním prohlášení a dohled celních orgánů nad zbožím Unie
1. Veškeré zboží, které má být propuštěno do celního režimu, s výjimkou režimu svobodného pásma, musí být uvedeno v celním prohlášení, které je příslušné pro daný celní režim.
2. Ve zvláštních případech, kromě případů uvedených v čl. 6 odst. 2, lze podat celní prohlášení jinými způsoby, než je metoda elektronického zpracování dat.
3. Zboží Unie navržené v prohlášení k vývozu, k propuštění do režimu vnitřního tranzitu Unie nebo pasivního zušlechťovacího styku je pod celním dohledem od okamžiku přijetí celního prohlášení uvedeného v odstavci 1 až do okamžiku, kdy opustí celní území Unie nebo je přenecháno ve prospěch státu nebo zničeno nebo kdy je platnost celního prohlášení zrušena.
Článek 159
Příslušné celní úřady
1. Nestanoví-li právní předpisy Unie jinak, určí místní a věcnou příslušnost jednotlivých celních úřadů na svém území členské státy.
2. Členské státy zajistí, aby byly na těchto úřadech stanoveny dostatečné a vhodné úřední hodiny, a zohlední při tom povahu přepravy a zboží a celní režim, do něhož má být zboží propuštěno, aby nebyla bržděna ani narušena plynulost mezinárodní dopravy.
3. Není-li stanoveno jinak, je celním úřadem příslušným k propuštění zboží do určitého celního režimu celní úřad, do jehož působnosti spadá místo, v němž bylo zboží předloženo celnímu úřadu.
Článek 160
Přenesení pravomoci
Komisi je svěřena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 284, kterými se stanoví případy, v nichž lze podle čl. 158 odst. 2 podat celní prohlášení jinými způsoby, než je metoda elektronického zpracování dat.
Článek 161
Svěření prováděcích pravomocí
Komise stanoví v prováděcích aktech postupy:
a)
pro určení jiných příslušných celních úřadů, než jsou úřady uvedené v čl. 159 odst. 3, včetně celních úřadů vstupu a výstupu;
b)
pro podávání celního prohlášení v případech uvedených v čl. 158 odst. 2.
Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 285 odst. 4.
Oddíl 2
Standardní celní prohlášení
Článek 162
Obsah standardního celního prohlášení
Standardní celní prohlášení obsahují veškeré náležitosti nezbytné pro použití ustanovení upravujících celní režim, do kterého je zboží navrženo v celním prohlášení.
Článek 163
Podklady
1. Podklady, které jsou nezbytné pro použití ustanovení upravujících celní režim, do kterého je zboží navrženo v celním prohlášení, musí být ve vlastnictví deklaranta a být celním orgánům k dispozici v okamžiku podání celního prohlášení.
2. Podklady se celním orgánům poskytují, vyžadují-li to právní předpisy Unie nebo je-li to nezbytné pro účely celní kontroly.
3. Ve zvláštních případech mohou hospodářské subjekty podklady vypracovat, pokud to celní orgány povolí.
Článek 164
Přenesení pravomoci
Komisi je svěřena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 284, kterými se stanoví pravidla pro udělování povolení podle čl. 163 odst. 3.
Článek 165
Svěření prováděcích pravomocí
Komise stanoví v prováděcích aktech postupy pro:
a)
podávání standardního celního prohlášení uvedeného v článku 162;
b)
zajištění dostupnosti podkladů uvedených v čl. 163 odst. 1.
Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 285 odst. 4.
Oddíl 3
Zjednodušená celní prohlášení
Článek 166
Zjednodušené celní prohlášení
1. Celní orgány mohou osobě povolit propuštění zboží do celního režimu na základě zjednodušeného celního prohlášení, které nemusí obsahovat některé údaje uvedené v článku 162 nebo podklady uvedené v článku 163.
2. Pravidelné využívání zjednodušeného celního prohlášení uvedeného v odstavci 1 podléhá povolení celních orgánů.
Článek 167
Doplňkové celní prohlášení
1. V případě zjednodušeného celního prohlášení podle článku 166 nebo zápisu do záznamů deklaranta podle článku 182 deklarant u příslušného celního úřadu ve stanovené lhůtě podá doplňkové celní prohlášení obsahující údaje, které jsou nezbytné pro daný celní režim.
V případě zjednodušeného celního prohlášení uvedeného v článku 166 musí být nezbytné podklady v držení deklaranta a být celním orgánům k dispozici ve stanovené lhůtě.
Doplňkové celní prohlášení může být obecné, pravidelné nebo souhrnné povahy.
2. Od povinnosti podat doplňkové celní prohlášení se upustí v těchto případech:
a)
je-li zboží v režimu uskladnění v celním skladu;
b)
v jiných zvláštních případech.
3. Celní orgány mohou od požadavku na podání doplňkového celního prohlášení upustit, jsou-li splněny tyto podmínky:
a)
zjednodušené celní prohlášení se týká zboží, jehož hodnota a množství jsou nižší než statistický práh;
b)
zjednodušené celní prohlášení již obsahuje veškeré informace potřebné pro příslušný celní režim; a
c)
zjednodušené celní prohlášení není podáno zápisem do záznamů deklaranta.
4. Zjednodušené celní prohlášení uvedené v článku 166 nebo zápis do záznamů deklaranta uvedený v článku 182 a doplňkové celní prohlášení se považují za jeden nedělitelný doklad, který nabývá účinku dnem přijetí zjednodušeného celního prohlášení v souladu s článkem 172, respektive dnem zápisu zboží do záznamů deklaranta.
5. Pro účely článku 87 se za místo, kde má být doplňkové celní prohlášení podáno, považuje místo, kde bylo podáno celní prohlášení.
Článek 168
Přenesení pravomoci
Komisi je svěřena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 284, kterými se stanoví:
a)
podmínky pro udělování povolení podle čl. 166 odst. 2;
b)
lhůta podle čl. 167 odst. 1 prvního pododstavce, v níž má být podáno doplňkové celní prohlášení;
c)
lhůta podle čl. 167 odst. 1 druhého pododstavce, v níž mají být podklady v držení deklaranta;
d)
ostatní konkrétní případy, kdy se upustí od povinnosti podávat doplňkové celní prohlášení podle čl. 167 odst. 2 písm. b).
Článek 169
Svěření prováděcích pravomocí
Komise stanoví v prováděcích aktech postupy pro podávání:
a)
zjednodušeného celního prohlášení uvedeného v článku 166;
b)
doplňkového celního prohlášení uvedeného v článku 167.
Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 285 odst. 4.
Oddíl 4
Ustanovení, která se použijí na všechna celní prohlášení
Článek 170
Podání celního prohlášení
1. Aniž je dotčen čl. 167 odst. 1, celní prohlášení může podat každá osoba, která je schopna poskytnout veškeré informace, které jsou požadovány pro použití ustanovení upravujících celní režim, do kterého je zboží navrženo v celním prohlášení. Tato osoba musí být rovněž schopna celnímu úřadu předmětné zboží předložit nebo zajistit jeho předložení.
Vyplývají-li však z přijetí celního prohlášení pro určitou osobu zvláštní povinnosti, podá uvedené celní prohlášení tato osoba nebo její zástupce.
2. Deklarant musí být usazen na celním území Unie.
3. Odchylně od odstavce 2 nemusí být na celním území Unie usazeni tito deklaranti:
a)
osoby podávající celní prohlášení pro režim tranzitu nebo dočasného použití;
b)
osoby příležitostně podávající celní prohlášení, a to i pro účely konečného užití nebo aktivního zušlechťovacího styku, pokud to celní orgány považují za odůvodněné;
c)
osoby usazené v zemi, jejíž území sousedí s celním územím Unie, které předkládají zboží, na něž se vztahuje celní prohlášení, u hraničního celního úřadu Unie sousedícího s touto zemí, pokud tato země, v níž jsou osoby usazeny, poskytuje reciproční výhody osobám usazeným na celním území Unie.
4. Celní prohlášení podléhají úřednímu ověření.
Článek 171
Podání celního prohlášení před předložením zboží
Celní prohlášení lze podat před očekávaným předložením zboží celnímu úřadu. Není-li zboží předloženo do 30 dnů od podání celního prohlášení, má se za to, že celní prohlášení nebylo podáno.
Článek 172
Přijetí celního prohlášení
1. Celní prohlášení splňující podmínky stanovené v této kapitole přijmou celní orgány okamžitě, za podmínky, že zboží, na které se vztahuje, bylo předloženo celnímu úřadu.
2. Není-li stanoveno jinak, je dnem přijetí celního prohlášení celními orgány den, který se použije pro použití ustanovení upravujících celní režim, do kterého je zboží v celním prohlášení navrženo, a pro veškeré další dovozní nebo vývozní formality.
Článek 173
Změna celního prohlášení
1. Deklarantovi se na jeho žádost povolí změna jednoho nebo více údajů uvedených v již přijatém celním prohlášení. Změnou však nesmí být rozšířena působnost celního prohlášení na jiné zboží než na zboží, na které se původně vztahovalo.
2. Změna se však nepovolí, jestliže je o její provedení požádáno poté, co došlo k jedné z těchto událostí:
a)
celní orgány informovaly deklaranta o svém záměru provést kontrolu zboží;
b)
celní orgány zjistily nesprávnost údajů uvedených v celním prohlášení;
c)
celní orgány zboží propustily.
3. Na žádost deklaranta podanou do tří let ode dne přijetí celního prohlášení může být povolena změna celního prohlášení po propuštění zboží, aby deklarant mohl splnit své povinnosti v souvislosti s propuštěním zboží do příslušného celního režimu.
Článek 174
Zrušení platnosti celního prohlášení
1. Na žádost deklaranta zruší celní orgány platnost již přijatého celního prohlášení v každém z těchto případů:
a)
jsou-li přesvědčeny, že zboží má být neprodleně propuštěno do jiného celního režimu;
b)
jsou-li přesvědčeny, že v důsledku zvláštních okolností již není propuštění do celního režimu, do kterého bylo zboží navrženo v celním prohlášení, odůvodněné.
Pokud však celní orgány informovaly deklaranta o svém záměru provést kontrolu zboží, přijme se žádost o zrušení platnosti celního prohlášení poté, co bude tato kontrola provedena.
2. Není-li stanoveno jinak, po propuštění zboží již platnost celního prohlášení nelze zrušit.
Článek 175
Přenesení pravomoci
Komisi je svěřena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 284, kterými se stanoví případy, kdy je platnost celního prohlášení zrušena po propuštění zboží, jak je uvedeno v čl. 174 odst. 2.
Článek 176
Svěření prováděcích pravomocí
Komise stanoví v prováděcích aktech postupy pro:
a)
podávání celního prohlášení podle článku 171;
b)
přijímání celního prohlášení uvedeného v článku 172, včetně uplatňování těchto pravidel v případech uvedených v článku 179;
c)
změny celního prohlášení po propuštění zboží podle čl. 173 odst. 3.
Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 285 odst. 4.
Oddíl 5
Jiná zjednodušení
Článek 177
Zjednodušení při vyhotovení celního prohlášení pro zboží různých podpoložek celního sazebníku
1. Tvoří-li zásilku zboží, které patří do různých podpoložek celního sazebníku, a zacházení s jednotlivým zbožím podle příslušných podpoložek celního sazebníku pro účely vyhotovení celního prohlášení by bylo spojeno s prací a náklady neúměrnými dovoznímu nebo vývoznímu clu, které se na ně vztahuje, mohou celní orgány na žádost deklaranta souhlasit s tím, že celá zásilka bude podléhat dovoznímu nebo vývoznímu clu odpovídajícímu podpoložce zboží s nejvyšší celní sazbou dovozního nebo vývozního cla.
2. Celní orgány odmítnou použití zjednodušení uvedeného v odstavci 1 na zboží podléhající zákazům nebo omezením nebo spotřební dani, pokud je k uplatnění příslušného opatření zapotřebí správné zařazení.
Článek 178
Svěření prováděcích pravomocí
Komise prostřednictvím prováděcích aktů přijme opatření pro určení sazební podpoložky pro použití čl. 177 odst. 1.
Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 285 odst. 4.
Článek 179
Centralizované celní řízení
1. Celní orgány mohou na žádost povolit, aby u celního úřadu příslušného v místě, kde je osoba usazena, tato osoba podala celní prohlášení pro zboží, které je předkládáno celním orgánům na jiném celním úřadě.
Od požadavku na povolení uvedeného v první pododstavci lze upustit, pokud je celní prohlášení podáno a zboží předloženo celním úřadům podřízeným stejnému celnímu orgánu.
2. Žadatel o povolení uvedené v odstavci 1 musí být oprávněným hospodářským subjektem pro celní zjednodušení.
3. Celní úřad, u nějž je celní prohlášení podáno:
a)
dohlíží nad propuštěním zboží do příslušného celního režimu;
b)
provádí celní kontroly za účelem ověření celního prohlášení podle čl. 188 písm. a) a b);
c)
v odůvodněných případech žádá celní úřad, u nějž je zboží předkládáno, o provedení celních kontrol za účelem ověření celního prohlášení podle čl. 188 písm. c) a d); a
d)
provádí celní formality za účelem zajištění částky dovozního a vývozního cla, jež odpovídá celnímu dluhu.
4. Celní úřad, u nějž je podáno celní prohlášení, a celní úřad, u nějž je předkládáno zboží, si vyměňují informace nezbytné pro ověření celního prohlášení a pro propuštění zboží.
5. Celní úřad, u nějž je zboží předkládáno, provádí bez ohledu na vlastní kontroly související se zbožím, jež vstoupilo na celní území Unie nebo jej opustilo, celní kontroly uvedené v odst. 3 písm. c) a poskytuje celnímu úřadu, u nějž bylo podáno celní prohlášení, výsledky těchto kontrol.
6. Celní úřad, u nějž bylo podáno celní prohlášení, propustí zboží v souladu s články 194 a 195, přičemž zohlední:
a)
výsledky vlastních kontrol provedených za účelem ověření celního prohlášení;
b)
výsledky kontrol provedených celním úřadem, u nějž je zboží předkládáno, za účelem ověření celního prohlášení, a kontrol souvisejících se zbožím, jež vstoupilo na celní území Unie nebo jej opustilo.
Článek 180
Přenesení pravomoci
Komisi je svěřena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 284, kterými se stanoví podmínky pro udělování povolení podle čl. 179 odst. 1 prvního pododstavce.
Článek 181
Svěření prováděcích pravomocí
Komise stanoví v prováděcích aktech postupy pro:
a)
centralizované celní řízení včetně příslušných celních formalit a kontrol podle článku 179;
b)
upuštění od povinnosti předložit zboží podle čl. 182 odst. 3 v souvislosti s centralizovaným celním řízením.
Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 285 odst. 4.
Článek 182
Zápis do záznamů deklaranta
1. Celní úřady mohou osobě na žádost povolit podání celního prohlášení, včetně zjednodušeného celního prohlášení, ve formě zápisu do záznamů deklaranta, pokud celní orgány mají v elektronickém systému deklaranta přístup k údajům z daného celního prohlášení v okamžiku, kdy je podáno celní prohlášení ve formě zápisu do záznamů deklaranta.
2. Celní prohlášení se považuje za přijaté v okamžiku zápisu zboží do záznamů.
3. Celní úřady mohou na žádost upustit od povinnosti předložit zboží. V takovém případě se zboží považuje za propuštěné v okamžiku zápisu do záznamů deklaranta.
Od uvedené povinnosti lze upustit pouze v případech, kdy jsou splněny všechny tyto podmínky:
a)
deklarant je oprávněným hospodářským subjektem pro celní zjednodušení;
b)
povaha a oběh příslušného zboží to vyžadují a jsou celnímu úřadu známy;
c)
celní úřad vykonávající dohled má přístup ke všem informacím, jež považuje za nezbytné k tomu, aby v případě potřeby mohl uplatnit své právo zboží přezkoumat; a
d)
v okamžiku zápisu do záznamů se na zboží již nevztahují zákazy nebo omezení, ledaže je v povolení uvedeno něco jiného.
Celní úřad vykonávající dohled může nicméně ve zvláštních případech požádat o předložení zboží.
4. V povolení se uvedou podmínky, za nichž je propuštění zboží povoleno.
Článek 183
Přenesení pravomoci
Komisi je svěřena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 284, kterými se stanoví podmínky pro udělování povolení podle čl. 182 odst. 1.
Článek 184
Svěření prováděcích pravomocí
Komise stanoví v prováděcích aktech postupy pro zápis do záznamů deklaranta podle článku 182 včetně příslušných celních formalit a kontrol.
Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 285 odst. 4.
Článek 185
Samoschvalování
1. Celní orgány mohou na žádost povolit hospodářskému subjektu, aby provedl některé celní formality, které mají provádět celní orgány, s cílem určit částku splatného dovozního a vývozního cla a provést některé kontroly pod celním dohledem.
2. Žadatel o povolení uvedené v odstavci 1 musí být oprávněným hospodářským subjektem pro celní zjednodušení.
Článek 186
Přenesení pravomoci
Komisi je svěřena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 284, kterými se stanoví:
a)
podmínky pro udělování povolení podle čl. 185 odst. 1;
b)
celní formality a kontroly, jež má provádět držitel povolení podle čl. 185 odst. 1.
Článek 187
Svěření prováděcích pravomocí
Komise stanoví v prováděcích aktech postupy pro celní formality a kontroly, které může provádět držitel povolení v souladu s čl. 185 odst. 1.
Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 285 odst. 4.
KAPITOLA 3
Ověřování a propuštění zboží
Oddíl 1
Ověřování
Článek 188
Ověřování celního prohlášení
Za účelem ověření správnosti údajů uvedených v celním prohlášení, které bylo přijato, celní orgány mohou:
a)
kontrolovat prohlášení a podklady;
b)
požadovat od deklaranta poskytnutí dalších dokladů;
c)
kontrolovat zboží;
d)
odebírat vzorky za účelem analýzy nebo důkladné kontroly zboží.
Článek 189
Kontrola zboží a odběr vzorků
1. Přepravu zboží na místa, kde bude kontrolováno a kde budou odebrány vzorky, jakož i veškerou nezbytnou manipulaci, která je s kontrolou zboží či odebráním vzorků spojená, zajišťuje deklarant sám nebo na svou odpovědnost. Vzniklé náklady nese deklarant.
2. Deklarant má právo být přítomen či zastoupen při kontrole zboží a odebírání vzorků. Mají-li k tomu celní orgány přiměřené důvody, mohou vyžadovat, aby byl deklarant nebo jeho zástupce přítomen při kontrole zboží nebo odebírání vzorků nebo aby jim poskytl potřebnou součinnost k usnadnění kontroly zboží nebo odebrání vzorků.
3. Jsou-li vzorky odebrány v souladu s platnými předpisy, nevzniká celním orgánům povinnost tyto vzorky zaplatit nebo nahradit, avšak nesou náklady na jejich analýzu nebo kontrolu.
Článek 190
Částečná kontrola zboží a částečný odběr vzorků
1. Je-li kontrolována pouze část zboží, na které se vztahuje celní prohlášení, nebo jsou-li odebrány vzorky pouze z části zboží, jsou výsledky této částečné kontroly, analýzy nebo kontroly vzorků platné pro veškeré zboží, na které se vztahuje totéž celní prohlášení.
Jestliže se však deklarant domnívá, že výsledky částečné kontroly, analýzy nebo kontroly odebraných vzorků neplatí pro zbývající zboží, na které se vztahuje celní prohlášení, může požadovat provedení další kontroly nebo odběru vzorků. Žádosti se vyhoví, pokud zboží ještě nebylo propuštěno, nebo v případě, že již propuštěno bylo, prokáže-li deklarant, že zboží nebylo nijak upraveno.
2. Obsahuje-li celní prohlášení zboží spadající pod dvě nebo více položek, pokládají se pro účely odstavce 1 údaje ke zboží spadajícímu pod každou položku za samostatné celní prohlášení.
Článek 191
Výsledky ověření
1. Výsledky ověření celního prohlášení jsou podkladem pro použití ustanovení upravujících celní režim, do kterého je zboží propuštěno.
2. Není-li celní prohlášení ověřováno, použije se odstavec 1 na základě údajů uvedených v dotyčném celním prohlášení.
3. Výsledky ověření zjištěné celními orgány mají stejnou dokazovací hodnotu na celém celním území Unie.
Článek 192
Opatření k identifikaci zboží
1. Je-li k zajištění dodržování ustanovení upravujících celní režim, do kterého je zboží navrženo v celním prohlášení, nutná jeho identifikace, přijmou celní orgány či případně hospodářské subjekty oprávněné k tomu celními orgány nezbytná opatření k identifikaci zboží.
Tato opatření k identifikaci zboží mají stejný právní účinek na celém celním území Unie.
2. Prostředky k identifikaci umístěné na zboží, obalu nebo dopravních prostředcích odstraní nebo zničí pouze celní orgány nebo případně hospodářské subjekty oprávněné k tomu celními orgány, není-li v důsledku nepředvídatelných okolností nebo vyšší moci jejich odstranění nebo zničení nezbytné k zajištění ochrany zboží nebo dopravních prostředků.
Článek 193
Svěření prováděcích pravomocí
Komise prostřednictvím prováděcích aktů stanoví opatření týkající se ověření celního prohlášení, kontroly zboží a odběru vzorků a výsledků ověření.
Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 285 odst. 4.
Oddíl 2
Propuštění
Článek 194
Propuštění zboží
1. Jsou-li splněny podmínky stanovené pro propuštění zboží do dotyčného režimu a pod podmínkou, že se na zboží nevztahují žádná omezení ani zákazy, propustí celní orgány zboží ihned poté, co byly údaje uvedené v celním prohlášení ověřeny nebo přijaty bez ověření.
První pododstavec se použije rovněž v případech, kdy ověření uvedené v článku 188 nelze dokončit v přiměřené lhůtě a přítomnost zboží pro účely ověření již není nutná.
2. Veškeré zboží, na které se vztahuje totéž celní prohlášení, se propouští současně.
Obsahuje-li celní prohlášení zboží spadající pod dvě nebo více položek, pokládají se pro účely prvního pododstavce údaje ke zboží spadajícímu pod každou položku za samostatné celní prohlášení.
Článek 195
Propuštění podmíněné zaplacením částky dovozního nebo vývozního cla odpovídající celnímu dluhu nebo poskytnutím jistoty
1. Vznikne-li propuštěním zboží do celního režimu celní dluh, je propuštění zboží podmíněno zaplacením částky dovozního nebo vývozního cla odpovídající celnímu dluhu nebo poskytnutím jistoty, kterou se tento dluh zajistí.
První pododstavec se však, aniž je dotčen třetí pododstavec, nevztahuje na dočasné použití s částečným osvobozením od dovozního cla.
Požadují-li celní orgány na základě ustanovení upravujících celní režim, do kterého je zboží navrženo v celním prohlášení, poskytnutí jistoty, je zboží do tohoto celního režimu propuštěno až po poskytnutí této jistoty.
2. Ve zvláštních případech není propuštění zboží podmíněno poskytnutím jistoty pro zboží, na které se vztahuje žádost o čerpání celní kvóty.
3. Pokud se použije zjednodušení podle článků 166, 182 a 185 a je poskytnuta souborná jistota, není propuštění zboží podmíněno sledováním jistoty celními orgány.
Článek 196
Přenesení pravomoci
Komisi je svěřena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 284, kterými stanoví případy uvedené v čl. 195 odst. 2.
KAPITOLA 4
Nakládání se zbožím
Článek 197
Zničení zboží
Mají-li k tomu celní orgány dostatečné důvody, mohou požadovat, aby bylo zboží, které bylo předloženo celnímu úřadu, zničeno, a o této skutečnosti vyrozumí jeho držitele. Náklady na zničení zboží nese držitel zboží.
Článek 198
Opatření přijímaná celními orgány
1. Celní orgány přijmou veškerá nezbytná opatření, včetně zabavení a prodeje nebo zničení zboží, pro nakládání se zbožím v těchto případech:
a)
nebyla-li splněna jedna z povinností stanovených celními předpisy týkající se vstupu zboží, které není zbožím Unie, na celní území Unie, nebo bylo zboží vyjmuto z dohledu celních orgánů;
b)
pokud zboží nemohlo být propuštěno z některého z těchto důvodů:
i)
ve lhůtě stanovené celními orgány nebylo možno provést kontrolu zboží nebo v ní pokračovat z důvodů, které lze přičítat deklarantovi,
ii)
doklady, které musí být poskytnuty před umístěním nebo propuštěním zboží do daného celního režimu, nebyly poskytnuty,
iii)
ve stanovené lhůtě nebyly uhrazeny platby nebo nebyla poskytnuta jistota, které měly být uhrazeny nebo poskytnuty v souvislosti s dovozním nebo vývozním clem,
iv)
na zboží se vztahují zákazy nebo omezení;
c)
pokud zboží nebylo v přiměřené lhůtě po propuštění vyzvednuto;
d)
pokud se po propuštění zjistí, že zboží nesplňovalo podmínky pro toto propuštění; nebo
e)
pokud je zboží přenecháno ve prospěch státu v souladu s článkem 199.
2. Zboží, které není zbožím Unie a které bylo přenecháno ve prospěch státu, zabráno nebo zabaveno, se považuje za zboží, které bylo propuštěno do režimu uskladnění v celním skladu. Zanese se do záznamů provozovatele celního skladu, popřípadě do záznamů celních orgánů, pokud mají zboží v držení ony.
Je-li již zboží, které má být zničeno, přenecháno ve prospěch státu, zajištěno nebo zabaveno, předmětem celního prohlášení, uvede se do záznamů odkaz na toto celní prohlášení. Celní orgány platnost tohoto celního prohlášení zruší.
3. Náklady opatření uvedených v prvním odstavci nese:
a)
v případě uvedeném v odst. 1 písm. a) osoba, jež měla splnit příslušné povinnosti nebo jež celním orgánům neumožnila dohled nad zbožím;
b)
v případech uvedených v odst. 1 písm. b) a c) deklarant;
c)
v případě uvedeném v odst. 1 písm. d) osoba, jež má splnit podmínky, jimiž se řídí propuštění zboží;
d)
v případě uvedeném v odst. 1 písm. e) osoba, jež zboží přenechá ve prospěch státu.
Článek 199
Přenechání zboží
Zboží, které není zbožím Unie, a zboží v režimu konečného užití může držitel režimu nebo případně držitel zboží na základě předchozího povolení celních orgánů přenechat ve prospěch státu.
Článek 200
Svěření prováděcích pravomocí
Komise stanoví v prováděcích aktech postupy pro:
a)
zničení zboží podle článku 197;
b)
prodej zboží podle čl. 198 odst. 1;
c)
přenechání zboží ve prospěch státu podle článku 199.
Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 285 odst. 4.
HLAVA VI
PROPUŠTĚNÍ DO VOLNÉHO OBĚHU A OSVOBOZENÍ OD DOVOZNÍHO CLA
KAPITOLA 1
Propuštění do volného oběhu
Článek 201
Rozsah působnosti a účinek
1. Zboží, které není zbožím Unie a které má být uvedeno na trh Unie nebo je zamýšleno k soukromému použití nebo k osobní spotřebě na celním území Unie, se propustí do volného oběhu.
2. Propuštění do volného oběhu zahrnuje:
a)
výběr veškerého dlužného dovozního cla;
b)
případně výběr dalších poplatků stanovených příslušnými platnými předpisy týkajícími se výběru těchto poplatků;
c)
uplatnění obchodněpolitických opatření a zákazů a omezení, pokud nebyla uplatněna v dřívější fázi; a
d)
splnění dalších formalit stanovených pro dovoz daného zboží.
3. Propuštěním do volného oběhu získává zboží, které není zbožím Unie, celní status zboží Unie.
Článek 202
Obchodněpolitická opatření
1. Pokud byly do volného oběhu propuštěny výrobky v režimu aktivního zušlechťovacího styku a výpočet částky dovozního cla se provádí podle čl. 86 odst. 3, použijí se obchodněpolitická opatření týkající se propuštění zboží, které bylo propuštěno do režimu aktivního zušlechťovacího styku, do volného oběhu.
2. Odstavec 1 se nepoužije na odpad a zbytky.
3. Pokud byly do volného oběhu propuštěny výrobky v režimu aktivního zušlechťovacího styku a výpočet částky dovozního cla se provádí podle čl. 85 odst. 1, použijí se obchodněpolitická opatření týkající se tohoto zboží pouze tehdy, pokud těmto opatřením podléhá zboží propuštěné do režimu aktivního zušlechťovacího styku.
4. Pokud právní předpisy Unie stanoví obchodněpolitická opatření pro propuštění do volného oběhu, nepoužijí se tato opatření na zpracované výrobky propuštěné do volného oběhu z režimu pasivního zušlechťovacího styku, pokud:
a)
si zpracované výrobky zachovají původ v Unii ve smyslu článku 60;
b)
je součástí pasivního zušlechťovacího styku oprava, včetně systému prosté výměny uvedeného v článku 261; nebo
c)
režim pasivního zušlechťovacího styku následuje po činnostech dalšího zpracování v souladu s článkem 258.
KAPITOLA 2
Osvobození od dovozního cla
Oddíl 1
Vrácené zboží
Článek 203
Rozsah působnosti a účinek
1. Zboží, které není zbožím Unie a původně bylo vyvezeno z celního území Unie jako zboží Unie a které je ve lhůtě tří let vráceno na toto území a v celním prohlášení navrženo na propuštění do volného oběhu, je na žádost dotyčné osoby osvobozeno od dovozního cla.
První pododstavec se použije i v případě, že vrácené zboží představuje pouze část zboží původně vyvezeného z celního území Unie.
2. Pokud to zvláštní okolnosti odůvodňují, lze tříletou lhůtu uvedenou v odstavci 1 prodloužit.
3. Bylo-li vrácené zboží před vývozem z celního území Unie propuštěno do volného oběhu bez cla nebo se sníženou sazbou dovozního cla na základě konkrétního konečného užití, přizná se osvobození od dovozního cla podle odstavce 1 pouze tehdy, má-li toto zboží být propuštěno do volného oběhu k témuž konečnému užití.
Má-li být dotyčné zboží propuštěno do volného oběhu k jinému konečnému užití, sníží se částka dovozního cla o případně vybranou částku cla při prvním propuštění tohoto zboží do volného oběhu. Je-li tato částka vyšší než částka vyměřená při propuštění vráceného zboží do volného oběhu, žádná náhrada se neposkytuje.
4. Ztratí-li zboží Unie svůj celní status zboží Unie podle článku 154 a je-li následně propuštěno do volného oběhu, použijí se odstavce 1, 2 a 3.
5. Osvobození od dovozního cla se poskytuje pouze tehdy, je-li zboží vráceno ve stavu, v němž bylo vyvezeno.
6. Osvobození od dovozního cla musí být podloženo informacemi, jež potvrzují splnění podmínek pro osvobození.
Článek 204
Zboží, na které se vztahovalo opatření stanovené v rámci společné zemědělské politiky
Není-li ve zvláštních případech stanoveno jinak, osvobození od dovozního cla stanovené v článku 203 se nepřizná zboží, které bylo zvýhodněno opatřeními v rámci společné zemědělské politiky a jež zahrnují jejich vývoz z celního území Unie.
Článek 205
Zboží, které již bylo propuštěno do režimu aktivního zušlechťovacího styku
1. Článek 203 se použije na zušlechtěné výrobky, které byly původně zpětně vyvezeny z celního území Unie poté, co byly propuštěny do režimu aktivního zušlechťovacího styku.
2. Na žádost deklaranta a za předpokladu, že deklarant předloží nezbytné informace, se částka dovozního cla za zboží uvedené v odstavci 1 určí v souladu s čl. 86 odst. 3. Den přijetí prohlášení o zpětném vývozu se považuje za den propuštění zboží do volného oběhu.
3. Osvobození od dovozního cla podle článku 203 se nepřizná v případě zušlechtěných výrobků, které byly vyvezeny v souladu s čl. 223 odst. 2 písm. c), není-li zajištěno, že zboží nebude propuštěno do režimu aktivního zušlechťovacího styku.
Článek 206
Přenesení pravomoci
Komisi je svěřena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 284, kterými se stanoví:
a)
případy, kdy se zboží považuje za vrácené ve stavu, v němž bylo vyvezeno;
b)
zvláštní případy podle článku 204.
Článek 207
Svěření prováděcích pravomocí
Komise stanoví v prováděcích aktech procesní pravidla pro poskytování informací podle čl. 203 odst. 6.
Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 285 odst. 4.
Oddíl 2
Mořský rybolov a produkty získané z moře
Článek 208
Produkty mořského rybolovu a jiné produkty získané z moře
1. Aniž je dotčen čl. 60 odst. 1, jsou od dovozního cla při svém propuštění do volného oběhu osvobozeny tyto produkty:
a)
produkty mořského rybolovu a jiné produkty získané z teritoriálních vod země nebo území mimo celní území Unie pouze plavidly registrovanými nebo přihlášenými v některém členském státě a plujícími pod vlajkou tohoto státu;
b)
produkty, které byly vyrobeny z produktů uvedených v písmenu a) na palubě plavidel, která je zpracovávají, splňujících podmínky stanovené v písmenu a).
2. Osvobození od dovozního cla podle odstavce 1 musí být doloženo splněním podmínek uvedených v uvedeném odstavci.
Článek 209
Svěření prováděcích pravomocí
Komise stanoví v prováděcích aktech postupy, jakými se dokládá splnění podmínky podle čl. 208 odst. 2.
Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 285 odst. 4.
HLAVA VII
ZVLÁŠTNÍ REŽIMY
KAPITOLA 1
Obecná ustanovení
Článek 210
Rozsah působnosti
Zboží může být propuštěno do některé z těchto kategorií zvláštních režimů:
a)
tranzit, což zahrnuje vnější a vnitřní tranzit;
b)
uskladnění, což zahrnuje uskladnění v celním skladu a svobodná pásma;
c)
zvláštní účel, což zahrnuje dočasné použití a konečné užití;
d)
zušlechtění, což zahrnuje aktivní a pasivní zušlechťovací styk.
Článek 211
Povolení
1. Povolení vydané celními orgány se vyžaduje pro:
a)
použití režimu aktivního nebo pasivního zušlechťovacího styku, režimu dočasného použití nebo režimu konečného užití;
b)
provozování zařízení pro uskladnění zboží v celním skladu, kromě případů, kdy skladovací zařízení provozuje samotný celní orgán.
Podmínky, za kterých je povoleno použití jednoho nebo více režimů uvedených v prvním pododstavci nebo provozování skladovacích zařízení, se uvedou v povolení.
2. Celní orgány udělí povolení se zpětným účinkem, pokud jsou splněny všechny tyto podmínky:
a)
jsou prokázány hospodářské důvody;
b)
žádost nesouvisí s pokusem o klamavé jednání;
c)
žadatel na základě účtů nebo záznamů prokázal, že:
i)
jsou splněny veškeré požadavky daného režimu;
ii)
zboží může popřípadě být pro rozhodné období identifikováno;
iii)
uvedené účty nebo záznamy umožňují kontrolu daného režimu;
d)
je možné splnit všechny formality nezbytné pro nápravu situace u zboží, včetně případného zrušení platnosti příslušného celního prohlášení;
e)
žadateli nebylo uděleno povolení se zpětným účinkem v průběhu tří let ode dne přijetí žádosti;
f)
posouzení ekonomických podmínek se nevyžaduje, ledaže se žádost týká obnovení povolení pro stejný druh operace a zboží;
g)
žádost se netýká provozování skladovacích zařízení pro uskladnění zboží v celním skladu; a
h)
pokud se žádost týká obnovení povolení pro stejný druh operace a zboží, musí být podána do tří let od pozbytí platnosti původního povolení.
Celní orgány mohou povolení se zpětným účinkem udělit i tehdy, pokud zboží propuštěné do celního režimu již není dostupné v okamžiku, kdy byla žádost o toto povolení přijata.
3. Není-li stanoveno jinak, je povolení uvedené v odstavci 1 udělováno pouze osobám, které splňují všechny následující podmínky:
a)
jsou usazeny na celním území Unie;
b)
poskytnou potřebnou záruku řádného provedení operací; pokud je v povolení uvedeném v čl. 38 odst. 2 písm. a) zohledněna činnost týkající se dotyčného zvláštního režimu, má se za to, že oprávněný hospodářský subjekt pro celní zjednodušení splňuje tuto podmínku.
c)
může-li u zboží, které bylo propuštěno do zvláštního režimu, vzniknout celní dluh nebo jiné poplatky, poskytnou jistotu v souladu s článkem 89; a
d)
v případě dočasného použití používají zboží nebo zajišťují jeho použití, a v případě režimu aktivního zušlechťovacího styku provádějí nebo zajišťují provádění zušlechťovacích operací.
4. Není-li stanoveno jinak, je povolení uvedené v odstavci 1 uděleno pouze tehdy, jsou-li kromě podmínek uvedených v odstavci 3 splněny i všechny tyto podmínky:
a)
celní orgány mohou nad prováděním daného režimu vykonávat celní dohled, aniž by musely uplatňovat administrativní opatření, která jsou neúměrná daným hospodářským potřebám;
b)
povolením použít režim zušlechťovacího styku nejsou nepříznivě dotčeny zásadní zájmy výrobců Unie (hospodářské podmínky).
5. Není-li prokázáno něco jiného nebo pokud se hospodářské podmínky považují za splněné, má se za to, že zásadní zájmy výrobců Unie uvedené v odst. 4 písm. b) nejsou nepříznivě dotčeny.
6. Je-li prokázáno, že by zásadní zájmy výrobců Unie mohly být nepříznivě dotčeny, provede se přezkoumání hospodářských podmínek na úrovni Unie.
Článek 212
Přenesení pravomoci
Komisi je svěřena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 284, kterými se stanoví:
a)
podmínky pro udělování povolení pro postupy uvedené v čl. 211 odst. 1;
b)
výjimky z podmínek uvedených v čl. 211 odst. 3 a 4;
c)
případy, ve kterých se hospodářské podmínky považují za splněné, jak je uvedeno v čl. 211 odst. 5.
Článek 213
Svěření prováděcích pravomocí
Komise stanoví v prováděcích aktech postupy pro přezkoumání hospodářských podmínek podle čl. 211 odst. 6.
Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 285 odst. 4.
Článek 214
Záznamy
1. S výjimkou režimu tranzitu nebo není-li stanoveno jinak, vede držitel povolení, držitel režimu a všechny osoby, které provádějí činnost zahrnující uskladnění, opracování nebo zpracování zboží nebo prodej či nákup zboží ve svobodných pásmech, vhodné záznamy o zboží ve formě schválené celními orgány.
Záznamy obsahují informace a údaje, které celním orgánům umožní dohled nad dotyčným režimem, zejména pokud jde o identifikaci zboží, které bylo do tohoto režimu propuštěno, jeho celní status a pohyb.
2. Má se za to, že oprávněný hospodářský subjekt pro celní zjednodušení splnil povinnost stanovenou v odstavci 1, pokud jsou jeho záznamy vhodné pro účely dotyčného zvláštního režimu.
Článek 215
Vyřízení zvláštního režimu
1. V případech jiných než režim tranzitu a aniž je dotčen článek 254, je zvláštní režim, vyřízen v okamžiku, kdy zboží propuštěné do režimu, či zušlechtěné výrobky propuštěné do následného celního režimu, opustily celní území Unie nebo byly zničeny a nezůstal po nich žádný odpad nebo byly přenechány ve prospěch státu podle článku 199.
2. Celní orgány režim tranzitu vyřídí, pokud je na základě porovnání údajů, které má k dispozici celní úřad odeslání, s údaji, které má k dispozici celní úřad určení, patrné, že tento režim byl řádně ukončen.
3. Celní orgány učiní všechna opatření potřebná k tomu, aby napravily situaci u zboží, u nějž nebyl příslušný režim vyřízen v souladu se stanovenými podmínkami.
4. Není-li stanoveno jinak, proběhne vyřízení režimu ve stanovené lhůtě.
Článek 216
Přenesení pravomoci
Komisi je svěřena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 284, kterými se stanoví lhůta uvedená v čl. 215 odst. 4.
Článek 217
Svěření prováděcích pravomocí
Komise stanoví v prováděcích aktech postupy pro vyřízení zvláštního režimu podle článku 216.
Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 285 odst. 4.
Článek 218
Převod práv a povinností
Práva a povinnosti držitele režimu ve vztahu ke zboží, které bylo propuštěno do jiného zvláštního režimu, než je tranzit, mohou být zcela nebo zčásti převedeny na jinou osobu, která splňuje podmínky stanovené pro daný režim.
Článek 219
Pohyb zboží
Ve zvláštních případech se zboží propuštěné do jiného zvláštního režimu, než je tranzit, nebo zboží ve svobodném pásmu může pohybovat mezi různými místy na celním území Unie.
Článek 220
Obvyklé formy manipulace
Zboží, které bylo propuštěno do režimu uskladnění v celním skladu nebo režimu zušlechtění nebo které bylo umístěno do svobodného pásma, může být podrobeno obvyklým formám manipulace, jejichž cílem je zajistit uchování zboží, zlepšit jeho vzhled nebo obchodní jakost nebo je upravit pro distribuci nebo další prodej.
Článek 221
Přenesení pravomoci
Komisi je svěřena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 284, kterými se stanoví:
a)
příslušné případy a podmínky, pokud jde o pohyb zboží propuštěného do jiného zvláštního režimu, než je tranzit, nebo umístěného do svobodného pásma podle článku 219;
b)
obvyklé formy manipulace se zbožím propuštěným do režimu uskladnění v celním skladu nebo režimu zušlechtění nebo umístěným do svobodného pásma podle článku 220.
Článek 222
Svěření prováděcích pravomocí
Komise stanoví v prováděcích aktech postupy pro:
a)
převod práv a povinností držitele režimu ve vztahu ke zboží, které bylo propuštěno do jiného zvláštního režimu, než je tranzit, v souladu s článkem 218;
b)
pohyb zboží propuštěného do jiného zvláštního režimu, než je tranzit, nebo umístěného do svobodného pásma podle článku 219.
Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 285 odst. 4.
Článek 223
Rovnocenné zboží
1. Rovnocenným zbožím je zboží Unie, které je uskladněno, použito nebo zpracováno místo zboží propuštěného do zvláštního režimu.
V režimu pasivního zušlechťovacího styku je rovnocenným zbožím zboží, které není zbožím Unie a které je zpracováno místo zboží Unie, které bylo propuštěno do režimu pasivního zušlechťovacího styku.
Není-li stanoveno jinak, má rovnocenné zboží stejný osmimístný kód kombinované nomenklatury, stejnou obchodní jakost a stejné technické charakteristiky jako zboží, které nahrazuje.
2. Je-li zajištěn řádný průběh režimu, zejména pokud jde o celní dohled, celní orgány na žádost povolí:
a)
použití rovnocenného zboží v režimu uskladnění v celním skladu, svobodných pásem, konečného užití a zušlechťovacího styku;
b)
použití rovnocenného zboží v režimu dočasného použití ve zvláštních případech;
c)
v případě režimu aktivního zušlechťovacího styku vývoz zušlechtěných výrobků, které byly získány z rovnocenného zboží ještě před dovozem zboží, které nahrazují;
d)
v případě režimu pasivního zušlechťovacího styku dovoz zušlechtěných výrobků, které byly získány z rovnocenného zboží ještě před vývozem zboží, které nahrazují.
Pokud je v povolení uvedeném v čl. 38 odst. 2 písm. a) zohledněna činnost týkající se použití rovnocenného zboží pro dotyčný režim, má se za to, že oprávněný hospodářský subjekt pro celní zjednodušení splnil podmínku zajištění řádného průběhu režimu.
3. Použití rovnocenného zboží není povoleno v žádném z těchto případů:
a)
provádí-li se u zboží v režimu aktivního zušlechťovacího styku pouze obvyklé formy manipulace vymezené v článku 220;
b)
platí-li zákaz vracet dovozní clo nebo přiznávat osvobození od dovozního cla pro nepůvodní zboží, které bylo použito při výrobě zušlechtěných výrobků v režimu aktivního zušlechťovacího styku a pro něž je vydán nebo vystaven doklad o původu v rámci preferenční dohody mezi Unií a některými zeměmi či územími mimo celní území Unie nebo skupinami těchto zemí či území;
c)
pokud by to vedlo k neoprávněné výhodě týkající se dovozního cla nebo je-li to stanoveno v právních předpisech Unie.
4. V případě uvedeném v odst. 2 písm. c) a pokud by zušlechtěné výrobky podléhaly vývoznímu clu, jestliže by nebyly vyvezeny v rámci aktivního zušlechťovacího styku, poskytne držitel povolení jistotu pro zajištění úhrady vývozního cla pro případ, že zboží, které není zbožím Unie, nebude dovezeno ve lhůtě uvedené v čl. 257 odst. 3.
Článek 224
Přenesení pravomoci
Komise je svěřena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 284, kterými se stanoví:
a)
výjimky z čl. 223 odst. 1 třetího pododstavce;
b)
podmínky, za nichž se užívá rovnocenné zboží podle čl. 223 odst. 2;
c)
zvláštní případy, kdy se rovnocenné zboží použije v režimu dočasného použití podle čl. 223 odst. 2 písm. b);
d)
případy, kdy použití rovnocenného zboží není povoleno podle čl. 223 odst. 3 písm. c).
Článek 225
Svěření prováděcích pravomocí
Komise stanoví v prováděcích aktech postupy pro používání rovnocenného zboží povolené podle čl. 223 odst. 2.
Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 285 odst. 4.
KAPITOLA 2
Tranzit
Oddíl 1
Vnější a vnitřní tranzit
Článek 226
Vnější tranzit
1. Režim vnějšího tranzitu umožňuje přepravu zboží, které není zbožím Unie, mezi dvěma místy na celním území Unie, aniž by toto zboží podléhalo:
a)
dovoznímu clu;
b)
jiným poplatkům stanoveným dalšími příslušnými platnými předpisy;
c)
obchodněpolitickým opatřením, pokud tato opatření nezakazují vstup zboží na celní území Unie nebo jeho výstup z tohoto území.
2. Ve zvláštních případech se zboží Unie propustí do režimu vnějšího tranzitu.
3. Přeprava uvedená v odstavci 1 se uskutečňuje jedním z těchto způsobů:
a)
v režimu vnějšího tranzitu Unie;
b)
v souladu s Úmluvou TIR, pokud tato přeprava:
i)
byla zahájena nebo má být ukončena mimo celní území Unie;
ii)
probíhá mezi dvěma místy na celním území Unie přes území země nebo území mimo celní území Unie;
c)
v souladu s Úmluvou ATA/Istanbulskou úmluvou, pokud jde o tranzit;
d)
na podkladě Rýnského manifestu (článek 9 Revidované úmluvy pro plavbu na Rýně);
e)
na podkladě formuláře 302 v rámci Dohody mezi stranami Severoatlantické smlouvy o statusu jejich ozbrojených sil, podepsané v Londýně dne 19. června 1951;
f)
v rámci poštovního systému v souladu s akty Světové poštovní unie, pokud je zboží přepravováno držiteli nebo pro držitele práv a povinností vyplývajících z těchto aktů.
Článek 227
Vnitřní tranzit
1. Režim vnitřního tranzitu umožňuje za podmínek stanovených v odstavci 2 přepravu zboží Unie mezi dvěma místy na celním území Unie přes zemi nebo území mimo toto celní území beze změny jeho celního statusu.
2. Přeprava uvedená v odstavci 1 se uskutečňuje jedním z těchto způsobů:
a)
v režimu vnitřního tranzitu Unie, je-li tato možnost upravena v mezinárodní dohodě;
b)
v souladu s Úmluvou TIR;
c)
v souladu s Úmluvou ATA / Istanbulskou úmluvou, pokud jde o tranzit;
d)
na podkladě Rýnského manifestu (článek 9 Revidované úmluvy pro plavbu na Rýně);
e)
na podkladě formuláře 302 stanoveného v Dohodě mezi stranami Severoatlantické smlouvy o statusu jejich ozbrojených sil, podepsané v Londýně dne 19. června 1951;
f)
v rámci poštovního systému v souladu s akty Světové poštovní unie, pokud je zboží přepravováno držiteli nebo pro držitele práv a povinností vyplývajících z těchto aktů.
Článek 228
Jediné území pro účely tranzitu
Je-li zboží v rámci celního území Unie přepravováno z jednoho bodu do druhého v souladu s Úmluvou TIR, v souladu s Úmluvou ATA / Istanbulskou úmluvou, na podkladě formuláře 302 nebo v rámci poštovního systému, považuje se celní území Unie pro účely této přepravy za jediné území.
Článek 229
Vyloučení osob z operací TIR
1. Pokud celní orgány rozhodnou o vyloučení osoby z operací TIR na základě článku 38 Úmluvy TIR, vztahuje se toto rozhodnutí na celé celní území Unie a žádné celní úřady nesmí přijmout karnety TIR předložené touto osobou.
2. Členský stát oznámí své rozhodnutí uvedené v odstavci 1 spolu s datem jeho použitelnosti ostatním členským státům a Komisi.
Článek 230
Oprávněný příjemce pro účely TIR
Celní orgány mohou na žádost povolit osobě (oprávněný příjemce) přijímat zboží přepravované v souladu s Úmluvou TIR na schváleném místě tak, aby byl režim ukončen v souladu s čl. 1 písm. d) Úmluvy TIR.
Článek 231
Přenesení pravomoci
Komise je svěřena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 284, kterými se stanoví:
a)
zvláštní případy, kdy má být zboží Unie propuštěno do režimu vnějšího tranzitu podle čl. 226 odst. 2.
b)
podmínky pro udělování povolení podle článku 230.
Článek 232
Svěření prováděcích pravomocí
Komise stanoví v prováděcích aktech postupy, které se použijí na celním území Unie při uplatňování čl. 226 odst. 3 písm. b) až f) a čl. 227 odst. 2 písm. b) až f), a to s ohledem na potřeby Unie.
Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 285 odst. 4.
Oddíl 2
Tranzit unie
Článek 233
Povinnosti držitele tranzitního režimu Unie a dopravce a příjemce zboží přepravovaného v tranzitním režimu Unie
1. Držitel tranzitního režimu Unie je povinen:
a)
předložit zboží v nezměněném stavu, jakož i požadované informace, celnímu úřadu určení ve stanovené lhůtě a dodržet přitom opatření přijatá celními orgány k zajištění totožnosti tohoto zboží;
b)
dodržovat celní předpisy vztahující se na režim; a
c)
nestanoví-li celní předpisy jinak, poskytnout jistotu k zajištění úhrady částky dovozního nebo vývozního cla odpovídající celnímu dluhu nebo zaplacení jiných poplatků stanovených dalšími příslušnými platnými předpisy, které mohou u zboží vzniknout.
2. Povinnosti držitele režimu jsou splněny a režim tranzitu je ukončen, jakmile je zboží v tomto režimu spolu s požadovanými informacemi k dispozici celnímu úřadu určení v souladu s celními předpisy.
3. Dopravce nebo příjemce zboží, který zboží přijímá s vědomím, že se toto zboží přepravuje v tranzitním režimu Unie, je rovněž povinen ve stanovené lhůtě předložit celnímu úřadu určení zboží v nezměněném stavu a dodržet přitom opatření přijatá celními orgány k zajištění totožnosti tohoto zboží.
4. Celní orgány mohou na žádost povolit kterékoliv z následujících zjednodušení, pokud jde o propuštění zboží do tranzitního režimu Unie nebo o ukončení uvedeného režimu:
a)
status oprávněného odesílatele, který umožňuje držiteli povolení propouštět zboží do tranzitního režimu Unie bez jeho předložení celnímu úřadu;
b)
status oprávněného příjemce, který umožňuje držiteli povolení přijímat zboží přepravované v tranzitním režimu Unie na schváleném místě a ukončit tento režim podle čl. 233 odst. 2;
c)
použití zvláštního typu celních závěr, pokud se celní závěra vyžaduje pro zajištění totožnosti zboží propuštěného do tranzitního režimu Unie;
d)
použití celního prohlášení na propuštění zboží do tranzitního režimu Unie se sníženými požadavky na údaje;
e)
použití elektronického přepravního dokladu jakožto celního prohlášení na propuštění zboží do tranzitního režimu Unie, pokud tento přepravní doklad obsahuje údaje uváděné v prohlášení a tyto údaje jsou dostupné celním orgánům v místě odeslání i v místě určení, aby mohl celní úřad provádět celní dohled nad zbožím a vyřízení daného režimu.
Článek 234
Zboží přepravované v režimu vnějšího tranzitu Unie přes území země nebo území mimo celní území Unie
1. Režimu vnějšího tranzitu Unie podléhá zboží, které je přepravováno přes zemi nebo území, které není součástí celního území Unie, je-li splněna jedna z těchto podmínek:
a)
tuto možnost stanoví mezinárodní smlouva;
b)
přeprava přes tuto zemi nebo území je uskutečněna na základě jediného přepravního dokladu vystaveného na celním území Unie.
2. V případě uvedeném v odst. 1 písm. b) se po dobu, kdy se zboží nachází mimo celní území Unie, účinky režimu vnějšího tranzitu Unie pozastaví.
Článek 235
Přenesení pravomoci
Komisi je svěřena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 284, kterými se stanoví podmínky pro udělování povolení podle čl. 233 odst. 4.
Článek 236
Svěření prováděcích pravomocí
Komise stanoví v prováděcích aktech postupy pro:
a)
propouštění zboží do tranzitního režimu Unie a ukončení tohoto režimu;
b)
fungování zjednodušení uvedených v čl. 233 odst. 4;
c)
celní dohled nad zbožím přepravovaným v režimu vnějšího tranzitu Unie přes území země nebo území mimo celní území Unie, uvedený v článku 234.
Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 285 odst. 4.
KAPITOLA 3
Uskladnění
Oddíl 1
Společná ustanovení
Článek 237
Rozsah působnosti
1. Režim uskladnění umožňuje skladovat na celním území Unie zboží, které není zbožím Unie, aniž by toto zboží podléhalo:
a)
dovoznímu clu;
b)
jiným poplatkům stanoveným dalšími příslušnými platnými předpisy;
c)
obchodně-politickým opatřením, pokud tato opatření nezakazují vstup zboží na celní území Unie nebo jeho výstup z tohoto území.
2. Zboží Unie může být propuštěno do režimu uskladnění v celním skladu nebo může být umístěno do svobodného pásma v souladu se zvláštními předpisy Unie nebo proto, aby se na ně vztahovalo rozhodnutí o vrácení nebo prominutí dovozního cla.
3. Je-li to hospodářsky odůvodněné a nebude-li tím nepříznivě dotčen celní dohled, mohou celní orgány povolit uskladnění zboží Unie ve skladovacím zařízení pro uskladnění v celním skladu. Uvedené zboží se nepovažuje za zboží v režimu uskladnění v celním skladu.
Článek 238
Délka trvání režimu uskladnění
1. Doba, po kterou se zboží může nacházet v režimu uskladnění, není omezena.
2. Za výjimečných okolností mohou celní orgány stanovit lhůtu, v níž musí být režim uskladnění vyřízen, zejména pokud druh a povaha zboží mohou v případě dlouhodobého skladování ohrozit zdraví lidí, zvířat nebo rostlin nebo životní prostředí.
Článek 239
Svěření prováděcích pravomocí
Komise stanoví v prováděcích aktech postupy pro propouštění zboží Unie do režimu uskladnění v celním skladu nebo režimu svobodného pásma, jak je uvedeno v čl. 237 odst. 2.
Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 285 odst. 4.
Oddíl 2
Uskladnění v celním skladu
Článek 240
Uskladnění v celních skladech
1. Režim uskladnění v celním skladu umožňuje skladovat zboží, které není zbožím Unie, v prostorách nebo na jiných místech schválených pro tento režim celními orgány a pod celním dohledem („celní sklady“).
2. Celní sklady může pro celní skladování zboží použít jakákoli osoba („veřejný celní sklad“) nebo mohou být provozovány držitelem povolení k provozování celního skladu („soukromý celní sklad“).
3. Zboží, které bylo propuštěno do režimu uskladnění v celním skladu, může být dočasně vyjmuto z celního skladu. Vyjmutí zboží schválí s výjimkou případu vyšší moci předem celní orgány.
Článek 241
Zpracování
1. Je-li to hospodářsky odůvodněné a není-li tím nepříznivě dotčen celní dohled, mohou celní orgány povolit, aby v celním skladu došlo ke zpracování zboží v režimu aktivního zušlechťovacího styku nebo v režimu konečného užití, a to za podmínek stanovených uvedenými režimy.
2 Zboží uvedené v odstavci 1 se nepovažuje za zboží v režimu uskladnění v celním skladu.
Článek 242
Povinnosti držitele povolení nebo režimu
1. Držitel povolení a držitel režimu je povinen:
a)
zajistit, že zboží v režimu uskladnění v celním skladu nebude vyjmuto z celního dohledu; a
b)
splnit povinnosti vyplývající ze skladování zboží v režimu uskladnění v celním skladu.
2. Odchylně od odstavce 1 lze v povolení týkajícím se veřejného celního skladu stanovit, že za splnění povinností podle odst. 1 písm. a) nebo b) odpovídá výlučně držitel režimu.
3. Za splnění povinností vyplývajících z propuštění zboží do režimu uskladnění v celním skladu odpovídá držitel režimu.
Oddíl 3
Svobodná pásma
Článek 243
Vymezení svobodných pásem
1. Členské státy mohou některé části celního území Unie prohlásit za svobodná pásma.
Pro každé svobodné pásmo členský stát určí zeměpisné vymezení a místa vstupu a výstupu.
2. Členské státy sdělí Komisi informace o svých svobodných pásmech, která jsou v provozu.
3. Svobodná pásma musí být ohrazena.
Obvod a místa vstupu do svobodného pásma a výstupu z něj podléhají celnímu dohledu.
4. Osoby, zboží a dopravní prostředky vstupující do svobodných pásem nebo z nich vystupující mohou být podrobeny celním kontrolám.
Článek 244
Stavby a činnosti ve svobodných pásmech
1. Ke stavbě budov ve svobodném pásmu je zapotřebí předchozího povolení celních orgánů.
2. S výhradou celních předpisů je ve svobodném pásmu povolena jakákoli průmyslová či obchodní činnost nebo poskytování služeb. Provozování těchto činností a poskytování služeb musí být předem oznámeno celním orgánům.
3. S ohledem na povahu daného zboží nebo potřeby celního dohledu či požadavky na bezpečnost a zabezpečení mohou celní orgány činnosti uvedené v odstavci 2 zakázat nebo omezit.
4. Celní orgány mohou zakázat výkon činnosti ve svobodném pásmu osobám, které neposkytují potřebnou záruku dodržování celních předpisů.
Článek 245
Předložení zboží a jeho propuštění do režimu
1. Zboží přepravené do svobodného pásma se předkládá celnímu úřadu a je podrobeno předepsaným celním formalitám ve všech těchto případech:
a)
pokud je zboží do svobodného pásma přepraveno přímo z území mimo celní území Unie;
b)
pokud bylo zboží propuštěno do celního režimu, který je ukončen nebo vyřízen propuštěním do režimu svobodného pásma;
c)
pokud je zboží propuštěno do režimu svobodného pásma proto, aby se na něj vztahovalo rozhodnutí o vrácení nebo prominutí dovozního cla;
d)
pokud jsou tyto formality stanoveny jinými než celními předpisy.
2. Zboží přepravené do svobodného pásma za jiných okolností, než které jsou uvedeny v odstavci 1, se nepředkládá celnímu úřadu.
3. Aniž je dotčen článek 246, považuje se zboží přepravené do svobodného pásma za zboží propuštěné do režimu svobodného pásma:
a)
okamžikem jeho vstupu do svobodného pásma, pokud již nebylo propuštěno do jiného celního režimu; nebo
b)
okamžikem ukončení režimu tranzitu, pokud není ihned propuštěno do následného celního režimu.
Článek 246
Zboží Unie ve svobodných pásmech
1. Zboží Unie může do svobodného pásma vstoupit, může v něm být uskladněno, přepravováno, lze ho v něm užít, zušlechtit nebo spotřebovat. V takových případech se zboží nepovažuje za zboží v režimu svobodného pásma.
2. Na žádost dotyčné osoby celní orgány stanoví celní status zboží jako zboží Unie u veškerého následujícího zboží:
a)
zboží Unie, které vstupuje do svobodného pásma;
b)
zboží Unie, které ve svobodném pásmu prošlo zpracovatelskými operacemi;
c)
zboží, které bylo ve svobodném pásmu propuštěno do volného oběhu.
Článek 247
Zboží, které není zbožím Unie, ve svobodných pásmech
1 Zboží, které není zbožím Unie, umístěné ve svobodném pásmu lze propustit do volného oběhu nebo do režimu aktivního zušlechťovacího styku, dočasného použití nebo konečného užití za podmínek stanovených pro tyto režimy.
V takových případech se zboží nepovažuje za zboží v režimu svobodného pásma.
2. Aniž jsou dotčena ustanovení týkající se zásob nebo zásobovacích skladů, u nichž tak daný režim stanoví, odstavec 1 nevylučuje použití nebo spotřebování zboží, jehož propuštění do režimu volného oběhu nebo dočasného použití by nepodléhalo uplatnění dovozního cla nebo opatření v rámci společné zemědělské politiky nebo obchodní politiky.
V případě takového použití nebo spotřeby se nepožaduje celní prohlášení s návrhem na propuštění zboží do volného oběhu nebo do režimu dočasného použití.
Toto prohlášení se však požaduje, jestliže zboží podléhá celní kvótě nebo stropu.
Článek 248
Přeprava zboží ze svobodného pásma
1. Aniž jsou dotčeny právní předpisy v oblastech jiných než v celní oblasti, může být zboží nacházející se ve svobodném pásmu vyvezeno nebo zpětně vyvezeno z celního území Unie nebo přepraveno do jiné části celního území Unie.
2. Články 134 až 149 se použijí na zboží, které bylo ze svobodného pásma přepraveno do jiných částí celního území Unie.
Článek 249
Celní status
Zboží, které je ze svobodného pásma přepraveno do jiné části celního území Unie nebo které je propuštěno do celního režimu, se považuje za zboží, které není zbožím Unie, pokud se jeho celní status zboží Unie neprokáže.
Pro účely uplatnění vývozního cla a vývozních licencí nebo opatření na kontrolu vývozu stanovených v rámci společné zemědělské politiky nebo obchodní politiky se však takové zboží považuje za zboží Unie, pokud se nezjistí, že nemá celní status zboží Unie.
KAPITOLA 4
Zvláštní účel
Oddíl 1
Dočasné použití
Článek 250
Rozsah působnosti
1. Režim dočasného použití umožňuje, aby zboží, které není zbožím Unie a které má být zpětně vyvezeno, podléhalo na celním území Unie zvláštnímu účelu s úplným nebo částečným osvobozením od dovozního cla a aniž by se na ně vztahovaly:
a)
jiným poplatkům stanoveným dalšími příslušnými platnými předpisy;
b)
obchodněpolitickým opatřením, pokud tato opatření nezakazují vstup zboží na celní území Unie nebo jeho výstup z tohoto území.
2. Režim dočasného použití může být použit pouze v případě, že jsou splněny tyto podmínky:
a)
zboží nemá být kromě běžného snížení hodnoty způsobeného jeho používáním nijak změněno;
b)
je možné zajistit identifikaci zboží, které bylo do režimu propuštěno, s výjimkou případu, kdy s ohledem na povahu zboží nebo zamýšlené použití nemůže neprovedení identifikace vést ke zneužití režimu, nebo kdy je v případě uvedeném v článku 223 možné ověřit splnění podmínek stanovených pro rovnocenné zboží;
c)
držitel režimu je usazen mimo celní území Unie, není-li stanoveno jinak;
d)
jsou splněny požadavky pro úplné nebo částečné osvobození od cla stanovené v právních předpisech.
Článek 251
Doba, po kterou může zboží setrvat v režimu dočasného použití
1. Celní orgány stanoví dobu, během níž musí být zboží, které bylo propuštěno do režimu dočasného použití, zpětně vyvezeno nebo musí být propuštěno do následného celního režimu. Tato doba musí být dostatečně dlouhá pro dosažení cíle povoleného použití.
2. Není-li stanoveno jinak, doba, po kterou může zboží setrvat v režimu dočasného použití za stejným účelem a na odpovědnost téhož držitele povolení, nesmí přesáhnout 24 měsíců, a to i v případě, že byl režim vyřízen tím, že zboží bylo propuštěno do jiného zvláštního režimu a následně opět do režimu dočasného použití.
3. Pokud za mimořádných okolností nelze povoleného použití dosáhnout během doby uvedené v odstavcích 1 a 2, mohou celní orgány na odůvodněnou žádost držitele povolení povolit přiměřené prodloužení uvedené doby.
4. Celková doba, po kterou může zboží setrvat v režimu dočasného použití, nesmí přesáhnout s výjimkou nepředvídatelné události deset let.
Článek 252
Výše dovozního cla v případě dočasného použití s částečným osvobozením od dovozního cla
1. Výše dovozního cla u zboží, které bylo propuštěno do režimu dočasného použití s částečným osvobozením od dovozního cla, činí 3 % z částky dovozního cla, které by bylo v případě uvedeného zboží splatné, kdyby v okamžiku propuštění do režimu dočasného použití bylo propuštěno do volného oběhu.
Částka je splatná za každý byť jen započatý měsíc, během kterého bylo zboží propuštěno do režimu dočasného použití s částečným osvobozením od dovozního cla.
2. Částka dovozního cla nesmí být vyšší než částka cla, která by byla splatná, kdyby dané zboží bylo v okamžiku propuštění do režimu dočasného použití propuštěno do volného oběhu.
Článek 253
Přenesení pravomoci
Komisi je svěřena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 243, kterými se stanoví:
a)
zvláštní účel podle čl. 250 odst. 1;
b)
požadavky podle čl. 250 odst. 2 písm. d).
Oddíl 2
Konečné užití
Článek 254
Režim konečného užití
1. Režim konečného užití umožňuje, aby bylo zboží z důvodu svého zvláštního účelu propuštěno do volného oběhu s osvobozením od cla nebo se sníženou sazbou cla.
2. Pokud se zboží nachází ve výrobní fázi, ve které je nákladově účinným způsobem možné dosáhnout pouze předepsaného konečného užití, mohou celní orgány v povolení stanovit podmínky, za nichž se má za to, že zboží bylo použito k účelům stanoveným pro uplatnění osvobození od cla nebo snížené sazby cla.
3. Pokud je zboží vhodné pro opakované použití a celní orgány to považují za vhodné za účelem zamezení zneužití, pokračuje celní dohled po dobu nejdéle dvou let od data prvního použití zboží pro účely stanovené pro uplatnění osvobození od cla nebo snížené sazby cla.
4. Celní dohled u režimu konečného užití končí v každém z následujících případů:
a)
jakmile bylo zboží použito pro účely uvedené v žádosti o osvobození od cla nebo snížení sazby cla;
b)
jakmile zboží opustí celní území Unie, je zničeno nebo přenecháno ve prospěch státu;
c)
jakmile bylo zboží použito k jiným účelům, než které jsou uvedeny v žádosti o osvobození od cla nebo snížení sazby cla, a bylo zaplaceno dovozní clo.
5. Požaduje-li se výtěžnost, použije se článek 255 na režim konečného užití.
6. Odpad a zbytky vzniklé při opracování nebo zpracování zboží podle předepsaného konečného užití a ztráty na základě přirozeného úbytku se považují za zboží, jež dosáhlo předepsaného konečného užití.
7. Odpad a zbytky vzniklé při zničení zboží propuštěného do režimu konečného užití se považují za propuštěné do režimu uskladnění v celním skladu.
KAPITOLA 5
Zušlechtění
Oddíl 1
Obecná ustanovení
Článek 255
Výtěžnost
S výjimkou případů, kdy je výtěžnost vymezena ve zvláštních právních předpisech Unie, celní orgány stanoví buď výtěžnost či průměrnou výtěžnost zušlechťovací operace, nebo případně způsob, jak ji stanovit.
Výtěžnost nebo průměrná výtěžnost se stanoví na základě skutečných podmínek, za kterých jsou nebo budou zušlechťovací operace prováděny. Výtěžnost lze případně upravit podle článku 28.
Oddíl 2
Aktivní zušlechťovací styk
Článek 256
Rozsah působnosti
1. Aniž je dotčen článek 223, umožňuje režim aktivního zušlechťovacího styku, aby pro účely jedné nebo několika zušlechťovacích operací na celním území Unie bylo použito zboží, které není zbožím Unie, aniž by toto zboží podléhalo:
a)
dovoznímu clu;
b)
jiným poplatkům stanoveným dalšími příslušnými platnými předpisy;
c)
obchodně-politickým opatřením, pokud tato opatření nezakazují vstup zboží na celní území Unie nebo jeho výstup z tohoto území.
2. V jiných případech, než jsou opravy a zničení, lze režim aktivního zušlechťovacího styku použít pouze tehdy, je-li zboží, které bylo do tohoto režimu propuštěno, v zušlechtěných produktech možné identifikovat, aniž by bylo dotčeno použití příslušenství pro výrobu.
V případě uvedeném v článku 223 lze režim použít, je-li možné ověřit soulad s podmínkami stanovenými pro rovnocenné zboží.
3. Kromě případů uvedených v odstavcích 1 a 2 může být režim aktivního zušlechťovacího styku použit i na kterékoliv z následujícího zboží:
a)
zboží, které má projít operacemi, jež zajistí dodržování technických požadavků na jeho propuštění do volného oběhu;
b)
zboží, které se má podrobit obvyklým formám manipulace v souladu s článkem 220.
Článek 257
Lhůta pro vyřízení režimu
1. Celní orgány stanoví lhůtu, v níž má být režim aktivního zušlechťovacího styku v souladu s článkem 216 vyřízen.
Tato lhůta začíná dnem, kdy bylo zboží, které není zbožím Unie, do tohoto režimu propuštěno, a musí zohledňovat dobu potřebnou pro provedení zušlechťovacích operací a vyřízení režimu.
2. Na odůvodněnou žádost držitele povolení mohou celní orgány lhůtu uvedenou v odstavci 1 přiměřeně prodloužit.
V povolení může být uvedeno, že lhůta, která začíná v průběhu kalendářního měsíce, čtvrtletí nebo pololetí, skončí posledním dne následujícího kalendářního měsíce, čtvrtletí nebo pololetí.
3. V případě předčasného vývozu v souladu s čl. 223 odst. 2 písm. c) se v povolení uvede lhůta, v níž musí být zboží, které není zbožím Unie, navrženo do režimu aktivního zušlechťovacího styku, přičemž se zohlední doba potřebná pro opatření a přepravu zboží na celní území Unie.
Lhůta uvedená v prvním pododstavci se stanoví v měsících a nepřesáhne šest měsíců. Začíná dnem přijetí vývozního prohlášení vztahujícího se na zušlechtěné produkty získané z odpovídajícího rovnocenného zboží.
4. Na žádost držitele povolení může být šestiměsíční lhůta uvedená v odstavci 3 prodloužena, a to i po jejím uplynutí, pokud celková lhůta nepřesáhne 12 měsíců.
Článek 258
Dočasný zpětný vývoz pro účely dalšího zpracování
Na žádost mohou celní orgány povolit, aby část zboží nebo veškeré zboží, které bylo propuštěno do režimu aktivního zušlechťovacího styku, nebo zušlechtěné produkty byly dočasně zpětně vyvezeny pro účely dalšího zpracování mimo celní území Unie v souladu s podmínkami stanovenými pro režim pasivního zušlechťovacího styku.
Oddíl 3
Pasivní zušlechťovací styk
Článek 259
Rozsah působnosti
1. Režim pasivního zušlechťovacího styku umožňuje, aby zboží Unie bylo dočasně vyvezeno z celního území Unie za účelem zušlechťovacích operací. Zušlechtěné produkty, které jsou výsledkem zušlechtění tohoto zboží, mohou být na žádost držitele povolení nebo jakékoli jiné osoby usazené na celním území Unie, získá-li tato osoba souhlas držitele povolení a jsou-li splněny podmínky povolení, propuštěny do volného oběhu s úplným nebo částečným osvobozením od dovozního cla.
2. Režim pasivního zušlechťovacího styku nelze použít v případě žádného z tohoto zboží Unie:
a)
zboží, jehož vývoz zakládá nárok na vrácení nebo prominutí dovozního cla;
b)
zboží, které bylo před vývozem propuštěno do volného oběhu s osvobozením od cla nebo se sníženou sazbou cla na základě jeho konečného užití, dokud účely tohoto konečného užití nejsou splněny, ledaže má toto zboží projít opravami;
c)
zboží, jehož vývoz zakládá nárok na poskytnutí vývozních náhrad;
d)
zboží, jemuž je na základě vývozu v rámci společné zemědělské politiky přiznána jiná finanční výhoda než náhrady uvedené v písmenu c).
3. Celní orgány stanoví lhůtu, během níž musí být dočasně vyvezené zboží dovezeno zpět na celní území Unie ve formě zušlechtěných výrobků a propuštěno do volného oběhu, aby mu mohlo být přiznáno úplné nebo částečné osvobození od dovozního cla. Na odůvodněnou žádost držitele povolení mohou povolit přiměřené prodloužení této lhůty.
Článek 260
Zboží opravené bezúplatně
1. Je-li celním orgánům náležitě prokázáno, že zboží bylo opraveno bezúplatně v důsledku smluvních nebo zákonných záručních povinností nebo v důsledku výrobní vady nebo vady materiálu, má toto zboží nárok na úplné osvobození od dovozního cla.
2. Odstavec 1 se nevztahuje na případy, kdy výrobní vada zboží nebo vada materiálu byly vzaty do úvahy již při prvním propuštění zboží do volného oběhu.
Článek 261
Systém prosté výměny
1. Systém prosté výměny umožňuje, aby dovezený produkt („náhradní produkt“) v souladu s odstavci 2 až 5 nahradil zušlechtěný výrobek.
2. Celní orgány na žádost povolí použití systému prosté výměny, je-li předmětem zušlechťovací operace oprava vadného zboží Unie, které není předmětem opatření stanovených v rámci společné zemědělské politiky, ani se na ně nevztahují zvláštní režimy pro některé druhy zboží vzniklého zpracováním zemědělských produktů.
3. Náhradní produkty musejí mít stejný osmimístný kód kombinované nomenklatury, stejnou obchodní jakost a stejné technické charakteristiky jako vadné zboží, pokud by bylo podrobeno opravě.
4. Bylo-li vadné zboží před vývozem používáno, musí být náhradní produkty také použité.
Byly-li však náhradní produkty dodány zdarma v důsledku smluvních nebo zákonných záručních povinností nebo v důsledku vady materiálu nebo výrobní vady, celní orgány od splnění požadavku stanoveného v prvním pododstavci upustí.
5. Na náhradní produkty se použijí ustanovení, která by se vztahovala na zušlechtěné produkty.
Článek 262
Předčasný dovoz náhradních produktů
1. Celní orgány povolí za podmínek, které samy stanoví, na žádost dotyčné osoby dovoz náhradních produktů ještě před vývozem vadného zboží.
V případě takovéhoto předčasného dovozu náhradního produktu se poskytne jistota ve výši částky dovozního cla, které by bylo splatné, pokud by vadné zboží nebylo vyvezeno v souladu s odstavcem 2.
2. Vadné zboží se vyveze ve lhůtě dvou měsíců ode dne, kdy celní orgány přijmou celní prohlášení s návrhem na propuštění náhradních produktů do volného oběhu.
3. Pokud za mimořádných okolností nelze vadné zboží vyvézt ve lhůtě uvedené v odstavci 2, mohou celní orgány na odůvodněnou žádost držitele povolení udělit přiměřené prodloužení této lhůty.
HLAVA VIII
ZBOŽÍ, JEŽ OPUSTILO CELNÍ ÚZEMÍ UNIE
KAPITOLA 1
Formality před výstupem zboží
Článek 263
Prohlášení před výstupem zboží
1. Zboží, které má opustit celní území Unie, je předmětem prohlášení před výstupem zboží, které se příslušnému celnímu úřadu podává ve stanovené lhůtě před tím, než zboží opustí celní území Unie.
2. Od povinnosti uvedené v odstavci 1 se upustí:
a)
u dopravních prostředků a zboží přepravovaného dopravními prostředky, které pouze proplouvají teritoriálními vodami nebo prolétají vzdušným prostorem celního území Unie bez zastávky na tomto území; nebo
b)
v jiných zvláštních případech, které jsou řádně odůvodněny druhem zboží nebo dopravy nebo vyžadovány mezinárodními dohodami.
3. Prohlášení před výstupem zboží má jednu z těchto forem:
a)
celní prohlášení, pokud zboží, které má opustit celní území Unie, je propuštěno do celního režimu, pro který se toto celní prohlášení vyžaduje;
b)
prohlášení o zpětném vývozu podle článku 270;
c)
výstupní souhrnné celní prohlášení podle článku 271.
4. V prohlášení před výstupem zboží se uvedou údaje nezbytné pro analýzu rizik pro účely bezpečnosti a zabezpečení.
Článek 264
Analýza rizik
Celní úřad, u nějž se podává prohlášení před výstupem zboží uvedené v článku 263, zajistí, aby ve stanovené lhůtě byla především pro účely bezpečnosti a zabezpečení provedena analýza rizik založená na uvedeném prohlášení, a na základě výsledků této analýzy rizik přijme nezbytná opatření.
Článek 265
Přenesení pravomoci
Komisi je svěřena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 284, kterými se stanoví:
a)
zvláštní lhůta podle čl. 263 odst. 1, v níž má být podáno prohlášení před výstupem zboží předtím, než zboží opustí celní území Unie, s ohledem na druh dopravy;
b)
zvláštní případy, v nichž se v souladu s čl. 263 odst. 2 písm. c) upouští od povinnosti podat prohlášení před výstupem zboží;
Článek 266
Svěření prováděcích pravomocí
Komise stanoví v prováděcích aktech lhůtu uvedenou v článku 264, v níž je třeba provést analýzu rizik, a to s ohledem na lhůtu uvedenou v čl. 263 odst. 1.
Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 285 odst. 4.
KAPITOLA 2
Formality při výstupu zboží
Článek 267
Celní dohled a formality na výstupu
1. Zboží, které má opustit celní území Unie, podléhá celnímu dohledu a může podléhat celním kontrolám. Celní orgány mohou případně určit trasu, kterou má zboží celní území Unie opustit, a lhůtu, kterou je třeba dodržet.
2. Zboží, které má opustit celní území Unie, předloží celnímu úřadu na výstupu jedna z těchto osob:
a)
osoba, která zboží z celního území Unie přepravuje;
b)
osoba, jejímž jménem nebo na jejíž účet jedná osoba, která zboží z celního území Unie přepravuje;
c)
osoba, která nese odpovědnost za přepravu zboží před jeho výstupem z celního území Unie.
3. Zboží, které má opustit celní území Unie, podléhá podle okolností:
a)
vrácení nebo prominutí dovozního cla;
b)
platbě vývozních náhrad;
c)
výběru vývozního cla;
d)
formalitám vyžadovaným podle platných právních předpisů s ohledem na další poplatky;
e)
použití zákazů a omezení, včetně kontrol zaměřených na prekurzory omamných látek, na zboží porušující některá práva duševního vlastnictví a na hotovost, odůvodněných mimo jiné veřejnými mravy, veřejným pořádkem nebo veřejnou bezpečností, ochranou zdraví a života lidí, zvířat nebo rostlin, ochranou životního prostředí, ochranou národních kulturních statků, jež mají uměleckou, historickou nebo archeologickou hodnotu, a ochranou průmyslového nebo obchodního vlastnictví, jakož i provádění opatření na zachování a řízení rybolovu a obchodněpolitických opatření.
4. Celní orgány výstup zboží povolí, pokud dotyčné zboží opustí celní území Unie ve stejném stavu, v jakém se nacházelo v okamžiku:
a)
přijetí celního prohlášení nebo prohlášení o zpětném vývozu; nebo
b)
podání výstupního souhrnného celního prohlášení.
Článek 268
Svěření prováděcích pravomocí
Komise stanoví v prováděcích aktech postupy pro výstup uvedený v článku 267.
Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 285 odst. 4.
KAPITOLA 3
Vývoz a zpětný vývoz
Článek 269
Vývoz zboží Unie
1. Zboží Unie, které má opustit celní území Unie, se propustí do režimu vývozu.
2. Odstavec 1 se nevztahuje na žádné z následujícího zboží Unie:
a)
zboží propuštěné do režimu pasivního zušlechťovacího styku;
b)
zboží, které opustilo celní území Unie poté, co bylo propuštěno do režimu konečného užití;
c)
zboží dodané při osvobození od DPH nebo spotřební daně v režimu dodávek v letadle nebo na lodi bez ohledu na místo určení daného letadla či lodi, pro něž se vyžaduje doklad o dodání;
d)
zboží, které bylo propuštěno do režimu vnitřního tranzitu;
e)
zboží, které bylo dočasně vyvezeno z celního území Unie podle článku 155.
3. Formality související s celním prohlášením pro vývoz stanovené v celních předpisech se použijí v případech uvedených v odstavci 2 písm. a), b) a c).
Článek 270
Zpětný vývoz zboží, které není zbožím Unie
1. Zboží, které není zbožím Unie a které má opustit celní území Unie, podléhá prohlášení o zpětném vývozu, které se podá příslušnému celnímu úřadu.
2. Články 158 až 195 se použijí na prohlášení o zpětném vývozu.
3. Odstavec 1 se nevztahuje na žádné z následujícícho zboží:
a)
zboží, které bylo propuštěno do režimu vnějšího tranzitu a které se přes celní území Unie pouze přepravuje;
b)
zboží překládané ve svobodném pásmu nebo z něj přímo zpětně vyvezené;
c)
dočasně uskladněné zboží, které je zpětně vyvezeno přímo z dočasného skladu.
KAPITOLA 4
Výstupní souhrnné celní prohlášení
Článek 271
Podání výstupního souhrnného celního prohlášení
1. Má-li zboží opustit celní území Unie a není podáno celní prohlášení nebo prohlášení o zpětném vývozu jakožto prohlášení před výstupem zboží, podá se u celního úřadu výstupu výstupní souhrnné celní prohlášení.
Celní orgány mohou dovolit podání výstupního souhrnného celního prohlášení u jiného celního úřadu, jestliže tento úřad nezbytné údaje neprodleně sdělí nebo poskytne elektronickou cestou celnímu úřadu výstupu.
2. Výstupní souhrnné celní prohlášení podává dopravce.
Aniž jsou dotčeny povinnosti dopravce, může výstupní souhrnné celní prohlášení místo něj podat jedna z těchto osob:
a)
vývozce nebo odesílatel nebo jiná osoba, jejímž jménem nebo na jejíž účet dopravce jedná;
b)
každá osoba, která je schopny dotčené zboží předložit nebo zajistit jeho předložení celnímu úřadu výstupu.
3. Celní orgány mohou povolit, aby k podání výstupního souhrnného celního prohlášení byly použity obchodní, přístavní nebo přepravní informační systémy, pokud tyto systémy obsahují údaje, které jsou pro toto prohlášení nezbytné, a tyto údaje jsou k dispozici ve stanovené lhůtě předtím, než zboží opustí celní území Unie.
4. Celní orgány mohou povolit, aby bylo místo výstupního souhrnného celního prohlášení podáno oznámení a zajištěn přístup k údajům výstupního souhrnného celního prohlášení v počítačovém systému hospodářského subjektu.
Článek 272
Změna a zrušení platnosti výstupního souhrnného celního prohlášení
1. Deklarantovi se na žádost může povolit, aby změnil jeden nebo více údajů uvedených v již podaném výstupním souhrnném celním prohlášení.
Změnu však nelze provést poté, co:
a)
celní orgány informovaly osobu, která výstupní souhrnné prohlášení podala, o svém záměru provést kontrolu zboží;
b)
celní orgány zjistily, že jeden nebo více údajů výstupního souhrnného celního prohlášení jsou nesprávné nebo neúplné;
c)
celní orgány již povolily výstup zboží.
2. Neopustí-li zboží, pro něž bylo podáno výstupní souhrnné celní prohlášení, celní území Unie, celní orgány zruší platnost tohoto prohlášení v těchto případech:
a)
na žádost deklaranta; nebo
b)
do 150 dnů od podání prohlášení.
Článek 273
Svěření prováděcích pravomocí
Komise stanoví v prováděcích aktech postupy pro:
a)
podávání výstupního souhrnného celního prohlášení podle článku 271;
b)
změny výstupního souhrnného celního prohlášení podle čl. 272 odst. 1 prvního pododstavce;
c)
zrušení platnosti výstupního souhrnného celního prohlášení podle čl. 272 odst. 2.
Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 285 odst. 4.
KAPITOLA 5
Oznámení o zpětném vývozu
Článek 274
Podání oznámení o zpětném vývozu
1. Pokud zboží, které není zbožím Unie a je uvedeno v čl. 270 odst. 3 písm. b) a c), opustí celní území Unie a u tohoto zboží je upuštěno od povinnosti podat výstupní souhrnné celní prohlášení, podá odpovědná osoba oznámení o zpětném vývozu.
2. Oznámení o zpětném vývozu podává u celního úřadu výstupu zboží osoba odpovědná za předložení zboží na výstupu podle čl. 267 odst. 2.
3. Oznámení o zpětném vývozu obsahuje údaje nezbytné pro vyřízení režimu svobodného pásma nebo ukončení dočasného uskladnění.
Celní orgány mohou povolit, aby k podání oznámení o zpětném vývozu byly použity obchodní, přístavní nebo přepravní informační systémy, pokud tyto systémy obsahují údaje, které jsou pro toto oznámení nezbytné, a tyto údaje jsou k dispozici předtím, než zboží opustí celní území Unie.
4. Celní orgány mohou povolit, aby místo podání oznámení o zpětném vývozu, bylo podáno oznámení a poskytnut přístup k údajům oznámení o zpětném vývozu v počítačovém systému hospodářského subjektu.
Článek 275
Změna a zrušení platnosti oznámení o zpětném vývozu
1. Deklarantovi může být na žádost povolena změna jednoho nebo více údajů v oznámení o zpětném vývozu po jeho podání.
Změnu však nelze provést poté, co:
a)
celní orgány informovaly osobu, která oznámení o zpětném vývozu podala, o svém záměru provést kontrolu zboží;
b)
celní orgány zjistily, že jeden nebo více údajů v oznámení o zpětném vývozu jsou nesprávné nebo neúplné;
c)
celní orgány již povolily výstup zboží.
2. Neopustí-li zboží, pro něž bylo podáno oznámení o zpětném vývozu, celní území Unie, celní orgány zruší platnost uvedeného oznámení v každém z těchto případů:
a)
na žádost deklaranta; nebo
b)
do 150 dnů od podání oznámení.
Článek 276
Svěření prováděcích pravomocí
Komise stanoví v prováděcích aktech postupy pro:
a)
podávání oznámení o zpětném vývozu podle článku 274;
b)
změny oznámení o zpětném vývozu podle čl. 275 odst. 1 prvního pododstavce;
c)
zrušení platnosti oznámení o zpětném vývozu podle čl. 275 odst. 2.
Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 285 odst. 4.
KAPITOLA 6
Osvobození od vývozního cla
Článek 277
Osvobození od vývozního cla pro dočasně vyvezené zboží Unie
Aniž je dotčen článek 259, je zboží Unie, které je dočasně vyvezeno z celního území Unie, osvobozeno od vývozního cla pod podmínkou jeho zpětného dovozu.
HLAVA IX
ZJEDNODUŠENÍ ELEKTRONICKÝCH SYSTÉMŮ, PŘENESENÍ PRAVOMOCI, POSTUP PROJEDNÁVÁNÍ VE VÝBORU A ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
KAPITOLA 1
Vytvoření elektronických systémů
Článek 278
Přechodná opatření
Jiné způsoby výměny a uchovávání informací než metody elektronického zpracování dat uvedené v čl. 6 odst. 1 lze přechodně používat do 31. prosince 2020, pokud elektronické systémy nezbytné pro uplatňování kodexu dosud nejsou v provozu.
Článek 279
Přenesení pravomoci
Komisi je svěřena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 284, kterými se stanoví pravidla pro výměnu a uchovávání údajů v situaci uvedené v článku 278.
Článek 280
Pracovní program
1. Komise za účelem podpory vývoje elektronických systémů uvedených v článku 278 a vymezení přechodných období vypracuje do 1. května 2014 pracovní program pro vývoj elektronických systémů uvedených v čl. 16 odst. 1 a jejich uvedení do provozu.
2. Prioritami pracovního programu uvedeného v prvním odstavci jsou:
a)
harmonizovaná výměna informací na základě mezinárodně uznaných datových modelů a formátů zpráv;
b)
přepracování celních a souvisejících postupů s cílem zlepšit jejich účinnost, efektivnost a jednotné uplatňování, jakož i snížit náklady spojené s jejich dodržováním; a
c)
nabídka široké škály služeb elektronického celnictví hospodářským subjektům, jež jim umožní komunikovat stejným způsobem s celními orgány všech členských států.
3. Pracovní program uvedený v odstavci 1 se pravidelně aktualizuje.
Článek 281
Svěření prováděcích pravomocí
Komise v prováděcích aktech stanoví pracovní program uvedený v článku 280.
Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 285 odst. 4.
Pokud výbor nevydá žádné stanovisko, Komise prováděcí akty uvedené v prvním pododstavci nepřijme a použije se čl. 5 odst. 4 třetí pododstavec nařízení (EU) č. 182/2011.
KAPITOLA 2
Zjednodušení při uplatňování celních předpisů
Článek 282
Testy
Komise může rozhodnout, že jednomu nebo několika členským státům na žádost povolí, aby po omezenou dobu testovaly zjednodušení při uplatňování celních předpisů, zejména pokud souvisejí s informačními technologiemi. Testování nesmí mít dopad na uplatňování celních předpisů v členských státech, které se tohoto testování neúčastní, a je pravidelně vyhodnocováno.
Článek 283
Svěření prováděcích pravomocí
Komise prostřednictvím prováděcích aktů přijímá rozhodnutí podle článku 282.
Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 285 odst. 4.
KAPITOLA 3
Přenesení pravomoci a postup projednávání ve výboru
Článek 284
Výkon přenesené pravomoci
1. Pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci je svěřena Komisi za podmínek stanovených v tomto článku.
2. Pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci uvedená v článcích 2, 7, 10, 20, 24, 31, 36, 40, 62, 65, 75, 88, 99, 106, 115, 122, 126, 131, 142, 151, 156, 160, 164, 168, 175, 180, 183, 186, 196, 206, 212, 213, 221, 224, 231, 235, 253, 265, a 279 je svěřena Komisi na dobu pěti let ode dne 30. října 2013. Komise vypracuje zprávu o přenesené pravomoci nejpozději devět měsíců před koncem tohoto pětiletého období. Přenesení pravomocí se automaticky prodlužuje o stejně dlouhá období, pokud Evropský parlament nebo Rada nevysloví proti tomuto prodloužení námitku nejpozději tři měsíce před koncem každého z těchto období.
3. Evropský parlament nebo Rada mohou přenesení pravomoci uvedené v článcích 2, 7, 10, 20, 24, 31, 36, 40, 62, 65, 75, 88, 99, 106, 115, 122, 126, 131, 142, 151, 156, 160, 164, 168, 175, 180, 183, 186, 196, 206, 212, 213, 221, 224, 231, 235, 253, 265, a 279 kdykoli zrušit. Rozhodnutím o zrušení se ukončuje přenesení pravomoci v něm blíže určené. Rozhodnutí nabývá účinku prvním dnem po zveřejnění rozhodnutí v Úředním věstníku Evropské unie nebo k pozdějšímu dni, který v něm je upřesněn. Nedotýká se platnosti již platných aktů v přenesené pravomoci.
4. Přijetí aktu v přenesené pravomoci Komise neprodleně oznámí současně Evropskému parlamentu a Radě.
5. Akt v přenesené pravomoci přijatý podle článků 2, 7, 10, 20, 24, 31, 36, 40, 62, 65, 75, 88, 99, 106, 115, 122, 126, 131, 142, 151, 156, 160, 164, 168, 175, 180, 183, 186, 196, 206, 212, 213, 221, 224, 231, 235, 253, 265 a 279 vstoupí v platnost, pouze pokud proti němu Evropský parlament nebo Rada nevysloví námitky ve lhůtě dvou měsíců ode dne, kdy jim byl tento akt oznámen, nebo pokud Evropský parlament i Rada před uplynutím této lhůty informují Komisi o tom, že námitky nevysloví. Z podnětu Evropského parlamentu nebo Rady se tato lhůta prodlouží o dva měsíce.
Článek 285
Postup projednávání ve výboru
1. Komisi je nápomocen Výbor pro celní kodex. Tento výbor je výborem ve smyslu nařízení (EU) č. 182/2011.
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použije se článek 4 nařízení (EU) č. 182/2011.
3. Odkazuje-li se na tento odstavec, použije se článek 8 nařízení (EU) č. 182/2011 ve spojení s článkem 4 uvedeného nařízení.
4. Odkazuje-li se na tento odstavec, použije se článek 5 nařízení (EU) č. 182/2011.
5. Odkazuje-li se na tento odstavec, použije se článek 8 nařízení (EU) č. 182/2011 ve spojení s článkem 5 uvedeného nařízení.
6. Má-li být stanovisko výboru získáno písemným postupem a odkazuje-li se na tento odstavec, ukončuje se tento postup bez výsledku, pokud o tom ve lhůtě pro vydání stanoviska rozhodne předseda výboru.
KAPITOLA 4
Závěrečná ustanovení
Článek 286
Zrušení a změna platných právních předpisů
1. Zrušuje se nařízení (ES) č. 450/2008.
2. Nařízení (EHS) č. 3925/91, nařízení (EHS) č. 2913/92 a nařízení (ES) č. 1207/2001 se zrušují od data uvedeného v čl. 288 odst. 2.
3. Odkazy na zrušená nařízení se považují za odkazy na toto nařízení v souladu se srovnávacími tabulkami uvedenými v příloze.
4. V čl. 3 odst. 1 šesté odrážce nařízení (EHS) č. 2913/92 se k 1. lednu 2014 vypouští část věty „a Mayotte“.
5. Ke dni uvedenému v čl. 288 odst. 2 se zrušuje čl. 9 odst. 1 písm. a) první odrážka nařízení (EHS) č. 2658/87.
Článek 287
Vstup v platnost
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Článek 288
Použitelnost
1. Články 2, 7, 8, 10, 11, 17, 20, 21, 24, 25, 31, 32, 36, 37, 40, 41, 50, 52, 54, 58, 62, 63, 65, 66, 68, 75, 76, 88, 99, 100, 106, 107, 115, 122, 123, 126, 131, 132, 138, 142, 143, 151, 152, 156, 157, 160, 161, 164, 165, 168, 169, 175, 176, 178, 180, 181,183, 184a, 186, 187, 193, 196, 200, 206, 207, 209, 212, 213, 216, 217, 221, 222, 224, 225, 231, 232, 235, 236, 239, 253, 265, 266,, 268, 273, 276, 279, 280, 281, 283, 284, 285 a 286 se použijí ode dne 30. října 2013.
2. Články, které nejsou uvedeny v odstavci 1, se použijí ode dne 1. června 2016.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Ve Štrasburku dne 9. října 2013.