Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/91/EF
af 16. december 2002
om bygningers energimæssige ydeevne
EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 175, stk. 1,
under henvisning til forslag fra Kommissionen(1),
under henvisning til udtalelse fra Det Økonomiske og Sociale Udvalg(2),
under henvisning til udtalelse fra Regionsudvalget(3),
efter proceduren i traktatens artikel 251(4), og
ud fra følgende betragtninger:
(1) I henhold til traktatens artikel 6 skal miljøbeskyttelseskrav integreres i udformningen og gennemførelsen af Fællesskabets politikker og aktioner.
(2) De naturressourcer, som i henhold til traktatens artikel 174 skal udnyttes forsigtigt og rationelt, omfatter olieprodukter, naturgas og faste brændstoffer, som er vigtige energikilder, men også de vigtigste kilder til kuldioxidemissioner.
(3) Øget energieffektivitet er en vigtig del af den pakke af politikker og foranstaltninger, som må iværksættes, hvis Kyoto-protokollen skal efterkommes, og bør også indgå i enhver pakke af politiske tiltag til opfyldelse af yderligere forpligtelser.
(4) Styring af energiefterspørgslen er et vigtigt redskab, hvormed Fællesskabet kan påvirke det globale energimarked og dermed forsyningssikkerheden på længere sigt.
(5) Rådet har i konklusioner vedtaget den 30. maj 2000 og den 5. december 2000 tilsluttet sig Kommissionens handlingsplan for energieffektivitet og anmodet om forslag til særlige foranstaltninger i byggesektoren.
(6) Bolig- og tertiærsektoren, hvis energiforbrug i høj grad er forbundet med bygninger, står for over 40 % af det endelige energiforbrug i Fællesskabet, og sektoren er i vækst, hvilket nødvendigvis vil øge dens energiforbrug og dermed dens udledning af kuldioxid.
(7) Rådets direktiv 93/76/EØF af 13. september 1993 om begrænsning af kuldioxidemissionerne ved forbedring af energieffektiviteten (Save)(5), som kræver, at medlemsstaterne udvikler, gennemfører og aflægger rapport om programmer vedrørende energieffektivitet i bygninger, begynder nu at få væsentlige positive virkninger. Ikke desto mindre er der brug for en supplerende retsakt, som skal fastlægge mere konkrete foranstaltninger med det formål at gennemføre de store urealiserede energisparemuligheder og mindske de store forskelle mellem medlemsstaternes resultater på dette område.
(8) Ifølge Rådets direktiv 89/106/EØF af 21. december 1988 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes love og administrative bestemmelser om byggevarer(6) skal bygværker og deres opvarmnings-, kølings- og ventilationsanlæg konstrueres og udføres på en sådan måde, at energiforbruget er moderat under hensyn til stedets klimatiske forhold og til beboerne.
(9) Foranstaltninger til yderligere forbedring af bygningers energimæssige ydeevne bør tage hensyn til klima og lokale forhold samt indemiljø og omkostningseffektivitet. De bør ikke stride mod andre væsentlige krav til bygninger såsom tilgængelighed, forsigtighed og bygningens anvendelse.
(10) Bygningers energimæssige ydeevne bør beregnes ved hjælp af en metode, som kan differentieres på regionalt plan, og som foruden varmeisolering omfatter andre forhold, der spiller en stigende rolle, for eksempel opvarmnings- og klimaanlæg, anvendelse af vedvarende energi og bygningens udformning. En fælles fremgangsmåde for denne proces, som gennemføres af kvalificerede og/eller godkendte eksperter, hvis uafhængighed skal sikres på grundlag af objektive kriterier, vil bidrage til at skabe lige vilkår for medlemsstaternes bestræbelser på at spare energi i byggesektoren og kan desuden give potentielle ejere eller brugere bedre oplysning om energimæssig ydeevne på Fællesskabets ejendomsmarked.
(11) Kommissionen vil videreudvikle standarder som f.eks. EN 832 eller prEN 13790, også med hensyn til klimaanlæg og belysning.
(12) Bygninger påvirker energiforbruget i lang tid fremover, og nye bygninger bør derfor opfylde mindstekrav til energimæssig ydeevne, der er tilpasset stedets klima. Retningslinjerne for god praksis bør i den forbindelse sigte mod optimal anvendelse af de elementer, der fremmer forbedring af den energimæssige ydeevne. Da mulighederne for at anvende alternative energiforsyningssystemer generelt ikke udnyttes fuldt ud, bør de tekniske, miljømæssige og økonomiske muligheder for alternative systemer undersøges. Medlemsstaten kan gøre dette én gang ved en undersøgelse, som resulterer i en liste over energibevarelsesforanstaltninger, på gennemsnitlige lokale markedsbetingelser, der opfylder omkostningseffektivitetskriterierne. Før byggeriet indledes, kan der anmodes om særlige undersøgelser, hvis foranstaltningen eller foranstaltningerne skønnes mulige.
(13) Større renoveringer af eksisterende bygninger over en vis størrelse bør benyttes som en anledning til at foretage omkostningseffektive tiltag for at forbedre bygningernes energimæssige ydeevne. Større renoveringer er tilfælde, hvor de samlede omkostninger ved renoveringen af bygningens ydre mure og/eller energiinstallationer, f.eks. opvarmningsanlæg, varmtvandsforsyning, klimaanlæg, ventilation og belysning, er på over 25 % af bygningens værdi med fradrag af værdien af den grund, hvor bygningen ligger, eller hvor over 25 % af bygningens ydre mure er under renovering.
(14) En forbedring af en eksisterende bygnings samlede energimæssige ydeevne betyder dog ikke nødvendigvis en totalrenovering af bygningen, men kan være begrænset til de dele, som er mest relevante for bygningens energimæssige ydeevne, og som er omkostningseffektive.
(15) Renovationskravene til eksisterende bygninger bør ikke være uforenelige med bygningens tilsigtede funktion, kvalitet eller karakter. Det bør være muligt at få dækket ekstraomkostninger ved en sådan renovering inden for en rimelig tidsfrist, der står i relation til investeringens forventede tekniske levetid, ved øgede energibesparelser.
(16) Attesteringen kan støttes af programmer for at lette lige adgang til forbedringer af den energimæssige ydeevne, kan være baseret på aftaler mellem de berørte parters organisationer og et organ, som er udpeget af medlemsstaterne, og kan foretages af energitjenesteydelseselskaber, som indvilliger i at forpligte sig til at foretage de fastlagte investeringer. Ordningerne bør overvåges og følges op af medlemsstaterne, der også bør fremme anvendelsen af incitamentsordninger. Attesten bør så vidt muligt beskrive den faktiske situation for bygningens energimæssige ydeevne og kan revideres på den baggrund. Bygninger, som anvendes af offentlige myndigheder, og offentligt tilgængelige bygninger bør gøres til forbilleder med hensyn til opfyldelse af miljø- og energimæssige hensyn, og de bør derfor energiattesteres med jævne mellemrum. De derved fremkomne oplysninger om disse bygningers energimæssige ydeevne bør formidles til offentligheden, ved at energiattesterne opslås på iøjnefaldende steder. Fejlanvendelse af varme-, klima- og ventilationsanlæg bør modvirkes ved opslag om officielt anbefalet indetemperatur sammen med visning af den faktisk målte temperatur. Dette bør bidrage til at undgå unødigt energiforbrug, uden at det går ud over indeklimakomforten (termisk komfort) i forhold til udetemperaturen.
(17) Medlemsstaterne kan endvidere anvende andre midler/foranstaltninger end dem, der er omhandlet i dette direktiv, for at fremme forbedringer af den energimæssige ydeevne. Medlemsstaterne bør tilskynde til god energiforvaltning under hensyntagen til bygningernes brugsintensitet.
(18) Antallet af klimaanlæg i de sydeuropæiske lande er steget i de seneste år. Dette giver store problemer i spidsbelastningsperioder, forhøjer prisen på elektricitet og forstyrrer energibalancen i de pågældende lande. Strategier, der forbedrer bygningers termiske ydeevne i sommerperioden, bør prioriteres. Der bør med henblik herpå videreudvikles passive afkølingsteknikker, først og fremmest sådanne, som forbedrer indeklimaet og mikroklimaet omkring bygningerne.
(19) Kvalificerede personers regelmæssige vedligeholdelse af kedler og klimaanlæg kan bidrage til, at disse anlæg hele tiden er korrekt indstillet i overensstemmelse med produktspecifikationen, så deres ydelse bliver miljømæssigt, sikkerhedsmæssigt og energimæssigt optimal. Det er rimeligt, at der foretages en uafhængig vurdering af hele varmeanlægget, hver gang udskiftning kan komme i betragtning, på grundlag af omkostningseffektivitet.
(20) Det vil kunne bidrage til energibesparelser i boligsektoren, at udgifterne til opvarmning, luftkonditionering og varmt brugsvand faktureres til beboerne på grundlag af deres faktiske forbrug. Beboerne bør selv kunne regulere deres varme- og varmtvandsforbrug, i det omfang foranstaltninger med dette formål er omkostningseffektive.
(21) Der bør i overensstemmelse med subsidiaritetsprincippet og proportionalitetsprincippet, jf. traktatens artikel 5, på fællesskabsplan fastsættes overordnede principper for et system af krav til energimæssig ydeevne, men den nærmere gennemførelse bør overlades til medlemsstaterne, så hver medlemsstat kan vælge den ordning, der passer bedst til landets særlige situation. Dette direktiv omfatter kun det minimum, der er nødvendigt for at nå disse mål.
(22) Der bør være mulighed for hurtigt at kunne tilpasse beregningsmetoden og for, at medlemsstaterne regelmæssigt kan revidere minimumskravene for bygningers energimæssige ydeevne med hensyn til den tekniske udvikling, bl.a. hvad angår byggematerialernes isoleringsmæssige egenskaber (eller -kvalitet), og udviklingen inden for standardisering.
(23) De nødvendige foranstaltninger til gennemførelse af dette direktiv bør vedtages i overensstemmelse med Rådets afgørelse 1999/468/EF af 28. juni 1999 om fastsættelse af de nærmere vilkår for udøvelsen af de gennemførelsesbeføjelser, der tillægges Kommissionen(7) -
UDSTEDT FØLGENDE DIREKTIV:
Artikel 1
Formål
Formålet med dette direktiv er at fremme bygningers energimæssige ydeevne i Fællesskabet under hensyntagen til udeklima og lokale forhold, samt indeklimakrav og omkostningseffektivitet.
Dette direktiv indeholder krav vedrørende:
a) en overordnet ramme for en metode til beregning af bygningers samlede energimæssige ydeevne
b) anvendelse af mindstekrav til nye bygningers energimæssige ydeevne
c) anvendelse af mindstekrav til den energimæssige ydeevne for store eksisterende bygninger, der skal gennemgå omfattende renoveringsarbejder
d) energiattestering for bygninger, og
e) regelmæssigt eftersyn af kedler og klimaanlæg i bygninger samt vurdering af varmeanlægget, når dets kedler er ældre end 15 år.
Artikel 2
Definitioner
I dette direktiv forstås ved:
1) "bygning": en konstruktion med tag og mure, hvor der anvendes energi til regulering af indeklimaet; en bygning kan betyde en bygning som helhed eller en del af en bygning, der er udformet eller ændret til særskilt benyttelse
2) "en bygnings energimæssige ydeevne": den faktisk forbrugte eller forventede nødvendige energimængde til opfyldelse af de forskellige behov, som er forbundet med en normal brug af bygningen, herunder opvarmning, varmt brugsvand, køling, ventilation og belysning. Denne energimængde udtrykkes ved et eller flere indikatortal, som beregnes under hensyntagen til bygningens varmeisolering, dens tekniske egenskaber og egenskaberne ved dens installationer, dens udformning og placering i forhold til klimamæssige aspekter, udsættelse for sol og påvirkning fra tilstødende bygninger, egenproduktion af energi og andre forhold, herunder indeklima, der påvirker behovet for energi
3) "energiattest for en bygning": et certifikat, der er anerkendt af medlemsstaten eller af en af denne udpeget juridisk person, og som bl.a. viser bygningens energimæssige ydeevne beregnet efter en metode, der bygger på de generelle rammebestemmelser i bilaget
4) "kraftvarme": samtidig omdannelse af primære brændstoffer til mekanisk eller elektrisk energi og varmeenergi, der opfylder visse kvalitetskriterier vedrørende energieffektivitet
5) "klimaanlæg": en kombination af alle komponenter, der er nødvendige til en form for luftbehandling, hvor temperaturen kontrolleres eller kan sænkes, eventuelt kombineret med regulering af ventilation, fugtighed og luftrenhed
6) "kedel": en kombination af kedelbeholder og brænder, der er konstrueret til at overføre forbrændingsvarme til vand
7) "nominel nytteeffekt udtrykt i kW": den af fabrikanten fastsatte og garanterede maksimale varmeeffekt ved kontinuerlig drift under overholdelse af den af fabrikanten angivne virkningsgrad
8) "varmepumpe": en anordning eller et anlæg, som trækker varme ved lav temperatur ud af luft, vand eller jord og leverer varme til bygningen.
Artikel 3
Vedtagelse af en metode
Medlemsstaterne anvender en metode på nationalt eller regionalt plan til beregning af bygningers energimæssige ydeevne på grundlag af de generelle rammebestemmelser, der er anført i bilaget. Punkt 1 og 2 i disse rammebestemmelser tilpasses til den tekniske udvikling efter proceduren i artikel 14, stk. 2, idet der tages hensyn til standarder og normer, der er gennemført i medlemsstaternes lovgivning.
Denne metode fastsættes på nationalt eller regionalt plan.
En bygnings energimæssige ydeevne angives ved et gennemskueligt udtryk, der kan omfatte en indikator for udledning af CO2.
Artikel 4
Fastsættelse af krav til energimæssig ydeevne
1. Medlemsstaterne træffer de nødvendige foranstaltninger for at sikre, at der fastsættes mindstekrav til energimæssig ydeevne i bygninger på grundlag af metoden i artikel 3. Ved fastsættelsen af krav kan medlemsstaterne sondre mellem nye og eksisterende bygninger og mellem forskellige kategorier af bygninger. Disse krav skal tage hensyn til almindelige indeklimabetingelser, med henblik på at undgå mulige negative effekter som for eksempel utilstrækkelig ventilation, samt til lokale forhold og bygningens anvendelse og alder. Kravene revurderes jævnligt og mindst hvert femte år og holdes ajour med den tekniske udvikling inden for byggesektoren.
2. Kravene til energimæssig ydeevne finder anvendelse i overensstemmelse med artikel 5 og 6.
3. Medlemsstaterne kan beslutte ikke at fastsætte eller anvende kravene i stk. 1 for følgende kategorier af bygninger:
- bygninger og mindesmærker, der er offentligt beskyttet som en del af et særligt udpeget miljø eller på grund af deres særlige arkitektoniske eller historiske værdi, hvis overholdelse af kravene ville indebære en uacceptabel ændring af deres karakter eller udseende
- bygninger, der anvendes til gudstjenester og andre religiøse formål
- midlertidige bygninger, som det er planlagt at anvende i højst to år, industrianlæg, værksteder og landbrugsbygninger med lavt energiforbrug, der ikke anvendes til beboelse, samt landbrugsbygninger, der ikke anvendes til beboelse og anvendes af en sektor, der er omfattet af en national sektoraftale om den energimæssige ydeevne
- boliger, der er beregnet til at blive benyttet højst fire måneder om året
- fritliggende bygninger med et samlet nytteareal på under 50 m2.
Artikel 5
Nye bygninger
Medlemsstaterne træffer de nødvendige foranstaltninger for at sikre, at nye bygninger opfylder de mindstekrav til energimæssig ydeevne, der er omhandlet i artikel 4.
For nye bygninger med et samlet nytteareal på over 1000 m2 sikrer medlemsstaterne, at tekniske, miljømæssige og økonomiske muligheder for alternative systemer, f.eks.
- decentrale energiforsyningssystemer baseret på vedvarende energi
- kraftvarme
- fjernvarme- eller gruppeopvarmningsanlæg eller fjern- eller gruppekøleanlæg, hvis det er tilgængeligt
- varmepumper under visse omstændigheder,
er overvejet, og at der er taget hensyn hertil, inden byggeriet indledes.
Artikel 6
Eksisterende bygninger
Medlemsstaterne træffer de nødvendige foranstaltninger for at sikre, at den energimæssige ydeevne forbedres med henblik på at opfylde mindstekravene, for så vidt dette er teknisk, funktionelt og økonomisk muligt, når bygninger med et samlet nytteareal på over 1000 m2 gennemgår større renoveringsarbejder. Medlemsstaterne udleder disse mindstekrav til energimæssig ydeevne på grundlag af de krav til energieffektivitet, som er fastsat for bygninger i overensstemmelse med artikel 4. Kravene kan fastsættes enten for den renoverede bygning som helhed eller for de renoverede systemer eller komponenter, når disse indgår i en renovering, der skal foretages inden for en begrænset tidsfrist, med ovennævnte mål at forbedre bygningens samlede energimæssige ydeevne.
Artikel 7
Energiattest
1. Medlemsstaterne sikrer, at der ved opførelse, salg eller udleje af bygninger forelægges en energiattest for ejeren, eller at ejeren forelægger den potentielle køber eller lejer en sådan attest, alt efter omstændighederne. Attestens gyldighed må ikke overstige ti år.
Attestering for lejligheder eller enheder til særskilt brug i ejendomme kan baseres på:
- en fælles attestering for hele bygningen for ejendomme med fælles varmeanlæg, eller
- en vurdering af en anden repræsentativ lejlighed i samme ejendom.
Medlemsstaterne kan undtage de kategorier, der er omhandlet i artikel 4, stk. 3, fra anvendelsen af dette stykke.
2. En bygnings energiattest skal indeholde referenceværdier som f.eks. aktuelle lovpligtige normer og benchmarks, så forbrugerne kan sammenligne og vurdere bygningers energimæssige ydeevne. Attesten skal være ledsaget af råd om, hvordan den energimæssige ydeevne kan forbedres ud fra en vurdering af omkostningseffektiviteten.
Formålet med attesterne er at give information, og eventuelle følger af disse attester i form af retsforfølgning eller andet afgøres i overensstemmelse med de nationale bestemmelser.
3. Medlemsstaterne træffer foranstaltninger for at sikre, at der i bygninger med et samlet nytteareal på over 1000 m2, som anvendes af offentlige myndigheder og af institutioner, som yder offentlig service til en lang række personer, og hvor de pågældende derfor kommer ofte, opslås en højst ti år gammel energiattest på et sted, der tydeligt kan ses af alle.
Intervallet af de anbefalede og faktiske indendørstemperaturer og i givet fald andre relevante indeklimaparametre kan vises tydeligt i disse bygninger.
Artikel 8
Eftersyn af kedler
For så vidt angår nedsættelse af energiforbruget og begrænsning af kuldioxidemissionerne skal medlemsstaterne enten:
a) træffe de nødvendige foranstaltninger til at gennemføre regelmæssigt eftersyn af kedler, som opvarmes med ikke-vedvarende flydende eller fast brændsel, med en nominel nytteeffekt på 20-100 kW. Et sådant eftersyn kan også foretages af kedler, som bruger andre former for brændsel.
Kedler med en nominel nytteeffekt på mere end 100 kW efterses mindst hvert andet år. For gaskedler kan denne periode udvides til fire år.
For varmeanlæg med mere end 15 år gamle kedler med en nominel nytteeffekt på over 20 kW træffer medlemsstaterne de nødvendige foranstaltninger til gennemførelse af et engangseftersyn af hele varmeanlægget. På grundlag af dette eftersyn, der skal omfatte en vurdering af kedlens effektivitet og dens dimensionering i forhold til bygningens opvarmningsbehov, rådgiver de autoriserede eksperter brugerne med hensyn til udskiftning af kedlen, andre ændringer af varmeanlægget og alternative løsninger, eller
b) tage skridt til at sikre rådgivning af brugerne med hensyn til udskiftning af kedlen, andre ændringer af varmeanlægget og alternative løsninger, som kan indebære eftersyn for at vurdere kedlens effektivitet og passende størrelse. Den samlede virkning af denne metode skal i store træk svare til virkningen af bestemmelserne i litra a). Medlemsstater, der vælger denne mulighed, skal hvert andet år sende Kommissionen en rapport om ækvivalensen af deres metode.
Artikel 9
Eftersyn af klimaanlæg
For så vidt angår nedsættelse af energiforbruget og begrænsning af kuldioxidemissionerne træffer medlemsstaterne de nødvendige foranstaltninger for at sikre, at der regelmæssigt foretages eftersyn af klimaanlæg med en nominel køleeffekt på over 12 kW.
Dette eftersyn skal omfatte en vurdering af klimaanlæggets effektivitet og dets dimensionering i forhold til bygningens kølebehov. Brugerne skal have passende rådgivning om mulig forbedring eller udskiftning af klimaanlægget og om alternative løsninger.
Artikel 10
Uafhængige eksperter
Medlemsstaterne skal sikre, at attestering af bygninger og udarbejdelse af ledsagende råd samt eftersyn af kedler og klimaanlæg udføres uvildigt af kvalificerede og/eller godkendte eksperter, hvad enten de er selvstændige eller ansat i offentlige organer eller private virksomheder.
Artikel 11
Revision
Kommissionen evaluerer, bistået af det udvalg, der er nedsat i medfør af artikel 14, dette direktiv i lyset af de erfaringer, der er gjort med dets anvendelse, og forelægger om nødvendigt forslag vedrørende bl.a.:
a) mulige supplerende foranstaltninger i forbindelse med renovering i bygninger med et samlet nytteareal på under 1000 m2
b) generelle incitamenter med henblik på yderligere energieffektive foranstaltninger i bygninger.
Artikel 12
Oplysning
Medlemsstaterne træffer de fornødne foranstaltninger for at oplyse brugerne af bygninger om de forskellige måder, der kan bidrage til at forbedre den energimæssige ydeevne. Kommissionen skal, når medlemsstaterne anmoder herom, bistå med gennemførelsen af sådanne oplysningskampagner, der kan indgå i fællesskabsprogrammer.
Artikel 13
Tilpasning af rammebestemmelserne
Punkt 1 og 2 i bilaget revideres med jævne mellemrum, som ikke må være kortere end to år.
Tilpasninger til den tekniske udvikling af punkt 1 og 2 i bilaget vedtages efter proceduren i artikel 14, stk. 2.
Artikel 14
Udvalg
1. Kommissionen bistås af et udvalg.
2. Når der henvises til dette stykke, anvendes artikel 5 og 7 i afgørelse 1999/468/EF, jf. dennes artikel 8.
Perioden i artikel 5, stk. 6, i afgørelse 1999/468/EF fastsættes til tre måneder.
3. Udvalget vedtager selv sin forretningsorden.
Artikel 15
Gennemførelse
1. Medlemsstaterne sætter de nødvendige love og administrative bestemmelser i kraft for at efterkomme dette direktiv senest den 4. januar 2006. De underretter straks Kommissionen herom.
Disse love og bestemmelser skal ved vedtagelsen indeholde en henvisning til dette direktiv eller skal ved offentliggørelsen ledsages af en sådan henvisning. De nærmere regler for henvisningen fastsættes af medlemsstaterne.
2. Medlemsstaterne kan, som følge af mangel på kvalificerede og/eller godkendte eksperter, få en yderligere periode på tre år til at bringe bestemmelserne i artikel 7, 8 og 9 i fuld anvendelse. Når medlemsstaterne benytter sig af denne mulighed, underretter de Kommissionen og fremlægger den fornødne begrundelse samt en tidsplan for den videre gennemførelse af dette direktiv.
Artikel 16
Ikrafttræden
Dette direktiv træder i kraft på dagen for offentliggørelsen i De Europæiske Fællesskabers Tidende.
Artikel 17
Adressater
Dette direktiv er rettet til medlemsstaterne.
Udfærdiget i Bruxelles, den 16. december 2002.
32002L0091
L 001/65
ОФИЦИАЛЕН ВЕСТНИК НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ
ДИРЕКТИВА 2002/91/ЕО НА ЕВРОПЕЙСКИЯ ПАРЛАМЕНТ И НА СЪВЕТА
от 16 декември 2002 година
относно енергийните характеристики на сградите
ЕВРОПЕЙСКИЯТ ПАРЛАМЕНТ И СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взеха предвид Договора за създаване на Европейската общност, и по-специално член 175, параграф 1 от него,
като взеха предвид предложението на Комисията (1),
като взеха предвид становището на Икономическия и социален комитет (2),
като взеха предвид становището на Комитета на регионите (3)
в съответствие с процедурата, предвидена в член 251 от Договора (4),
като имат предвид, че:
(1)
Член 6 от Договора изисква интегриране на изискванията за опазване на околната среда в определянето и провеждането на политиките и действията на Общността.
(2)
Природните ресурси, чиято разумна и рационална употреба се посочва в член 174 от Договора, включват петролни продукти, природен газ и твърди горива и представляват основни източници на енергия, но същевременно са и основните източници на емисии на въглероден диоксид.
(3)
Повишаването на енергийната ефективност представлява важна част от пакета от действия и мерки, необходим за изпълнение на Протокола от Киото и следва да присъства във всеки пакет от действия с цел изпълнението на бъдещи ангажименти.
(4)
Управлението на потреблението на енергия е важен инструмент, чрез който Общността влияе на глобалния енергиен пазар, оттам на сигурността на енергийните доставки в средносрочен и дългосрочен план.
(5)
В своите заключения от 30 май 2000 г. и 5 декември 2000 г., Съветът одобри плана за действие на Комисията по отношение на енергийната ефективност и изиска специални мерки в сградния сектор.
(6)
Жилищният и третичният сектор, в които сградният фонд има основна роля, представляват повече от 40 % от крайното енергийно потребление в Общността, като този процент нараства, тенденция, която ще доведе до увеличаване на енергийното потребление, а това от своя страна ще доведе до увеличение на емисиите на въглероден диоксид.
(7)
Директива № 93/76/ЕИО на Съвета от 13 септември 1993 г. за ограничаване на емисиите на въглероден диоксид чрез подобряване на енергийната ефективност (SAVE) (5), която изисква от държавите-членки да развиват, прилагат и докладват по програмите в сферата на енергийната ефективност на сградния фонд, понастоящем започва да показва някои значителни предимства. Въпреки това, необходим е допълнителен правен инструмент, който да формулира по-конкретни действия с оглед постигане на огромния нереализиран потенциал за спестяване на енергия и намаляване на големите различия между резултатите на отделните държави-членки в този сектор.
(8)
Директива № 89/106/ЕИО на Съвета от 21 декември 1988 г. за хармонизиране на законовите, подзаконовите и административните разпоредби на държавите-членки, касаещи строителството (6), изисква строителните работи и съответните инсталации за отопление, охлаждане и вентилация да бъдат проектирани и изградени така че количеството енергия, необходима за тяхното използване да е минимално, като се вземат предвид местните климатични условия и нуждите на обитателите.
(9)
Мерките, предприети за по-нататъшното подобряване на енергийната ефективност на сградите трябва да вземат предвид климатичните и местните условия, както и вътрешните температурни условия и съотношението разходи - ефективност. Мерките не трябва да противоречат на други съществени изисквания по отношение на сградите, като достъпност, рационалност и предназначение на сградата.
(10)
Енергийната ефективност на сградите следва да се изчисли въз основа на методика, която може да е различна на регионално ниво и включва освен топлоизолация, други фактори, които играят все по-важна роля, например инсталации за отопление и климатизиране, приложение на възобновяеми енергийни източници и проектирането на сградата. Прилагането на общ подход към този процес, осъществяван от квалифицирани и/или акредитирани експерти, чиято независимост се гарантира въз основа на обективни критерии, ще допринесе за изравняване на усилията на държавите-членки за спестяване на енергия в сектора на строителството на сгради и ще внесе прозрачност за бъдещите собственици или потребители, що се отнася до енергийната ефективност на пазара на недвижими имоти в Общността.
(11)
Комисията възнамерява да продължи разработването на стандарти като EN 832 и prEN 13790, които да включват изисквания по отношение на климатичните инсталации и осветлението.
(12)
Сградният фонд ще оказва въздействие върху потреблението на енергия в дългосрочен план, следователно новопостроените сгради трябва да отговарят на минимални изисквания за енергийни характеристики, съобразени с местния климат. Добрите практики в това отношение трябва да бъдат приспособени за оптимално използване на факторите, отнасящи се до повишаване на енергийната ефективност. Тъй като използването на алтернативни системи за доставка на енергия все още не е разработено до пълния си потенциал, техническата, екологичната и икономическа осъществимост на алтернативните системи за доставка на енергия трябва да бъде разгледана и проучена; това може да се осъществи еднократно от държавите-членки посредством проучване, което да доведе до изготвяне на списък от мерки за спестяване на енергия на база усреднени показатели на местния пазар, които да отговарят на изискванията за ефективност на инвестициите от гледна точка на разходите. Преди започване на строителството, може да се изисква извършването на специфични проучвания, ако мярката или мерките се счетат за осъществими.
(13)
Извършването на основни ремонти на съществуващи сгради, чиито размери надвишават определени граници, трябва да се разглежда като възможност за прилагане на ефективни от гледна точка на разходите мерки за подобряване на енергийната ефективност. Основните ремонти се определят като случаи, при които общите разходи за ремонта на конструкцията на сградата и/или енергийни съоръжения като отопление, топла вода, климатизиране, вентилация и осветление надвишава с 25 % стойността на сградата, без да се включва стойността на земята, върху която е построена сградата, или ремонти, при които повече от 25 % от конструкцията на сградата подлежи на ремонт.
(14)
Повишаването на цялостните енергийни характеристики на съществуваща сграда не означава непременно пълен ремонт на сградата; ремонтът може да бъде ограничен до онези части, които са тясно свързани с енергийната ефективност на сградата и са ефективни от гледна точка на разходите.
(15)
Изискванията за ремонтиране на съществуващи сгради не следва да са несъвместими с предназначението, качеството или характера на сградата. Те трябва да позволяват възвращаемост на допълнителните разходи, направени при такива ремонти в рамките на разумен срок, съотносим с очаквания технически живот на инвестицията посредством натрупаните енергийни спестявания.
(16)
Процесът на сертифициране може да бъде подпомогнат от програми за предоставяне на равен достъп до повишаването на енергийната ефективност; да се основава на споразумения между организации на заинтересовани лица и органи, назначени от държавите-членки; да се осъществява от компании за предоставяне на услуги, свързани с енергийната ефективност, които са съгласни да се ангажират с осъществяването на определените инвестиции. Одобрените схеми се контролират и следят от държавите-членки, които освен това следва да осигурят използването на стимулиращи схеми. Сертификатът трябва да съдържа възможно най-изчерпателно описание на съществуващите енергийни характеристики на сградата и може да бъде актуализиран. Сгради, в които се помещават публични власти и сгради, често посещавани от обществеността, следва първи да дадат пример и да вземат предвид изискванията за енергийни характеристики и опазване на околната среда, следователно трябва да подлежат на редовно сертифициране на енергийните характеристики. Разпространението на информацията за енергийни характеристики сред обществеността да се оптимизира чрез поставяне на енергийните удостоверения на видно място. Освен това, изнасянето на информация за официално препоръчаните температурни показатели в помещенията, заедно с реално измерените температури, трябва да спомогне за прекратяване на неразумното използване на отоплителните, климатичните и вентилационни системи. Тези мерки следва да допринесат за предотвратяване на ненужно използване на енергия и да обезпечат приемливи климатични условия в помещенията (енергиен комфорт), съотнесен спрямо външните климатични показатели.
(17)
Държавите-членки могат да използват също други начини/мерки, които не са уредени в настоящата директива, с цел повишаване на енергийната ефективност. Държавите-членки насърчават доброто управление на енергийно потребление, като вземат предвид интензивността на използване на сградите.
(18)
В последните години е налице засилена употреба на климатични инсталации в южноевропейските страни. Това създава значителни проблеми във върховите моменти на натоварване, с което се увеличава стойността на електрическата енергия и се нарушава енергийния баланс в тези страни. Стратегиите, насочени към подобряване на температурната ефективност на сградите през летния период следва да бъдат приоритетни. За тази цел, трябва да се разработват техники за пасивно охлаждане, предимно такива, които подобряват климатичните условия в помещенията и микроклимата около сградите.
(19)
Регулярната поддръжка на котелните и климатични инсталации от квалифициран персонал спомага за поддържане на правилната им настройка в съответствие с техническата им спецификация и по този начин обезпечава оптималната им ефективност от гледна точка на опазване на околната среда, сигурността и потреблението на енергия. Когато се наложи подмяна на цялата отоплителна инсталация на базата на критерия за ефективност на разходите е необходимо да се извърши независима оценка на такава инсталация.
(20)
Разпределението на разходите за отопление, климатизиране и топла вода между обитателите на сградите, изчислено пропорционално спрямо реалното потребление би могло да допринесе за енергийни спестявания в жилищния сектор. Обитателите трябва да имат възможност да регулират потреблението си на отопление и топла вода, доколкото такива мерки са ефективни от гледна точка на разходите.
(21)
В съответствие с принципите на субсидиарност и пропорционалност, формулирани в член 5 от Договора, основните принципи, определящи система от изисквания за енергийни характеристики и нейните цели се установяват на равнище на Общността, но тяхното подробно практическо реализиране е отговорност на държавите-членки, като се позволява на държавите-членки да изберат режим на работа, който най-добре отговаря на реалната ситуация във всяка страна. Настоящата директива се ограничава до минимума, необходим за постигане на тези цели и не се разпростира отвъд необходимото за тази цел.
(22)
Необходимо е да се предвиди възможност за бързо привеждане в съответствие на методиката за изчисление на енергийната ефективност на сградите, както и държавите-членки редовно да преразглеждат минималните изисквания към енергийните характеристики на сградите във връзка с постиженията на техническия прогрес, inter alia, по отношение на изолационните свойства (или качество) на строителните материали и за по-нататъшното развитие при стандартизацията.
(23)
Мерките, необходими за за прилагането на настоящата директива, следва да бъдат приети в съответствие с Решение 1999/468/ЕО на Съвета от 28 юни 1999 година, в което са постановени процедурите за упражняване на изпълнителските правомощия, възложени на Комисията (7),
ПРИЕХА НАСТОЯЩАТА ДИРЕКТИВА:
Член 1
Цели
Целта на настоящата директива е да спомогне за подобряване на енергийната ефективност на сградите в рамките на Общността, като се вземат предвид външните климатични и местни условия, както и температурните изисквания в помещенията и критериите за ефективност от гледна точка на разходите.
Настоящата директива определя изисквания по отношение на:
а)
общата рамка за методика на изчисление на цялостните енергийни характеристики на сградите;
б)
прилагането на минимални изисквания по отношение на енергийните характеристики на новопостроени сгради;
в)
прилагането на минимални изисквания по отношение на енергийните характеристики на съществуващи големи сгради, които подлежат на основен ремонт;
г)
енергийно сертифициране на сградите;
д)
регулярна проверка на котелни и климатични инсталации в сгради, както и оценка на отоплителните инсталации, в които котлите са на възраст, повече от 15 години.
Член 2
Определения
По смисъла на настоящата директива се прилагат следните определения:
1.
„сграда“: конструкция със стени и покрив, в която се използва енергия за регулиране на вътрешната температура; терминът „сграда“ може да се отнася до сградата като цяло или части от нея, които са проектирани или в които има внесени промени за отделното им използване;
2.
„енергийна ефективност на сграда“ („енергийни характеристики на сграда“): количеството енергия реално потребена или преценена за удовлетворяване на различните нужди, свързани със стандартизираното използване на сградата, което може да включва, inter alia, отопление, подгряване на топла вода, охлаждане, вентилация и осветление. Това количество се отразява в един или няколко числови показателя, които се изчисляват, като се вземе предвид изолацията, техническите и инсталационни характеристики, проектиране и позициониране по отношение на климатични характеристики, изложение и влияние на съседни сгради, производство на собствена енергия и други фактори, в това число вътрешни температури, които оказват влияние на необходимото количество енергия;
3.
„сертификат за енергийната характеристика на сграда“: сертификат, признат от държавите-членки или юридическо лице, определено от тях, който включва описание на енергийните характеристики на дадена сграда, изчислени съобразно методика, основана на общата рамка, формулирана в приложението;
4.
„КП“ (комбинирано производство на топло- и електроенергия): едновременното превръщане на първични горива в механична или електрическа и топлинна енергия, отговаряща на определени критерии за качество на енергийни характеристики;
5.
„климатична инсталация“: комбинация от всички компоненти, необходими за осигуряване на начин на обработка на въздуха, при което се контролира или снижава температурата на въздуха, като заедно с това се контролира вентилацията, влажността и чистотата на въздуха;
6.
„котел“: комбинирано котелно тяло и горивна част, проектирани да подгряват вода чрез освободената при горенето топлина;
7.
„полезна номинална мощност (изразена в kW)“: максималната топлинна мощност, посочена и гарантирана от производителя като възможна за подаване по време на непрекъснато производство, при спазване на изискванията за полезна мощност на производителя;
8.
„термопомпа“: уред или съоръжение, което при ниски температури извлича топлина от въздух, вода или земя и я подава към сградата.
Член 3
Приемане на методика
Държавите-членки прилагат методика, на национално или регионално ниво, за изчисляване на енергийната ефективност на сградите, въз основа на общата рамка, изложена в приложението. Части 1 и 2 от тази рамка ще бъдат променяни съобразно постиженията на техническия прогрес в съответствие с процедурата, упомената в член 14, параграф 2, като се вземат предвид стандартите или нормите, прилагани при законодателството на съответната държава-членка.
Тази методика се определя на национално или регионално ниво.
Енергийните характеристики на всяка сграда се описват ясно и може да включват показател за емисиите на въглероден диоксид.
Член 4
Определяне на изисквания за енергийни характеристики
1. Държавите-членки предприемат необходимите мерки, за да осигурят определяне на минимални изисквания за енергийните характеристики на сградите, въз основа на методиката, посочена в член 3. При определяне на изискванията, държавите-членки могат да вземат предвид различията между новопостроени и съществуващи сгради, както и различните категории сгради. Изискванията следва да вземат предвид общите температурни условия в помещенията, с цел избягване на евентуални отрицателни влияния, като недостатъчна вентилация, както и местните условия, проектното предназначение на сградата и нейната възраст. Изискванията се преразглеждат регулярно през определен период от време, който не може да надвишава пет години и ако е необходимо се актуализират, с цел отразяване постиженията на техническия прогрес в сградния сектор.
2. Изискванията за енергийни характеристики се прилагат в съответствие с членове 5 и 6.
3. Държавите-членки имат право на решение да не определят или прилагат изискванията, посочени в параграф 1 за следните категории сгради:
-
сгради и паметници, защитени като част от определена среда или поради специфичната им архитектурна или историческа стойност, когато изпълнението на изискванията би довело до неприемлива промяна на тяхната същност или вид.
-
сгради, използвани за храмове и за религиозни дейности;
-
временни постройки с планиран период на използване от две или по-малко години, промишлени обекти, цехове и нежилищни селскостопански сгради с ниско енергийно потребление, нежилищни селскостопански сгради, използвани в сектор, който е част от национално секторно споразумение по отношение на енергийната ефективност.
-
жилищни сгради, които се използват по-малко от четири месеца в годината,
-
отделно-стоящи сгради с обща полезна етажна площ по-малко от 50 m2.
Член 5
Новопостроени сгради
Държавите-членки предприемат необходимите мерки, чрез които да гарантират, че всички новопостроени сгради отговарят на минималните изисквания за енергийни характеристики, предвидени в член 4.
При новопостроени сгради, чиято обща полезна етажна площ надвишава 1 000 m2, държавите-членки обезпечават техническата, природосъобразна и икономическа приложимост на алтернативните системи като:
-
децентрализирани системи за доставка на енергия от възобновяеми източници,
-
КП,
-
инсталации за отопление или охлаждане, които функционират само за ограничен район или блок, ако има такива,
-
топлинни помпи, при определени условия,
са предвидени и взети под внимание още преди започване на строителството.
Член 6
Съществуващи сгради
Държавите-членки предприемат необходимите мерки, за да гарантират, че когато сгради с обща полезна етажна площ над 1 000 m2 подлежат на основен ремонт, техните енергийни характеристики ще бъдат подобрени, за да отговарят на минималните изисквания, доколкото това е технически, функционално и икономически приложимо. Държавите-членки базират тези минимални изисквания на изискванията за енергийни характеристики на сгради, формулирани в член 4. Изискванията могат да бъдат определени както за ремонтираните сгради като цяло, така и за ремонтираните инсталации или елементи, когато те са част от ремонта, който предстои да бъде направен в рамките на определен период от време, с вече посочената цел за подобряване на цялостните енергийни характеристики на сградата.
Член 7
Сертификат за енергийни характеристики на сградите
1. Държавите-членки гарантират, че в случаите на построяване, продажба или даване по наем на сграда, на собственика се предоставя сертификат за енергийни характеристики на сградата или в зависимост от случая, такъв сертификат се предоставя от собственика на бъдещия купувач или наемател. Валидността на сертификата не може да надвишава 10 години.
Сертифицирането на апартаменти или помещения, предназначени за отделна употреба може да се основава:
-
на общ сертификат за цялата сграда при блокове с обща отоплителна инсталация, или
-
на оценката на друг идентичен апартамент в същия блок.
Държавите-членки могат да изключат категориите, описани в член 4, параграф 3 от прилагането на този параграф.
2. Сертификатът за енергийни характеристики на сгради включва референтни стойности като валидните правни стандарти и стойностите на най-добрите показатели, с което да помогнат на потребителите да сравнят и преценят енергийната ефективност на сградата. Сертификатът се предоставя заедно с препоръки за ефективно подобрение от гледна точка на разходите на енергийните характеристики.
Целта на сертификатите се ограничава до осигуряването на информация и всички последствия от тези сертификати под формата на съдебни процеси и други се решават съобразно националните правила.
3. Държавите-членки предприемат мерки, за да осигурят, че при сгради с обща полезна етажна площ над 1 000 m2, в които се помещават публични власти и институции, предоставящи обществени услуги на голям брой хора и следователно сградите често се посещават от тези хора, сертификат за енергийни характеристики, със срок не по-дълъг от 10 години, се поставя на видно място, ясно видимо за обществеността.
Информация за диапазона на препоръчителните и измерени температурни стойности в помещенията на такива сгради може да бъде изложена на видно място, а когато е целесъобразно, може да бъде изложена информация и за други климатични фактори от значение.
Член 8
Проверка на котли
С цел намаляване на енергийното потребление и ограничаване на емисиите на въглероден диоксид, държавите-членки предприемат една от следните мерки:
а)
определят необходимите мерки, с което налагат извършването на редовни проверки на котли, работещи с невъзобновяеми течни или твърди горива с полезна номинална мощност от 20 kW до 100 kW. Подобни проверки могат да се прилагат при котли, използващи други горива.
Котли с полезна номинална мощност над 100 kW се проверяват най-малко на всеки две години. При газови котли, този период може да се удължи до четири години.
При отоплителни съоръжения с котли с полезна номинална мощност над 20 kW, чиято възраст превишава 15 години, държавите-членки определят необходимите мерки за установяване на практика за еднократна проверка на цялата отоплителна инсталация. Въз основа на тази проверка, която включва оценка на ефективността на котлите и на техните размери, съотнесени към нуждите от отопление на сградата, експертите консултират потребителите по отношение на подмяната на котлите, други необходими промени в отоплителната инсталация и по отношение на алтернативни решения за отопление; или
б)
предприемат мерки, за да гарантират предоставяне на консултации на потребителите по отношение на подмяна на котли, други промени в отоплителните инсталации и по отношение на алтернативни решения, което може да включва проверки за оценка на ефективността и подходящия размер на котлите. Цялостният ефект от този подход трябва да е в общи линии съотносим с ефекта, произтичащ от разпоредбите на буква а). Държавите-членки, избрали тази възможност предоставят отчет до Комисията за съотносимостта и ефективността на този подход на всеки две години.
Член 9
Проверка на климатични инсталации
С цел намаляване на енергийното потребление и ограничаване на емисиите на въглероден диоксид, държавите-членки определят необходимите мерки за установяване на редовни проверки на климатични инсталации с полезна номинална мощност над 12 kW.
Проверките включват оценка на ефективността и размера на климатичната инсталация, съотнесена към нуждите от охлаждане на сградата. Потребителите се консултират по отношение на евентуални подобрения или подмяна на климатична инсталация и по отношение на алтернативни решения.
Член 10
Независими експерти
Държавите-членки гарантират, че сертифицирането на сгради, съставянето на придружаващите ги препоръки и проверките на котлите и климатичните инсталации се осъществяват от независими квалифицирани и/или акредитирани експерти, които работят като еднолични търговци или са наети на работа в публични или частни предприятия.
Член 11
Преглед
Комисията, подпомагана от Комитета, създаден с член 14, оценява настоящата директива в светлината на опита, придобит при нейното прилагане и, ако е необходимо, дава предложения, inter alia, за:
а)
евентуални допълнителни мерки, отнасящи се до ремонтирането на сгради с обща полезна етажна площ, по-малка от 1 000 m2;
б)
общи стимули за допълнителни мерки за повишаване на енергийната ефективност на сградите.
Член 12
Информация
Държавите-членки могат да предприемат необходимите мерки за информиране на обитателите на сгради относно различните методи и практики, които служат за увеличаване на енергийната ефективност. По молба на държавите-членки Комисията ги подпомага при осъществяване на информационните кампании, които могат да бъдат предмет на програми на Общността.
Член 13
Актуализиране на рамката
Точки 1 и 2 от приложението се преразглеждат регулярно, през период не по-малък от две години.
Всички изменения, необходими с цел да се приведат в съответствие точки 1 и 2 от приложението с техническия напредък, се приемат в съответствие с процедурата, посочена в член 14, параграф 2.
Член 14
Комитет
1. Комисията се подпомага от Комитет.
2. Когато се прави позоваване на настоящия параграф, се прилагат членове 5 и 7 от Решение № 1999/468/ЕО, във връзка с разпоредбите на член 8 от него.
Срокът, определен в член 5, параграф 6 от Решение № 1999/468/ЕО, се определя на три месеца.
3. Комитетът приема свой процедурeн правилник.
Член 15
Въвеждане в законодателството
1. Държавите членки приемат необходимите законови, подзаконови и административни разпоредби, за да се съобразят с настоящата директива най-късно до 4 януари 2006 г. Те незабавно информират Комисията за това.
Когато държавите-членки приемат тези разпоредби, в тях се съдържа позоваване на настоящата директива или то се извършва при официалното им публикуване. Условията и редът на позоваване се определят от държавите-членки.
2. Ако не разполагат с квалифицирани и/или акредитирани експерти, държавите-членки могат да ползват допълнителен срок от три години за пълното прилагане на разпоредбите на членове 7, 8 и 9. Когато използват тази възможност, държавите-членки уведомяват Комисията и предоставят съответна обосновка, заедно с график относно по-нататъшното прилагане на директивата.
Член 16
Влизане в сила
Настоящата директива влиза в сила на датата на публикуването ѝ в Официален вестник на Европейските общности.
Член 17
Адресати
Адресати на настоящата директива са държавите-членки.
Съставено в Брюксел на 16 декември 2002 година.