KOMMISSIONENS BESLUTNING
af 20. december 2006
om Frankrigs støtteordning i medfør af artikel 39 CA i den franske skattelov (code général des impôts) - Statsstøtte C 46/2004 (tidl. NN 65/2004)
(meddelt under nummer K(2006) 6629)
(Kun den franske udgave er autentisk)
(EØS-relevant tekst)
(2007/256/EF)
KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 88, stk. 2, første afsnit,
under henvisning til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, særlig artikel 62, stk. 1, litra a),
efter at have opfordret de interesserede parter til at fremsætte deres bemærkninger i overensstemmelse med disse artikler (1), under hensyntagen til disse bemærkninger og
ud fra følgende betragtninger:
I. SAGSFORLØB
(1)
Ved brev af 19. februar 2004 (D/51178) anmodede Kommissionen de franske myndigheder om oplysninger om den franske leasingordning med fiskalt sigte til fordel for bestemte af finansministeriet godkendte virksomheder, som blev indført i medfør af artikel 77 i lov nr. 98-546 af 2. juli 1998 om forskellige økonomiske og finansielle bestemmelser (2). Ved brev af 18. marts 2004 anmodede de franske myndigheder om en forlængelse af den fastsatte frist for fremsendelse af de ønskede oplysninger. Ved brev af 3. maj 2004 (A/33117) modtog Kommissionen de pågældende oplysninger fra de franske myndigheder. Ved brev af 6. juli 2004 (D/54933) anmodede Kommissionen de franske myndigheder om yderligere oplysninger, som den modtog den 2. august 2004 (A/36007).
(2)
Ved brev af 14. december 2004 (D/205909) informerede Kommissionen de franske myndigheder om sin beslutning om at indlede den formelle undersøgelsesprocedure efter traktatens artikel 88, stk. 2. Denne beslutning er offentliggjort i Den Europæiske Unions Tidende (3). I beslutningen anmodede Kommissionen Frankrig og de interesserede parter om at fremsætte deres bemærkninger inden for en bestemt frist.
(3)
Ved brev af 6. januar 2005 (A/30266) og senere af 4. februar 2005 anmodede de franske myndigheder om en forlængelse af denne frist, og denne anmodning efterkom Kommissionen ved brev af hhv. 11. januar 2005 (D/50220) og 16. februar 2005 (D/51190).
(4)
Kommissionen modtog bemærkningerne fra de franske myndigheder den 15. marts 2005 (A/32251). Den modtog ligeledes inden for den fastlagte frist bemærkninger fra seksten interesserede parter, som den videresendte til de franske myndigheder den 9. juni 2005 (D/54454).
(5)
Ved brev af 7. juli 2005 (A/35587) anmodede de franske myndigheder om en forlængelse af den fastsatte frist til at kommentere de interesserede parters bemærkninger. Kommissionen efterkom denne anmodning, og de franske myndigheder fremsendte endelig deres bemærkninger ved brev af 20. juli 2005 (A/35981).
(6)
Ved elektronisk post af 2. marts 2006 (A/31655) fremsendte de franske myndigheder supplerende bemærkninger vedrørende den foreliggende ordning til Kommissionen.
II. DETALJERET BESKRIVELSE AF ORDNINGEN
(7)
I henhold til artikel 39 C, første afsnit, i den franske skattelov (code général des impôts) fordeles afskrivningen af aktiver, der er udlejet eller på anden vis stillet til rådighed, over aktivets almindelige levetid.
(8)
Artikel 77 i lov nr. 98-546 indfører to bestemmelser i skatteloven, der tilsigter at bekæmpe skatteunddragelser i forbindelse med interessentskabers og økonomiske firmagruppers finansieringstransaktioner (4).
(9)
I henhold til artikel 39 C, afsnit 2, i skatteloven må fradragsberettigede afskrivninger på et aktiv, der udlejes af en firmagruppe, således ikke overstige den leje, firmagruppen oppebærer, med fradrag af andre udgifter i tilknytning til det berørte aktiv.
(10)
De degressive afskrivninger og de finansielle udgifter er pr. definition koncentreret på aktivets første brugsår, og firmagruppen vil derfor have et stort underskud i disse år og først få overskud i en anden periode, når lejeindtægten overstiger de samlede afholdte udgifter (inkl. afskrivninger og finansielle udgifter). Firmagruppen er omfattet af interessentskabsordningen, og dens underskud i de første aktivitetsår kan derfor fratrækkes det skattepligtige overskud fra medlemmernes løbende aktiviteter. Formålet med det i skattelovens artikel 39 C, andet afsnit, fastlagte afskrivningsloft er således at bekæmpe misbrug af denne finansieringsform med skatteoptimering for øje.
(11)
Skatteloven indeholder dog en undtagelse fra denne begrænsning i form af en afskrivningsordning for bestemte virksomheder. Det bestemmes således i skattelovens artikel 39 CA, at loftet i skattelovens artikel 39 C, andet afsnit, ikke finder anvendelse på økonomiske firmagruppers finansiering af afskrivningsberettigede aktiver efter et system med degressiv afskrivning over en periode på mindst otte år (5), hvis dette er forhåndsgodkendt af finansministeriet.
(12)
Denne godkendelse forudsætter, at bl.a. følgende betingelser er opfyldt:
-
aktivets købspris skal svare til markedsprisen
-
investeringen skal være af betydelig økonomisk og social interesse, navnlig for beskæftigelsen
-
brugeren af aktivet skal påvise, at aktivet er nødvendigt for hans virksomhed, og at finansiering ikke udelukkende er valgt af hensyn til beskatningen
-
og mindst to tredjedele af den skattefordel, der opnås ved godkendelsen, skal tilbageføres til brugeren af aktivet.
(13)
Firmagruppen - der i princippet består af finansieringsinstitutter - køber normalt det aktiv, der skal finansieres, til markedsprisen, og leaser det til brugeren. Den af brugeren erlagte leje og prisen for at kunne udnytte købsoptionen efter kontraktens udløb gør det muligt for firmagruppen at dække sin egen finansiering, herunder renter og kapital.
(14)
Ud over at den øvre grænse for afskrivningen således ophæves (6), gør ministeriets godkendelse det muligt at hæve den for det pågældende aktiv normalt gældende koefficient for den degressive afskrivning med et point. Fortjenesten ved firmagruppens salg af aktivet til brugeren, der ofte sker, når to tredjedele af den almindelige brugsperiode er gået, er desuden fritaget for beskatning.
(15)
For så vidt angår betingelsen om, at der skal foreligge en betydelig økonomisk og social interesse (7), har de franske myndigheder anført, at der ikke findes retningslinjer for, hvordan denne interesse skal vurderes, og at undersøgelsen heraf især er baseret dels på investeringens indirekte indvirkning på beskæftigelsessituationen, konkurrencedygtigheden og aktivitetens udvikling i det pågældende økonomiske område, herunder navnlig dens bidrag til udviklingen eller etableringen af et produktions-, forvaltnings- eller beslutningscenter, dels på investeringens bidrag til at forbedre sikkerheden og miljøbeskyttelsen.
(16)
Med hensyn til tilbageførslen til brugeren af aktivet af mindst to tredjedele af den skattebegunstigelse, som firmagruppen får gennem godkendelsen (8), fremgår det af artikel 39 CA i skatteloven, at denne tilbageførsel tager form af en lejenedsættelse eller et nedslag i prisen på købsoptionen. Desuden skal det nøjagtige beløb, som firmagruppen skal tilbageføre til brugeren af aktivet, fastsættes i forbindelse med godkendelsen.
(17)
På Kommissionens foranledning har de franske myndigheder udarbejdet en opgørelse pr. aktivitetssektor over samtlige ansøgere om godkendelse og de virksomheder, der faktisk er omfattet af den foreliggende ordning:
Aktivitetssektorer
Anmodninger om godkendelse
Beslutninger om godkendelse
Investeringer inden for søfart
142
110
Investeringer inden for luftfart
32
18
Investeringer på jernbaneområdet
5
2
Investeringer på industriområdet
7
3
Investeringer inden for rumfart
3
0
(18)
De franske myndigheder har i denne sammenhæng anført, at blandt de 56 anmodninger, for hvilke der ikke er truffet nogen beslutning om godkendelse, er 21 trukket tilbage, 13 er henlagt og 22 afvist. Med hensyn til de 22 anmodninger, der blev afvist, har de franske myndigheder præciseret, at 15 heraf vedrørte finansiering af et aktiv inden for søtransport og 7 finansiering af et aktiv inden for lufttransport.
(19)
De franske myndigheder har ligeledes fremhævet, at godkendelsesprocedurerne i henhold til skattelovens artikel 39 CA blev ophævet den 14. december 2004, dvs. den dato, de modtog meddelelsen om Kommissionens beslutning om at indlede en formel undersøgelsesprocedure.
III. BAGGRUND FOR INDLEDNINGEN AF DEN FORMELLE UNDERSØGELSESPROCEDURE
(20)
I sin beslutning af 14. december 2004 fandt Kommissionen, at investorerne, medlemmerne af økonomiske firmagrupper med fiskalt sigte og brugerne af de aktiver, som disse firmagrupper havde finansieret, i medfør af artikel 39 CA i skatteloven var blevet indrømmet en begunstigelse. Vedrørende den foreliggende foranstaltnings selektivitet anførte Kommissionen dels, at finansministeriet tilsyneladende havde skønsmæssige beføjelser til at vurdere godkendelsesbetingelserne, hvilket betød, at det efter subjektive kriterier kunne vælge, hvem der skulle have adgang til den foreliggende ordning. Endvidere mente Kommissionen, at skatteordningen under skattelovens artikel 39 CA var en støtteforanstaltning, som hovedsagelig kom transportsektoren til gode. Kommissionen fandt i den sammenhæng ikke, at den foreliggende foranstaltning kunne begrundes i det franske skattesystems karakter eller opbygning. Ifølge Kommissionen blev de foreliggende begunstigelser endvidere finansieret med statslige midler, foranstaltningen virkede konkurrenceforvridende og påvirkede samhandelen inden for EU.
(21)
For så vidt angår ordningens forenelighed med fællesmarkedet fandt Kommissionen på dette stadium ikke, at der var nogen af undtagelserne i EF-traktatens artikel 87, stk. 2 og 3, som var relevante i det foreliggende tilfælde. Ordningen opfyldte tilsyneladende hverken betingelserne i retningslinjerne, rammebestemmelserne eller EF-retningslinjerne på statsstøtteområdet. Ordningen var derfor uforenelig med fællesmarkedet.
(22)
Kommissionen har følgelig besluttet at indlede den formelle undersøgelsesprocedure for at fjerne sin tvivl om, hvorvidt ordningen udgør statsstøtte, og om den er forenelig med fællesmarkedet.
IV. BEMÆRKNINGER FRA DE FRANSKE MYNDIGHEDER
(23)
De franske myndigheder gør i deres bemærkninger indledningsvis gældende, at ordningen under skattelovens artikel 39 CA ikke udgør statsstøtte. Den er alene en teknisk bestemmelse under de almindelige retsregler, som gør det muligt for de offentlige myndigheder at føre tilsyn med den foreliggende finansieringsform, og ikke en undtagelse fra de almindelige retsregler. Begrænsningen af den fradragsberettigede afskrivning i medfør af skattelovens artikel 39 C, andet afsnit, fastslår en formodning om skatteunddragelse og har til formål at hindre, at denne finansieringsmekanisme udnyttes med henblik på skatteoptimering. Ordningen under skattelovens artikel 39 CA har ligeledes til formål at bekæmpe skatteunddragelse. Investeringerne i meget store kapitalgoder, der er berørt af denne bestemmelse, forrentes først relativt sent, og leasing sker derfor ikke kun med henblik på skatteoptimering, men er også en økonomisk nødvendighed.
(24)
I denne sammenhæng fremfører de franske myndigheder, at de betingelser, der skal være opfyldt, førend en godkendelse kan gives, gør det muligt at foretage en forudgående vurdering af transaktioner med finansiering af forbrugsgoder gennem leasing med købsoption, således at finansieringer, som er begrundet i skatteoptimering, ikke omfattes af den foreliggende skatteordning.
(25)
Dette er ifølge de franske myndigheder navnlig tilfældet for betingelsen om, at investeringen skal være af betydelig økonomisk og social interesse, især i henseende til beskæftigelsen, idet den kun er opfyldt, hvis der til anmodningen om godkendelse er knyttet en jobskabelsesforpligtelse. De franske myndigheder præciserer i den sammenhæng, at de nye stillinger skal opretholdes i mindst samme periode, som aktivet bruges, dvs. varigheden af leasingkontrakten eller kontrakten om tilrådighedsstillelse, altså mindst otte år. De gør gældende, at de skabte job skal betyde en nettoforøgelse af antallet af ansatte i det selskab, der anmoder om godkendelsen, og at disse job skal være direkte knyttet til investeringen.
(26)
De franske myndigheder præciserer, at nogle af anmodningerne om godkendelse er blevet afvist, fordi det fremlagte finansieringsprojekt ikke var af betydelig økonomisk og social interesse. Eksempler på en sådan manglende interesse kan inddeles i to former for situationer. For det første at antallet af nye stillinger ikke var stort nok, hverken kvalitativt eller kvantitativt, til at styrke eller gøre det muligt at oprette et beslutnings- og forvaltningscenter. For det andet at ansøgerens finansielle situation gav ham adgang til andre finansieringsmidler, som ikke tilskyndede til jobskabelse.
(27)
Betingelsen om, at medlemmerne af firmagruppen skal tilbageføre størstedelen af den skattemæssige begunstigelse, som de indrømmes i medfør af skattelovens artikel 39 CA, til brugeren af aktivet, har ligeledes til formål at bekæmpe skatteoptimering, idet transaktioner, som alene tager sigte på likviditetsforbedringer, ikke er omfattet af ordningen.
(28)
Desuden gør de franske myndigheder gældende, at denne kontrolmulighed ikke har skønsmæssig karakter. I den sammenhæng henviser de til Conseil Constitutionnels (det franske forfatningsråds) retspraksis, i henhold til hvilken en godkendelse som omfattet af skattelovens artikel 39 CA ikke indrømmes skønsmæssigt, men at finansministeriet alene har beføjelse til at sikre, at den foreliggende transaktion opfylder lovens bestemmelser (9).
(29)
Den skattemæssige begunstigelse i form af fradraget af afskrivningsbeløbet medfører under alle omstændigheder ikke noget skatteindtægtstab, blot en omfordeling af skattegrundlaget over tid. Den del af skattebegunstigelsen, som medlemmerne af firmagruppen beholder, kan desuden sammenlignes med et afkast, hvis omfang bestemmes af markedsvilkårene og en klassisk handelsforhandling.
(30)
Og endelig med hensyn til skatteordningens af Kommissionen påståede selektive karakter gør de franske myndigheder flere argumenter gældende.
(31)
For det første at den nævnte ordning er en generel foranstaltning for både industrisektoren og transportsektoren. Som eksempel nævner de franske myndigheder maskinel til forarbejdning af papirmasse, olielastrum, trykpresser og køleenheder, som alle er industriaktiver, der kan afskrives degressivt over en periode på mindst otte år. Desuden anfører de franske myndigheder, at visse transportmidler ikke er omfattet af ordningen, f.eks. lastbiler og busser, på grund af disses kortere afskrivningsperiode. Den foreliggende afskrivningsperiode gælder således for alle aktiver, hvor investeringens først forrentes efter en relativt lang periode.
(32)
For det andet at ordningen er koncentreret om transportmateriel, hvilket skyldes forhold, som de franske myndigheder ikke har nogen indflydelse på, nemlig dels udviklingen i industrivirksomhedernes finansielle situation, dels investorernes stigende interesse for transportmateriel. Dette område omfatter aktiver, som ifølge de franske myndigheder er meget tiltrækkende i investorernes øjne, idet disse for at begrænse deres risici vælger let omsættelige aktiver for det tilfælde, at brugeren kommer ud for vanskeligheder.
(33)
For det tredje at den foreliggende ordning ikke favoriserer franske virksomheder, da nationalitet ikke er en relevant faktor for at blive medlem af en firmagruppe. En udenlandsk investor og navnlig et finansieringsinstitut har således angiveligt adgang til den nævnte ordning og den deraf følgende likviditetsforbedring uanset dennes skattemæssige bopæl.
(34)
Hvis man antager, at ordningen under skattelovens artikel 39 CA er en undtagelse fra de almindelige retsprincipper, skulle denne have et ubegrænset anvendelsesområde, ubegrænset anvendelsestid og være baseret på objektive, horisontale kriterier for bekæmpelse af skatteunddragelser. Den ville dermed ikke kunne betegnes som statsstøtte i lighed med den skatteordning, der er genstand for Kommissionens beslutning 96/369/EF af 13. marts 1996 om afskrivningsfordele for tyske selskaber (10).
(35)
I henseende til skattefritagelsen for fortjenesten ved salg anfører de franske myndigheder, at de to tredjedele af den skattebegunstigelse, som firmagruppens medlemmer herved opnår, også skal tilbageføres til slutbrugeren af aktivet. De gør gældende, at denne skattefritagelse, der er underlagt forskellige betingelser, er berettiget på grund af det franske skattesystems karakter eller opbygning. Den skulle være nødvendig i tilfælde af salg før kontraktens udløb for at sikre, at skattebegunstigelse ved fradraget af afskrivningen fortsat består på de betingelser, der er fastsat i de almindelige retsregler. Endvidere fremfører de franske myndigheder, at denne fritagelse fra 1. januar 2007 er i overensstemmelse med de almindelige retsregler. Fra denne dato vil fortjeneste ved salg af værdipapirer, der repræsenterer kapitalandele, som den pågældende har ejet i mere end to år, være skattefritaget, dog med undtagelse af en andel af udgifter og omkostninger svarende til 5 % af nettoresultatet af den fortjeneste ved salget, der er anvendt ved fastlæggelsen af det skattepligtige resultat. I lyset af datoen for indgåelse af kontrakterne om tilrådighedsstillelse af aktiverne mellem firmagrupperne og brugerne vil den dato efter hvilken det er muligt at sælge aktiverne før kontraktens udløb, ligge efter 1. januar 2007, da dette salg kun kan finde sted, når to tredjedele af de pågældende kontrakter er gennemført. Medlemmerne af firmagruppen vil således få adgang til denne skattefritagelse i medfør af de almindelige retsregler.
(36)
De franske myndigheder gør også gældende, at fritagelsen for betaling af skat af fortjenesten ved salget ikke sker automatisk. En af betingelserne for denne fritagelse er ifølge myndighederne, at den faktiske bruger af aktivet skal påvise, at han på grund af dens pris ikke er i stand til at købe den uden at skabe ubalance i sin økonomi. Ifølge en rapport af 25. marts 1998, udarbejdet af ordføreren for Nationalforsamlingens finansudvalg, skal denne betingelse navnlig ses i lyset af udsigten til indførelsen af alternativer til skattefradraget for tegning af skibsanparter, som blev ophævet med finansloven for 1998 (i det efterfølgende betegnet skibsanpartsordningen).
(37)
For så vidt angår skatteordningens forenelighed med det fælles marked, anfører de franske myndigheder, at hvis ordningen udgør statsstøtte, er den i overensstemmelse med traktatens artikel 87, stk. 3, fordi den fremmer udviklingen af visse aktiviteter uden samtidig at ændre samhandelsvilkårene i et omfang, der strider med den fælles interesse. Ordningen under skattelovens artikel 39 CA skulle således ikke begunstige nationale erhvervsdrivende til skade for erhvervsdrivende fra andre medlemsstater og skulle ikke være mere fordelagtig end ordninger i andre medlemsstater.
(38)
De henviser i den sammenhæng til den særlige situation for søtransporten, idet det især er erhvervsdrivende inden for denne sektor, der benytter sig af den foreliggende ordning. De konstaterer i den sammenhæng, at ordningen har samme følger som skibsanpartsordningen - en ordning for finansiering af skibe, der er registreret i Frankrig - som er anmeldt til og godkendt af Kommissionen på grundlag af traktatens artikel 87, stk. 3 (11). Skibsanpartsordningen blev ophævet i 1998 på grund af dens overordentlig store budgetmæssige omkostninger. Den lovgivende myndighed besluttede at indføre leasingordningen i en situation, hvor antallet af fransk indregistrerede handelsskibe faldt, og der var et ønske om at sænke skatteudgifterne. Ikrafttrædelsen af skattelovens artikel 39 CA har ifølge de franske myndigheder ikke medført en vækst i Frankrigs maritime sektor, men en konsolidering og foryngelse af flåden under fransk flag. Derimod øgedes de øvrige medlemsstaters flåder, både i antal og tonnage. Ordningen har derfor ikke skadet udviklingen af de øvrige medlemsstaters maritime sektor.
(39)
Ordningen under skattelovens artikel 39 CA er desuden i overensstemmelse med EF-retningslinjerne for statsstøtte til søtransportsektoren (i det efterfølgende benævnt retningslinjerne fra 1997) og Kommissionens meddelelse C (2004) 43 - EU-retningslinjerne for statsstøtte til søtransportsektoren (i det efterfølgende benævnt retningslinjerne fra 2004) (12). Den bidrager navnlig til at styrke konkurrenceevnen for EU's flåder på verdensmarkedet for søtransport, sikre beskæftigelsen i EU både til havs og til lands, bevare og forbedre EU's maritime knowhow og viden på området og udvikle de maritime kvalifikationer (pkt. 2.2 i de nævnte retningslinjer). Endvidere forbedrer den sikkerheden og miljøbeskyttelsen gennem fornyelsen af flåden. For så vidt angår især beskæftigelsen af besætningsmedlemmer og bevarelsen af arbejdspladser af høj kvalitet på landjorden erindrer de franske myndigheder om, at en af forudsætningerne for at få en godkendelse er, at der på EU's område findes et strategisk beslutningscenter vedrørende forvaltning af maritime aktiviteter og af skibe. Både arbejdspladser i forbindelse med den direkte forvaltning af søtransport og med dertil knyttede aktiviteter som forsikring, mæglervirksomhed og finansiering vil således indirekte få fordel af den foreliggende skatteordning.
(40)
De gør dog opmærksom på, at der hverken i fællesskabsretningslinjerne fra 1997 (13) eller fra 2004 (14) er sat en direkte forbindelse mellem den støtte, der er nødvendig for at bevare og udvikle søtransporten, og antallet af nye job. Det fremgår desuden af retningslinjerne fra 2004, at »på nuværende tidspunkt er der ingen beviser for, at ordningerne fordrejer konkurrencen inden for samhandelen mellem medlemsstaterne på en måde, der strider mod den fælles interesse«, og at »det er blevet påvist, at sådanne foranstaltninger sikrer arbejdspladser af høj kvalitet […]« (punkt 3.1).
(41)
Og endelig med hensyn til anvendelsen af princippet om berettiget forventning henviser de franske myndigheder til Kommissionens beslutning 2002/15/EF af 8. maj 2001 om Frankrigs statsstøtte til selskabet »Bretagne Angleterre Irlande« (»BAI« eller »Brittany Ferries«) (15), hvor den gennemgår den foreliggende ordning.
(42)
De franske myndigheder nævner ligeledes deres brev til Kommissionen af 17. marts 1998 (A/32232) om indførelsen af den franske skattelovs artikel 39 C, andet afsnit, og 39 CA. Uanset dette brev og de forskellige sager, som Kommissionen har undersøgt (16), hvor der har været tale om skattelovens artikel 39, har ordningen ikke ifølge de franske myndigheder i de seks år, den har været i kraft, været genstand for procedurer.
(43)
Under disse omstændigheder har Kommissionens tavshed ifølge de franske myndigheder skabt en berettiget forventning om overensstemmelse mellem den franske skattelovs artikel 39 og det fælles marked, hvorfor der ikke kan fremsættes krav om tilbagebetaling af støtten fra de pågældende virksomheder.
V. BEMÆRKNINGER FRA INTERESSEREDE PARTER
(44)
Seksten interesserede parter har fremsendt deres bemærkninger til Kommissionen i medfør af traktatens artikel 88, stk. 2, inden for den fastsatte frist. Listen over de interesserede parter er vedlagt nærværende beslutning som bilag.
(45)
I henseende til for det første spørgsmålet om arten af den foreliggende ordning er hovedparten af de interesserede parter uenige med Kommissionen.
(46)
Ifølge Caisse Nationale des Caisses d'Epargne et de Prévoyance (CNCE), Calyon Corporate and Investement Bank (i det efterfølgende betegnet Calyon) og BNP Paribas (i det efterfølgende betegnet BNP) udgør ordningen under den franske skattelovs artikel 39 CA ikke en statsstøtte, men er derimod en ordning, der gør det muligt at føre tilsyn med anvendelsen af de almindelige retsregler på afskrivningen af visse aktiver. Skattelovens artikel 39 C, andet afsnit, i kombination med 39 CA sigter således mod at bekæmpe tab af skatteindtægter, hvilket underbygges af det parlamentariske forberedelsesarbejde, der gik forud for vedtagelsen af lov nr. 98-546 (rapport fra finansudvalget til Nationalforsamlingen af 25. marts 1998).
(47)
Société Générale (SG), BNP og Brittany Ferries gør gældende, at der ikke med skattelovens artikel 39 CA indføres et skattemæssigt rum, der strider mod de almindelige retsregler, men at den derimod er en tilbagevenden til de almindelige retsregler for afskrivninger. Det drejer sig om en generel ordning. Ifølge SG skal den økonomiske fordel, der opstår på grund af skattehenstanden i medfør af skattelovens artikel 39 CA, sammenlignes med de almindelige afskrivningsregler og ikke den restriktive ordning under skattelovens artikel 39 C, andet afsnit. Den foreliggende ordning er desuden åben for alle erhvervslivets aktører, som opererer på fransk område, og for øvrigt er skattelovens artikel 39 CA ikke rettet mod et bestemt aktiv eller en bestemt økonomisk sektor. Begunstigelser i medfør af denne artikel er således ikke forbeholdt hverken den franske handelsflåde eller franske pengeinstitutter.
(48)
Firmagruppens medlemmers identitet er for øvrigt heller ikke afgørende for indrømmelsen af en godkendelse, og den foreliggende ordning indeholder ingen restriktioner med hensyn til firmagruppens medlemmer, der bidrager med deres skattemæssige kapacitet. Ifølge disse interesserede parter kan man derfor ikke med rimelighed mene, at bestemmelserne i skattelovens artikel 39 C og 39 CA til sammen giver medlemmerne af firmagruppen en selektiv, skattemæssig begunstigelse.
(49)
For øvrigt indrømmes godkendelser under skattelovens artikel CA ikke skønsmæssigt. Ifølge Gaz de France og BNP kan ministeriets godkendelse tværtimod kun indrømmes, hvis nogle objektive, ikke-diskriminerende betingelser er opfyldt. BNP erindrer i den sammenhæng om, at det i henhold til Domstolens praksis (17) påhviler Kommissionen at påvise, at erhvervslivets aktører behandles skønsmæssigt inden for rammerne af individuelle foranstaltninger. At myndighederne har en skønsmargen kan alene føre til den konklusion, at en foranstaltning er selektiv, hvis det drejer sig om en individuel foranstaltning og ikke den generelle ordning, som denne foranstaltning er baseret på. Det skal understreges, at skattemyndighederne ikke kan indføre betingelser, som ikke er omfattet af loven. Men i det foreliggende tilfælde fremgår det udtrykkeligt af loven, hvilke kriterier der skal anvendes i vurderingen af, om der består en »betydelig økonomisk og social interesse«. BNP, CNCE og Calyon henviser i denne sammenhæng til forfatningsrådets afgørelse (18), som de franske myndigheder har gjort gældende. Under alle omstændigheder kan enhver beslutning om afslag på godkendelse ankes med påstand om beføjelsesoverskridelse til en administrativ domstol, som pådømmer motivet for dette afslag.
(50)
Ifølge især Calyon og BNP er ordningens selektivitet et resultat af markedspraksis og nogle særtræk ved transportaktiver (visse garantier for nyttiggørelse og likviditet på langt sigt) og ikke indholdet af skattelovens artikel 39 CA. Transportaktiver har tilsyneladende nogle særtræk, som muliggør langsigtet finansiering. Selv hvis skattelovens artikel 39 CA ikke krævede finansministeriets forudgående godkendelse, ville de, der kunne nyde godt af ordningen, være de samme som nu.
(51)
Ifølge BNP er betingelserne for at anvende ordningen under skattelovens artikel 39 CA begrundet i det franske skattesystems karakter eller opbygning, idet visse økonomiske sektorer kræver betydelige investeringer.
(52)
CNCE fastholder også, at man kan opnå de samme skattemæssige begunstigelser i henhold til bestemmelserne i de almindelige retsregler som i henhold til skattelovens artikel 39 CA. Skattelovens artikel 39 CA adskiller sig ikke væsentligt fra de almindelige retsregler for afskrivninger i henseende til omfanget af de skattemæssige følger. Ifølge CNCE består det særlige ved denne artikel i, at den degressive afskrivningskoefficient hæves med et point, og at der er mulighed for skattefritagelse for fortjenesten ved salget. BNP erkender dog, at staten beregner de budgetmæssige omkostninger ved anvendelsen af skattelovens artikel 39 CA på baggrund af skattelovens artikel 39 C, andet afsnit.
(53)
Begunstigelsen ved at afskrivningskoefficienten hæves med et point, skulle blive opvejet af, at de bogførte underskud i medfør af skattelovens artikel 39 CA kun er fradragsberettigede med et beløb svarende til en fjerdedel af firmagruppens medlemmers overskud fra deres transaktioner, hvoraf der skal betales almindelig selskabsskat. Denne skattebegunstigelse sigter desuden mod at opveje de specifikke begrænsninger eller restriktioner, der er knyttet til opnåelsen af en godkendelse. BNP præciserer i den sammenhæng, at det overskud, som tilfalder medlemmerne af firmagruppen, fordi afdragskoefficienten hæves med et point, er betinget og relativt begrænset. Det kan under ingen omstændigheder skabe en konkurrencemæssig begunstigelse. Air France anfører i den sammenhæng, at der ved finansiering i henhold til den foreliggende ordning sammenlignet med finansiering i form af direkte lån kan opnås en besparelse på 6-10 % af flyets pris. Air France hævder desuden, at de besparelser, som lejeren får, er helt sammenlignelige med den økonomiske fortjeneste, der kan opnås med andre skatteordninger.
(54)
Med hensyn til skattefritagelsen for fortjenester ved salg bemærker CNCE, at muligheden for at ansøge herom er et resultat af det franske skattesystems karakter eller opbygning og derfor ikke kan betegnes som statsstøtte. Dens økonomiske begrundelse skulle gøre den nødvendig eller funktionel i forhold til systemets effektivitet. Skattefritagelsen for fortjeneste ved salg er begrundet med nødvendigheden af at beholde den likviditetsforbedring, der opnås med første del af foranstaltningen under skattelovens artikel 39 CA. Ifølge Calyon sætter skattefritagelsen for skibe rederen i en situation, der er sammenlignelig med den situation, han ville have været i, hvis han havde købt skibet direkte, og hvis han havde haft den tilstrækkelige økonomiske kapacitet til at trække afskrivningerne fra. Ifølge BNP er formålet med skattefritagelsen for fortjenesten, at de pågældende stadig skal have fordel af skattehenstanden i tilfælde af, at brugeren udøver sin købsoption før leasingkontraktens udløb. SG mener for sit vedkommende, at skattefritagelsen for fortjenesten ved salget er en kompensation for de specifikke begrænsninger, der er knyttet til den foreliggende skatteforanstaltning, bl.a. forbuddet mod at sælge leasingselskabets anparter, medmindre brugeren oprindeligt har fremsat udtrykkeligt ønske herom. Brugerens driftsudgifter skulle kompensere for denne fritagelse.
(55)
Ifølge Brittany Ferries er skattefritagelsen for fortjenesten som omfattet af skattelovens artikel 39 CA ikke gunstigere end den fritagelse, der er omfattet af de almindelige retsregler (med forbehold af en andel af udgifter og omkostninger på 5 %), der træder i kraft fra 2007.
(56)
Air France gør gældende, at de besparelser, der kan opnås ved denne skatteforanstaltning, kan sammenlignes med de besparelser, der opnås gennem andre landes finansieringsformer med skatteincitamenter. Til de transaktioner, der finansieres i medfør af skattelovens artikel 39 CA, er desuden knyttet modydelser med det formål at relativisere fordelene ved denne foranstaltning. Air France meddeler endvidere, at firmagrupper i visse tilfælde i henhold til kontrakten kan overføre de skattemæssige risici og dertil knyttede udgifter til lejeren, hvilket i høj grad reducerer brugernes eventuelle besparelser.
(57)
Flere interesserede parter, bl.a. Compagnie Méridionale de navigation, anfører, at den foreliggende ordning skaber adskillige begrænsninger for rederierne, som fastsættes af staten som modydelse for godkendelsen. Fordelene ved denne skatteordning skulle således opveje merudgifterne ved at forvalte skibe, der fører fransk flag; disse merudgifter kan i alt væsentligt tilskrives hyre til den franske besætning, der er en af de højest betalte i Europa. Fouquet Sacop understreger i denne sammenhæng, at ordningen har fået dette selskab til at fremskynde udviklingen under fransk flag, fordi den foreliggende ordning udligner begrænsningerne og merudgifterne ved at føre fransk flag. CMA CGM, Broström Tankers, Pétro Marine og Louis Dreyfus Armateurs gør gældende, at de uden fordelen ved den foreliggende ordning ikke havde kunnet foretage deres investeringer under fransk flag og dermed bidrage til udviklingen af EU's flåde. Bourbon Maritime meddeler, at ordningen under skattelovens artikel 39 CA gør det muligt at bevare job af høj kvalitet inden for den direkte forvaltning af søtransporten og de dertil knyttede aktiviteter, og at den dermed effektivt bidrager til at forbedre sikkerheden og miljøbeskyttelsen.
(58)
For det andet vedrørende traktatens artikel 87, stk. 1, om indvirkning på samhandelen mellem medlemsstaterne anfører flere interesserede parter, at medlemmerne af firmagrupperne og brugerne af de pågældende aktiver kan være udenlandske erhvervsdrivende eller deres franske datterselskaber. Desuden skulle den foreliggende ordning ikke være gunstigere end eksisterende ordninger i andre medlemsstater. SG præciserer i den sammenhæng, at kun et fåtal af de af SG's kunder, der er berørt af godkendelserne, er franske.
(59)
For det tredje med hensyn til den foreliggende ordnings forenelighed med fællesmarkedet anfører CNCE, at de godkendelser, som er indrømmet rederierne, er i overensstemmelse med ånden bag retningslinjerne fra 1997 og 2004 (19). Den foreliggende foranstaltning skulle således være forenelig med fællesmarkedet i medfør af traktatens artikel 87, stk. 3, litra c), når denne fortolkes på baggrund af principperne i de nævnte retningslinjer.
(60)
Brittany Ferries hævder, at ordningen under skattelovens artikel 39 CA er forenelig med fællesmarkedet, for så vidt som denne bestemmelse alene sigter mod at råde bod på »markedssvigt« i henseende til finansiering af investeringer i meget store kapitalgoder. De fleste interesserede parter understreger desuden, at andre medlemsstater har reageret på samme måde og indført lignende foranstaltninger.
(61)
For det fjerde vedrørende anvendelser i det foreliggende tilfælde af princippet om berettiget forventning anfører de fleste interesserede parter - der er omfattet af ordningen - at de altid har været overbevist om, at den foreliggende foranstaltning ikke udgjorde statsstøtte som omhandlet i traktatens artikel 87, stk. 1. Anvendelser af ovennævnte princip vil derfor i det foreliggende tilfælde betyde, at der ikke kan fremsættes krav om tilbagebetaling.
(62)
SG anfører i den sammenhæng, at interessentskaber, som udviser underskud på grund af afskrivninger, i medfør af den ordning der var gældende før indførelsen af den foreliggende ordning, kan overføre disse i deres helhed til de pågældende selskabers interessenters skattepligtige resultat. Men Kommissionen har angiveligt aldrig ment, at denne ordning under de almindelige retsregler har udgjort en statsstøtte.
(63)
Det anføres ligeledes, at Kommissionen har forholdt sig tavs i seks år. Ifølge Calyon har Kommissionen tilsyneladende haft kendskab til adskillige transaktioner med finansiering af aktiver i medfør af skattelovens artikel 39 CA uden nogensinde at have sat spørgsmålstegn ved deres gyldighed i henhold til traktatens artikel 87 (20). CNCE anfører i den sammenhæng, at den tid, der er forløbet siden den dato, hvor Kommissionen fik kendskab til støtten, og datoen for indledningen af den formelle undersøgelsesprocedure, er overordentlig og ifølge Calyon urimeligt lang. Kommissionen skulle for øvrigt allerede helt undtagelsesvist have fastslået, at der består en berettiget forventning hos modtageren, hvilket medfører, at støtten ikke skal tilbagebetales, da der var gået omkring tre år fra Kommissionen fik kendskab til foranstaltningen, og til den traf sin endelige beslutning (21).
(64)
Nogle interesserede parter understreger også, at Kommissionen tidligere har godkendt anpartsordningen - en ordning, som skattemæssigt var mere gunstig end den foreliggende ordning - og at dette forhold har dannet grundlag for deres berettigede forventning om lovligheden af den foreliggende ordning. Ifølge CNCE er det ikke en forudsætning for at etablere en berettiget forventning, at Kommissionen har udtalt sig om en identisk ordning. Alene en godkendelse af en lignende ordning er tilstrækkeligt til at skabe en sådan berettiget forventning. I sin beslutning af 8. maj 2001 (22) skulle Kommissionen således have godkendt en lignende ordning. CNCE og SG henviser ligeledes til flere lignende ordninger, som Kommissionen har godkendt (23), og til Domstolens dom i sagen RSV mod Kommissionen (24).
(65)
Mere specifikt mener Brittany Ferries, at Kommissionens beslutning af 8. maj 2001 (25) for dette selskabs vedkommende har skabt en berettiget forventning om, at den foreliggende ordning ikke udgør statsstøtte.
(66)
CNCE understreger ligeledes, at Frankrig vedtog lov nr. 98-546 ca. tre måneder efter at have informeret Kommissionen herom i overensstemmelse med traktatens artikel 88, stk. 3. Da Kommissionen ikke reagerede herpå inden for to måneder efter denne anmeldelse, skulle den foreliggende foranstaltning være omfattet af de eksisterende støtteordninger i henhold til Lorenz-dommen (26).
(67)
To af de interesserede parter har desuden efter at have anmodet om anonymitet fremsendt bemærkninger til Kommissionen inden for rammerne af den formelle undersøgelsesprocedure.
(68)
Den ene af disse parter anfører i de bemærkninger, den har fremsendt til Kommissionen, at den foreliggende ordning er ulovlig. Den anmoder Kommissionen om at udvide den nugældende administrative undersøgelsesprocedure til at omfatte anpartsordningen. Denne part mener i lighed med Kommissionen i dennes afgørelse om at indlede den formelle undersøgelsesprocedure dels, at den foreliggende ordning er selektiv, fordi den favoriserer franske redere, dels at den påvirker samhandelen mellem medlemsstaterne, navnlig på markedet for kanalruter mellem Frankrig og Storbritannien. Den gør i den sammenhæng gældende, at ordningen, der træder i stedet for anpartsordningen, er indført for at tilfredsstille den franske maritime industri, således som det fremgår af finansudvalgets rapport af 25. marts 1998.
(69)
Ordningen begunstiger franske erhvervsdrivende og bidrager dermed til at øge overkapaciteten på markedet for kanalruter, fordi den gør det muligt at opkøbe nye skibe for erhvervsdrivende i sektoren, der ikke har de økonomiske midler dertil. Selskaberne Seafrance's og Brittany Ferries' køb af skibe viser den konkurrenceforvridning, der opstår på grund af ordningens indførelse. Disse selskabers kapacitet skulle være kraftigt forøget på grund af disse opkøb.
(70)
Den anden interesserede part, som har anmodet Kommissionen om anonymitet, har i sine bemærkninger henvist til de franske erhvervsdrivendes konkurrencemæssige fortrinssituation, først og fremmest Brittany Ferries, der skyldes, at de kan finansiere deres skibe under den foreliggende ordning. De henviser i den sammenhæng til, at Brittany Ferries fortsat tilbyder transporttjenester på ruten mellem Frankrig og Storbritannien og mellem Frankrig og Irland trods de vanskelige konkurrencemæssige forhold på disse ruter, som for øvrigt har betydet, at P&O er forsvundet fra dette marked.
VI. DE FRANSKE MYNDIGHEDERS BEMÆRKNINGER TIL DE INTERESSEREDE PARTERS BEMÆRKNINGER
(71)
Ifølge de franske myndigheder bestyrker de fleste interesserede parters bemærkninger deres holdning til den foreliggende ordning og navnlig følgende:
-
den franske skattelovs artikel 39 CA er en generel foranstaltning, der navnlig, men ikke udelukkende anvendes til at finansiere handelsskibe
-
følgerne af den foreliggende ordning kan sammenlignes med følgerne af nationale foranstaltninger og ordninger i andre medlemsstater
-
godkendelsen er ikke skønsmæssig, og hvorvidt den indrømmes, afhænger af, om objektiver kriterier er opfyldt
-
den foreliggende skatteordning er af stor interesse for EU's økonomi, navnlig med henblik på at skabe og bevare arbejdspladser
-
endelig anfører de fleste interesserede parter, at de har haft en berettiget forventning til, at den foreliggende ordning er forenelig med EU's lovgivning.
(72)
Med hensyn til bemærkningerne fra de to interesserede parter, hvis identitet fortroligholdes, anfører de franske myndigheder, at de er baseret på unøjagtige eller upræcise oplysninger.
(73)
Vedrørende argumentet om, at den skattebegunstigelse, som Brittany Ferries skulle have fået tildelt gennem ordningen for fiskale økonomiske firmagrupper, indirekte skulle have ført til, at P&O ikke længere tilbyder transporttjenester på de to kanalruter, svarer de franske myndigheder, at kun to af Brittany Ferries' skibe er omfattet af ordningen, og at finansieringen af skibet »Mont St Michel« gennem denne mekanisme er godkendt med Kommissionens beslutning af 8. maj 2001 (27).
(74)
De britiske konkurrencemyndigheder har i den sammenhæng foretaget en tilbundsgående undersøgelse af den nævnte erhvervsdrivendes tilbagetrækning fra markedet. Det fremgår imidlertid ikke af undersøgelsens konklusioner, at konkurrenceforvridning var grunden til, at denne erhvervsdrivende trak sig ud af markedet. For øvrigt skulle nedgangen i nogle aktørers omsætning tilskrives den konstante skærpelse af konkurrencen fra luftfartselskaberne og deres lave priser, og ikke at andre redere har indsat nyere skibe på ruterne.
(75)
Med hensyn til den ene interesserede parts ønske om at få Kommissionen til at udvide sin undersøgelse til at omfatte anpartsordningen, erindrer de franske myndigheder om, at denne ordning blev erklæret forenelig med traktatens bestemmelser i beslutningen af 3. maj 1996.
(76)
Endelig skyldes den øgede kapacitet på kanalruterne ikke, at selskaberne har haft adgang til ordningen med fiskale økonomiske firmagrupper. Der skal i denne sammenhæng tages hensyn til de nytilkomne på de transporttjenester, som hidtil har været betjent af »gamle« selskaber. De franske myndigheder meddeler ligeledes, at Eurotunnel har fordoblet sin godstransportkapacitet i perioden 2000-2003, og at P&O har købt Stena-Lines anparter og moderniseret sin flåde.
VII. BEDØMMELSE AF STØTTEN
(77)
Efter at have fuldført den formelle undersøgelsesprocedure i henhold til traktatens artikel 88, stk. 2, og på baggrund af de argumenter, der i den forbindelse er fremsat af de franske myndigheder og de interesserede parter, finder Kommissionen, at skatteordningen under den franske skattelovs artikel 39 CA udgør statsstøtte som omhandlet i traktatens artikel 87, stk. 1.
1. Tilstedeværelsen af en statsstøtte
(78)
Det hedder i traktatens artikel 87, stk. 1, at »... statsstøtte eller støtte, som ydes ved hjælp af statsmidler under enhver tænkelig form, og som fordrejer eller truer med at fordreje konkurrencevilkårene ved at begunstige visse virksomheder eller visse produktioner, [er] uforenelig med fællesmarkedet i det omfang, den påvirker samhandelen mellem medlemsstaterne«.
(79)
For at en national foranstaltning skal udgøre en statsstøtte, skal følgende betingelser være opfyldt: 1) den pågældende foranstaltning skal give modtagerne en fordel, 2) denne begunstigelse skal være selektiv, og 3) den foreliggende foranstaltning skal fordreje eller true med at fordreje konkurrencen og kunne påvirke samhandelen mellem medlemsstaterne (28).
(80)
Nedenfor fremlægges begrundelsen for, at ordningen under den franske skattelovs artikel 39 CA som beskrevet ovenfor anses for at opfylde disse betingelser.
(81)
Der skal erindres om, at afskrivninger af aktiver, der udlejes eller stilles til rådighed, ifølge den franske skattelovs artikel 39 CA, første afsnit, skal være fordelt over hele den almindelige brugsperiode.
(82)
Skattelovens artikel 39 C, andet afsnit, og artikel CA vedrører afskrivningsregler for navnlig firmagruppers finansiering af lejede aktiver eller aktiver, der er stillet til rådighed. Ifølge de franske myndigheder er disse to bestemmelser indført for at bekæmpe misbrug af denne finansieringsform.
(83)
De franske myndigheder og nogle af de interesserede parter gør gældende, at ordningen under skattelovens artikel 39 CA svarer til en tilbagevenden til almindelige retsregler for fradrag af afskrivninger, dvs. til bestemmelserne i nævnte lovs artikel 39, stk. 1, andet afsnit, og artikel 39 C, første afsnit, og derfor ikke udgør en statsstøtte. Skattelovens artikel 39 C, andet afsnit, er en undtagelse fra bestemmelserne i disse artikler.
(84)
Ifølge fast retspraksis skal der i medfør af traktatens artikel 87, stk. 1, alene tages hensyn til, om en statslig foranstaltning inden for rammerne af en juridisk ordning begunstiger »bestemte virksomheder eller produktioner« i forhold til andre, som i henseende til det formål, den pågældende ordning sigter mod at opfylde, befinder sig i en faktisk og juridisk sammenlignelig situation (29).
(85)
For at fastslå, om noget udgør en begunstigelse som omhandlet i retspraksis vedrørende begrebet statsstøtte, er det afgørende at fastslå den gældende referenceregel eller almindelige ordning inden for rammerne af et bestemt juridisk regelgrundlag, som denne begunstigelse skal holdes op imod (30). På det område har Domstolen for øvrigt bestemt, at det bliver stedse vigtigere at fastlægge en referenceramme i forbindelse med skatteforanstaltninger, fordi selve tilstedeværelsen af en begunstigelse kun kan vurderes i forhold til en såkaldt normal beskatning, dvs. den gældende beskatningsform i det geografiske referenceområde (31).
(86)
For at få fastlagt denne referenceregel inden for rammene af ordningen for afskrivning af lejede aktiver eller aktiver stillet til rådighed må der imidlertid alene tages hensyn til bestemmelser, der vedrører interessentskabers, såsom firmagruppers, finansiering af sådanne aktiver. Sker det ikke, vil den faktuelle og juridiske situation, der danner grundlag for fastlæggelsen af begunstigelsen, ikke være sammenlignelig, hverken med hensyn til medlemmerne af firmagruppen eller brugerne af aktiverne.
(87)
Referencerammen for det foreliggende tilfælde vedrørende fastlæggelse af den fradragsberettigede afskrivning er således den principielle begrænsning af denne afskrivning for aktiver finansieret af firmagrupper som omfattet af skattelovens artikel 39 C, andet afsnit (32). Det kan ikke være skattelovens artikel 39 C, første afsnit, der finder anvendelse, da denne bestemmelse ikke gælder for firmagruppers finansieringstransaktioner, dvs. for strukturer, der omfatter flere juridiske enheder, generelt finansieringsinstitutter, som fordeler risiciene ved transaktionen mellem sig, til forskel fra en finansieringstransaktion, der gennemføres af et enkeltstående finansieringsinstitut, som bærer alle risici ved transaktionen. I denne sammenhæng skal det ligeledes nævnes, at en finansieringstransaktion, der foretages af en sådan skattemæssigt gennemskuelig struktur, muliggør skatteoptimering til forskel fra finansieringsformer, der ikke omfatter en firmagruppe, idet en firmagruppes resultater i de første aktivitetsår fratrækkes de skattepligtige fortjenester, som medlemmerne af firmagruppen oppebærer gennem deres løbende aktiviteter.
(88)
Kommissionen mener derfor, at de franske myndigheder og nogle af de interesserede parter ikke har noget grundlag for at påstå, at ordningen under skattelovens artikel 39 CA udgør en tilbagevenden til almindelige afskrivningsregler, og at nævnte lovs artikel 39 C, andet afsnit, udgør den referenceordning, som den skattemæssige begunstigelse, der opnås ved anvendelsen af artikel 39 CA, skal sammenholdes med. Det er endvidere relevant at anføre, at det udtrykkeligt fremgår af skattelovens artikel 39 CA, at skattebegunstigelsen beregnes ud fra den negative eller positive saldo af de tilbagediskonterede værdier i relation til hhv. den reducerede eller forhøjede skat, sammenholdt med de værdier, der ville fremkomme med anvendelsen af denne artikels andet afsnit.
(89)
Med hensyn til skattefordelen som omhandlet i skattelovens artikel 39 CA skal det konstateres, at kun de medlemmer af firmagruppen (33), der finansierer løsøre med en afskrivningsperiode på mindst otte år, har adgang til skattefordelene i skattelovens artikel 39 CA, dvs. 1) en undtagelse fra det principielle loft over den fradragsberettigede afskrivning, 2) forhøjelsen på et point af afskrivningskoefficienten og 3) den eventuelle fritagelse for beskatning af fortjenesten ved salg.
(90)
Med hensyn til ophævelsen af loftet over den fradragsberettigede afskrivning under skattelovens artikel 39 CA skal det understreges, at det enkelte medlem af firmagruppen i løbet af aktivets værdinedskrivningsperiode, hvor firmagruppen har et negativt resultat, kan fratrække firmagruppens underskud i sit eget skattepligtige overskud i forhold til sin andel i firmagruppen. I denne sammenhæng tages der ikke hensyn til afskrivningsloftet i skattelovens artikel 39 C, andet afsnit.
(91)
Anvendes undtagelsen i skattelovens artikel 39 CA i underskudsperioden, kan hvert medlem af firmagruppen følgelig få reduceret det grundlag, som under almindelige omstændigheder ville skulle beskattes i medfør af skattelovens artikel 39 C, andet afsnit. Afskrivningsbeløbet er ikke begrænset til lejebeløbet med fradrag af andre udgifter til det udlejede aktiv, og det kan derfor hæves i de første underskudsgivende regnskabsår. Dette underskud kan i henhold til skattelovens artikel 39 CA kun fratrækkes med en fjerdedel af firmagruppens medlemmers skattepligtige fortjeneste hidrørende fra deres aktiviteter, hvoraf der skal betales almindelig selskabsskat; dette kan ganske vist begrænse denne fordel, men det betyder ikke, at den ikke findes.
(92)
De franske myndigheder gør i denne sammenhæng gældende, at de skattemæssige besparelser, der således opnås i de første år af finansieringstransaktionen, udlignes af den forhøjede skat, der skal erlægges, når firmagruppen begynder at give overskud, idet den skyldige leje overstiger afskrivningsbeløbene. Kommissionen mener imidlertid, at fordelen opstår på grund af den udskudte betaling af skatten og svarer til summen af de tilbagediskonterede skattebeløb, der er indbetalt i den samlede afskrivningsperiode under hensyntagen til den anvendte rentesats.
(93)
Denne analyse bekræftes for øvrigt i Senatets rapport nr. 413 (34), idet det her hedder, at »de skattebesparelser, som medlemmerne således opnår i de første driftsår, udlignes af den efterfølgende ekstraskat, når finansieringsstrukturen realiserer et overskud«. Denne tidsmæssige forskydning gør det imidlertid ifølge rapporten muligt at opnå en likviditetsforbedring, der svarer til forskellen mellem de tilbagediskonterede værdier af skattebesparelserne fra de første regnskabsår og ekstraskatten fra de sidste regnskabsår. Kommissionen anfører ligeledes, at det fremgår af skatteinstruks nr. 120 af 17. juni 1999 (35), at den skattefordel, der opnås med anvendelsen af skattelovens artikel 39 CA, gør det muligt at opnå skattebesparelser.
(94)
Det kan derfor konstateres, at ordningen under skattelovens artikel 39 CA sigter mod at gøre det muligt for medlemmerne af en firmagruppe at få adgang til en fordel i form af en skattehenstand.
(95)
Argumentet om, at de brugere, der ikke giver firmagruppen deres accept i henhold til skattelovens artikel 39 CA, har adgang til andre finansieringsformer for at undgå loftet over fradragsberettigede afskrivninger under skattelovens artikel 39 C, andet afsnit, og derfor ikke er ringere stillet end dem, hvis firmagruppe er godkendt, kan derfor ikke tages til følge. Det skal for det første erindres, at Kommissionen i henseende til en støtteordning kan begrænse sig til at undersøge den foreliggende ordnings generelle karakteristika og ikke er pligtig at undersøge hvert enkelt tilfælde, hvor den er blevet anvendt (36). For det andet ville et sådant argument betyde, at der skulle tages hensyn til hver enkelt situation, både faktuelt og juridisk (37), og endog til hypotetiske situationer.
(96)
Endelig kan det ikke udelukkes, at brugere, der ikke er omfattet af bestemmelserne i skattelovens artikel 39 CA, ikke kan få adgang til alternative finansieringer. Det kan f.eks. være tilfældet, hvis en bankinstitution af hensyn til den pågældende virksomheds finansielle situation beslutter ikke at påtage sig alle risici ved den pågældende finansieringstransaktion (leasing), eller hvis andre finansieringsformer af hensyn til balancestrukturen eller brugernes finansieringskapacitet viser sig at være umulige (direkte investeringer med anvendelse af lån eller egne midler). Selv hvis disse brugere havde adgang til en anden finansieringsform, og afskrivningsloftet derved blev ophævet, ville man under alle omstændigheder alligevel være tvunget til at opgive den oprindelige, mere fordelagtige løsning til fordel for et andet valg, som nødvendigvis ville være mindre gunstigt, og at de ikke ville være omfattet af den specifikke beskatning for leasing gennem firmagrupper (takket være den af skattelovens artikel 39 CA omfattede tilbageførsel).
(97)
Ud over ophævelsen af loftet over det fradragsberettigede afskrivningsbeløb bliver den degressive afskrivningskoefficient hævet med et point for firmagruppens medlemmer, og hvis brugeren af aktivet køber dette før kontraktens udløb, skal medlemmerne ikke beskattes af fortjenesten derved (38).
(98)
Denne hævede koefficient og den eventuelle skattefritagelse for fortjenesten ved salget er fordele, som medlemmerne af firmagruppen har ret til i medfør af skattelovens artikel 39 CA, men som de ikke ville have ret til under referenceskatterammen, dvs. samme lovs artikel 39 C, andet afsnit. Anvendelsen af skattelovens artikel 39 CA i henseende til de to fordele kan dog under ingen omstændigheder betragtes som en tilbagevenden til almindelige retsregler, således som de franske myndigheder påstår, idet nævnte lovs artikel 39 C ikke omfatter sådanne skattebegunstigelser.
(99)
Med hensyn til argumentet om, at skattefritagelsen for fortjenesten ved salget fra 2007 indgår i de almindelige retsregler, skal det konstateres, at argumentet under alle omstændigheder er irrelevant, da tilstedeværelsen af denne fordel skal bedømmes i forhold til de gældende juridiske rammer og ikke en fremtidig juridisk situation (39). Parterne påstår for øvrigt ikke, at en ændring af gældende retsrammer ville ophæve en skattefordel, der er indrømmet på et tidligere tidspunkt.
(100)
Med hensyn til om de fordele, der følger af anvendelsen af den foreliggende ordning, hidrører fra staten, skal der erindres om, at begrebet støtte er videre end begrebet tilskud, fordi det ikke blot omfatter positive ydelser såsom selve tilskuddet, men også foranstaltninger, som i forskellige former mindsker de udgifter, der normalt skal afholdes over en virksomheds budget, og som uden at være tilskud i ordets egentlige betydning er af samme art og har samme virkning (40). Det følger heraf, at en foranstaltning, ved hvilken de offentlige myndigheder tildeler bestemte virksomheder en fritagelse, en nedsættelse eller blot en henstand med betaling af skat, som normalt skulle erlægges, selvom denne ikke indebærer en overførsel af statens midler, sætter modtagerne i en gunstigere situation end andre skatteydere, udgør en statsstøtte i henhold til traktatens artikel 87, stk. 1 (41). Selvom foranstaltningerne under skattelovens artikel 39 CA således ikke indebærer en overførsel af statsmidler, kan det ikke afvises, at de medfører et tab af skatteindtægter og derfor udgør statsfinansiering.
(101)
Kommissionen finder derfor, at medlemmerne af firmagruppen er indrømmet begunstigelser i form af skattebesparelser (fjernelse af loft og forøgelse af afskrivningskoefficienten) og - i tilfælde af salg af aktivet på bestemte vilkår inden kontraktens udløb - en skattefritagelse, som udgør en omkostning på den franske stats budget.
(102)
Da medlemmerne af firmagruppen skal tilbageføre mindst to tredjedele af den samlede skattebegunstigelse som følge af anvendelsen af skattelovens artikel 39 CA til brugeren af aktivet, konkluderer Kommissionen, at den begunstigelse, de nyder godt af, højst udgør en tredjedel af denne samlede begunstigelse. Kommissionen erindrer i den sammenhæng om, at medlemmerne af firmagruppen hovedsagelig er finansieringsinstitutter.
(103)
Med hensyn til brugerne af de pågældende aktiver tager tilbageførslen af en del af firmagruppens medlemmers samlede skattebegunstigelse ifølge den omstridte bestemmelse form af en nedsættelse af lejen eller af prisen på købsoptionen. Når denne begunstigelse overføres til brugerne, reducerer den de udgifter, de normalt skal afholde over budgettet i forbindelse med leasingaktiviteterne. Da tilbageførslen udgør mindst to tredjedele af firmagruppens medlemmers fordel, som disse har fået via statsmidler, indrømmes brugerne med denne foranstaltning en begunstigelse hidrørende fra staten som omhandlet i traktatens artikel 87, som mindst udgør to tredjedele af den samlede begunstigelse.
(104)
De franske myndigheder og nogle af de interesserede parter påstår imidlertid, at skatteordningen under skattelovens artikel 39 CA er en almindelig foranstaltning i fransk skatteret. Derfor skal det søges afdækket, om den samlede begunstigelse for medlemmerne af firmagruppen og brugerne er af selektiv karakter.
(105)
Indledningsvist skal det bemærkes, at det særlige ved en statslig foranstaltning, dvs. dens selektive karakter, er et af kendetegnene ved begrebet statsstøtte som omhandlet i traktatens artikel 87, stk. 1. Det skal her vurderes, om den foreliggende skatteordning medfører fordele, der alene begunstiger bestemte virksomheder eller aktivitetssektorer (42).
(106)
En skatteforanstaltning, der kan betegnes som en statsstøtte, adskiller sig i princippet fra en generel skatteforanstaltning ved, at antallet af modtagere er begrænset enten faktisk eller juridisk. For at en foranstaltning skal kunne betegnes som statsstøtte, skal modtagervirksomhederne tilhøre en kategori, der retligt eller faktisk defineres af et kriterium, der er fastlagt i den pågældende foranstaltning (43).
(107)
I det foreliggende tilfælde finder skattelovens artikel 39 CA alene anvendelse på afskrivningsberettiget løsøre efter en degressiv model over en periode på mindst otte år. Løsøret skal være nyt ved erhvervelsen, medmindre der er tale om skibe, som kan købes brugt. Det fremgår for øvrigt af Senatets rapport nr. 413 (44), at »[…] anordningen har netop til formål gennem meget gunstige skattelempelser at tilskynde til store investeringer«.
(108)
Skattelettelsen som følge af anvendelsen af denne foranstaltning er således de jure alene rettet mod medlemmer af firmagrupper, der finansierer sådanne aktiver (45), og brugerne af de pågældende aktiver gennem forpligtelsen til at tilbageføre mindst to tredjedele af den samlede skattefordel for medlemmerne af firmagruppen. Da investorerne - medlemmerne af firmagruppen - ikke finansierer aktiverne under skattelovens artikel 39 CA, kan brugerne af aktiver med en afskrivningsperiode på under otte år ikke få adgang til denne skattebegunstigelse.
(109)
Uanset om brugerne af aktiver, der ikke er omfattet af ordningen i skattelovens artikel 39 CA, skulle have en interesse i at anvende en anden finansieringsform end den fiskale økonomiske firmagruppe, kan de alligevel ikke få adgang til denne finansieringsform.
(110)
I lyset af afskrivningsperioden for de pågældende aktiver, der er fastlagt i skattelovens artikel 39 CA, er denne ordning i praksis til fordel for virksomheder i transportsektoren, især sø- og lufttransport, og for firmagrupper, der finansierer aktiver til denne sektor.
(111)
Det fremgår af oplysningerne fra de franske myndigheder, at 182 af de 189 indgivne anmodninger om godkendelse i medfør af skattelovens artikel 39 CA vedrørte transportsektoren. Ifølge samme oplysninger tegner den maritime sektor alene sig for 75 % af de indgivne godkendelsesanmodninger og for 82 % af de indrømmede godkendelser (se tabel i ovenstående betragtning 17).
(112)
Indførelsen af en fritagelse for at være omfattet af loftet for afskrivninger af aktiver, der finansieres af en firmagruppe, er hovedsagelig begrundet med den lovgivende myndigheds ønske om at begunstige transportsektoren og mere specifikt søtransportsektoren.
(113)
Dette forhold fremgår af flere oplysninger.
(114)
For det første er det blandt de aktiver, der er omfattet af ordningen under skattelovens artikel 39 CA kun skibe, som er nævnt i skatteinstruks nr. 120 (46). De eneste brugte aktiver, der kan være omfattet af skatteordningen for firmagrupper under skattelovens artikel 39 CA, er således skibe. Med hensyn til proceduren for tildeling af godkendelser hedder det med hensyn til skibe, at anmodninger om godkendelse skal være indrømmet, inden de sættes i ordre, da de kan afskrives fra det tidspunkt, de kommer i dok (47).
(115)
For det andet fremgår det af det forberedende arbejde forud for vedtagelsen af lov nr. 98-546 og især af Senatets rapport nr. 413 (48), at den foregående skatteforanstaltning omfattede alle økonomiske sektorer, mens skattelovens artikel 39 CA »alene finder anvendelse på meget store kapitalgoder (fly, TGV, skibe o.l.)«. Mere specifikt vedrørende søtransportsektoren gøres der i rapporten opmærksom på, at den foreliggende ordning ikke virker lige så fremmende for investeringer i denne sektor som anpartsordningen. Indførelsen i skattelovens artikel 39 CA af en bestemmelse om skattefritagelse for fortjenester, der stammer fra salg af aktivet til brugeren før kontraktens udløb, er begrundet med, at den foreliggende ordning er mindre velegnet til investeringer i søtransport. De franske myndigheder gør ligesom i deres bemærkninger af 3. maj 2004 gældende, at baggrunden for beslutningen om på visse betingelser at indrømme firmagrupper skattefritagelse for fortjenester hidrørende fra salg af aktivet som supplement til skattehenstanden i tilknytning til afskrivningen skal ses ud fra et ønske om at bremse stagnationen i antallet af registreringer af handelsskibe i Frankrig og om at nedsætte skattebyrden.
(116)
For det tredje hedder det i den almindelige rapport nr. 66 om finanslovforslaget fra 1999 (49), at »lov nr. 98-546 […] har gjort det muligt at indføre en ny skatteforanstaltning til fremme af investeringer i søtransport«. Det fremgår ligeledes, at selvom præferenceordningen for finansiering gennem leasing i henhold til skattelovens artikel 39 CA ikke udelukkende finder anvendelse på skibe, er den i realiteten udformet med henblik herpå.
(117)
I lyset af samtlige foranstående betragtninger mener Kommissionen, at ordningen under skattelovens artikel 39 CA er af selektiv karakter, for så vidt som den favoriserer bestemte erhvervsdrivende i transportsektoren og finanssektoren. Ordningen gjaldt ikke for alle erhvervsdrivende og kan derfor ikke betegnes som en generel skattepolitisk foranstaltning.
(118)
Denne bedømmelse ændres ikke af de franske myndigheders argumenter.
(119)
For det første: De franske myndigheders argument om, at mange forskellige sektorer kan få del i den foreliggende skatteforanstaltning, kan ikke tages til følge. Ud over det forhold at det kun er bestemte aktiver, der er omfattet af den foreliggende skatteordning, kan man ikke konkludere, at det yderst marginale antal anmodninger om godkendelse af finansiering af aktiver fra andre sektorer end transportsektoren (50) kan skabe tvivl om den foreliggende ordnings specificitet. Kommissionen finder for øvrigt, at det forhold, at antallet af virksomheder, der kan få adgang til en foranstaltning, er meget stort, eller at disse virksomheder hidrører fra forskellige aktivitetssektorer, ikke er tilstrækkeligt til at skabe tvivl om dens selektive karakter (51).
(120)
For det andet: I modsætning til hvad de franske myndigheder påstår, er argumentet om, at der findes lignende skatteordninger i andre medlemsstater, irrelevant og kan ikke anvendes til at berettige ordningen under skattelovens artikel 30 CA. Der kan ikke foretages en sammenlignende undersøgelse af skattereglerne i alle medlemsstaterne, ikke engang af nogle af dem, uden at forvanske selve formålet med bestemmelserne om statsstøttekontrol. Da medlemsstaternes skattebestemmelser ikke er harmoniseret på fællesskabsplan, ville en sådan undersøgelse skulle sammenligne faktiske og retlige situationer, der er forskellige på grund af lovgivnings- og forskriftsmæssige forskelle mellem medlemsstaterne (52). Det er endvidere opfattelsen, at det forhold, at en medlemsstat gennem ensidige foranstaltninger søger at tilnærme konkurrencevilkårene i en bestemt økonomisk sektor med vilkårene i andre medlemsstater, ikke fjerner disse foranstaltningers karakter af støtte (53). På samme måde har det forhold, at konkurrenter fra andre medlemsstater har adgang til sammenlignelige skatteforanstaltninger, uanset om de er lovlige, ingen betydning for, om den foreliggende ordning udgør en støtte (54).
(121)
For det tredje: Frankrig og nogle af de interesserede parter påstår, at den foreliggende ordnings ikke-selektive karakter godtgøres ved, at de franske myndigheder ikke kan gøre brug af skønsmæssige beføjelser, når de skal indrømme en godkendelse.
(122)
Kommissionen gør opmærksom på, at selv foranstaltninger, som ved første øjekast gælder for alle virksomheder, i henhold til retspraksis kan have en vis selektivitet og derfor betragtes som foranstaltninger, der begunstiger visse virksomheder eller produktioner. Det er navnlig tilfældet, når de myndigheder, der skal anvende den generelle bestemmelse, besidder en vis skønsmæssig beføjelse med hensyn til lovens anvendelse (55).
(123)
Det skal i det foreliggende tilfælde fastslås, at den omhandlede skatteforanstaltning kun er åben for brugere af bestemte aktiver og medlemmer af de firmagrupper, der finansierer disse aktiver, og de facto kun begunstiger transport- og finanssektoren, og betingelsen om specificitet er derfor opfyldt. Andre finansieringsprojekter vedrørende aktiver fra andre sektorer end transportsektoren, og/eller hvis afskrivningsperiode er på under otte år, kan indeholde garantier, der udelukker ethvert ønske om skatteoptimering. I lyset af denne skatteforanstaltnings begrænsede anvendelsesområde er det ikke nødvendigt for at fastslå den omstridte foranstaltnings selektive karakter at konstatere, at de kompetente nationale myndigheder har en skønsmæssig beføjelse i den nævnte foranstaltning (56).
(124)
Adspurgt om omfanget af den kontrol, som de franske myndigheder er forpligtede til at gennemføre, i forbindelse med betingelsen om, hvorvidt en investering er af betydelig økonomisk og social interesse generelt og især for beskæftigelsen (57), har de franske myndigheder anført, at denne interesse vurderes i forhold til seks kriterier, hvoraf et er baseret på »investeringens indvirkning på det økonomiske miljø i det område, den foretages, og brugeren operer«. Kommissionen finder imidlertid, at de nationale myndigheder i vurderingen af, om denne betingelse er opfyldt, har en skønsmæssig beføjelse.
(125)
Til trods for at en sådan målsætning er helt legitim, skal det anføres, at der ikke er nogen forbindelse mellem denne betingelse, dvs. om at investeringen skal være af økonomisk interesse, og lovgivningsmyndighedens tilsigtede formål med kravet om en forudgående ministeriel godkendelse før investeringens gennemførelse. Betingelserne for at få indrømmet godkendelsen skal gøre det muligt at fastslå, at adgangen til ordningen med finansiering gennem firmagrupper ikke tager sigte på skatteoptimering. Men betingelsen om, at investeringen skal være af økonomisk interesse, hindrer ikke en sådan skatteoptimering. Til trods for afskrivningsperioden for de pågældende aktiver er det muligt, at sådanne finansieringstransaktioner ikke sigter mod skatteoptimering, men det betyder ikke nødvendigvis, at de er af betydelig økonomisk og social interesse, især i henseende til beskæftigelse.
(126)
Her skal der atter henvises til Senatets rapport nr. 413 (58), hvoraf det fremgår, at betingelsen om en betydelig økonomisk og social interesse er »et middel til at fremme aktiver produceret på nationalt område eller finansieringer til fordel for en fransk bruger«. Mere generelt kan det for øvrigt læses i rapporten, at godkendelsesproceduren giver myndighederne en for stor skønsmargen.
(127)
Det forhold, at betingelsen om investeringens økonomiske interesse er utilstrækkelig i forhold til det tilsigtede mål, bestyrker med andre ord ifølge Kommissionen de nationale myndigheders skønsmargen.
(128)
Stadig med hensyn til de franske myndigheders skønsmargen i vurderingen af anmodninger om godkendelse skal det konstateres, at det franske forfatningsråds beslutning af 30. december 1987 (59), som de franske myndigheder og nogle af de interesserede parter har henvist til, ikke er relevant i denne sammenhæng. I den sag drejede det sig om en skatteforanstaltning, der giver en ny juridisk person, som er oprettet efter en sammenlægning af to selskaber, mulighed for i en begrænset periode at overtage hele eller dele af de to fusionerede selskabers underskud. Samtidig blev det muligt at fratrække underskud, som ikke var trukket fra forud for fusionen, i efterfølgende overskud, dog forudsat at der forelå en godkendelse fra finansministeriet, og det skete inden for rammerne af denne godkendelse. Forfatningsrådet var blevet anmodet om at udtale sig om, hvorvidt denne godkendelsesprocedure var i overensstemmelse med forfatningens artikel 34, som giver lovgivningsmyndigheden beføjelse til at fastlægge en skattebegunstigelses anvendelsesområde. Forfatningsrådet fandt, at den pågældende bestemmelse ikke gav lovgivningsmyndigheden mulighed for at uddelegere sine skattemæssige beføjelser til ministeriet, og at sidstnævnte alene fik beføjelse til at sikre overholdelse af de i loven fastsatte betingelser i overensstemmelse med lovgivningsmyndighedens målsætning om at hindre skatteunddragelser. Forfatningsrådet udtalte sig i denne beslutning om hhv. den lovgivende og den regeludstedende magt på skatteområdet, men på ingen måde om, at ministeriet skulle have en skønsmæssig beføjelse i forbindelse med vedtagelsen af de enkeltstående foranstaltninger, der er nødvendige for lovens gennemførelse.
(129)
Kommissionen mener under alle omstændigheder, at betingelserne i traktatens artikel 87, stk. 1, ikke kan tilsidesættes af de nationale domstoles retspraksis.
(130)
For det fjerde: Argumentet om at de nationale myndigheder ikke har beføjelse til at træffe vilkårlige beslutninger, eftersom deres beslutning kan indankes for de nationale domstole for at få afklaret begrundelsen for afslaget på godkendelse; her skal der erindres om, at det ikke er nødvendigt at kontrollere, om skattemyndighedernes adfærd er vilkårlig, for at afgøre, om en foranstaltning er eller ikke er generel. Det er tilstrækkeligt at konstatere, at den pågældende myndighed har en skønsmæssig beføjelse, der gør det muligt for den at tilpasse betingelserne for godkendelse af skattebegunstigelsen på baggrund af de enkeltstående investeringsforslag, der indgives til godkendelse (60). Det er desuden blevet fastslået, at eftergivelse af gæld i henhold til en retsprocedure og i overensstemmelse med gældende national lovgivning er af selektiv karakter, eftersom de ikke er en automatisk følge af lovens anvendelse, men et resultat af de pågældende offentlige organers skønsmæssige valg. Fællesskabets retsinstans erindrer i denne sammenhæng om, at der i traktatens artikel 87, stk. 1, ikke sondres mellem årsager til eller målsætninger for de statslige indgreb, men at de fastlægges ud fra deres følger (61). Men det forhold, at afgørelser om afslag på godkendelser kan indankes for en national domstol, ændrer ikke ved, at de nationale myndigheder har en skønsmargen i forbindelse med anvendelsen af betingelserne for at få en ministeriel godkendelse.
(131)
Og endelig mener Kommissionen, at de franske myndigheders påstand om, at der ikke sondres mellem medlemmerne af firmagruppens og brugernes nationalitet, ændrer ikke ved, at ordningen under skattelovens artikel 39 CA er af selektiv karakter (62), så meget desto mere som det fremgår af Senatets rapport nr. 413 (63), at betingelsen om at investeringen skal have en betydelig økonomisk og social interesse, er »et middel til at fremme aktiver produceret på nationalt område eller finansieringer til fordel for en fransk bruger«.
(132)
På baggrund af ovenstående mener Kommissionen derfor, at ordningen under den franske skattelovs artikel 39 CA er af selektiv karakter.
(133)
De franske myndigheder gør gældende, at de samlede bestemmelser i artikel 39 C, stk. 2, og 39 CA i skatteloven giver skattevæsenet mulighed for at foretage en forudgående kontrol med henblik på at bekæmpe skatteunddragelse som følge af misbrug af transaktioner til finansiering af løsøre foretaget af skattemæssigt gennemsigtige strukturer som firmagrupper. De mener, at skattesystemets karakter og opbygning dermed berettiger ordningen i henhold til artikel 39 CA i skatteloven. De understreger i den forbindelse, at ordningen i henhold til artikel 39 CA i skatteloven »bygger på objektive og horisontale kriterier for bekæmpelse af skatteunddragelse«.
(134)
Ganske vist omfatter begrebet statsstøtte ikke statslige foranstaltninger, hvorved der indføres en differentiering mellem virksomheder, når denne differentiering følger af den pågældende byrdeordnings karakter eller opbygning, og som disse foranstaltninger er en del af. Den omstændighed, at en støtteforanstaltning kan være begrundet i skattesystemets karakter eller opbygning, henviser til en konkret skattemæssig foranstaltnings overensstemmelse med det generelle skattesystems art og indretning. Men afgiftsdifferentiering må ikke blot være dikteret af generelle formål og målsætninger, som staten fremmer ved at indføre de pågældende foranstaltninger (64).
(135)
I den foreliggende sag mener Kommissionen, at artikel 39 C, stk. 2, i skatteloven begrænser det fradragsberettigede afskrivningsbeløb og dermed faktisk sigter mod at bekæmpe skattemæssigt gennemsigtige strukturers misbrug med det formål at få en skattemæssig gevinst i forbindelse med transaktioner til finansiering af aktiver, der udlejes eller stilles til rådighed. Dette formål forekommer nødvendigt og rationelt med henblik på at sikre, at skattesystemet fungerer effektivt med hensyn til afskrivninger på aktiver, der udlejes eller stilles til rådighed, og må som følge heraf betragtes som grundlæggende for det nævnte system (65).
(136)
Derimod kan ordningen i henhold til artikel 39 CA i skatteloven ikke begrundes i karakteren og opbygningen af de franske afskrivningsregler for aktiver, der udlejes eller stilles til rådighed. Selvom der tillades undtagelser fra det principielle loft over afskrivninger i henhold til artikel 39 C, stk. 2, i skatteloven, må disse undtagelser udelukkende baseres på betingelser, der efter opfyldelse skal kunne forhindre, at skattemæssigt gennemsigtige strukturer såsom firmagrupper, finansierer de pågældende aktiver med henblik på skatteoptimering.
(137)
Men for det første kan man ikke begrunde begrænsningen af anvendelsesområdet for den pågældende undtagelse til finansiering af afskrivningsberettigede aktiver over en periode på mindst otte år selv eller kombineret med de øvrige betingelser for at opnå godkendelse i henhold til de franske myndigheders mål. De franske myndigheder har i øvrigt ikke i forbindelse med denne administrative procedure givet nogen forklaring på, hvorfor de i forhold til målet om at bekæmpe skatteunddragelse har valgt at begrænse denne undtagelse til aktiver med en sådan afskrivningsperiode.
(138)
For det andet har de nationale myndigheder, som det tidligere er konstateret, en skønsmargin i kraft af betingelserne for at få ministeriel tilladelse, navnlig dén om, at der i forbindelse med finansieringstransaktionen skal foreligge en økonomisk og social, bl.a. beskæftigelsesmæssig, interesse. Denne betingelse er i øvrigt uden forbindelse med Frankrigs mål om at bekæmpe skatteunddragelse. Under alle omstændigheder kan et sådant socialt mål ikke i sig selv medføre, at den pågældende ordning ikke betegnes som støtte i henhold til traktatens artikel 87, stk. 1, idet denne artikel ikke skelner mellem årsager til eller mål for statslige indgreb, men definerer dem i forhold til deres virkninger (66). Det er i øvrigt tidligere blevet fastslået, at traktatens artikel 87, stk. 1, ville være formålsløs, hvis fremme af formål vedrørende oprettelse eller fastholdelse af arbejdspladser kunne medføre, at specifikke foranstaltninger ikke skulle betegnes som statsstøtte, når statsstøtten i de fleste tilfælde er blevet ydet med henblik på at oprette eller fastholde arbejdspladser (67).
(139)
I den forbindelse gør de franske myndigheder endvidere gældende, at skatteordningen i artikel 39 CA i skatteloven har gjort det muligt at forny og konsolidere handelsflåden. På samme måde anfører Air France, at denne ordning fremmer fornyelsen af deres flåde, hvilket er blevet nødvendigt efter ændringen af miljøstandarderne. Men ud over at sådanne påstande bestyrker Kommissionens vurdering af den nævnte ordnings selektive karakter, kan det ikke lægges til grund, at forfølgelsen af et politisk, økonomisk eller industrielt formål kan medføre, at en selektiv foranstaltning ikke omfattes af anvendelsesområdet for traktatens artikel 87, stk. 1 (68). I en lignende sag er det i øvrigt blevet fastslået, at en ordning om ydelse af en rentegodtgørelse af kreditter, der er bevilget til indkøb eller leje med forkøbsret af køretøjer for fysiske personer, smv'er, regionale offentlige foretagender og lokale offentlige servicevirksomheder, var støtte og ikke kunne godkendes med den begrundelse, at foranstaltningen af hensyn til miljøbeskyttelse og vejsikkerhed sigtede mod at åbne mulighed for en fornyelse af den spanske park af erhvervskøretøjer (69).
(140)
Alle de hensyn af almen interesse, som den foreliggende ordning har til formål eller til følge at tilgodese, nemlig beskæftigelsen, fornyelsen eller konsolideringen af de berørte skibe eller luftfartøjer, er ikke, uanset hvor legitime de end måtte være, berettiget af skattesystemets karakter og opbygning og er endog irrelevante i forbindelse med, om en foranstaltning kan betegnes som en statsstøtte i henhold til traktatens artikel 87, stk. 1.
(141)
Kommissionen mener ligeledes, at det med hensyn til anvendelsen af traktatens artikel 87, stk. 1, er ligegyldigt, om ordningen i henhold til skattelovens artikel 39 CA er mindre gunstig for disse virksomheder end skibspartsordningen, idet den foreliggende ordning i denne sag skal vurderes af Kommissionen på det tidspunkt, hvor den blev indført (70).
(142)
Det følger af ovenstående, at Kommissionen mener, at ordningen i henhold til artikel 39 CA i skatteloven ikke er begrundet i det foreliggende skattesystems karakter og opbygning, og at der som følge heraf ikke kan sættes spørgsmålstegn ved dets selektive karakter.
(143)
Som det tidligere er fastslået, er de, der er omfattet af ordningen i artikel 39 CA i skatteloven, dels erhvervsdrivende inden for transport- og industrisektorerne og dels medlemmerne af firmagrupper, der finansierer aktiver i disse sektorer, og som for størstepartens vedkommende er finansinstitutioner. Samtlige disse operatører er aktive på EU-markederne for ovennævnte sektorer.
(144)
Det skal i den forbindelse bemærkes, at støtte, der sigter mod at fritage en virksomhed for omkostninger, som den normalt ville skulle afholde i sin almindelige forvaltning eller drift, i princippet fordrejer konkurrencebetingelserne (71). Det er således fastslået, at enhver støtte, der ydes til en virksomhed, som opererer på Fællesskabets marked, er egnet til at fordreje konkurrencevilkårene og påvirke samhandelen mellem medlemsstaterne (72).
(145)
I den foreliggende sag mener Kommissionen imidlertid på baggrund af de foreliggende sektorers art og internationale dimension, at den foreliggende støtte styrker operatørernes stilling i disse sektorer, der deltager i den nationale og mellemstatslige samhandel inden for EU.
(146)
De, der er omfattet af den foreliggende ordning, befinder sig således i en privilegeret position i forhold til både deres nationale konkurrenter (73) og til deres konkurrenter i andre medlemsstater, der ikke kan være omfattet af denne ordning, fordi de ikke finansierer eller bruger de aktiver, som er støtteberettigede under ordningen, eller fordi de ikke er skattepligtige i Frankrig.
(147)
Selvom det vedrørende sidstnævnte punkt er uomtvistet, at der formelt set ikke er nogen juridisk hindring for, at økonomiske operatører fra andre medlemsstater end Frakrig kan finansiere eller bruge de i skattelovens artikel 39 CA omhandlede aktiver, begunstiger den foreliggende ordning i praksis operatører med skattemæssigt hjemsted i Frankrig. Det er i den sammenhæng relevant at konstatere, at alle de interesserede parter, der er omfattet af den foreliggende ordning, og som har indsendt bemærkninger under den formelle undersøgelsesprocedure, er selskaber under fransk ret. Det er endvidere på sin plads at minde om, at den sektor, der er mest berørt af den foreliggende skatteordning, er søtransportsektoren, og i den forbindelse har de franske myndigheder selv gjort gældende, at ordningen havde til formål at standse stagnationen i antallet af fransk indregistrerede handelsskibe, og at nedbringe skatteudgiften. Her er det endelig relevant at anføre, at det i Senatets rapport nr. 143 (74) hedder, at ordningen er »et middel til at fremme aktiver fremstillet på det nationale område eller finansieringer gennemført til fordel for en fransk bruger«.
(148)
Uden at der derfor er grund til at foretage en økonomisk analyse af den faktiske situation på de berørte markeder (75), og på baggrund af at den skatteordning, Frankrig har indført, styrker de heraf begunstigede erhvervsdrivendes stilling i samhandelen mellem medlemsstaterne i forhold til andre konkurrerende operatører, mener Kommissionen, at denne ordning påvirker samhandelen mellem medlemsstater og fordrejer konkurrencen mellem disse operatører.
(149)
På baggrund af alle ovenstående betragtninger mener Kommissionen, at ordningen i artikel 39 CA i den franske skattelov udgør en statsstøtte i henhold til traktatens artikel 87, stk. 1.
2. Fastlæggelse og fordeling af støtten mellem støttemodtagere
(150)
Det er tidligere blevet fastslået, at skattefordelene ved at anvende artikel 39 CA i skatteloven er, at loftet over fradragsberettigede afskrivninger fjernes, at afskrivningskoefficienten forhøjes med et point, og endelig at en fortjeneste ved salg eventuelt fritages for beskatning.
(151)
Støttebeløbet for hver leasingtransaktion svarer til forskellen mellem den faktiske værdi af den indbetalte skat i løbet af den samlede afskrivningsperiode under hensyntagen til forhøjelsen med et point af afskrivningskoefficienten og den værdi, der ville fremkomme ved at anvende bestemmelserne i artikel 39 C, stk. 2, i skatteloven, idet der til den forskel skal lægges den eventuelle fritagelse for beskatning af fortjenesten ved salg (76). Dette beløb fastlægges for hver leasingtransaktion efter de nærmere betingelser, der er fastsat i paragraf 46 og 47 i skatteinstruks nr. 120 (77), med henblik på tilbageførsel af en del af den samlede fordel til brugeren.
(152)
Vedrørende den nøjagtige fordeling af den samlede fordel, der fremkommer ved anvendelse af artikel 39 CA i skatteloven, er medlemmerne af en firmagruppe, som er de direkte begunstigede, forpligtede til at tilbageføre mindst 2/3 af denne fordel til brugeren af det pågældende aktiv. Ved hver leasingtransaktion fastlægges skattebegunstigelsens nøjagtige beløb, som skal tilbageføres til brugeren, imidlertid ved tildeling af godkendelsen i henhold til bestemmelserne i artikel 39 CA i skatteloven.
3. Betegnelse af ordningen som ulovlig støtte
(153)
I overensstemmelse med traktatens artikel 88, stk. 3, skal medlemsstaten indberette enhver påtænkt indførelse eller ændring af støtteforanstaltninger. Den pågældende medlemsstat må ikke gennemføre de påtænkte foranstaltninger, før den nævnte procedure har ført til endelig beslutning.
(154)
I den foreliggende sag har de franske myndigheder ved brev af 17. marts 1998 (A/32232) underrettet Kommissionen om indførelsen af en ordning til begrænsning af afskrivning af aktiver, der udlejes, med henblik på at bekæmpe brugen af denne ordning med det ene formål at opnå en skatteoptimering og med mulighed for en undtagelse for denne begrænsning. I dette brev anfører de franske myndigheder, at de ikke mener, at denne ordning er en statsstøtte, der på forhånd skal indberettes til Kommissionen i medfør af traktatens artikel 88, stk. 3.
(155)
Kommissionen mener ikke, at dette brev under disse omstændigheder kan anses for at være en meddelelse i henhold til traktatens artikel 88, stk. 3. For fuldstændighedens skyld understreger Kommissionen, at det pågældende brev ikke var i overensstemmelse med de krav til formalia, der er nævnt i Kommissionens brev til medlemsstaterne SG (81) 12740, af 2. oktober 1981, som var gældende på det tidspunkt. Frankrig handlede således ulovligt, da man gennemførte den foreliggende støtteordning i modstrid med artikel 88, stk. 3.
4. Støtteordningens forenelighed med det fælles marked
(156)
Da den foreliggende skatteordning er en statsstøtte i henhold til traktatens artikel 87, stk. 1, skal dens eventuelle forenelighed med det fælles marked undersøges på baggrund af undtagelserne i nævnte artikels stk. 2 og 3. Det skal i den forbindelse bemærkes, at de, der er omfattet af den foreliggende ordning, ifølge de franske myndigheders oplysninger hører til i sø-, luft- og jernbanetransportsektorerne samt i marginalt omfang i industrisektoren (78). Disse begunstigede skal også findes i finanssektoren, idet medlemmerne af firmagrupperne for hovedpartens vedkommende er finansinstitutioner.
(157)
Vedrørende undtagelserne i traktatens artikel 87, stk. 2, om støtte af social karakter til enkelte forbrugere, støtte, hvis formål er at råde bod på skader, der er forårsaget af naturkatastrofer eller af andre usædvanlige begivenheder samt støtteforanstaltninger for økonomien i visse af Forbundsrepublikken Tysklands områder, kan det blot konstateres, at de ikke har nogen relevans i den aktuelle sag, uanset hvem der er blevet begunstiget af den foreliggende ordning.
(158)
Med hensyn til undtagelsen i traktatens artikel 87, stk. 3, litra b), kan det blot konstateres, at den foreliggende skatteordning ikke udgør et vigtigt projekt af fælleseuropæisk interesse og ikke sigter mod at afhjælpe en alvorlig forstyrrelse i fransk økonomi. Den sigter heller ikke mod fremme af kulturen og bevarelse af kulturarven i henhold til undtagelsen i traktatens artikel 87, stk. 3, litra d).
(159)
Kommissionen ønsker i den forbindelse af gøre opmærksom på, at hverken de franske myndigheder eller de interesserede parter har påberåbt sig ovennævnte undtagelser under den administrative procedure.
(160)
Gennemgangen af undtagelserne i traktatens artikel 87, stk. 3, litra a) og c), kræver en analyse for hver berørt sektor.
(161)
Kommissionen mener vedrørende traktatens artikel 87, stk. 3, litra c), der tillader støtte til fremme af udviklingen af visse erhvervsgrene, forudsat at samhandelsvilkårene ikke ændres på en måde, der strider mod den fælles interesse, at der ikke er noget, som taler for, at den støtte, som bevilges lufttransportsektoren i henhold til den foreliggende ordning, er forenelig med fællesmarkedet. Ingen af de undtagelser, der er fastsat med henblik herpå i Kommissionens retningslinjer vedrørende anvendelsen af traktatens artikel 92 og 93 og artikel 61 i EØS-aftalen på statsstøtte i luftfartssektoren (79), kan således anvendes i den foreliggende sag.
(162)
Det skal dog bemærkes, at Kommissionen undtagelsesvis tillader visse former for driftsstøtte inden for lufttransport:
a)
i henhold til retningslinjerne for statsstøtte med regionalt sigte fra 1998, ændret i 2000 (80), for flyruter, der drives fra regioner i den yderste periferi til kompensation for meromkostningerne som følge af disse regioners permanente handicap som anført i traktatens artikel 299, stk. 2
b)
i henhold til EF-retningslinjerne for finansiering af lufthavne og statslig startstøtte til luftfartsselskaber, som opererer fra regionale lufthavne (81), til nye flyruter fra regionale lufthavne med et årligt passagertal på under 5 mio. med 30 % af de omkostninger, der udelukkende er begrænset til deres start i de tre første år (40 % af de nævnte omkostninger over de tre første år til regionale lufthavne, der er placeret i en dårligt stillet region i retningslinjernes forstand).
(163)
På baggrund af ovenstående accepterer Kommissionen, at Frankrig ikke i beregningen af den støtte, der skal inddrives, indregner støttebeløb, som i givet fald vedrører:
a)
luftfartøjer, der anvendes fast på flyruter, som drives fra en region i den yderste periferi, forudsat Frankrig kan påvise, at vedligeholdelsen af disse luftfartøjer rent faktisk blev foretaget i denne region, og at støtten er lavere end de konstaterede meromkostninger
b)
og luftfartøjer, der anvendes på nye flyruter fra en regional lufthavn med førnævnte andel af de støtteberettigede omkostninger, forudsat at de pågældende linjer ikke i den pågældende periode er omfattet af en offentlig servicekontrakt med økonomisk godtgørelse i henhold til artikel 4, i Rådets forordning (EØF) nr. 2408/92 af 23. juli 1992 om EF-luftfartsselskabers adgang til luftruter inden for Fællesskabet (82).
(164)
I alle de øvrige tilfælde er den støtte, der er ydet til lufttransportvirksomhederne i medfør af den foreliggende ordning, uforenelig med traktaten.
(165)
I medfør af traktatens artikel 87, stk. 3, litra c), definerer EF-retningslinjerne fra 1997 og herefter EU-retningslinjerne fra 2004 (83) statsstøtteordninger, der kan godkendes med henblik på at støtte EU-virksomhedernes interesser inden for søtransport over for konkurrencen fra tredjelande i forfølgelsen af almene mål såsom:
-
at sikre arbejdspladser i EU (både på havet og på land)
-
at forbedre sikkerheden
-
at bevare den maritime knowhow i EU og udvikle maritime kvalifikationer.
(166)
Under henvisning til ovennævnte mål er visse fiskale foranstaltninger for rederier tilladt efter EF-retningslinjerne fra 1997 og EU-retningslinjerne fra 2004 med henblik på at forbedre deres konkurrenceevne (kapitel 3.1).
(167)
Det anføres således, at formålet med statsstøtten i forbindelse med den fælles søfartspolitik er at fremme fællesskabsflådens konkurrenceevne på verdensmarkedet. Skattelempelser bør derfor som regel være knyttet til et EU-flag.
(168)
Endvidere skal støttens gunstige virkning fremme skibsfartens udvikling og beskæftigelsen inden for sektoren i Fællesskabets interesse. Derfor skal ovennævnte skattefordele være strengt begrænset til søtransportaktiviteter. Når et rederi således også driver anden kommerciel virksomhed, skal der regnskabsmæssigt sondres mellem de to aktiviteter for at forhindre en spill-over-effekt til aktiviteter, der ikke opfylder definitionen på søtransport.
(169)
Det kan ikke anfægtes, at den foreliggende ordning sigter mod at fremme finansieringen af skibe under fransk flag og at udvikle den maritime sektor og beskæftigelsen heri.
(170)
Derudover fremmer den støtte, som ydes i henhold til den foreliggende ordning, finansieringen af skibe og bidrager således til at forny fællesskabsflåden. I den forbindelse deler Kommissionen de franske myndigheders opfattelse af, at den foreliggende støtte bidrager til at konsolidere flåden under nationalt flag og til at forny den (84). Kommissionen tilslutter sig navnlig argumentet om, at den nævnte ordning bidrager til at bevare beskæftigelsen i EU's søtransportsektor, både til lands og til vands, bl.a. på grund af godkendelsesordningen, der gør anvendelsen af ordningen betinget af forpligtelsen til, at man på Fællesskabets område har et strategisk beslutningscenter for ledelse af maritime aktiviteter og forvaltning af skibe, som tager hensyn til overvejelser om beskæftigelsen (85). Disse elementer bekræftes i øvrigt af flere rederier, der som interesserede parter understreger den foreliggende ordnings betydning for godtgørelse af meromkostningerne for besætninger under dette flag, fastholdelsen af arbejdspladser af høj kvalitet i søtransportsektoren og bidraget til at bevare, måske endda udvikle, en flåde under en medlemsstats flag (86). Hvis skibene er slæbebåde eller opmudrings-/sandsugningsfartøjer, fremhæver Kommissionen imidlertid, at støtten i henhold til EU-retningslinjerne fra 2004 kun kan anses for at være forenelig med det fælles marked, hvis mindst 50 % af de årlige aktiviteter svarer til definitionen på søtransport (87).
(171)
På baggrund af ovenstående kan det derfor fastslås, at skatteordningen i den franske skattelovs artikel 39 CA, for så vidt den lever op til kapitel 3.1 i EU-retningslinjerne fra 2004, er gunstig for den maritime sektor og er i overensstemmelse med de målsætninger, der er defineret i de gældende EU-retningslinjer.
(172)
For at kunne blive omfattet af undtagelsen i traktatens artikel 87, stk. 3, litra c), skal støtten i henhold til denne ordning stå i et nøje forhold til det formål, som fremmes, og må ikke ændre samhandelsvilkårene på en måde, der strider mod den fælles interesse.
(173)
I den forbindelse henledes de franske myndigheders opmærksomhed på reglen om begrænsning af støtte i kapitel 11 i EU-retningslinjerne fra 2004, hvori det hedder: »Fritagelse af søfolkene for beskatning og socialsikringsbidrag og nedsættelse af selskabsskatten på skibsfartsaktiviteter udgør det maksimalt tilladte støtteniveau. Andre støtteordninger vil på grund af faren for konkurrencefordrejning sandsynligvis ikke give større fordele. Skønt hver enkelt støtteordning, der anmeldes, vil blive undersøgt ud fra sine egne meritter, er det derudover Kommissionens opfattelse, at det samlede støttebeløb, som ydes efter kapitel 3-6, ikke må overstige det samlede beløb for skatter og socialsikringsbidrag, der opkræves fra skibsfartsaktiviteter og fra søfolk«. For at gennemføre denne bestemmelse skal de franske myndigheder kontrollere, at den årlige støtte, som et rederi har fået i henhold til nærværende ordning sammen med den støtte, der er ydet i henhold til alle støtteordninger, som er omfattet af kapitel 3-6 i EU-retningslinjerne fra 1997 og 2004, herunder navnlig ordninger for fast beskatning på grundlag af tonnage til søtransportselskaber (88) og fritagelser for sociale udgifter og betaling af den maritime andel af erhvervsskatten, ikke for samme rederi overstiger det samlede beløb for skatter, afgifter og socialsikringsbidrag, der normalt ville være blevet opkrævet fra skibsfartsaktiviteter og fra søfolk. Alt, hvad der eventuelt overstiger ovennævnte beløb, er uforeneligt med fællesmarkedet og skal inddrives igen.
(174)
Derfor mener Kommissionen, at støtten til virksomheder inden for søtransport i henhold til artikel 39 CA i skatteloven er forenelig med traktatens artikel 87, stk. 3, litra c), med forbehold for betingelserne i betragtning 172 og 173.
(175)
Kommissionen mener, undtagelserne under traktatens artikel 87, stk. 3, litra a), for så vidt angår udvikling af visse regioner, ikke gælder for den foreliggende ordning, når den sigter mod finansiering af aktiver i jernbanetransportsektoren. Til gengæld har Kommissionen undersøgt, om den nævnte ordning i ovennævnte foranstaltning er forenelig med traktatens artikel 87, stk. 3, litra c).
(176)
I betragtning af jernbanevirksomhedernes historiske situation og af jernbanetransportens faldende markedsandel er det nødvendigt at fremskynde udskiftningen af det rullende materiel med henblik på at tage konkurrencen op fra andre transportformer. Det er nødvendigt med en hurtigere og mere seriøs indsats for at modernisere og/eller forny det rullende materiel for at undgå et yderligere fald i jernbanetransportens markedsandel i forhold til de øvrige mindre bæredygtige og mere miljøskadelige transportformer.
(177)
Kommissionen mener, at udskiftningen af rullende materiel er forenelig med den fælles politik til fremme af interoperabiliteten. Endvidere bidrager udskiftningen af rullende materiel til tjenesternes sikkerhed og modernisering med hensyn til præcision, pålidelighed og hurtighed. Da udskiftningen af rullende materiel er et væsentligt element i politikken til fremme af udviklingen af jernbanesektoren, mener Kommissionen, at de foreslåede foranstaltninger ikke er i modstrid med den fælles interesse.
(178)
Som følge heraf mener Kommissionen, at den støtte, der er ydet jernbanevirksomhederne i medfør af ordningen i henhold til artikel 39 CA i skatteloven, er forenelig med traktatens artikel 87, stk. 3, litra c).
(179)
Vedrørende undtagelsen i traktatens artikel 87, stk. 3, litra c), der tillader støtte til fremme af udviklingen af visse erhvervsgrene, forudsat at samhandelsvilkårene ikke ændres på en måde, der strider mod den fælles interesse, skal det bemærkes, at der ikke er noget i denne ordning, som taler for, at støtteforanstaltningerne til industrisektoren i henhold hertil skulle være forenelige med det fælles marked.
(180)
Imidlertid kan Kommissionen ikke uden videre udelukke den hypotese, at visse aktiver i industrisektoren, der finansieres i henhold til skattelovens artikel 39 CA under overholdelse af betingelserne i retningslinjerne for statsstøtte med regionalt sigte (89), dvs. bl.a. at investeringen foretages i en region, der er støtteberettiget ifølge traktatens artikel 88, stk. 3, litra a) eller c), og at støttemodtagernes bidrag til den pågældende finansiering mindst udgør 25 %, har været det. Under alle omstændigheder skal intensitetslofterne for regional støtte respekteres i tilfælde af, at en virksomhed har fået lov til at kumulere den foreliggende støtte og godkendt støtte med regionalt sigte.
(181)
Med forbehold af disse betingelser mener Kommissionen, at den støtte, der således er blevet givet til denne sektor, er forenelig med det fælles marked.
(182)
Vedrørende finanssektoren mener Kommissionen ikke, at de ikke-sektorspecifikke undtagelser, der tidligere er behandlet, har nogen relevans for vurderingen af, om de støtteforanstaltninger, medlemmerne af firmagrupperne har været omfattet af, er forenelige med fællesmarkedet.
(183)
Finansieringstransaktionen gennem leasing har imidlertid en global karakter, og Kommissionen mener på den baggrund, at støtteforanstaltningerne til sø-, luft- og jernbanetransportsektoren samt til industrisektoren kan erklæres for forenelige med det fælles marked, og de vil derfor ikke blot være forenelige i forhold til brugerne af de pågældende aktiver, men også i forhold til medlemmerne af de pågældende firmagrupper. Det er nemlig vigtigt ikke at stille medlemmerne af firmagrupper ringere med den begrundelse, at de ikke tilhører de ovennævnte sektorer, eftersom deres formidling har været helt nødvendig for gennemførelsen af de omtalte finansieringstransaktioner og med henblik på at lade brugerne omfatte af ovennævnte undtagelser. Kommissionen mener, at denne analyse bestyrkes af, at den nøjagtige andel af den samlede skattebegunstigelse, der skal tilbageføres til brugeren, og som udgør mindst de 2/3 af den samlede begunstigelse i henhold til skattelovens artikel 39 CA, fremkommer ved en handelsforhandling mellem medlemmerne af firmagrupperne og brugerne, således som de franske myndigheder har gjort gældende. Dette forhold bekræfter således, at medlemmerne af firmagrupperne kun beholder den del af den samlede skattefordel, der er nødvendig for at opfylde målene i overensstemmelse med reglerne om vurdering for, om ovennævnte støtteforanstaltninger er forenelige.
5. Tilbagebetaling
(184)
Kommissionen anfører, at enhver støtte, der anses som uforenelig med fællesmarkedet og ydes i henhold til den foreliggende ordning, skal tilbagebetales i overensstemmelse med artikel 14, stk. 1, i Rådets forordning (EF) nr. 659/1999, af 22. marts 1999 om fastlæggelse af regler for anvendelsen af EF-traktatens artikel 93 [nu traktatens artikel 88] (90).
(185)
I nævnte artikel 14, stk. 1, hedder det imidlertid, »Kommissionen kræver ikke tilbagebetaling af støtten, hvis det vil være i modstrid med et generelt princip i fællesskabslovgivningen«. I den sammenhæng er det fastslået, at Kommissionen automatisk skal tage hensyn til de særlige omstændigheder, der ifølge nævnte artikel 14, stk. 1, berettiger, at den giver afkald på at påbyde tilbagebetaling af den ulovligt ydede støtte, når denne tilbagebetaling er i modstrid med et generelt princip i fællesskabslovgivningen (91).
(186)
I den sammenhæng skal det nævnes, at det grundlæggende retssikkerhedskrav har til formål at sikre forudsigelighed i forbindelse med de situationer og retsforhold, der henhører under fællesskabsretten, og dermed er til hinder for, at Kommissionen kan udsætte udøvelsen af sine beføjelser i det uendelige (92).
(187)
Selvom det ikke kan fastslås, at princippet om berettiget forventning er tilsidesat i den foreliggende sag (93), mener Kommissionen i betragtning af sagens meget specifikke forhold, at retssikkerhedsprincippet er tilsidesat i forhold til dem, der er omfattet af den foreliggende skatteordning.
(188)
Kommissionen mener, at en række særlige indicier gør det muligt at fastslå, dels at Kommissionen har udsat udøvelsen af sine beføjelser til at undersøge den foreliggende ordning og dels, at de begunstigede af den nævnte ordning er blevet vildledt med hensyn til dennes lovlighed.
(189)
Det skal erindres, at de franske myndigheder ved brev af 17. marts 1998 meddelte Kommissionen, at man havde indført ordningen ifølge artikel 39 C, stk. 2, og artikel 39 CA i skatteloven. Ganske vist er dette brev ikke en meddelelse som foreskrevet i traktatens artikel 88, stk. 3 (94), og Kommissionens manglende reaktion på brevet er derfor ikke i sig selv et brud på retssikkerhedsprincippet, da bestemmelserne i traktatens artikel 87 og 88 ellers ville blive virkningsløse. Ikke desto mindre blev Kommissionens opmærksomhed på den dato henledt på den foreliggende ordning (95).
(190)
I forbindelse med behandlingen af to klager, der var indbragt over for Kommissionen på grund af støtteforanstaltninger, som rederierne Sea France og BAI havde draget fordel af, spurgte Kommissionen desuden to gange de franske myndigheder, hvordan visse af deres skibe blev finansieret. Både i deres svar af 10. juli 2000 og i svaret af2. april 2003 gennemgik de franske myndigheder imidlertid nøje ordningen i artikel 39 CA i skatteloven (96), idet de tydeligt gjorde rede for indholdet heraf.
(191)
Da Kommissionen herefter ikke fulgte op på disse breve fra de franske myndigheder, som den selv havde udbedt sig, og hvori den foreliggende ordning var beskrevet, kan det fastslås, at den har udsat udøvelsen af sine beføjelser, idet den formelle undersøgelsesprocedure først blev indledt den 14. december 2004, og den har samtidig ladet tvivlen råde med hensyn til, om ordningen var lovlig.
(192)
Hvad angår de franske myndigheders henvisning til Kommissionens beslutning af 8. maj 2001 om statsstøtte ydet af Frankrig til Brittany Ferries (97), kan det fastslås, at Kommissionen her konstaterede, at den foreliggende ordning var en generel foranstaltning, for den var åben for alle økonomiske sektorer og var underlagt almindelige retsregler. Selvom den foreliggende ordning i denne sag var den, der var gældende før 1998, må det imidlertid konstateres, at det forhold ikke fremgik klart af præmisserne for beslutningen, og at dette forhold dermed kan have bidraget til at vildlede dem, der er omfattet af den her foreliggende ordning.
(193)
Heraf følger, at kombinationen af de førnævnte faktorer kan vise de foreliggende omstændigheders særlige karakter i den foreliggende sag og berettiger af hensyn til respekten for retssikkerhedsprincippet, at tilbagebetalingen af støtten fra dem, der har været omfattet af den foreliggende ordning, begrænses, alt efter på hvilken dato den er blevet bevilget.
(194)
Kommissionen mener derfor ikke, at Frankrig skal tilbagesøge den uforenelige støtte, der ulovligt er ydet siden ikrafttrædelsen i 1998 af lov nr. 98-546 i forbindelse med finansieringstransaktioner, for hvilke de franske myndigheder forpligtede sig til at give mulighed for at anvende ordningen i artikel 39 CA i skatteloven i medfør af en juridisk bindende retsakt (98) forud for offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende den 13. april 2005 af Kommissionens beslutning af 14. december 2004 om at indlede den formelle undersøgelsesprocedure i henhold til traktatens artikel 88, stk. 2.
(195)
De, der har været omfattet af ordningen, skal tilbagebetale den uforenelige støtte for hver finansieringstransaktion, hvor de kompetente nationale myndigheder først efter ovennævnte offentliggørelse har forpligtet sig til at give mulighed for at anvende ordningen i skattelovens artikel 39 CA i medfør af en juridisk bindende retsakt. Der vil i den forbindelse blive taget hensyn til størrelsen af den skattefordel, medlemmerne af firmagruppen i sidste ende opnår, og det beløb, der tilbageføres til brugeren (99). I tilfælde af at støtten er delvis forenelig med det fælles marked, for så vidt angår brugeren af det pågældende aktiv, skal det beløb, medlemmerne af firmagruppen skal tilbagebetale, fastlægges i samme forhold, som gælder for den del af skattefordelen, der tilbageføres til brugeren af aktivet.
(196)
Kommissionen finder det i den forbindelse hensigtsmæssigt at præcisere, at det forhold, at de skattemæssige og juridiske risici, medlemmerne af firmagrupperne løber - i visse tilfælde i henhold til kontrakten - kan være blevet overført til brugerne af aktiverne, ikke kan siges at stride mod princippet om, at Kommissionens mål, når den i givet fald kræver tilbagebetaling af en ulovlig støtte, er, at de forskellige støttemodtagere skal miste den fordel, de har haft på deres respektive marked i forhold til deres konkurrenter, og at situationen, som den var før udbetalingen af den nævnte støtte, genoprettes. Det er ikke afgørende for opfyldelsen af dette mål, hvilken form støtten har antaget, lige så lidt som hvilke kontraktlige betingelser støttemodtagerne har aftalt (100).
VIII. KONKLUSION
(197)
Kommissionen konstaterer, at Frankrig ulovligt har gennemført støtteordningen i henhold til artikel 39 CA i den franske skattelov i strid med EF-traktatens artikel 88, stk. 3.
(198)
Som følge heraf skal Frankrig træffe alle nødvendige foranstaltninger for at tilbagesøge denne støtte med undtagelse af den støtte, de nationale myndigheder har forpligtet sig til at yde i medfør af en juridisk bindende retsakt før offentliggørelsen af beslutningen om at indlede den formelle undersøgelsesprocedure i Den Europæiske Unions Tidende, den 13. april 2005, idet der ses bort fra støtte vedrørende aktiver i jernbanesektoren, og for de øvrige transaktioner efter fradrag af de støttebeløb, der maksimalt kan accepteres i medfør af de sektorspecifikke regler for statsstøtte og under hensyntagen til den støtte, der allerede er ydet i andre sammenhænge. Disse sektorspecifikke regler er EF-retningslinjerne om statsstøtte til søtransportsektoren fra 1997 og EU-retningslinjerne fra 2004, retningslinjerne for statsstøtte med regionalt sigte fra 1998, ændret i 2000, og EF-retningslinjerne for finansiering af lufthavne og statslig startstøtte til luftfartsselskaber, som opererer fra regionale lufthavne fra 2005, og endelig for finansiering af aktiver i industrisektoren, retningslinjerne for statsstøtte med regionalt sigte.
(199)
Ovennævnte uforenelige støtte skal tilbagesøges hos de virksomheder, der har været omfattet af den støtte, som de nationale myndigheder først har forpligtet sig til at yde i medfør af en juridisk bindende retsakt efter ovennævnte offentliggørelse i overensstemmelse med betragtning 151, 152 og 194-196.
(200)
I tilfælde af ydelse af en sådan støtte anmoder Kommissionen Frankrig om at indsende vedlagte formular om afviklingen af tilbagebetalingsproceduren og om at udarbejde en liste over, hvem der skal foretage en tilbagebetaling -
VEDTAGET FØLGENDE BESLUTNING:
Artikel 1
Ordningen i henhold til artikel 39 CA i den franske skattelov, som Frankrig har indført i strid med traktatens artikel 88, stk. 3, er uforenelig med det fælles marked med undtagelse af de foranstaltninger, der er omtalt i artikel 2.
Artikel 2
Den støtte, der er ydet i henhold til den i artikel 1 anførte ordning, er forenelig med det fælles marked:
1)
i søtransportsektoren og i lufttransportsektoren med op til den maksimale støtte, der ifølge EU-retningslinjerne om statsstøtte til søtransport eller retningslinjerne for lufttransportsektoren kan gives, under hensyntagen til den støtte, som allerede er ydet i den givne periode
2)
i jernbanesektoren og
3)
i industrisektoren med op til den maksimale støtte, der kan ydes i henhold til retningslinjerne for statsstøtte med regionalt sigte.
Finansieringstransaktionen i henhold til den nævnte ordning har global karakter, og støtteforanstaltningerne til sø-, luft- og jernbanetransportsektoren samt til industrisektoren kan derfor erklæres for forenelige med det fælles marked, og de vil derfor ikke blot være forenelige i forhold til brugerne af de pågældende aktiver, men også i forhold til de operatører i den finansielle sektor, der er medlemmer af de pågældende firmagrupper.
Artikel 3
Frankrig bringer den i artikel 1 anførte støtteordning til ophør i det omfang, den er uforenelig med det fælles marked, og giver ikke nogen ny godkendelse under denne foranstaltning.
Artikel 4
1. Frankrig træffer alle nødvendige foranstaltninger for at tilbagesøge den støtte, som allerede er udbetalt ulovligt i henhold til den i artikel 1 omhandlede ordning, med undtagelse af den støtte, der er ydet til finansieringstransaktioner, for hvilke de franske myndigheder har forpligtet sig til at give mulighed for at anvende den nævnte ordning i medfør af en juridisk bindende retsakt, som blev vedtaget før den 13. april 2005, samt af den støtte, der omtales i artikel 2.
2. Tilbagesøgningen skal ske uophørligt og i overensstemmelse med national lovgivning, hvis denne giver mulighed for at efterkomme beslutningen hurtigt og effektivt. Den støtte, der skal tilbagebetales, pålægges renter fra det tidspunkt, den blev stillet til rådighed, og indtil de er tilbagebetalt. Renten beregnes i overensstemmelse med bestemmelserne i kapitel V i Kommissionens forordning (EF) nr. 794/2004 (101).
Artikel 5
Frankrig underretter senest to måneder efter meddelelsen af denne beslutning Kommissionen om, hvilke foranstaltninger der er truffet for at efterkomme beslutningen.
Frankrig sender disse oplysninger til Kommissionen på formularen i bilag II og udarbejder en udtømmende liste over de virksomheder, der har været omfattet af støtteforanstaltningerne i den i artikel 1 nævnte ordning og har fået støtten på de i artikel 4, stk. 1, anførte betingelser; listen skal endvidere omfatte de pågældende mobile transportaktiver samt de udbetalte beløb i hvert tilfælde.
Frankrig udarbejder endvidere en liste over virksomheder, der har været omfattet af støtteforanstaltningerne i artikel 4, stk. 1, med angivelse af, hvilket beløb hver virksomhed af fået. Hertil bruger Frankrig formularerne i bilag III.
Artikel 6
Denne beslutning er rettet til Den Franske Republik.
Udfærdiget i Bruxelles, den 20. december 2006.
РЕШЕНИЕ НА КОМИСИЯТА
от 20 декември 2006 г.
относно режима за помощи, който се прилага във Франция съгласно член 39 CA от Общия кодекс за данъците - Държавна помощ C46/2004 (ex NN65/2004)
(нотифицирано под номер C(2006) 6629)
(само текстът на френски език е автентичен)
(текст от значение за ЕИП)
(2007/256/ЕО)
КОМИСИЯТА НА ЕВРОПЕЙСКИТЕ ОБЩНОСТИ
като взе предвид Договора за създаване на Европейската общност, и по-специално член 88, параграф 2, първа алинея от него,
като взе предвид споразумението за създаване на Европейското икономическо пространство, и по-специално член 62, параграф 1, буква а) от него,
след като прикани заинтересованите да представят своите коментари в съответствие с посочените членове (1) и като взе предвид тези коментари,
като има предвид, че:
I. ПРОЦЕДУРА
(1)
С писмо от 19 февруари 2004 г. (D/51178) Комисията изпрати искане за информация до френските власти относно механизма на финансов лизинг, предоставен на някои одобрени от Министерството на финансите предприятия, и създаден по силата на член 77 от закон № 98-546 от 2 юли 1998 г., в който се съдържат редица разпоредби от икономически и финансов характер (2). С писмо от 18 март 2004 г., френските власти поискаха удължаване на срока за предоставяне на исканата информация. С писмо от 3 май 2004 г. (A/33117), Комисията получи от френските власти тази информация. С писмо от 6 юли 2004 г. (D/54933), Комисията поиска от френските власти предоставянето на допълнителна информация, която тя получи на 2 август 2004 г.(A/36007).
(2)
С писмо от 14 декември 2004 г. (D/205909), Комисията уведоми френските власти за решението си да открие официална процедура по разследване по силата на член 88, параграф 2 от Договора. Това решение бе публикувано в Официалния вестник на европейските общности (3). В решението си Комисията приканваше Франция и заинтересованите страни да представят своите коментари в определен срок.
(3)
С писма от 6 януари 2005 г. (A/30266) и от 4 февруари 2005 г. френските власти поискаха удължаване на този срок и Комисията уважи тези искания с писма, съответно от 11 януари 2005 г. (D/50220) и от 16 февруари 2005 г. (D/51190).
(4)
На 15 март 2005 г. (A/32251) Комисията получи коментарите на френските власти. В предоставения срок тя получи също така коментарите на шестнадесетте заинтересовани страни и те бяха изпратени на френските власти на 9 юни 2005 г. (D/54454).
(5)
С писмо от 7 юли 2005 г. (A/35587), френските власти поискаха от Комисията да удължи предоставения им срок, за да могат да обсъдят коментарите на заинтересованите страни. Комисията уважи молбата и френските власти представиха своите коментари окончателно с писмо от 20 юли 2005 г. (A/35981).
(6)
С електронна поща от 2 март 2006 г. (A/31655) френските власти изпратиха на Комисията допълнителни коментари относно оспорвания режим.
II. ПОДРОБНО ОПИСАНИЕ НА РЕЖИМА
(7)
По силата на член 39 C, първа алинея от Общия кодекс за данъците (ОКД) амортизацията на отдадено под наем или предоставено на разположение под каквато и да е било форма имущество се разпределя върху обичайната продължителност на ползването му.
(8)
В член 77 на закон № 98-546 се въвеждат две разпоредби в ОКД, целящи борба с избягването на плащане на данъци при операции по финансиране на движимо имущество от персонални дружества или от икономически групировки (ИГ) (4).
(9)
В член 39 C, втора алинея от ОКД се предвижда също така амортизацията, която се приспада от данъците за имуществото, отдадено под наем от една ИГ, да не надвишава размера на получения наем, след удържане на останалите разходи по това имущество.
(10)
Поради дегресивните амортизационни отчисления и финансовите разходи, които, по дефиниция, са съсредоточени през първите години на ползване на имуществото, през този период резултатите на ИГ са отрицателни, те стават положителни по време на втория период, когато размерът на получавания наем превиши общата сума на констатираните разходи (включително амортизационни отчисления и финансови разходи). Тъй като ИГ се подчинява на режима за персоналните дружества, дефицитът, който е регистриран през първите години от дейността ѝ, се приспада от облагаемата печалба, реализирана от членовете ѝ от текущата им дейност. Таванът на предвидената от член 39 С, алинея втора на ОКД амортизация, следователно, цели борба с неправомерното използване на този вид финансиране за финансова оптимизация.
(11)
В ОКД обаче е въведена дерогация от това ограничение, с което се създава амортизационен механизъм, който облагодетелства определени предприятия. Член 39 CA от ОКД постановява, че предвиденият от член 39 C, алинея втора от ОКД таван, не се прилага, когато ИГ финансират движимо имущество, чиято амортизация е дегресивна за период най-малко от 8 години (5), от момента, в който операцията е получила предварителното одобрение на финансовия министър.
(12)
Това одобрение се подчинява на няколко условия, по-точно, по същество:
-
покупната цена на имуществото трябва да съответства на пазарната цена;
-
инвестицията трябва да е от значим икономически и обществен интерес, особено по отношение на заетостта;
-
ползвателят на имуществото трябва да докаже, че имуществото е необходимо за неговата дейност и че определените начини на финансиране не са само финансови;
-
поне две трети от данъчното облекчение, което следва от одобрението, трябва да бъдат преотстъпени на ползвателя на имуществото.
(13)
Обикновено една ИГ - учредена по принцип от финансови институции - закупува на пазарна цена имуществото, което ще финансира, и го отдава на лизинг на ползвателя. Наемът, изплащан от ползвателя, и понижаването на цената на опцията за покупка при изтичане на договора позволяват на ИГ да покрие разходите по собственото си финансиране, включително лихвите и капитала.
(14)
Освен липса на таван за амортизация (6), предоставянето на одобрение от министъра позволява да се увеличи с един пункт дегресивния амортизационен коефициент, който обичайно се прилага към съответното имущество. Освен това при препродажбата на имуществото от ИГ на неговия ползвател, по-точно след изтичане на две трети от нормалната продължителност на ползване на имуществото, доходът от прехвърлянето се освобождава от данък.
(15)
Относно условието, свързано със съществуването на значим икономически и обществен интерес (7), френските власти посочиха, че не съществуват стратегически насоки за оценяване на този интерес и, че разследването е извършено с оглед на непреките последици от инвестицията върху заетостта, на условията на конкуренция и развитието на дейността в съответната икономическа зона, сред които е именно приносът за развитие или създаване на производствен, управленски или ръководен център, както и предвид приноса на тази инвестиция за подобряване на безопасността и опазването на околната среда.
(16)
Относно преотстъпването на ползвателя на имуществото на поне две трети от данъчното облекчение, което придобива отделна ИГ при получаване на одобрението (8), от член 39 CA от ОКД става ясно, че това се осъществява под формата на намаляване на размера на наема или чрез понижаване на стойността на опцията за покупка. При това, точният размер на облекчението, което се преотстъпва от ИГ на ползвателя, трябва да се определи при издаване на одобрението.
(17)
По искане на Комисията, френските власти предоставиха разпределение на всички кандидати за одобрение по сектори на дейност, както и на действителните бенефициери на оспорвания режим:
Сектор на дейност
Представени молби за одобрение
Предоставени решения за одобрение
Инвестиции в морския транспорт
142
110
Инвестиции във въздушния транспорт
32
18
Инвестиции в железопътния транспорт
5
2
Инвестиции в промишлеността
7
3
Инвестиции в космическата промишленост
3
0
(18)
В този контекст френските власти посочиха, че от 56 молби, за които не е взето решение за одобрение, 21 са били оттеглени, 13 са приключени без последствие, а 22 са отхвърлени. За отхвърлените 22 молби френските власти уточниха, че 15 се отнасят до операция за финансиране на съоръжения за морски транспорт, а останалите 7 се отнасят до финансиране на съоръжения за въздушен транспорт.
(19)
Френските власти посочиха също, че процедурите за одобрение по силата на член 39 CA от ОКД са суспендирани от 14 декември 2004 г., датата, на която са били уведомени за решението да се открие официална процедура по разследване.
III. ПРИЧИНИ, ДОВЕЛИ ДО ОТКРИВАНЕ НА ОФИЦИАЛНА ПРОЦЕДУРА ПО РАЗСЛЕДВАНЕ
(20)
В решението си от 14 декември 2004 г. Комисията счита, че в изпълнение на член 39 СА от ОКД, на инвеститорите-членове на финансовите ИГ и на ползвателите на финансирано от ИГ имущество се предоставя облекчение. Относно избирателния характер на разглежданата мярка, Комисията подчертава, че финансовият министър явно разполага с неограничена власт при оценяване на условията за предоставяне на одобрение, която му позволява да подбира по субективни критерии бенефициерите на оспорвания режим. От друга страна е очевидно, че данъчният механизъм по член 39 СА от ОКД представлява мярка за помощ, от която се ползва главно транспортният сектор. В този контекст Комисията счита, че разглежданата мярка не може да се оправдае от характера или структурата на френската данъчна система. Според нея, оспорваните облекчения водят също така до използване на държавни ресурси, както и до нарушаване на конкуренцията и засягане на търговията в Общността.
(21)
Относно прегледа на съвместимостта на оспорвания режим с Общия пазар, Комисията счете, че на този етап нито една от дерогациите, предвидени в член 87, параграфи 2 и 3 от Договора, не е правно релевантна в настоящия контекст. Оспорваният данъчен режим явно не удовлетворява условията на общностните стратегически насоки, рамки и насоки, приети по отношение на държавните помощи. Следователно той не е съвместим с Общия пазар.
(22)
Впоследствие Комисията реши да открие официална процедура по разследване, за да отстрани съмненията си спрямо квалификацията на въпросния режим като държавна помощ, както и спрямо неговата съвместимост с Общия пазар.
IV. КОМЕНТАРИ НА ФРЕНСКИТЕ ВЛАСТИ
(23)
В своите коментари френските власти отначало твърдят, че режимът по член 39 CA от ОКД не представлява държавна помощ. Той е само една техническа разновидност на прилагане на общото право, която позволява начина на въпросното финансиране да се постави под надзора на обществените власти и не е дерогация от общото право. Ограничението по член 39 C, алинея втора от ОКД относно приспадането на амортизацията, цели, като създава презумпция за избягване на плащането на данъци, да попречи този механизъм на финансиране да се използва за финансова оптимизация. Режимът по член 39 CA от ОКД цели също борба с избягването на плащане на данъци. Тъй като машините и съоръженията, за които се отнася тази разпоредба, са с възвръщаемост от една относително дългосрочна инвестиция, в тази хипотеза, използването на съответния лизинг, би отговорило не само на един стремеж към финансова оптимизация, но също и на една икономическа потребност.
(24)
В този контекст френските власти подчертават, че всички условия, които трябва да се изпълнят за предоставяне на одобрението, позволяват да се осъществява предварителен контрол на операциите за финансиране на машини и съоръжения посредством отдаване под наем с възможност за закупуване, а при ползването на оспорвания данъчен режим да се отстрани всяко финансиране, мотивирано главно от съображения за финансова оптимизация.
(25)
Такъв е, в частност, случаят с условието, според което инвестицията трябва да е от значим икономически и обществен интерес, именно по отношение на заетостта, и чието изпълнение предполага молбата за одобрение да бъде съпътствана от ангажименти за нови назначения. В това отношение френските власти уточняват, че създадените работни места трябва да бъдат запазени по време на минималния период на експлоатация на имуществото, или минимум 8 години. Според тях, създадените работни места трябва да дават възможност за нетно повишение на броя на работниците в дружеството, което кандидатства за одобрение, и трябва да са пряко обвързани с инвестицията.
(26)
Френските власти уточняват във връзка с това, че някои молби за одобрение са били отхвърлени с мотива за отсъствие на значим икономически и обществен интерес в предложения проект за финансиране. Две положения характеризират отсъствието на подобен интерес. На първо място, отсъствието на назначения или на задоволително набиране на работна ръка, в количествено и в качествено отношение, така че да се позволи създаването на управленски и ръководен център. На второ място, хипотезата, при която финансовото положение на кандидата би му позволило да си послужи с други средства за финансиране, които нямат насърчителен характер.
(27)
Условието за преотстъпване на ползвателя на по-голямата част от данъчното облекчение, което получават членовете на ИГ, в изпълнение на член 39 СА от ОКД, също дава възможност за борба с финансовата оптимизация, като при ползването на този механизъм се изключват операциите, предназначени единствено да реализират икономии на ликвидни средства.
(28)
От друга страна, френските власти подчертават, че така създаденият механизъм за контрол няма субективен характер. В това отношение те се позовават на юриспруденцията на френския Конституционен съвет, по силата на която одобрение като предвиденото в член 39 CA от ОКД няма субективен характер, а предоставя на финансовия министър единствено правото да се увери, че въпросната операция отговаря на определените от закона условия (9).
(29)
Във всеки случай данъчното облекчение, произтичащо от приспадането на стойността на амортизацията, не може да се оприличи на загуба на данъчни постъпления, а на по-различно разпределение във времето на облагаемата основа. Освен това определянето на точния дял на облекчението, който остава за инвеститорите-членове на ИГ, би се оприличило на възнаграждение, чиято стойност зависи от условията на пазара и от едно класическо търговско договаряне.
(30)
Относно посочения от Комисията избирателен характер на оспорвания данъчен режим, френските власти се позовават на няколко аргумента.
(31)
Първо, посоченият режим представлява една мярка от общ характер, която може да се прилага едновременно за секторите на промишлеността и транспорта. Като пример френските власти посочват оборудването за преработка на хартиена каша, резервоарите за съхранение на течни горива, печатарските преси и хладилните съоръжения, а това са промишлени машини и съоръжения, които могат да се амортизират по дегресивен метод в продължение на период от минимум 8 години. Френските власти обръщат също внимание на факта, че някои превозни средства, като камиони и автобуси, са изключени от полето на механизма, поради по-краткия им амортизационен период. Следователно, въпросният амортизационен период би се приложил към всички машини и съоръжения, чиято възвращаемост от инвестицията изисква доста дълъг период.
(32)
На второ място, прилагането на оспорвания режим предимно за транспортни съоръжения, действително се дължи на промени, които не зависят от волята на френските обществени власти, а именно, от една страна, от промяната на финансовото положение на промишлените дружества, и от друга, от предпочитанията на инвеститорите към транспортните съоръжения. Всъщност, активите на тези съоръжения изглеждат много атрактивни за инвеститорите, които, за да ограничат рисковете, избират лесно продаваемо имущество, в хипотезата, при която ползвателят би изпитал затруднения.
(33)
На трето място, оспорваният режим не облагодетелства френските предприятия, доколкото националността не е правно релевантен фактор за членство в дадена ИГ. Един чуждестранен инвеститор, по-точно, една финансова институция, би могла също да се ползва от този режим и от произтичащите от това икономии на ликвидни средства, независимо от мястото на данъчната си регистрация.
(34)
Във всеки случай, ако се предположи, че режимът по член 39 CA от ОКД представлява дерогация от общото право, той би имал неограничено поле за приложение, неограничен срок за прилагане и би се основавал на обективни хоризонтални критерии за борба с избягване на плащането на данъци. Следователно, той не би могъл да се квалифицира като държавна помощ, също като данъчния режим, разгледан в решението на Комисията 96/369/ЕО, от 13 март 1996, относно данъчната помощ при амортизация, ползвана от немските въздухоплавателни компании (10).
(35)
От друга страна, относно освобождаването от плащане на данък върху дохода от прехвърляне на имуществото, френските власти посочват, че облекчението, което членовете на ИГ получават при това освобождаване от плащане на данък, трябва също да бъде преотстъпено, в размер минимум от две трети, на крайния ползвател на имуществото. Те твърдят, че това подчиняващо се на определени условия освобождаване от плащане на данък, се обосновава от характера и структурата на френската данъчна сиcтема. То би се наложило, в случай на преждевременно прехвърляне на имуществото, за да се гарантира запазването на данъчното облекчение, което е резултат от приспадането на амортизацията при условията на общото право. Френските власти подчертават също, че такова освобождаване от плащане на данък ще съответства на общото право, считано от 1 януари 2007 г. Действително, след тази дата, доходите от прехвърлянето на притежавани повече от две години ценни книги за участие в печалбата на дружества няма да се облагат с данък, с уговорка за част от разходите и задълженията, равняваща се на 5 % от нетния резултат на доходите от прехвърлянето, които се отчитат при определяне на облагаемия резултат. Като се вземе предвид, обаче, че датата на сключване на договорите за предоставяне за разполагане с имущество, сключени между ИГ и ползвателите, датата, на която преждевременното прехвърляне на това имущество ще стане възможно, е след 1 януари 2007 г., такова прехвърляне може да се осъществи само при изтичане на две трети от изпълнението на тези договори. От този момент, членовете на ИГ биха се ползвали от това освобождаване от плащане на данък в съответствие с общото право.
(36)
Френските власти обясняват също, че освобождаването от плащане на данък за доходите от прехвърляне на имуществото не става автоматично. Едно от условията за такова освобождаване от плащане на данък е действителният ползвател на имуществото да докаже, че отчитайки неговата стойност, той не е в състояние да го закупи непосредствено, без да наруши финансовата си стабилност. Според доклада на докладчика на Комисията по финанси към Националната асамблея от 25 март 1998 г., обаче, това условие би се вписало именно в перспективата за прилагане на алтернативни механизми за приспадане на данъци при подписка на дялове за съсобственост на кораби, която законът за финансите за 1998 г. отмени (оттук нататък „режимът за дялове на корабна съсобственост“).
(37)
Относно съвместимостта на оспорвания данъчен режим с Общия пазар, френските власти твърдят че, ако се предположи, че този режим представлява държавна помощ, той е в съответствие с член 87, параграф 3 от Договора, тъй като улеснява развитието на определени икономически дейности, без да оказва неблагоприятно въздействие на условията за търговия до степен, която противоречи на общия интерес. Действително, режимът по член 39 CA от ОКД не би облагодетелствал националните икономически субекти в ущърб на субектите от другите държави-членки и не е по-облагодетелстващ от режимите, които съществуват в другите държави-членки.
(38)
В това отношение, те се позовават на особеното положение на морския транспорт, където операторите са главните ползватели на оспорвания режим. Те констатират, че този режим е мярка с еквивалентен ефект на режима за дялове от корабна съсобственост - режим, отнасящ се до финансирането на регистрирани във Франция кораби - който преди това бе оповестен и одобрен от Комисията на основание член 87, параграф 3 от Договора (11). Режимът за дяловете от корабна съсобственост е отменен през 1998 г. поради високите бюджетни разходи за него. Те посочват също, че при една конюнктура, която се характеризира със стагнация в броя на регистрираните във Франция търговски кораби и с воля да се намалят данъчните разходи, законодателят е решил да адаптира финансовия лизинг. Влизането в сила на член 39 CA от ОКД не е довело до растеж на сектора на морския транспорт във Франция, а само до оздравяване и обновяване на френския флот. Освен това, по време на същия период, флотовете на други държави-членки също са нараснали като брой единици и тонаж. Влизането в сила на този режим не е нанесло вреда на развитието на сектора на морския транспорт в другите държави-членки.
(39)
Освен това, режимът по член 39 CA от ОКД се вписва изцяло в рамките на насоките на Общността за държавните помощи в морския транспорт (по-долу „Насоки на Общността за 1997 г.“) и на съобщение C(2004) 43 на Комисията - насоки на Общността относно държавните помощи в морския транспорт (оттук нататък „насоки на Общността от 2004 г.“) (12). Той би допринесъл за подобряване на конкурентоспособността на флотовете на Общността на световния пазар на морския транспорт, за запазване на общностната заетост, както по море, така и по суша, за съхраняване на ноу-хауто на Общността в областта на морското дело, и за развитие на уменията в морското дело (точка 2.2 от цитираните насоки на Общността). Освен това той действително би допринесъл за подобряване на безопасността и опазването на околната среда, давайки възможност за обновяване на флота. Относно запазването на заетостта на висококвалифицираните плавателни състави и на работните места на сушата, френските власти припомнят че, в насрещните искания, които са необходими за получаването на одобрението, се съдържа необходимостта на територията на Съюза да се разполага с център за стратегически решения за управление на дейностите по море и за управление на корабите. Обвързаните с прякото управление на морския транспорт работни места, както и тези, свързани със съпътстващи дейности, като застраховане, агентиране и финансиране, също са се ползвали косвено от въпросния данъчен режим.
(40)
Те отбелязват при все това, че насоките на Общността за 1997 г. (13) и 2004 г. (14), не обвързват стриктно помощите, които са необходими за поддържането и развитието на морския транспорт с броя на създадените работни места. От насоките на Общността за 2004 г. става ясно, че „при настоящото положение, няма данни, че съществуват нарушения на конкуренцията между държавите - членки, до степен, която противоречи на общия интерес“, и че „взетите мерки са оказали положително въздействие за запазването на работните места за висококвалифицирани специалисти […]“ (точка 3.1).
(41)
В заключение, относно прилагането в дадения случай на принципа на легитимна увереност, френските власти се позовават на решение 2002/15/ЕО на Комисията от 8 май 2001 г., относно държавната помощ, предоставена от Франция на дружество „Bretagne Angleterre Irlande“ („BAI“ или „Brittany Ferries“) (15), в което въпросният режим е бил разследван.
(42)
Френските власти се позовават също на писмото си до Комисията от 17 март 1998 г. (A/32232), в което се описва въвеждането на член 39 C, алинея втора, и член 39 CA от ОКД. Те считат, че независимо от това писмо и различните въпроси, разгледани от Комисията (16), при които е цитиран член 39 на ОКД, през последните 6 години от влизането на този режим в сила, не е била открита процедура, която да се отнася до него.
(43)
При тези обстоятелства, мълчанието на Комисията е създало легитимна увереност в съвместимостта на член 39 CA от ОКД с Общия пазар, а това противоречи на всяко евентуално искане за възстановяване на помощта от съответните предприятия.
V. КОМЕНТАРИ НА ЗАИНТЕРЕСОВАНИ ТРЕТИ СТРАНИ
(44)
Шестнадесет заинтересовани страни предадоха коментарите си на Комисията, в съответствие с член 88, параграф 2 от Договора в определения им срок. Списъкът на тези заинтересовани страни е приложен към настоящото решение.
(45)
Относно определянето на оспорвания режим като помощ, мнозинството от заинтересованите страни се противопоставят на становището на Комисията, в това отношение.
(46)
По-точно, според Националната каса на спестовните и взаимоспомагателните каси (CNCE), Корпоративната и инвестиционна банка „Calyon“ (наричана по-нататък „Calyon“) и банка „BNP Paribas“ (наричана по-нататък „BNP“), диспозитивът на 39 CA от ОКД не конституира държавна помощ, а създава режим за контрол върху прилагането на общото право по отношение на амортизационните отчисления на определени активи. Със съчетаването на разпоредбите на член 39 С, алинея втора с тези на 39 СА от ОКД, се цели борба с прекалено големите загуби на данъчни постъпления, за което свидетелства работата на парламента, преди приемането на закон № 98-546 (доклад на Комисията по финансите пред Националното събрание от 25 март 1998 г.).
(47)
От своя страна, „Société Générale“ (SG), „BNP“ и „Brittany Ferries“ подчертават, че член 39 CA от ОКД не създава данъчен режим, който е дерогация от общото право, а представлява препратка към общото право по отношение на амортизацията. В този случай става дума за режим от общ характер. Според SG икономическото облекчение, което произтича от отсрочване на облагането в съответствие с член 39 CA от ОКД, трябва да се сравнява с общото право за амортизационни отчисления, а не с рестриктивния дерогационен режим на член 39 С, алинея втора от ОКД. Оспорваният режим е, също така, отворен за всички икономически субекти, упражняващи дейност на френска територия, и член 39 СА от ОКД не се отнася до никакво определено имущество или определен икономически сектор. Предоставянето на облекчения, които произтичат от прилагането на този член, не е предназначено единствено за френския търговски флот, или само за френските банкови институции.
(48)
Самоличността на членовете на ИГ, впрочем, не представлявала критерий за предоставяне на одобрение и оспорваният режим не съдържа ограничения спрямо членовете на ИГ, които са носители на данъчната правоспособност. Според тези заинтересовани страни няма основание да се счита, че съчетаването на разпоредбите на членове 39 C и 39 CA от ОКД предоставя на членовете на ИГ данъчно облекчение с избирателен характер.
(49)
Одобрението, предвидено в член 39 CA от ОКД, не се предоставя по субективна преценка. Тъкмо обратното, според френската газова компания „Gaz de France“ и „BNP“, предоставянето на одобрение от министъра, се подчинява на обективни и недискриминационни условия. Във връзка с това, „BNP“ припомня, че според юриспруденцията на Съда на Европейските общности (17), Комисията е задължена да посочва необективното третиране на икономическите субекти в рамките на индивидуалните мерки. Действително, съществуването на поле за оценка, с което разполага администрацията, би могло да доведе до установяване на избирателния характер на една мярка единствено когато се разглежда индивидуална мярка, а не общият режим, на който се основава тази мярка. В това отношение е уместно да се припомни, че данъчната администрация не може да налага мерки, които не са предвидени от закона. В дадения случай обаче законът изрично предвижда кои критерии са приложими, за да се прецени съществуването на „значим икономически и обществен интерес“. В този контекст „BNP“, „CNCE“ и „Calyon“ посочват решението на Конституционния съвет (18), на което се позовават френските власти. Във всеки случай всяко решение за отказ на одобрение може да стане предмет на жалба за отмяна на незаконен административен акт пред административния съд, който се произнася в зависимост от мотивите за отказа.
(50)
Според „Calyon“ и „BNP“ подборът при оспорвания режим произтича от пазарната практика и особеностите на транспортните активи (определени гаранции за повишаване на стойността и дългосрочна ликвидност), а не от съдържанието на член 39 СА от ОКД. Действително, транспортните съоръжения се характеризират с особености, които дават възможност за прилагане на дългосрочно финансиране. Дори и да се предположи, че член 39 СА от ОКД не изисква предварително одобрение от финансовия министър, бенефициерите на този механизъм биха били същите както понастоящем.
(51)
Според „BNP“ условията за прилагане на диспозитива на член 39 СА от ОКД се обосновават от характера и структурата на френската данъчна система, тъй като определени сектори на дейност се нуждаят от значителни инвестиции.
(52)
CNCE твърди също, че финансови облекчения, аналогични на тези, които произтичат от прилагането на член 39 CA от ОКД, могат да се придобият посредством изпълнение на разпоредби от общото право. Действително, спецификата на член 39 CA от ОКД не създава реално разграничаване от общото право за амортизационни отчисления от гледна точка на количеството на данъчните последици. Според CNCE тази специфика е ползването на увеличението с един пункт на дегресивния амортизационен коефициент, както и възможността да се ползва освобождаване от плащане на данък за доходите от прехвърляне на имуществото. „BNP“ допуска, обаче, че държавата изчислява бюджетния разход от прилагането на член 39 CA, въз основа на член 39 C, алинея втора от ОКД.
(53)
При увеличаването с един пункт на амортизационния коефициент, облекчението се компенсира от факта, че регистрираният дефицит се приспада, в съответствие с член 39 CA от ОКД, само в размер до една четвърт от печалбата, която се облага с данък върху дружествата по общото право, и която всеки член на ИГ реализира от дейността си. Това данъчно облекчение цели също така да компенсира специфичните задължения или ограничения, които са наложени при предоставяне на одобрението. „BNP“ уточнява, че печалбата, която ИГ реализира при увеличението с един пункт на амортизационния коефициент е поставена под условие и е относително ниска. Тя не би могла по никакъв начин да създаде каквото и да било конкурентно предимство. В този контекст „Air France“ посочва че едно финансиране, осъществено в съответствие с оспорвания режим, сравнено с друго, реализирано чрез пряк заем, води до икономии от 6 до 10 % от цената на самолета. Тя твърди също, че икономиите, реализирани от наемателя, са напълно сравними с икономиите на финансови средства, които могат да се реализират при прилагане на други данъчни схеми.
(54)
Относно освобождаването от плащане на данък за доходите при прехвърляне на имущество, CNCE отбелязва, че възможността да се поиска такова, произтича от структурата на френската данъчна система и то не би могло да бъде квалифицирано като държавна помощ. Икономически рационалният му характер го прави необходимо или функционално по отношение на ефикасното действие на цялата система. Действително, освобождаването от плащане на данък за доходите при прехвърляне на имущество се обосновава от необходимостта да се запази облекчението за ликвидни средства, което произтича от първата част на диспозитива на член 39 CA от ОКД. Според „Calyon“, в частния случай на корабите, освобождаването от плащане на данък позволява корабособственикът да се постави в положение, сравнимо с това, което той би имал, ако директно е закупил кораба, и ако е имал достатъчно финансови ресурси, за да приспадне фискално амортизационните отчисления. Според „BNP“, освобождаването от плащане на данък за доходите при прехвърляне на имуществото цели да не се поставя под въпрос облекчението, свързано с отсрочването на облагането, в случай на преждевременно упражняване на опцията за покупка от ползвателя. SG посочва, от своя страна, че освобождаването от плащане на данък за доходите при прехвърляне на имуществото е само компенсация за някои специфични ограничения, свързани с оспорвания данъчен механизъм, каквато е именно забраната да се отстъпват дялове на наемодателя, освен ако ползвателят първоначално не e подал изрична молба за това. А повишените експлоатационни разходи на ползвателя компенсират това освобождаване от плащане на данък.
(55)
Според „Brittany Ferries“ освобождаването от плащане на данък за доходите при прехвърляне на имуществото, предвидено в член 39 СА от ОКД, не е по-различно от това, което ще произтече от разпоредбите на общото право (с уговорка за 5 % част от разходи и задължения), които ще се прилагат от 2007 г.
(56)
„Air France“ подчертава, че икономиите, произтичащи от този данъчен механизъм, могат да се сравнят с тези, които се реализират посредством други начини на финансиране с помощта на съществуващите по света финансови механизми. Освен това, операциите, финансирани в съответствие с член 39 СА от ОКД, се придружават от компенсаторни инструменти, така че облекченията при този механизъм стават относителни. От друга страна, „Air France“ посочва, че в някои случаи ИГ може договорно да прехвърли върху наемателя данъчните рискове и съпътстващите разходи, което би имало за последица чувствително намаляване на икономиите, които могат да се реализират от ползвателите.
(57)
Накрая, някои от заинтересованите страни, сред които „Compagnie Méridionale de navigation“, твърдят, че оспорваният режим въвежда за корабособствениците множество задължения, които са насрещни искания на държавата за предоставяне на одобрението. Така облекченията, които произтичат от този данъчен режим, компенсират повишените разходи за управление на корабите под френски флаг, дължащи се главно на издръжката на френските екипажи, която остава една от най-високите в Европа. В това отношение „Fouquet Sacop“ подчертава, че този режим го е накарал да избере да се развива ускорено под френски флаг, тъй като ограниченията и повишените разходи тук се компенсират от оспорвания данъчен режим. Дружествата „CMA“, „CGM“, „Broström Tankers“, „Pétro Marine“ и „Louis Dreyfus Armateurs“ също подчертават, че ако не са се ползвали от посочения режим не биха били в състояние да осигурят инвестициите си във френския флот и по този начин да участват в развитието на флота на Общността. От своя страна, „Bourbon Maritime“ подчертава, че диспозитивът на член 39 CA от ОКД позволява да се запазят работни места за висококвалифицирани специалисти, свързани с прякото управление на морския транспорт, както и със съпътстващите го дейности, и че той дава реален принос за подобряване на безопасността и за опазване на околната среда.
(58)
Второ, относно условието на член 87, параграф 1 от Договора, свързано със засягането на търговията между държавите-членки, няколко заинтересовани страни подчертават, че членовете на ИГ и ползвателите на въпросното имущество могат да са чуждестранни оператори или техни френски филиали. Освен това, оспорваният режим не би могъл да е по-благоприятстващ от режимите, които съществуват в други държави-членки. Във връзка с това SG уточнява, че сред клиентите ѝ, които се ползват от одобрения, французите са малцинство.
(59)
Трето, що се отнася до съвместимостта на оспорвания режим с Общия пазар, CNCE изтъква, че одобренията, предоставени на морските оператори се вписват в духа на насоките на Общността за 1997 г. и 2004 г. (19). По този начин оспорваната мярка е съвместима с Общия пазар в съответствие с член 87, параграф 3, буква в) от Договора, тълкуван в светлината на принципите, оповестени в упоменатите насоки на Общността.
(60)
„Brittany Ferries“ твърди, че режимът по член 39 CA от ОКД е съвместим с Общия пазар в съответствие с член 87, параграф 3, буква в) от Договора, доколкото тази мярка цели да компенсира само „затрудненията на пазара“ по отношение на финансирането на инвестиции в машини и съоръжения. Мнозинството от заинтересованите страни подчертават още, че другите държави-членки са реагирали впоследствие, като са създали подобни разпоредби.
(61)
Четвърто, относно прилагането, в дадения случай, на принципа на легитимна увереност, мнозинството от заинтересуваните страни - бенефициери на режима, твърдят, че винаги са имали убеждението, че оспорваната мярка не е държавна помощ по смисъла на член 87, параграф 1 от Договора. В дадения случай прилагането на горепосочения принцип би било в разрез с каквото и да е възстановяване на помощите.
(62)
Във връзка с това SG посочва, че по силата на режима, предхождащ този, който е оспорван, дефицитите на дружествата, предизвикани от амортизационните отчисления, са се пренасяли изцяло върху облагаемите резултати на съдружниците от тези дружества. Комисията, обаче, никога не е преценила, че този режим от общото право би могъл да представлява държавна помощ.
(63)
Бе подчертано също, че Комисията се е въздържала от намеса в продължение на шест години. Според „Calyon“, Комисията изглежда се е запознала с известен брой операции по финансиране на активи, в съответствие с член 39 CA от ОКД, но никога не е повдигнала въпроса за тяхната законност с оглед на член 87 (20) от Договора. CNCE твърди във връзка с това, че срокът, който е изтекъл от датата, на която Комисията е узнала за помощта до датата на откриване на официалната процедура по разследване, е прекалено дълъг, и „Calyon“ квалифицира този срок като неразумен. Впрочем Комисията, по изключение, вече е била установила съществуването на легитимна увереност у бенефициера, като се противопоставила на възстановяването на помощта, а от уведомяването на Комисията за мярката до приемането на окончателното ѝ решение са изтекли около три години (21).
(64)
Някои от заинтересованите страни подчертават също, че Комисията е одобрила преди това режима за дяловете на корабна съсобственост -данъчен режим, който е по-благоприятен от оспорвания в дадения случай - и че това обстоятелство е обосновало тяхната легитимна увереност в правомерността на разглеждания режим. Впрочем, според CNCE, зараждането на легитимна увереност у бенефициерите не предполага Комисията да се е произнесла за идентичен режим. Приемането на един аналогичен режим би могло да породи такава увереност. Така, в решението си от 8 май 2001 г. (22), Комисията била приела аналогичен режим. CNCE и SG се позовават и на известен брой подобни режими, които Комисията е одобрила (23), както и на решението на Съда на Европейските общности - „RSV“ срещу Комисията (24).
(65)
По-специално „Brittany Ferries“ счита, че решението на Комисията от 8 май 2001 г. (25) е породило у ръководителя ѝ легитимна увереност спрямо факта, че в оспорвания режим не са включени държавни помощи.
(66)
CNCE подчертава също, че Франция е приела закон № 98-546 около три месеца, след като е уведомила Комисията съгласно член 88, параграф 3 от Договора. Тъй като Комисията се е въздържала да отговори в следващите два месеца от уведомлението, оспорваната мярка се подчинява на режима за съществуващите помощи по смисъла на юриспруденцията „Lorenz“ (26).
(67)
Две от заинтересованите страни представиха коментари пред Комисията, в рамката на официалната процедура по разследване, като поискаха самоличността им да не се разкрива.
(68)
В коментарите, които първата от страните предаде на Комисията в определения ѝ срок, се твърди че оспорваният режим е неправомерен. Страната поиска Комисията да разшири обхвата на настоящата административна процедура като включи режима за дяловете на корабна съсобственост. Тази страна счита, също като Комисията в своето решение за откриване на официална процедура по разследване, че оспорваният режим е избирателен, доколкото той фаворизира френските корабособственици, и че той засяга търговията между държавите-членки, и по-специално пазара отвъд Ламанша. Тя подчертава, че случая оспорваният режим, като замества режима за дяловете на корабна съсобственост, е въведен, за се отговори на нуждите на френската морска промишленост вследствие на доклада на Комисията по финанси от 25 март 1998 г.
(69)
Освен това, като благоприятства френските оператори, оспорваният данъчен механизъм е допринесъл за нарастване на повишения капацитет на пазара в Ламанша, създавайки възможност за закупуване на нови кораби от операторите в сектора, които нямат финансови средства за това. Нарушаването на конкуренцията, което произтича от прилагането на този режим, се илюстрира със закупуването на кораби посредством този данъчен механизъм от дружествата „Seafrance“ и „Brittany Ferries“. Капацитетът на тези компании се увеличава значително вследствие на закупуването на нови кораби.
(70)
Втората заинтересована страна, като желае самоличността ѝ да не се разкрива, се позовава, в рамките на своите коментари, на преференциалната конкурентна позиция, с която се ползват френските оператори на първо място сред които фигурира „Brittany Ferries“, поради финансирането на корабите им от оспорвания режим. Във връзка с това тя посочва, че „Brittany Ferries“ продължава да оперира по линиите отвъд Ламанша и по линията Франция/Ирландия, въпреки неблагоприятните условия за конкуренция, доминиращи по тях, които доведоха до напускането на пазара от „P&O“.
VI. КОМЕНТАРИ НА ФРЕНСКИТЕ ВЛАСТИ ОТНОСНО КОМЕНТАРИТЕ НА ЗАИНТЕРЕСОВАНИТЕ ТРЕТИ СТРАНИ
(71)
Според френските власти, коментарите на по-голямата част от заинтересованите трети страни потвърждават становището им спрямо оценката на оспорвания режим, а именно:
-
член 39 CA от ОКД е точно мярка от общ характер, но не се използва изключително за финансиране на търговски кораби;
-
оспорваният режим поражда последици, сравними с мерки от вътрешното право или с механизми, които съществуват в други държави-членки;
-
одобрението няма субективен характер и предоставянето му зависи от изпълнението на обективни критерии;
-
оспорваният данъчен режим е от голяма полза за икономиката на Общността, по-точно що се отнася до локализирането и запазването на работни места;
-
в заключение, мнозинството от заинтересованите трети страни се позовават на своята легитимна увереност в съвместимостта на оспорвания механизъм с нормативната уредба на Общността.
(72)
Относно коментарите на двете заинтересовани страни, чиято самоличност се пази в тайна, френските власти подчертават, че те се основават на неточни или непрецизни данни.
(73)
Относно аргумента, според който, предоставеното на „Brittany Ferries“ ползване на данъчния режим като финансова ИГ косвено е предизвикало оттеглянето на „Р&O“ от източен и централен Ламанш, френските власти възразяват, че единствено два кораба на „Brittany Ferries“ са се възползвали от това, и че финансирането на кораба ѝ „Mont St Michel“ чрез този механизъм е било одобрено с решение на Комисията от 8 май 2001 г. (27).
(74)
Във връзка с това британските власти са провели задълбочено проучване на конкуренцията по повод оттеглянето на горепосочения оператор от пазара. В техните заключения, обаче, не се споменава за евентуално нарушаване на конкуренцията като причина за оттеглянето на този оператор. Още повече че понижаването на стокооборота на някои оператори се дължи на постоянното увеличаване на конкуренцията на въздухоплавателните компании, чиито разходи са ниски, а не от експлоатацията на нови кораби от други корабособственици.
(75)
Относно желанието на една от заинтересованите страни Комисията да разшири полето на своето разследване до режима за дяловете на корабна съсобственост, френските власти припомнят, че този режим е обявен за съвместим с правилата от Договора в решението на Комисията от 3 май 1996 г.
(76)
В заключение, увеличаването на капацитета отвъд Ламанша не е причинено от компании, които са се ползвали от режима на финансовите ИГ. В това отношение е уместно да се вземе под внимание навлизането на нови оператори по линиите, по които преди това са оперирали познати оператори. В този контекст френските оператори подчертават също, че Евротунелът е удвоил капацитета си за превоз на товари от 2000 до 2003 г. и че „Р&O“ е откупила дяловете на оператора „Stena-Line“ и е модернизирала флота си.
VII. ОЦЕНКА НА ПОМОЩТА
(77)
Вследствие на официалната процедура по разследване, открита на основание член 88, параграф 2 от Договора и отчитайки аргументите, представени в този контекст от френските власти и заинтересованите страни, Комисията счита, че данъчният режим на член 39 СА от ОКД представлява държавна помощ по смисъла на член 87, параграф 1 от Договора.
1. Съществуване на държавна помощ
(78)
Според член 87, параграф 1 от Договора „всяка помощ, отпусната от държава-членка или чрез държавни ресурси, под каквато и да било форма, която нарушава или заплашва да наруши конкуренцията, поради фаворизирането на определени предприятия или производството на определени стоки, е несъвместима с Общия пазар, доколкото засяга търговията между държавите-членки“.
(79)
Квалификацията на една национална мярка като държавна помощ предполага да са изпълнени следните кумулативни условия, и по-точно: 1) въпросната мярка предоставя облекчение чрез държавни ресурси, 2) това облекчение има избирателен характер, 3) въпросната мярка нарушава или заплашва да наруши конкуренцията и е в състояние да повлияе на търговията между държавите-членки (28).
(80)
Уместно е да се изложат причините, които позволяват да се счита, че описаният по-горе режим, съгласно член 39 СА от ОКД, изпълнява тези кумулативни условия.
(81)
Уместно е да се припомни, че според член 39 С, алинея първа от ОКД амортизацията на имущество, отдадено под наем или предоставено на разположение под каквато и да е форма, се разпределя върху нормалната продължителност на ползването му.
(82)
Член 39 C, алинея втора и член 39 CA от ОКД се отнасят до правилата за амортизационни отчисления, приложими при финансиране, в частност от ИГ, на отдадено под наем или предоставено на разположение имущество. Според френските власти, тези две разпоредби са въведени с цел борба с неправомерното използване на този начин на финансиране.
(83)
Френските власти, както и заинтересованите страни, подчертават, че режимът по член 39 CA от ОКД съответства на препратка към общото право по отношение на приспадането на амортизационните отчисления, тоест към разпоредбите на член 39, параграф 1, алинея втора, и на член 39 С, алинея първа от посочения кодекс, и следователно не представлява държавна помощ. Член 39 С, алинея втора от ОКД представлява дерогация от разпоредбите на тези членове.
(84)
Според постоянната юриспруденция прилагането на член 87, параграф 1 от Договора налага единствено да се определи дали в рамките на даден правен режим, една държавна мярка е в състояние да облагоприятства „определени предприятия или производството на определени стоки“ (29) в сравнение с други, които биха се оказали, с оглед на преследваната от посочения режим цел, в сравнимо фактическо или юридическо положение.
(85)
Следователно, за да се установи какво представлява едно облекчение по смисъла на юриспруденцията, отнасяща се до понятието държавна помощ, е наложително да се определи референтното правило или общия режим, който се прилага в рамките на дадения правен режим, и спрямо който ще се сравнява това облекчение (30). В това отношение Съдът прецени, че определянето на референтна рамка е от особена важност в случая на данъчните мерки, тъй като самото съществуване на едно облекчение може да се установи единствено спрямо едно „нормално“ облагане, а именно действащата данъчна ставка в съответната географска зона (31).
(86)
В дадения случай за определянето на това референтно правило в рамките на режима за амортизационни отчисления на отдадено под наем или предоставено на разположение имущество трябва да се вземат под внимание единствено разпоредбите, които се отнасят до финансирането на такова имущество от персонални дружества като ИГ. В противен случай фактическите и правните положения, които се разглеждат, за да се определи облекчението, не биха могли да се сравняват нито по отношение на членовете на ИГ, нито спрямо ползвателите на въпросното имущество.
(87)
Така прилаганото в дадения случай референтно правило е предвидено в член 39 C, алинея втора от ОКД (32) и се отнася до определянето на амортизацията, която се приспада, като тази амортизация принципно се ограничава до имущество, финансирано от ИГ. Не може да се има предвид член 39 C, алинея първа от ОКД, тъй като тази разпоредба не е приложима за финансова операция на ИГ, тоест на структури, които обединяват няколко юридически единици, по принцип финансови институции, и разпределят помежду си присъщите за операцията рискове за разлика от финансова операция, осъществявана от една единствена финансова институция, която сама поема съответните рискове. В това отношение е уместно да се посочи още, че в противовес на начините на финансиране, които не налагат участието на ИГ, една операция за финансиране от подобна, прозрачна във фискално отношение структура, дава възможност за финансова оптимизация, като отрицателните резултати, регистрирани от ИГ през първите години от дейността, се приспадат от облагаемата печалба, реализирана от членовете ѝ от текущата им дейност.
(88)
Следователно Комисията счита, че френските власти и някои от заинтересованите страни неоснователно твърдят, че режимът по член 39 CA от ОКД представлява препратка към общото право на амортизационните отчисления и че член 39 C, алинея втора от посочения кодекс представлява референтен режим, спрямо който трябва да се оценява произтичащото от прилагането на член 39 CA данъчно облекчение. Уместно е да се подчертае, че член 39 CA от ОКД изрично предвижда, разглежданото данъчно облекчение да се изчислява от салдото на актуализираните положителни или отрицателни стойности, които се отнасят съответно до намаленията или до добавъчните данъчни вноски с оглед на тези, които биха следвали от прилагането на разпоредбите на алинея втора на този член.
(89)
Относно облекчението, което произтича от прилагането на член 39 CA от ОКД, е уместно да се отбележи, че единствено членовете на ИГ (33), които финансират движимо имущество, чийто амортизационен период е минимум 8 години, могат да се ползват от данъчните облекчения, които следват от член 39 CA от ОКД, а именно: 1) дерогация от установения таван на амортизацията, която се приспада, 2) увеличаване с един пункт на амортизационния коефициент, 3) евентуално освобождаване от плащане на данък за доходите при прехвърляне на имущество.
(90)
Относно намаляването на тавана на амортизацията, която се приспада, в съответствие с член 39 CA от ОКД, е уместно да се припомни, че по време на амортизационния период на имуществото, през който резултатите на ИГ са отрицателни, всеки един от членовете на ИГ може да отнесе дефицитите на ИГ, пропорционално на правата, които притежава, към собствената си облагаема печалба. В този контекст не се отчита тавана за амортизация по член 39 C, алинея втора от ОКД.
(91)
Следователно прилагането на предвидената в член 39 CA от ОКД дерогация позволява по време на периода на дефицит всеки един от членовете на ИГ да намали основата, която нормално би се обложила с данък, в съответствие с член 39 C, алинея втора от ОКД. Действително, фактът че размерът на амортизацията през първите финансови години не се ограничава до размера на получения наем, от който са удържани съответните разходи по отдаваното под наем имущество, позволява размерът на амортизацията да се увеличи през първите финансови години, които са с отрицателен резултат. В това отношение обстоятелството, че според член 39 CA от ОКД тези отрицателни резултати се приспадат само до размер една четвърт от печалбата, която е облагаема с данъчната ставка за дружествата по общото право и която всеки от членовете на ИГ реализира от другите си дейности, може несъмнено да ограничи, но не би могло да постави под съмнение съществуването на това облекчение.
(92)
В този контекст френските власти подчертават, че така реализираните икономии от данъци през първите години на финансовата операция се неутрализират от добавъчните данъци, които се налагат от момента, в който ИГ започне да реализира печалби, тъй като дължимите наеми превишават годишните амортизационни отчисления. Комисията обаче счита, че предоставеното облекчение се състои в отсрочване на плащането на данъка и съответства на салдото на актуализираните стойности на данъците, които се плащат по време на пълния амортизационен период, като се отчитат прилаганите лихвени проценти.
(93)
Доклад № 413 (34) на Сената потвърждава този анализ, тъй като там се посочва, че „данъчните икономии, получени по този начин от съдружниците през първите години на експлоатация, се компенсират от добавъчните данъци впоследствие, когато финансовата структура реализира печалба“. Това изместване във времето обаче позволява според доклада да се реализират икономии на ликвидни средства, които съответстват на разликата между актуализираните стойности на икономиите от данъка през първите финансови години и добавъчните данъчни вноски през последните финансови години. Комисията подчертава също, че в данъчна инструкция № 120 от 17 юни 1999 г. (35) се посочва, че данъчното облекчение, което произтича от прилагането на член 39 СА от ОКД, позволява да се реализират икономии от данъци.
(94)
Следователно е видно, че режимът, установен от член 39 CA от ОКД, цели да даде възможност на членовете на ИГ да ползват облекчение под формата на отсрочване на облагането.
(95)
В това отношение аргументът, че ползвателите, за които ИГ не получава предвиденото в член 39 СА от ОКД одобрение, си служат с други методи на финансиране, за да избегнат тавана на амортизацията, приспадана от данъците според член 39 С, алинея втора от посочения кодекс, и следователно не са ощетени спрямо тези, за които ИГ е одобрена, няма основание. Действително, важно е отначало да се припомни, че когато става въпрос за режим за помощи, Комисията може да се ограничи до проучване на общите характеристики на оспорвания режим, без да е задължена да разглежда всеки частен случай (36) на прилагането му. След това, един подобен аргумент налага да се вземат под внимание отделни положения, които се разграничават от фактическа и правна гледна точка (37) и освен това са хипотетични.
(96)
Накрая, не може да се изключи, че ползватели, които не попадат под разпоредбите на член 39 CA от ОКД, не биха имали възможност да си послужат с алтернативен начин на финансиране. Такъв би могъл да е случаят, ако една банкова институция реши, с оглед на финансовото състояние на съответното предприятие, да не поема сама рисковете, присъщи на финансовата операция (по-точно лизинга) или ако поради причини, обусловени от структурата на баланса или от способността за финансиране на ползвателите други начини на финансиране не са възможни (пряко инвестиране чрез заем или със собствен капитал). Във всеки случай, дори само да се предположи, че тези ползватели действително са в състояние да прибягнат до алтернативен начин на финансиране и, в този контекст, таванът на амортизацията се премахне, това не означава, че първоначално избраното най-изгодно решение трябва да се отхвърли заради второ, което със сигурност не е толкова благоприятно и че те не биха се ползвали от специфичното данъчно облагане при отдаване на лизинг от ИГ (благодарение на задължението за преотстъпване, формулирано в член 39 CA от ОКД).
(97)
От друга страна, освен липсата на таван за размера на приспаданата амортизация, членовете на ИГ се ползват от увеличаване с един пункт на дегресивния амортизационен коефициент и, в хипотезата за преждевременно прехвърляне на имуществото на ползвателя, когато са изпълнени известни условия, и от освобождаване от плащане на данък за доходите от прехвърлянето (38).
(98)
Увеличеният коефициент и евентуалното освобождаване от плащане на данък за доходите при прехвърляне на имуществото представляват облекчения, от които членовете на ИГ се ползват в съответствие с член 39 CA от ОКД, но от които те не биха се ползвали в съответствие с референтната данъчна рамка, по-точно член 39 C, алинея втора от посочения кодекс. Във всеки случай, прилагането на член 39 CA от ОКД относно тези две облекчения не може да представлява препратка към общото право на амортизационните отчисления, на което се позовават френските власти, тъй като член 39 C, алинея първа от посочения кодекс изобщо не предвижда подобни данъчни облекчения.
(99)
В този контекст, относно аргумента, според който считано от 2007 г. освобождаването от плащане на данък за доходите от прехвърляне на имущество ще бъде част от общото право, е уместно да се констатира, че той е във всички случаи лишен от правна релевантност, тъй като съществуването на това облекчение трябва да се оценява с оглед действащата правна рамка, а не чрез дадено правно положение в бъдеще (39). Впрочем страните не представят доводи, че при една промяна на прилаганата правна рамка предоставеното преди това данъчно облекчение ще се отмени.
(100)
Относно държавния произход на облекченията, произтичащи от прилагането на оспорвания режим, е уместно да се припомни, че понятието помощ е по-общо отколкото понятието субсидия, защото то включва не само положителните помощи, каквито са самите субсидии, но също и интервенции, които под различна форма облекчават задълженията, утежняващи обикновено бюджета на дадено предприятие и които, без да са субсидии в тесния смисъл на думата, са със същия характер и имат идентични последици (40). Оттук следва, че една мярка, чрез която обществените власти предоставят на определени предприятия освобождаване от плащане на данъци, намаляване или отсрочване на плащането на нормално дължимия данък, и която, макар и да не съдържа прехвърляне на държавни ресурси, поставя бенефициерите в по-изгодно финансово положение спрямо останалите данъкоплатци, представлява държавна помощ по смисъла на член 87, параграф 1 от Договора (41). Затова в дадения случай, въпреки че мерките, които произтичат от член 39 СА от ОКД, не съдържат прехвърляне на държавни ресурси, не може да се отрече, че те предизвикват загуба на данъчни ресурси и по този начин представляват държавно финансиране.
(101)
При тези обстоятелства Комисията счита, че членовете на ИГ се ползват с облекчения под формата на икономии от данъци (липса на таван и увеличаване на амортизационния коефициент), а в хипотезата за преждевременно прехвърляне на имуществото, което се извършва при определени условия, и от освобождаване от плащане на данък, а това са бюджетни разходи за френската държава.
(102)
В заключение, що се отнася до членовете на ИГ, вземайки под внимание, че те трябва да преотстъпят минимум две трети от общото данъчно облекчение, произтичащо от приложението на член 39 CA от ОКД, на ползвателя на въпросното имущество, Комисията счита, че облекчението, с което те се ползват, е максимално една трета от това общо облекчение. В този контекст Комисията припомня, че членовете на ИГ са основно финансови институции.
(103)
Относно ползвателите на съответното имущество, преотстъпването на част от общото данъчно облекчение, от което се ползват членовете на ИГ, се конкретизира, според спорната разпоредба, под формата на намаляване на размера на наема или на понижаване на размера на опцията за покупка. Прехвърленото на ползвателите облекчение намалява задълженията, утежняващи обикновено бюджета им в рамките на лизингови операции. Тъй като преотстъпването представлява най-малко две трети от облекчението, което се предоставя на членовете на ИГ посредством държавни ресурси, трябва да се счита, че ползвателите получават облекчение от държавата по смисъла на член 87 от Договора, което възлиза на минимум две трети от общото облекчение.
(104)
Френските власти, както и определени заинтересовани страни твърдят обаче, че данъчният режим, установен по член 39 СА от ОКД, представлява една обща мярка от френското данъчно право. Следователно е уместно да се разгледа дали общото облекчение, което получават членовете на ИГ и ползвателите, има избирателен характер
(105)
Като предисловие е уместно да се отбележи, че спецификата на една държавна мярка, и по-точно нейният избирателен характер съставлява една от характеристиките на понятието държавна помощ по смисъла на член 87, параграф 1 от Договора. В този смисъл е важно да се провери дали оспорваният данъчен режим води или не води до облекчения за допълнителната печалба на определени предприятия или на определени сектори на дейност (42).
(106)
По принцип една данъчна мярка, която може да се квалифицира като държавна помощ, се различава от една обща данъчна мярка по ограничения характер, де юре или де факто, на броя на бенефициерите. За да може една мярка да бъде квалифицирана като държавна помощ, предприятията, които се ползват от нея, трябва да принадлежат към ясно определена категория чрез прилагане, де юре и де факто, на установения от въпросната мярка критерий (43).
(107)
В дадения случай, член 39 CA от ОКД се прилага само за движимо имущество, което се амортизира по дегресивен метод за период най-малко от 8 години, и е закупено в ново състояние, с изключение на корабите, които може да са употребявани. В доклада на Сената № 413 (44) е посочено, че „[…] механизмът има за цел именно насърчаване на инвестициите в машини и съоръжения благодарение на един много стимулиращ финансов механизъм“.
(108)
Следователно данъчното облекчение, което произтича от прилагането на тази разпоредба, облагодетелства де юре изключително членовете на ИГ, които финансират такова имущество (45), а посредством задължението за преотстъпване на най-малко две трети от общото данъчно облекчение, което получават членовете на ИГ - и ползвателите на това имущество. Инвеститорите - членове на ИГ, които не финансират посоченото в член 39 СА от ОКД имущество, и ползвателите на имущество, чийто амортизационен период е по-кратък от 8 години, не могат да претендират за такова данъчно облекчение.
(109)
В това отношение, дори само да се предположи, че ползвателите на имущество, които не могат да ползват режима по член 39 CA от ОКД и са заинтересовани да опитат да си послужат с друга, алтернативна на финансовата ИГ, форма на финансиране, се оказват най-малкото лишени от този начин на финансиране.
(110)
Още повече, предвид амортизационния период на въпросното имущество, предвиден в член 39 CA от ОКД, тази разпоредба облагодетелства де факто основно предприятията, опериращи в транспортния сектор, и по-точно в морския и въздушния транспорт, както и ИГ, които финансират имуществото в този сектор.
(111)
В това отношение от предоставените от френските власти сведения е видно, че 182 от 189 молби за одобрение, подадени в съответствие с член 39 CA от ОКД, се отнасят до транспортния сектор. Според тези данни морският сектор представлява сам по себе си 75 % от подадените молби за одобрение и 82 % от предоставените одобрения (виж таблицата под съображение 17 по-горе).
(112)
От друга страна, установяването на този режим, който е дерогационен спрямо тавана на амортизация на финансираното от ИГ имущество, се е мотивирало главно от волята на законодателя да фаворизира транспортния сектор, и по-точно този на морския транспорт.
(113)
Това фактическо положение произтича от известен брой елементи.
(114)
Първо, с инструкция № 120 (46) сред допустимото имущество по смисъла на член 39 CA от ОКД се посочват изрично само корабите. По този начин се предвижда корабите да са единственото употребявано имущество, което да се ползва от данъчния режим на член 39 CA от ОКД. При процедурата за предоставяне на одобрение е предвидено също молбите за одобрение за кораби да се подават преди поръчката за тях, а амортизацията започва от момента на пускането им в док (47).
(115)
Второ, от подготвителната работа по приемането на закон № 98-546 и, по-специално от доклад № 413 (48) на Сената е видно, че предишният данъчен механизъм се е прилагал за всички сектори на икономиката, докато член 39 CA от ОКД се прилага само „за тежки машини и съоръжения (самолети, високоскоростни влакове, кораби…)“. Що се отнася до сектора на морския транспорт, посоченият доклад подчертава недостатъчно благоприятния характер на оспорвания режим, в сравнение с режима за дялове от корабна съсобственост, относно увеличаването на инвестициите в този сектор. Отбелязва се също, че въвеждането в рамките на член 39 CA от ОКД на разпоредба, която предвижда освобождаване от плащане на данък върху доходите в случай на преждевременно прехвърляне на имущество на ползвателя, е мотивирано от недотам благоприятния характер на оспорвания режим относно инвестициите в морския транспорт. Във връзка с това френските власти отбелязват по идентичен начин в своите коментари от 3 май 2004 г., че в контекст, характеризиращ се с грижа да се преодолее стагнацията в броя на регистрираните във Франция търговски кораби, и с воля да се намалят данъчните разходи, като допълнение към отсрочването на данъчното облагане на амортизацията е било предвидено ИГ да може да се ползва, при определени условия, с освобождаване от плащане на данък за доходите при прехвърляне на имущество.
(116)
Трето, в общия доклад № 66 относно проектозакона за финансите 1999 г. (49) се твърди, че „закон № 98-546 […] даде възможност да се създаде нов данъчен механизъм за стимулиране на инвестирането в морския сектор“. Тук се посочва също, че създаденият с член 39 CA от ОКД привилегирован режим за финансиране посредством лизинг, макар и да не се прилага единствено за кораби, в действителност е създаден главно за тях.
(117)
С оглед на всички предходни коментари Комисията е на мнение, че член 39 CA от ОКД има избирателен характер, що се отнася до това, че той облагоприятства определени икономически субекти, упражняващи дейността си в транспортния и финансовия сектор. Тъй като този режим не се прилага към всички икономически субекти, той не би могъл да се разглежда като обща мярка на данъчната политика.
(118)
Тази оценка не би могла да се оспори чрез аргументите, на които се позовават френските власти.
(119)
Така на първо място аргументът на френските власти, основаващ се на големия брой сектори, които могат да бъдат обхванати от оспорваната данъчна мярка, няма основание. Всъщност, като се остави настрана фактът, че само определени машини и съоръжения се ползват от оспорвания данъчен режим, не може да се счита, че твърде ограниченият брой молби за одобрение за финансиране на имущество от други сектори, различни от транспортния (50), е в състояние да оспори спецификата на разглеждания режим. Във връзка с това бе преценено, че обстоятелството, че броят на предприятията, които могат да претендират за ползване на една мярка, е значителен или че тези предприятия принадлежат към различни сектори на дейност, не е достатъчно, за да оспори избирателния му характер (51).
(120)
На второ място, в противовес на приведените от френските власти доводи, аргументът, че в другите държави-членки съществуват еквивалентни данъчни мерки, е лишен от правна релевантност, за да може да оправдае съществуването на режима по член 39 CA от ОКД. В действителност, един сравнителен преглед на данъчните правила, които се прилагат във всички държави-членки, дори само в някои от тях, би опорочил смисъла на разпоредбите за контрол на държавните помощи. При отсъствие, на общностно равнище, на хармонизация на данъчните разпоредби на държавите-членки, такъв преглед би означавал да се сравняват фактически и правни положения, които произтичат от законови или от нормативни различия между държавите-членки (52). Освен това бе преценено, че обстоятелството, че дадена държава-членка се стреми да съпостави, чрез едностранни мерки, условията на конкуренция, които съществуват в определен икономически сектор, с тези, които преобладават в други държави-членки, не може да лиши тези мерки от характера им на помощи (53). По аналогичен начин, обстоятелството, че конкурентите от други държави-членки се ползват със сравними данъчни мерки, били те и неправомерни, не се отразява на определянето на оспорвания режим като помощ (54).
(121)
На трето място Франция и заинтересованите страни твърдят, че неизбирателният характер на оспорвания режим се установява от отсъствието на право на субективна преценка, с което биха разполагали френските власти за предоставяне на разглежданото одобрение.
(122)
Комисията припомня, че според юриспруденцията, дори действия, които на пръв поглед се прилагат към по-голямата част от предприятията, могат да представляват определена избирателност и, поради това, да се считат за мерки, предназначени да облагоприятстват определени предприятия или производството на определени стоки. Такъв е по-специално случаят, когато администрацията, която е призована да прилага общото правило, разполага с определено право на субективна преценка относно прилагането на акта (55).
(123)
В дадения случай, е уместно веднага да се припомни, че тъй като оспорваната данъчна разпоредба може да облагодетелства единствено ползвателите на определено имущество и членовете на ИГ, които го финансират, и чрез това, че де факто се облагодетелстват главно само транспортния и финансовия сектори, условието за специфичност е вече изпълнено. Всъщност, други проекти за финансиране на имущество в сектори, различни от транспортния и/или чийто амортизационен период е по-кратък от 8 години, биха могли да представят гаранции, с които да се изключи всяко желание за финансова оптимизация. От този момент, предвид ограниченото поле на приложение на този данъчен механизъм, установяването на избирателния характер на спорната мярка не налага установяване на факта, че компетентните национални власти разполагат с право на субективна преценка в прилагането на посочената мярка (56).
(124)
Във всеки случай, когато френските власти бяха запитани за обхвата на проверката, която трябва да извършат относно условието, произтичащо от това, че оспорваното инвестиране представлява, от гледна точка на общия интерес и особено по отношение на заетостта, значим икономически и обществен интерес (57), те посочиха, че този интерес се оценява посредством 6 критерия, сред които този за „последиците от инвестицията върху икономическата среда в зоната, в която тя ще се усвои и в която ползвателят упражнява своята дейност“. Комисията обаче счита, че изпълнението на това условие непременно запазва за френските власти поле за субективна преценка.
(125)
Впрочем, въпреки законосъобразния характер на такава цел, е уместно да се отбележи отсъствието на връзка между условието за съществуване на икономически интерес от инвестицията и крайната цел, към която се стреми законодателят като налага изискването за предварително одобрение от министъра, преди реализирането на инвестицията. Всъщност, условията за предоставяне на одобрение трябва да позволяват да се установи, че когато едно ИГ прибягва до този начин на финансиране, това не е с цел финансова оптимизация. При все това, условието, свързано с икономическия интерес от инвестицията, не може да възпрепятства подобна оптимизация. Такива финансови операции, независимо от амортизационния период на разглежданото имущество, биха могли да нямат за цел финансова оптимизация, но да не представляват значим икономически и обществен интерес, главно в областта на заетостта.
(126)
В този контекст е уместно отново да се посочи доклад № 413 (58) на Сената, от който се вижда, че условието, свързано със съществуване на значим икономически и обществен интерес, е „средство да се облагоприятстват стоки, произведени на национална територия, или финансиране, реализирано в интерес на определен френски ползвател“. По-общо, в същия този доклад е посочено също, че процедурата за одобрение оставя твърде голямо поле за оценка на администрацията.
(127)
Според Комисията, несъответствието на условието за икономически интерес от инвестицията с оглед на поставената цел следователно подсилва полето за оценка, с което разполагат френските власти при прилагането му.
(128)
Що се отнася отново до полето за оценка, с което разполагат френските власти, за да предоставят одобрение, трябва да се констатира, че решението на Конституционния съвет от 30 декември 1987 г. (59), на което се позовават френските власти и някои заинтересовани страни, не е правно релевантно в настоящия контекст. В това дело се е оспорвал данъчен механизъм, който предвижда възможността едно новосъздадено след сливане на две дружества юридическо лице да вземе обратно за ограничен период от време, изцяло или частично, дефицита на слелите се дружества и който позволява, с одобрение на финансовия министър и в рамките на това одобрение, при частичен апорт на активи в едно дружество от групата пренасяне на дефицита от преди сливането, който все още не е приспаднат, върху бъдещите печалби. Конституционният съвет бе призован да се произнесе върху съответствието на тази процедура за одобрение с член 34 от Конституцията, който дава право на законодателя да определи полето на приложение на дадено данъчно облекчение. В този контекст той прецени, че оспорваната разпоредба не позволява на законодателя да делегира финансовата си власт на министъра, и че последният притежава само правото да се увери в спазването на определените от закона условия, в съответствие с целта на законодателя, която е възпрепятстване на неплащането на данъци. В това решение Конституционният съвет бе призован да се произнесе относно спазването на съответните компетенции от законодателната и регламентиращата власти в областта на данъчното облагане, но не и за съществуването, в параграфа за министъра, на право на оценка при приемането на индивидуални мерки, които са необходими за прилагането на закона.
(129)
Във всеки случай, Комисията счита, че условията на член 87, параграф 1 от Договора не биха могли да се оспорват от юриспруденцията на националните правораздавателни органи.
(130)
На четвърто място, относно аргумента, според който националните власти не разполагат с неограничена власт, тъй като тяхното решение би могло да се обжалва пред националните правораздавателни органи, за да се оспорят мотивите, с които се обосновава отказа на одобрение, е уместно да се припомни, че за да се отхвърли квалификацията - обща мярка, не е необходимо да се проверява дали данъчната администрация извършва произволни действия. Достатъчно е всъщност да се констатира, че посочената администрация разполага с право за субективна преценка, което ѝ позволява да нюансира условията за предоставяне на въпросното данъчно облекчение в зависимост от характеристиките на инвестиционните проекти, които тя оценява (60). Освен това бе преценено, че отсрочването на дълговете, предоставено в рамките на една съдебна процедура, и в съответствие с приложимото национално право, има избирателен характер, тъй като то не произтича автоматично от прилагането на закона, а от субективния избор на въпросните обществени органи. Съдията на Общността припомни в този контекст, че член 87, параграф 1 от Договора не разграничава държавните действия според причините или целите им, а ги определя в зависимост от техните последици. (61). Още повече, в дадения случай обстоятелството, че решенията за отказ на одобрение могат да се обжалват пред национален правораздавателен орган, не би могло да оспори съществуването на поле за оценка от националните власти, в рамките на прилагане на условията за предоставяне на одобрение от министъра.
(131)
На последно място, Комисията счита че доводът на френските власти, основаващ се на липсата на разграничение, основано на националността на членовете на ИГ и на ползвателите, не би могъл да оспори избирателния характер на режима по член 39 CA от ОКД (62), доколкото докладът на Сената № 413 (63) посочва, че условието за съществуване на значим икономически и обществен интерес от инвестицията е „средство да се облагоприятстват стоки, произведени на национална територия, или финансиране, реализирано в интерес на френските ползватели“.
(132)
Предвид предходното, Комисията счита, че режимът по член 39 CA от ОКД има избирателен характер.
(133)
Френските власти подчертават, че съчетаването на разпоредби на членове 39 C, алинея втора и 39 CA от ОКД представлява средство за предварителен контрол, с което разполага данъчната администрация, с цел борба с неплащането на данъци, което произтича от неправомерното използване на операции за финансиране на движимо имущество от прозрачни във финансово отношение структури като ИГ. Те считат, че по този начин режимът по член 39 CA от ОКД се, обосновава от характера и структурата на френската данъчна система. Във връзка с това те уточняват, че режимът по член 39 CA от ОКД се „основава на обективни и хоризонтални критерии за борба с неплащането на данъци“.
(134)
Наистина, понятието държавна помощ не визира държавните мерки, с които се въвежда разграничаване на предприятията, когато това разграничаване произтича от характера и структурата на системата за облагане, в която те се вписват. Тази обосновка, основана на характера или структурата на данъчната система, препраща към съответствието на една специфична данъчна мярка с вътрешната логика на данъчната система изобщо. Данъчните разграничения обаче не могат да бъдат просто налагани от общите крайни цели и от целите, към които държавата се стреми, като приема въпросните мерки (64).
(135)
В дадения случай Комисията счита, че член 39 С, алинея втора от ОКД, като ограничава размера на приспаданата амортизация, действително цели борба с неправомерното използване на прозрачни във фискално отношение структури за реализиране на данъчни икономии в рамките на операции по финансиране на имущество, отдадено под наем или предоставено на разположение. Тази цел се явява като необходима и рационална, за да се гарантира ефикасността на данъчната система за амортизация на наемано или предоставяно на разположение имущество и, следователно, трябва да се счита за присъща на посочената система (65).
(136)
Създаденият от член 39 CA от ОКД режим, обаче, не би могъл да се обоснове от характера и структурата на френската система за амортизизация на отдадено под наем или предоставено на разположение имущество. Всъщност, въпреки че дерогациите от принципния таван на амортизация, предвиден в член 39 C, алинея втора от ОКД, са приемливи, тези дерогации би трябвало да се основават единствено на условия, чието изпълнение може да препятства прибягването до финансиране на посоченото имущество от прозрачни във фискално отношение структури като ИГ с цел финансова оптимизация.
(137)
Освен това ограничаването на полето на приложение на оспорваната дерогация до финансиране на имущество, което се амортизира за период най-малко от осем години, не би могло да се оправдае, само по себе си или в съчетание с останалите условия за предоставяне на одобрение, с оглед на целта, която френските власти си поставят. Впрочем, в рамките на настоящата административна процедура, те изобщо не обясниха защо са избрали, с оглед на поставената цел за борба с неплащането на данъци, да ограничат тази дерогация до имущество с такъв амортизационен период.
(138)
От друга страна, както бе установено преди това, сред условията за предоставяне на одобрение от министъра, условието, което се основава на съществуване на икономически и обществен интерес от операцията по финансиране, и по-специално в областтта на заетостта, оставя на френските власти поле за оценка. Това условие, впрочем, няма връзка с поставената от Франция цел за борба с неплащането на данъци. Във всеки случай, една такава обществена цел не може, сама по себе си, да изключи оспорвания режим от определението - помощ по смисъла на член 87, параграф 1 от Договора, тъй като този член не разграничава действията на държавата според причините или целите, а ги дефинира в зависимост от техните последици (66). Преди това бе преценено, че член 87, параграф 1 от Договора би бил лишен от полезно действие, ако поради мотиви за създаване или запазване на работни места, определени специфични мерки не се включват в квалификацията държавни помощи, тъй като по-голямата част от мерките са се предоставяли с цел създаване или запазване на работни места (67).
(139)
В този контекст френските власти подчертават също, че данъчният режим по член 39 CA на ОКС е позволил обновяването и оздравяването на морския флот. По същия начин „Air France“ посочва, че режимът благоприятства за обновяването на флотата, налагащо се от изменението на нормите за околната среда. При все това, освен факта, че такива доводи затвърждават оценката на Комисията за избирателния характер на посочения режим, не би могло да се счита че при осъществяването на цели от икономическата или промишлената политика, една мярка, която има избирателен характер, може да се изключи от прилагането на член 87, параграф 1, от Договора (68). В сходен контекст бе преценено, че режим, който предвижда намаляване на лихвите по кредити, предоставени за закупуване или наемане, с опция за покупка, на превозни средства за физически лица, за малки и средни предприятия, за публични териториални единици или за фирми, осигуряващи обществени услуги на местно ниво, е помощ и не може да се оправдае с обстоятелството, че тази мярка е целяла, с грижа за опазване на околната среда и безопасността по пътищата, да даде възможност за обновяване на парка на превозните средства за промишлеността в Испания (69).
(140)
Всички мотиви за общ интерес, с които оспорваният режим си поставя за предмет или за последица да допринесе за заетостта, за обновяването или укрепването на съответните кораби или самолети, колкото и правомерни да са те, не се оправдават от характера и структурата на оспорваната данъчна система и дори се обезсилват по отношение на определението - държавна помощ по смисъла на член 87 параграф 1 от Договора.
(141)
Комисията счита също, че за прилагането на член 87, параграф 1 от Договора, няма разлика дали режимът по член 39 СА от ОКД е по-неблагоприятен за тези бенефициери отколкото режимът за дяловете от корабна съсобственост, тъй като в дадения случай оспорваният режим трябва да се оцени от Комисията в момента на прилагането му (70).
(142)
От предходното става ясно, че Комисията счита, че режимът по член 39 СА от ОКД не се оправдава от характера и структурата на разглежданата данъчна система и следователно неговият избирателен характер не би могъл да се оспорва.
(143)
Както бе констатирано преди това, бенефициерите на данъчния режим по член 39 СА от ОКД са, от една страна, икономическите субекти от транспортния и промишлен сектор и, от друга, членовете на ИГ, които финансират имущество от тези сектори и са, основно, финансови институции. Всички тези субекти упражняват дейност на общностните пазари в горепосочените сектори.
(144)
В този контекст е уместно да се припомни, че помощите, които целят да освободят едно предприятие от обичайните за текущото управление или за неговата нормална дейност разходи, нарушават, по принцип, условията на конкуренция (71). Бе преценено, че всяко предоставяне на помощи на определено предприятие, което упражнява дейността си на пазара на Общността може да предизвика нарушаване на конкуренцията и да засегне търговията между държавите-членки (72).
(145)
В дадения случай обаче, като отчита естеството и международните размери на разглежданите сектори, Комисията счита, че оспорваната помощ укрепва позицията на операторите от тези сектори, които участват в националната търговия и в търговията в Общността.
(146)
И така, бенефициерите на оспорвания режим се оказват в привилегировано положение, както спрямо националните си конкуренти (73) така и спрямо конкурентите от други държави-членки, които не могат да се ползват от този режим поради мотива, че те не финансират или не използват допустимо по този режим имущество или че не подлежат на данъчно облагане във Франция.
(147)
Относно последната точка, ако погледнато формално е вярно, че няма правна пречка пред икономическите субекти от други държави-членки, освен Франция, да финансират или да ползват посоченото в член 39 CA от ОКД имущество, не може да се отрече, че на практика оспорваният режим благоприятства операторите, които са данъчно задължени във Франция. В това отношение е уместно да се констатира, че всички заинтересовани страни - бенефициери на оспорвания режим, които представиха коментарите си в рамките на официалната процедура по разследване, са дружества по френското право. Трябва да се припомни също, че що се отнася до сектора, в който основно се прилага оспорваният данъчен механизъм, и по-специално морския транспорт, френските власти сами подчертават, че с приемането на този механизъм се е целяло прекратяване на стагнацията в броя на регистрираните във Франция кораби и намаляването на данъчните разходи. Накрая, е уместно да се припомни в настоящия контекст, че в Доклад № 143 (74) на Сената е посочено, че този режим е „средство за облагоприятстване на стоки, произведени на национална територия или финансиране в интерес на определен френски ползвател“.
(148)
Следователно, без да е нужно да се пристъпва към икономически анализ на действителното положение на засегнатите пазари (75) и като се отчита фактът, че установеният данъчен режим във Франция укрепва позицията на икономическите субекти, които са по-облагодетелствени спрямо други конкурентни субекти, Комисията счита, че този режим засяга търговията между държавите-членки и нарушава конкуренцията между тези субекти.
(149)
Предвид всички предходни коментари Комисията счита, че режимът на член 39 СА от ОКД представлява помощ по смисъла на член 87, параграф 1 от Договора.
2. Количество и разпределяне на помощта между бенефициерите
(150)
Както бе констатирано, данъчните облекчения, които произтичат от прилагането на член 39 СА от ОКД, са липса на таван за амортизациите, които се приспадат, увеличаване с един пункт на амортизационния коефициент и евентуално освобождаване от плащане на данък за доходите от прехвърляне на имущество.
(151)
Размерът на помощта за всяка лизингова операция съответства на разликата между актуализираните стойности на изплатените през целия амортизационен период данъци, като се отчита увеличеният с един пункт амортизационен коефициент и стойностите, които биха били резултат от прилагането на разпоредбите на член 39 С, алинея втора от ОКД, разлика, към която трябва да се прибави евентуалното освобождаване от плащане на данък за доходите при прехвърляне на имущество (76). Този размер се определя за всяка лизингова операция по начините, предвидени в параграфи 46 и 47 от данъчна инструкция № 120 (77) относно преотстъпване на ползвателя на част от общото облекчение.
(152)
Що се отнася до точното разпределение на общото облекчение, получено в съответствие с член 39 CA от ОКД, членовете на ИГ - преки бенефициери - са задължени да преотстъпят най-малко 2/3 от това облекчение на ползвателя на имуществото. В рамките на всяка лизингова операция точният размер на преотстъпеното на ползвателя облекчение обаче се определя при издаване на одобрението, в съответствие с разпоредбите на член 39 СА от ОКД.
3. Определяне на режима като неправомерна помощ
(153)
Съгласно член 88, параграф 3 от Договора Комисията следва да бъде информирана относно всякакви проекти за отпускане или изменение на помощи. Съответната държава-членка е длъжна да не привежда в изпълнение предлаганите от нея мерки, докато тази процедура не приключи с окончателно решение.
(154)
В дадения случай, с писмо от 17 март 1998 г. (A/32232), френските власти информираха Комисията за въвеждането на диспозитив, с който се ограничава амортизацията на отдаваното под наем имущество с цел борба с използването на този механизъм единствено за финансова оптимизация, като се предвижда и изключение от това ограничение. В това писмо френските власти посочват, че този механизъм явно не представлява държавна помощ, за каквато Комисията следва да бъде предварително информирана в съответствие с член 88, параграф 3 от Договора.
(155)
Комисията е на мнение, че при тези обстоятелства това писмо не би могло да бъде разглеждано като информация по смисъла на член 88, параграф 3 от Договора. Комисията отново подчертава, че въпросното писмо не спазва формалните правила, посочени в писмото на Комисията до държавите-членки SG (81) 12740 от 2 октомври 1981 г., които са в сила по време на описаните факти. Следователно Франция е действала неправомерно, като е започнала прилагането на оспорвания режим за помощ в нарушение на член 88, параграф 3 от Договора.
4. Съвместимост на режима за помощ с Общия пазар
(156)
Тъй като оспорваният данъчен режим представлява държавна помощ по смисъла на член 87, параграф 1 от Договора, уместно е да се разгледа неговата възможна съвместимост с оглед на дерогациите, предвидени в параграф 2 и 3 от посочения член. Във връзка с това е нужно да се припомни, че според предадената от френските власти информация, действителните бенефициери на оспорвания режим са от секторите на морския, въздушния и железопътния транспорт, както и в много малка част от промишления сектор (78). Тези бенефициери принадлежат и към финансовия сектор, тъй като членовете на ИГ са основно финансови институции.
(157)
Що се отнася до дерогациите, предвидени в член 87, параграф 2 от Договора, за помощи от социален характер, отпускани на отделни потребители, помощи за компенсиране на вредите, причинени от природни бедствия или необикновени явления, както и до помощи, отпускани на икономиката в определени области на Федерална република Германия, достатъчно е да се отбележи, че те са лишени от всякакво основание в настоящия контекст, каквато и да е самоличността на бенефициерите на оспорвания режим.
(158)
Относно дерогацията в член 87, параграф 3, буква б) от Договора е достатъчно да се отбележи, че оспорваният данъчен режим не представлява важен проект от общоевропейски интерес и няма за цел поправяне на някакво сериозно смущение във френската икономика. Той няма за цел и развитие на културата и съхраняване на историческото наследство по смисъла на дерогацията от член 87, параграф 3, буква г) от Договора.
(159)
В това отношение, Комисията държи да подчертае, че по време на административната процедура френските власти и съответните страни не са се позовали на горепосочените дерогации.
(160)
Разглеждането на дерогациите, предвидени в член 87, параграф 3, букви a) и в) от Договора налага анализ на всеки един от съответните сектори.
(161)
Относно дерогацията от член 87, параграф 3, буква в) от Договора, която разрешава помощи за улесняване развитието на определени икономически дейности, когато такива помощи не оказват неблагоприятно въздействие на условията на търговия до степен, която противоречи на общия интерес, Комисията преценява, че няма основание да се счита, че помощта, която е предоставена, в съответствие с оспорвания режим, в сектора на въздушния транспорт е съвместима с Общия пазар. Всъщност, нито една от дерогациите, предвидени в стратегическите линии на Комисията относно прилагането на членове 92 и 93 от Договора, както и на член 61 от Споразумението за създаване на EИП към държавните помощи в сектора на авиацията (79), не е приложима в дадения случай.
(162)
Трябва да се отбележи обаче, че Комисията разрешава по изключение определена помощ за функционирането на въздушния транспорт:
a)
на базата на стратегическите линии от 1998 г., за държавни помощи за регионални цели, изменени през 2000 г. (80), за въздушни линии, които оперират от територията на крайно отдалечени региони, с цел да се компенсират повишените разходи вследствие резултат на постоянните затруднения на тези региони, които са посочени в член 299, параграф 2 от Договора.
б)
на базата на стратегическите линии на Общността относно финансирането на летища, както и за държавните помощи при започване на дейност, отпускани на въздухоплавателни компании, опериращи от регионални летища (81), на нови въздушни линии, опериращи от регионални летища, чийто годишен трафик е по-малко от 5 милиона пътници, в размер до 30 % от разходите, които са стриктно свързани с тяхната дейност през първите три години (40 % от посочените разходи за първите три години са за регионални летища, разположени в регион със затруднения по смисъла на стратегическите линии).
(163)
Като отчита предходното, Комисията приема, че при изчисляване на помощите, които трябва да се възстановят, Франция не включва размера на съпътстващите помощи:
a)
за самолети трайно причислени към въздушни линии, които оперират от крайно отдалечен регион, освен ако не докаже че поддръжката на тези самолети наистина се е извършвала в този регион и че помощите са по-ниски от констатираните завишени разходи,
б)
и за самолети, зачислени към нови въздушни линии, които оперират от регионално летище в размер до горепосочената част на избираемите разходи, доколкото въпросните линии не са били, през разглеждания период предмет на договор за обществена услуга с финансови компенсации по смисъла на член 4 на Регламент № 2408/92 (ЕИО) на Съвета относно достъпа на въздушни превозвачи на Общността до вътрешните въздушни трасета на Общността (82).
(164)
Във всички останали случаи помощите, предоставени на предприятията от въздушния транспорт в съответствие с оспорвания режим, са несъвместими с Договора.
(165)
В съответствие с член 87, параграф 3, буква в) от Договора, насоките на Общността от 1997 г. и 2004 г. (83) определят режимите за държавни помощи, които могат да бъдат разрешени, за да се подпомогнат интересите на предприятията от морския транспорт в рамките на Общността спрямо конкуренцията на трети страни, за постигане на общи цели като:
-
запазване на заетостта в Общността (едновременно по море и по суша);
-
подобряване на безопасността;
-
опазване на ноу-хауто в морското дело в Общността и развитие на уменията в морското дело.
(166)
Предвид горепосочените цели обаче, насоките на Общността за 1997 г. и 2004 г. разрешават определени данъчни мерки в полза на морските компании с цел подобряване на конкурентоспособността им (точка 3.1).
(167)
По този начин се припомня, че целта на държавните помощи в рамките на общата политика за морския транспорт е насърчаване на конкурентоспособността на флота на Общността на световния пазар. Следователно, в режимите за данъчни облекчения трябва да се изисква, най-общо, съществуването на връзка с даден флот от Общността.
(168)
Предоставените от тези режими облекчения трябва също така да улесняват развитието на морския транспорт и заетостта в този сектор в интерес на Общността. Следователно, горепосочените облекчения трябва стриктно да се ограничат до дейностите в морския транспорт. Ако една компания от морския транспорт упражнява и други търговски дейности, се налага счетоводствата между двете дейности ясно да се разграничат, за се попречи на каквото и да е „преливане“ към дейности, които не отговарят на определението за морски транспорт.
(169)
Не би могло да се оспори, че разглежданият режим цели да облагоприятства финансирането на кораби под френски флаг и се стреми да развива сектора на морския транспорт и заетостта в него.
(170)
Предоставяните в рамките на оспорвания режим помощи, улесняват финансирането на кораби и така допринасят за обновяването на флота на Общността. В това отношение, Комисията споделя мнението на френските власти, според което разглежданите помощи допринасят за оздравяване и обновление на националния флот (84). Тя подкрепя най-вече аргумента, че именно поради механизма на одобрение, който обвързва прилагането на оспорвания режим със задължението на територията на Общността да има стратегически ръководен център за управление на морското дело и за управление на кораби, който взема под внимание съображенията за заетост, посоченият режим допринася за запазване на заетостта в морския транспорт на Общността както по море, така и по суша (85). Това се потвърждава и от известен брой корабособственици - заинтересовани страни, които подчертават значението на оспорвания режим за компенсиране на повишените разходи за екипажите от този флот, за запазване на работните места за висококвалифицирани специалисти в морския транспорт и за принос за запазването и дори развитието на флот под флага на държава-членка (86). Комисията обаче уточнява, че в приложение на насоките на Общността за 2004 г., ако корабите са влекачи или кораби за тралене, предоставените помощи могат да се считат за съвместими с Общия пазар, само ако най-малко 50 % от годишната дейност на тези кораби съответства на определението за морски транспорт (87).
(171)
Предвид предходното, може да се счита, че данъчният режим по член 39 СА от ОКД, като отговаря на точка 3.1 от насоките на Общността за 2004 г., е благоприятен за сектора на морския транспорт и съответства на целите, посочени в приложимите насоки на Общността.
(172)
За да отговарят на дерогацията от член 87, параграф 3, буква в) от Договора, предоставените в съответствие с този режим помощи трябва да са стриктно съизмерими с поставената цел и да не оказват неблагоприятно въздействие на условията на търговия до степен, която противоречи на общия интерес.
(173)
Във връзка с това френските власти трябва да обърнат внимание на правилото за ограничаване на помощите, фигуриращо в член 11 от насоките на Общността за 2004 г., според което: „Максимално допустимото равнище за помощ е отменяне на данъчните разходи и разходите за социални осигуровки на моряците, както и намаляване на данъка върху оборота на морските компании. За да се избегне каквото и да е нарушаване на конкуренцията, не може да бъдат предоставяни по-големи облекчения от други системи за подпомагане. Следователно, въпреки че всяка една система за подпомагане, за която държава-членка е уведомила, се разглежда в зависимост от собствената ѝ стойност, Комисията счита, че общият размер на помощта под формата на преки плащания съобразно точки 3, 4, 5 и 6 не трябва да надвишава общия размер на данъците и социалните осигуровки, удържани от дейностите в морския транспорт и от моряците“. За изпълнение на тази разпоредба, френските власти трябва да проверят дали годишните помощи, от които се е ползвал един корабособственик, към които се прибавят помощите, предоставени в рамките на всички режими за подпомагане, разгледани в раздели 3 - 6 на насоките за 1997 г. и 2004 г., сред които е именно и системата за цялостно облагане на тонажа за морските компании (88), заедно с освобождаването от плащане на разходи за социални нужди и от плащане на морския дял от патентния данък, не надвишава за същия корабособственик общия размер на преките и косвени данъци и на социалните осигуровки, които нормално биха се удържали от дейностите в морския транспорт и от моряците. Всяка част, която евентуално надвишава горепосочения размер, е несъвместима с Общия пазар и трябва да бъде върната.
(174)
Следователно, Комисията е на мнение, че предоставените помощи в съответствие с режима, установен от член 39 CA от ОКД, са съвместими с член 87, параграф 3, буква в) от Договора, с уговорка за условията, описани в писмени съображения 172 и 173.
(175)
Комисията е на мнение, че дерогациите, предвидени в член 87, параграф 3, буква a) от Договора, доколкото се отнасят до развитието на определени региони, не са приложими към оспорвания режим, когато той визира финансирането на имущество от сектора на железопътния транспорт. В замяна, Комисията разгледа съвместимостта на посочения режим до степента, посочена в член 87, параграф 3, буква в) от Договора.
(176)
Предвид историческото положение на железопътните компании и намаляването на пазарния дял е необходимо да се ускори процеса на подмяна на подвижния състав, за да отговори на конкуренцията на другите видове транспорт. Нужни са по-сериозни и по-бързи действия за модернизиране и/или обновяване на подвижния състав, за да се избегне допълнителният спад на пазарния дял на железопътния транспорт спрямо другите видове транспорт, които са по-неустойчиви и по-вредни за околната среда.
(177)
Комисията е на мнение, че подмяната на подвижния състав е съвместима с общата политика за укрепване на вътрешната оперативност. Освен това, подмяната на подвижния състав е принос за безопасността и модернизирането на услугите що се отнася до точност, надеждност и бързина. Тъй като подмяната на подвижния състав е съществен елемент от политиката за укрепване на развитието на сектора на железопътния транспорт, Комисията преценява, че предложените мерки не противоречат на общия интерес.
(178)
Следователно, Комисията е на мнение, че помощите, предоставени на железопътните компании, в съответствие с режима, установен от член 39 СА от ОКД, са съвместими с член 87, параграф 3, буква в) от Договора.
(179)
Що се отнася до дерогацията от член 87, параграф 3, буква в) от Договора, с която се разрешават помощи за улесняване развитието на определени икономически дейности, когато такива помощи не оказват неблагоприятно въздействие на условията за търговията до степен, противоречаща на общия интерес, трябва да се отбележи, че нито една характеристика на този режим не позволява да се счита, че мерките за помощи в промишления сектор, предоставени в съответствие с режима, са съвместими с Общия пазар.
(180)
Въпреки това, Комисията не може непосредствено да изключи хипотезата, според която определено имущество от промишления сектор, финансирано в съответствие с член 39 CA от ОКД би било съвместимо при спазване на условията, предписани в основните насоки за държавните помощи с регионално предназначение (89), и по-специално, когато инвестицията е направена в регион, допустим съгласно член 88, параграф 3, буква a) или в) от Договора и когато апортната вноска на бенефициерите за посоченото финансиране е достигнала минимум 25 %. Във всеки случай, таваните на размера на регионалните помощи трябва да бъдат спазвани в случай че едно предприятие се ползва едновременно от оспорваните помощи и от одобрените помощи с регионално предназначение.
(181)
С уговорка за тези условия, Комисията преценява, че мерките за помощ, която е предоставена в този сектор, са съвместими с Общия пазар.
(182)
Относно финансовия сектор, Комисията счита, че разгледаните преди това дерогации, които не се отнасят до този сектор, нямат правна релевантност при оценяването на съвместимостта на мерките за помощ, от които са се ползвали членовете на ИГ, с Общия пазар.
(183)
При все това, като взема предвид цялостния характер на операцията за финансиране чрез лизинг, Комисията е на мнение, че мерките за помощи в сектора на морския, въздушния и железопътния транспорт, както и в промишления сектор, които могат да се определят като съвместими с Общия пазар, ще са такива не само по отношение на ползвателите на съответното имущество, но също и по отношение на членовете на съответните ИГ. Действително е важно членовете на ИГ да не се санкционират с мотива, че нямат връзка с горепосочените сектори, тъй като тяхното посредничество е необходимо за осъществяване на съответните операции за финансиране, както и за да могат ползвателите да си послужат с горепосочените дерогации. Комисията е на мнение, че този анализ се подкрепя от факта, че точният дял на общото облекчение, което се преотстъпва на ползвателя и представлява най-малко 2/3 от общото облекчение съгласно член 39 CA от ОКД, се определя при търговско договаряне между членовете на ИГ и ползвателите, както са подчертали това френските власти. Това обстоятелство удостоверява факта, че членовете на ИГ запазват само онзи дял от общото облекчение, който е нужен за реализиране на поставените цели, в съответствие с правилата за оценка на съвместимостта на горепосочените мерки за помощ.
5. Възстановяване на помощите
(184)
Комисията припомня, че всяка помощ, която се разглежда като несъвместима с Общия пазар и е предоставена съгласно оспорвания режим, трябва да се възстанови в съответствие с член 14, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 659/1999 на Съвета от 22 март 1999 г. относно установяване на подробни правила за прилагането на член 93 от Договора [станал член 88 от Договора] (90).
(185)
При все това, според посочения член 14, параграф 1 „Комисията не изисква възстановяването на помощта, ако това противоречи на общ принцип на правото на Общността“. Във връзка с това се прецени, че Комисията трябва да вземе под внимание служебно изключителните обстоятелства, които налагат съгласно посочения член 14, параграф 1, тя да не разпореди възстановяване на неправомерно предоставените помощи, ако това противоречи на общ принцип на правото на Общността (91).
(186)
В този контекст е уместно да се припомни, че основното изискване за правна сигурност цели да гарантира предвидимостта на правните положения и отношения, произтичащи от общностното право и, следователно, се противопоставя на това Комисията да може да забавя неограничено упражняването на своите правомощия (92).
(187)
В дадения случай, въпреки че не може да се счита, че принципът на легитимна увереност е бил нарушен (93), Комисията, предвид твърде специфичните обстоятелства по случая, преценява, че принципът за правна сигурност е бил пренебрегнат по отношение на бенефициерите на оспорвания данъчен режим.
(188)
Комисията преценява, че съществува сбор от изключителни показатели, които позволяват да се приеме от една страна че Комисията е забавила упражняването на своите правомощия относно разследването на тук оспорвания режим, и че от друга страна, бенефициерите на посочения режим са били заблудени относно неговата правомерност.
(189)
Трябва да се припомни, че с писмо от 17 март 1998 г., френските власти са информирали Комисията за съществуването на механизма по член 39 C, алинея втора, и 39 CA от ОКД. Наистина, това писмо не представлява уведомление по смисъла на член 88, параграф 3 от Договора (94) и липсата на реакция от страна на Комисията на това писмо не би могла сама по себе си, и единствено, да представлява нарушение на принципа за правна сигурност или, най-малкото, да лиши разпоредбите на членове 87 и 88 от Договора от полезно действие. И все пак, на тази дата Комисията е била информирана за оспорвания режим (95).
(190)
Освен това, в рамките на разследването на две подадени до нея жалби, в които се разобличават мерките за помощ, от които съответно са се ползвали морските компании „Sea France“ и „BAI“, Комисията двукратно е запитала френските власти за начина на финансиране на някои от техните кораби. В отговора си от 10 юли 2000 г. и в този от2 април 2003 г. френските власти ясно са описали режима по член 39 CA от ОКД (96), като са изложили ясно съдържанието му.
(191)
От този момент, тъй като Комисията е оставила без отговор писмата, предадени от френските власти по нейно искане, в които се описва оспорвания режим, трябва да се счита, че тя е забавила упражняването на своите правомощия, като е открила официалната процедура по разследване едва на 14 декември 2004 г. и едновременно с това е дала повод за съмнение в правомерността на посочения режим.
(192)
Що се отнася до това, че френските власти се позовават на решението на комисията от 8 май 2001 г. относно държавната помощ, предоставена от Франция на „Brittany Ferries“ (97), трябва да се отбележи, че Комисията констатира, че тогава оспорваният режим е представлявал мярка от общ ред, тъй като е бил отворен към всички сектори на икономиката и е релевантен на общото право. Ако наистина оспорваният в това дело режим е същия, който е бил в сила преди 1998 г., все пак трябва да се констатира, че мотивите за решението не посочват ясно този факт, а това обстоятелство е могло да заблуди бенефициерите по отношение на оспорвания тук режим.
(193)
Оттук следва, че съчетаването на горепосочените елементи може да докаже изключителния характер на разглежданите в дадения случай обстоятелства, и за да се спази принципа на правна сигурност спрямо бенефициерите на режима, се налага възстановяването на помощите да се ограничи, като се направи разлика между тях в зависимост от датата на предоставянето им.
(194)
Следователно Комисията е на мнение, че Франция не трябва да възстановява несъвместимите помощи, които са неправомерно предоставени след влизането в сила през 1998 г. на закон № 98-546 в рамките на операции по финансиране, за които компетентните френски власти са се ангажирали да предоставят ползването на режима по член 39 СА от ОКД, по силата на правнозадължителен акт (98), предшестващ публикуваното в Официален вестник на Европейския съюз на 13 април 2005 г. Решение на Комисията от 14 декември 2004 г. за откриване на официална процедура по разследване по смисъла на член 88, параграф 2 от Договора.
(195)
За всяка една операция на финансиране обаче, за която компетентните национални власти са се ангажирали да предоставят ползването на режима по член 39 СА от ОКД, единствено по силата на правнозадължителен акт, издаден след посочената публикация, несъвместимата помощ ще се възстанови от бенефициерите. В този случай, ще се отчита сумата на облекчението, която е останала за членовете на ИГ и размера на преотстъпената на ползвателя сума (99). В случай на частична съвместимост на помощта за ползвателя на имуществото, сумата, която трябва да се възстанови от членовете на ИГ ще се определя в същата пропорция като тази, която се прилага за частта от преотстъпеното облекчение на ползвателя на имуществото.
(196)
В този контекст Комисията преценява за нужно да уточни, че фактът, че финансовите и правни рискове, поети от членовете на ИГ, биха могли, в определени случаи, да се прехвърлят с договор на ползвателите на имуществото, не може да противоречи на принципа, според който, когато Комисията изисква, при необходимост, възстановяването на неправомерна помощ, нейната цел е да лиши различните бенефициери от облекчението, от което те са се ползвали на своя пазар спрямо конкурентите си и да възстанови положението преди изплащането на посочената помощ. Осъществяването на тази цел не би могло да зависи от формата, под която помощта е била предоставена, както не би могло да зависи и от договорните клаузи, за които са се споразумели бенефициерите на помощта (100).
VIII. ЗАКЛЮЧЕНИЕ
(197)
Комисията констатира, че Франция неправомерно е прилагала режима за помощи по член 39 СА от ОКД, в нарушение на член 88, параграф 3, от Договора.
(198)
Следователно, Франция трябва да вземе всички необходими мерки, за да си възстанови тези помощи, с изключение на помощите, които са се ангажирали да предоставят националните власти по силата на правнозадължителен акт, който предшества публикуваното в Официален вестник на Европейския съюз на 13 април 2005 г. решение да се открие официална процедура по разследване, с изключение на помощите за имуществото в железопътния сектор, като за останалите операции се приспаднат максималните размери на допустимите помощи по силата на правилата, които се прилагат за държавните помощи в отделните сектори и като се отчетат вече предоставените по други причини помощи. Тези правила за отделните сектори са насоките на Общността относно държавните помощи за морския транспорт от 1997 г. и 2004 г., стратегическите линии за 1998 г., изменени през 2000 г., стратегическите линии на Общността от 2005 г. относно финансирането на летища и държавните помощи за започване на дейността на авиокомпании, опериращи от регионални летища, както и за финансиране на имущество от промишления сектор, и стратегическите линии относно държавните помощи с регионално предназначение.
(199)
Бенефициерите трябва да възстановят посочените несъвместими помощи, които компетентните национални власти са се ангажирали да предоставят само по силата на правнозадължителен акт, който е издаден след горепосочената публикация съгласно писмени съображения (151), (152) и от (194) до (196).
(200)
Ако са били предоставени такива помощи, Комисията изисква от Франция да ѝ предаде тук приложения формуляр относно етапа на протичане на процедурата за възстановяване на помощите, както и да изготви списък на съответните бенефициери.
ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:
Член 1
Режимът по член 39 СА от общия кодекс за данъците, прилаган от Франция, в нарушение на член 88, параграф 3, от Договора, е несъвместим с Общия пазар, с изключение на посочените в член 2 мерки.
Член 2
Мерките за помощ, предоставени по силата на посочения в член 1 режим, са съвместими с Общия пазар:
1.
в сектора на морския транспорт и в сектора на въздушния транспорт до максимално допустимия размер помощ, определен в зависимост от случая, в насоките на Общността относно помощите в морския транспорт или помощите, които се прилагат в сектора на въздушния транспорт, като се отчитат вече предоставените за съответния период помощи,
2.
в железопътния сектор, и:
3.
в промишления сектор, до максимално допустимия размер помощ, определен в стратегическите линии относно държавните помощи с регионално предназначение.
Предвид цялостния характер на операцията за финансиране, в съответствие с посочения режим, мерките за помощ в секторите на морския, въздушния и железопътния транспорт, както и в промишления сектор, които могат да се определят като съвместими с Общия пазар, са такива не само по отношение на ползвателите на съответното имущество, но също и по отношение на операторите от финансовия сектор, които са членове на ИГ.
Член 3
Франция прекратява посочения в член 1 режим, в границите на неговата несъвместимост и оттук нататък не предоставя ново одобрение в тази мярка.
Член 4
1. Франция предприема всички необходими мерки, така че бенефициерите да възстановят помощите, които са получени неправомерно, на основание на посочения в член 1 режим, с изключение на помощите, получени в рамките на операции за финансиране, за които компетентните национални власти са се ангажирали да предоставят ползването на посочения режим по силата на правнозадължителен акт, приет преди 13 април 2005 г., както и на помощите, посочени в член 2.
2. За възстановяването на помощите няма срок съгласно процедурите на националното право, доколкото те дават възможност за незабавно и ефективно изпълнение на настоящото решение. Размерът на помощите, които трябва да се възстановят, включва лихвите, които текат от датата на която те са били предоставени на бенефициерите до датата на тяхното ефективно възстановяване. Лихвите се начисляват съгласно разпоредбите на глава V от Регламент (EО) № 794/2004 на Комисията (101).
Член 5
Франция трябва да информира Комисията в двумесечен срок считано от датата на оповестяване на настоящото решение, за мерките, които е предприела и които предлага, за да се съобрази с него.
Франция трябва да предостави тези сведения на Комисията посредством формуляра, фигуриращ в приложение II и да изготви подробен списък на предприятията, ползвали се мерките по силата на посочения в член 1 режим, които са отпуснати при условията на член 4, параграф 1, както и на съответното движимо имущество и изплатените във всеки отделен случай суми.
Франция трябва да изготви също списък на предприятията, които са се ползвали от мерките за помощи, посочени в член 4, параграф 1 и трябва да уточни размера на помощите, от които се е ползвало всяко едно предприятие. За тази цел Франция трябва да използва формулярите от приложение III.
Член 6
Адресатът на настоящото решение е Френската република.
Съставено в Брюксел на 20 декември 2006 година.