Rådets forordning (EF) nr. 415/2003
af 27. februar 2003
om udstedelse af visum ved grænsen, herunder udstedelse af visum til søfolk i transit
RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 62, nr. 2, litra b), nr. ii),
under henvisning til Kongeriget Spaniens initiativ(1),
under henvisning til udtalelse fra Europa-Parlamentet(2), og
ud fra følgende betragtninger:
(1) Reglerne for udstedelse af visum ved grænsen til søfolk i transit bør gøres klarere og ajourføres, navnlig med henblik på at åbne mulighed for at udstede kollektivt transitvisum ved grænsen til søfolk af samme nationalitet, der rejser i en gruppe, forudsat at transittiden er af begrænset varighed.
(2) Det er derfor nødvendigt at erstatte reglerne i Schengen-Eksekutivkomitéens afgørelse af 19. december 1996 om udstedelse af visum til søfolk i transit (SCH/Com-ex (96) 27)(3) med reglerne i denne forordning. For at opnå større klarhed bør disse regler samarbejdes med de generelle regler vedrørende udstedelse af visum ved grænsen, der findes i Schengen-Eksekutivkomitéens afgørelse af 26. april 1994 om udstedelse af visum ved grænsen (SCH/Com-ex (94) 2)(4), som også svarer til bilag 14 i Den Fælles Håndbog(5). Nævnte afgørelser og bilag bør derfor ophæves. Den Fælles Håndbog og de fælles konsulære instrukser til de diplomatiske og konsulære repræsentationer(6) bør ligeledes ændres for at tage højde for denne forordning.
(3) Når der træffes beslutning om udformningen af det separate ark, jf. bilag I, som det kollektive transitvisum bør påføres, bør medlemsstaterne tage hensyn til den ensartede udformning således som fastsat i Rådets forordning (EF) nr. 333/2002 af 18. februar 2002 om ensartet udformning af ark til påføring af visum udstedt af medlemsstater til personer, hvis rejsedokumenter ikke anerkendes af den medlemsstat, der udarbejder det pågældende ark(7).
(4) De nødvendige foranstaltninger til gennemførelse af denne forordning bør vedtages i overensstemmelse med Rådets afgørelse 1999/468/EF af 28. juni 1999 om fastsættelse af de nærmere vilkår for udøvelsen af de gennemførelsesbeføjelser, der tillægges Kommissionen(8).
(5) I medfør af artikel 1 og 2 i protokollen om Danmarks stilling, der er knyttet som bilag til traktaten om Den Europæiske Union og til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, deltager Danmark ikke i vedtagelsen af denne forordning, som derfor ikke er bindende for og ikke finder anvendelse i Danmark. Inden seks måneder efter at Rådet har truffet afgørelse om denne forordning til udbygning af Schengen-reglerne efter bestemmelserne i afsnit IV i traktatens tredje del om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, træffer Danmark afgørelse om, hvorvidt det vil gennemføre denne forordning i sin nationale lovgivning, jf. artikel 5 i protokollen om Danmarks stilling.
(6) For så vidt angår Island og Norge udgør denne forordning en udbygning af Schengen-reglerne ifølge den aftale, som Rådet for Den Europæiske Union indgik med Republikken Island og Kongeriget Norge om disse to staters associering i gennemførelsen, anvendelsen og den videre udvikling af Schengen-reglerne(9), som falder ind under artikel 1, litra A, i Rådets afgørelse 1999/437/EF af 17. maj 1999 om visse gennemførelsesbestemmelser til denne aftale(10).
(7) Denne forordning udgør en udbygning af Schengen-reglerne, som Det Forenede Kongerige ikke deltager i, i overensstemmelse med Rådets afgørelse 2000/365/EF af 29. maj 2000 om anmodningen fra Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland om at deltage i visse bestemmelser i Schengen-reglerne(11). Det Forenede Kongerige deltager derfor ikke i vedtagelsen af forordningen, som ikke er bindende for og ikke finder anvendelse i Det Forenede Kongerige.
(8) Denne forordning udgør en udbygning af Schengen-reglerne, som Irland ikke deltager i, i overensstemmelse med Rådets afgørelse 2000/192/EF af 28. februar 2002 om anmodningen fra Irland om at deltage i visse bestemmelser i Schengen-reglerne(12). Irland deltager derfor ikke i vedtagelsen af forordningen, som ikke er bindende for og ikke finder anvendelse i Irland.
(9) Denne forordning udgør en udbygning til Schengen-reglerne eller har på andre måder forbindelse til dem i henhold til artikel 3, stk. 2, i tiltrædelsesakten -
UDSTEDT FØLGENDE FORORDNING:
Artikel 1
1. Som en undtagelse fra hovedreglen om, at visum udstedes af de diplomatiske eller konsulære repræsentationer i henhold til bestemmelserne i artikel 12, stk. 1, i konventionen om gennemførelse af Schengen-aftalen af 14. juni 1985, undertegnet i Schengen den 19. juni 1990(13), i det følgende benævnt "Schengen-konventionen", kan der i særlige tilfælde udstedes visum ved grænsen til en tredjelandsstatsborger, som skal være i besiddelse af visum ved passage af medlemsstaternes ydre grænser, såfremt følgende betingelser er opfyldt:
a) den pågældende skal opfylde de betingelser, der er fastsat i artikel 5, stk. 1, litra a), c), d) og e), i Schengen-konventionen
b) den pågældende har ikke været i stand til at søge om visum på forhånd
c) den pågældende skal, hvis det er påkrævet, dokumentere, at der er tale om uforudsigelige og tvingende indrejsegrunde, og
d) tilbagerejsen til hjemlandet eller gennemrejsen til et tredjeland skal være sikret.
2. Et visum, der er udstedt ved grænsen på de i stk. 1 omhandlede betingelser, kan enten være et transitvisum (type B) eller et rejsevisum (type C) i henhold til Schengen-konventionens artikel 11, stk. 1, der
a) gælder for alle medlemsstater, der anvender bestemmelserne i afsnit II, kapitel 3, i Schengen-konventionen, eller
b) har begrænset territorial gyldighed i henhold til Schengen-konventionens artikel 10, stk. 3.
I begge tilfælde må visummet kun være gyldigt til én indrejse. Et rejsevisum må højst være gyldigt i 15 dage. Et transitvisum må kun være gyldigt i fem dage.
3. En tredjelandsstatsborger, som ansøger om transitvisum ved grænsen, skal være i besiddelse af de visa, der kræves for at fortsætte rejsen til andre transitstater end de medlemsstater, der anvender bestemmelserne i Schengen-konventionens afsnit II, kapitel 3, og til bestemmelsesstaten. Det udstedte transitvisum gør det muligt at rejse direkte gennem den eller de pågældende medlemsstaters område.
4. Der kan principielt ikke udstedes visum ved grænsen til tredjelandsstatsborgere, der tilhører den kategori af personer, for hvilken en eller flere centrale myndigheder i andre medlemsstater skal høres.
Et visum kan dog i undtagelsestilfælde udstedes ved grænsen til sådanne personer i overensstemmelse med artikel 5, stk. 2, i Schengen-konventionen.
Artikel 2
1. Der kan udstedes transitvisum ved grænsen til søfolk, som skal være i besiddelse af et visum ved passage af medlemsstaternes ydre grænser, såfremt de:
a) opfylder betingelserne i artikel 1, stk. 1 og 3, og
b) passerer den pågældende grænse med henblik på at påmønstre, påmønstre igen eller afmønstre et skib.
Transitvisummet udstedes i henhold til bestemmelserne i artikel 1, stk. 2, og det skal desuden fremgå heraf, at indehaveren er sømand.
2. Til søfolk af samme nationalitet kan der udstedes kollektivt transitvisum ved grænsen, såfremt de rejser i en gruppe på mindst fem og højst 50, og kravene i stk. 1 er opfyldt for hver sømand i gruppen.
3. Inden udstedelsen af visum ved grænsen til søfolk i transit skal de kompetente nationale myndigheder overholde arbejdsinstruksen i bilag I.
4. Ved gennemførelsen af denne arbejdsinstruks udveksler medlemsstaternes kompetente nationale myndigheder de nødvendige oplysninger vedrørende de pågældende søfolk ved behørigt at udfylde det ark, der er gengivet i bilag II.
5. Bilag I og II ændres i overensstemmelse med forskriftsproceduren i artikel 3, stk. 2.
6. Denne artikel finder anvendelse med forbehold af bestemmelserne i artikel 1, stk. 4.
Artikel 3
1. Kommissionen bistås af det udvalg, der er nedsat i artikel 6 i forordning (EF) nr. 1683/95(14).
2. Når der henvises til dette stykke, anvendes artikel 5 og 7 i afgørelse 1999/468/EF.
Perioden i artikel 5, stk. 6, i afgørelse 1999/468/EF fastsættes til to måneder.
3. Udvalget vedtager selv sin forretningsorden.
Artikel 4
Denne forordning berører ikke medlemsstaternes beføjelser til at anerkende stater og territoriale enheder samt pas, identitets- og rejsedokumenter, som udstedes af disses myndigheder.
Artikel 5
1. Følgende bestemmelser ophæves:
a) Schengen-Eksekutivkomitéens afgørelse (SCH/Com-ex (94) 2) af 26. april 1994, og
b) Schengen-Eksekutivkomitéens afgørelse (SCH/Com-ex (96) 27) af 19. december 1996.
2. Punkt 5 og 5.1 i del II i Den Fælles Håndbog affattes således:
"Reglerne vedrørende udstedelse af visum ved grænsen er indeholdt i Rådets forordning (EF) nr. 415/2003 af 27. februar 2003 om udstedelse af visum ved grænsen, herunder udstedelse af visum til søfolk i transit (jf. bilag 14)(15)."
3. Første punktum i bilag 14 affattes således:
"Reglerne vedrørende udstedelse af visum ved grænsen, herunder udstedelse af visum til søfolk i transit, er indeholdt i eller fastlægges på grundlag af Rådets forordning (EF) nr. 415/2003 om udstedelse af visum ved grænsen, herunder udstedelse af visum til søfolk i transit."
Den resterende del af bilag 14 ophæves.
4. Følgende punktum tilføjes i slutningen af punkt 2.1.4 i del I i de fælles konsulære instrukser:
"Uanset ovennævnte bestemmelser kan kollektivt transitvisum udstedes til søfolk i overensstemmelse med Rådets forordning (EF) nr. 415/2003 af 27. februar 2003 om udstedelse af visum ved grænsen, herunder udstedelse af visum til søfolk i transit(16)."
Artikel 6
Denne forordning træder i kraft den første dag i den anden måned, der følger offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i medlemsstaterne i overensstemmelse med traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab.
Udfærdiget i Bruxelles, den 27. februar 2003.
32003R0415
L 064/1
ОФИЦИАЛЕН ВЕСТНИК НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ
РЕГЛАМЕНТ (ЕО) № 415/2003 НА СЪВЕТА
от 27 февруари 2003 година
за издаване на визи на границата, включително и на транзитно преминаващите моряци
СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взе предвид Договора за създаване на Европейската общност, и по-специално член 62, точка 2) буква б), ii) от него,
като взе предвид инициативата на Кралство Испания (1),
като взе предвид становището на Европейския парламент (2),
като има предвид, че:
(1)
Необходимо е да се изяснят и да се приспособят правилата относно издаването на визи на границата на моряците, които преминават транзитно, по-специално, за да може груповите транзитни визи да бъдат издавани на границата на моряци с едно и също гражданство, които пътуват групово, при положение че времето на тяхното транзитно преминаване е ограничено.
(2)
Следователно е необходимо да се заменят правилата на Решение(SCH/Соm-ех (96) 27) (3) на шенгенския изпълнителен комитет от 19 декември 1996 г. относно издаването на визи на преминаващите транзитно моряци от разпоредбите на настоящия регламент. С оглед яснота посочените правила би трябвало да бъдат включени в общите правила, които се намират в Решение (SCH/Соm-ех (94) 2) (4), на шенгенския изпълнителен комитет от 26 април 1994 г. относно издаването на единни визи на границата което отговаря и на приложение 14 към Общия наръчник (5). Следователно посочените решения и приложението следва да бъдат отменени. Общият наръчник и Общите консулски инструкции, които са предназначени за дипломатическите и консулските представители от кариерата (6) би трябвало също да бъдат изменени, за да бъдат съобразени с посоченото законодателство.
(3)
Държавите-членки, когато вземат решение за формата на отделния лист, посочен в приложение I, върху който трябва да бъде положена груповата транзитна виза, би трябвало да държат сметка за единния формуляр, който е уреден в Регламент (ЕО) № 333/2002 на Съвета от 18 февруари 2002 г. за единния формат на формуляра за поставяне на визи, които се издават от държавите-членки на лицата, които притежават пътен документ, който не е признат от държавата-членка, която е изготвила формуляра (7).
(4)
Следва да се приемат необходимите мерки за прилагането на настоящия акт в съответствие с Решение 1999/468/ЕО на Съвета от 28 юни 1999 г. относно установяване на процедурите за упражняване на изпълнителните правомощия, предоставени на Комисията (8).
(5)
В съответствие с членове 1 и 2 от Протокола за позицията на Дания, приложен към Договора за Европейския съюз и към Договора за създаване на Европейската общност Дания не участва при приемането на настоящия регламент, не е обвързана от него и няма задължение да го прилага. Като се има предвид, че настоящият регламент цели да доразвие достиженията на правото от Шенген, на основание на разпоредбите на дял IV, част трета от Договора за създаване на Европейската общност, в съответствие с член 5 от посочения протокол, Дания ще реши в срок от шест месеца, след като Съветът приеме настоящия регламент, дали ще го транспонира в националното си право.
(6)
По отношение на Исландия и Норвегия настоящият регламент представлява доразвиване на достиженията на правото от Шенген, предвидено в споразумението между Съвета на Европейския съюз и Република Исландия и Кралство Норвегия за присъединяването на тези държави към прилагането, изпълнението и развитието на достиженията на правото от Шенген (9), които попадат в областта на член 1, буква А от Решение 1999/437/ЕО на Съвета от 17 май 1999 г. относно някои условия за прилагане на посоченото споразумение (10).
(7)
Настоящият регламент представлява доразвиване на разпоредбите на достиженията на правото от Шенген, в който Обединеното кралство не участва съгласно Решение 2000/365/ЕО на Съвета от 29 май 2000 г. относно искането на Обединеното кралство Великобритания и Северна Ирландия да прилага някои от разпоредбите на достиженията на правото от Шенген (11); следователно Обединеното кралство не участва при неговото приемане, не е обвързано от неговото прилагане, нито му е подчинено.
(8)
Настоящият регламент представлява развитие на разпоредбите на достиженията на правото от Шенген, по отношение на които Ирландия не участва в съответствие с Решение 2002/192/ЕО на Съвета от 28 февруари 2002 г. относно молбата на Ирландия да участва по отношение на някои разпоредби на достиженията на правото от Шенген (12); следователно, Ирландия не участва при неговото приемане, не е обвързана от него и няма задължение да го прилага.
(9)
Настоящият регламент представлява акт за доизграждане на достиженията на правото от Шенген или акт, който е свързан с тях по смисъла на член 3, параграф 2 от Акта за присъединяване,
ПРИЕ НАСТОЯЩИЯ РЕГЛАМЕНТ:
Член 1
1. Като изключение от общото правило, което предвижда, че визите се издават от дипломатическите и консулските органи в съответствие с член 12, параграф 1 от Конвенцията за прилагане на Споразумението от Шенген от 1985 г., подписана в Шенген на 19 юни 1990 г. (13), наричана по-долу „Конвенцията от Шенген“, когато гражданин на трета страна трябва да бъде получи виза, за да пресече външните граници на държава-членка, визата може по изключение да му бъде издадена на границата, при условие че този гражданин отговаря на следните условия:
а)
предвидени в член 5, параграф 1, букви а), в), г) и д) от Конвенцията от Шенген;
б)
не е бил в състояние да поиска виза предварително;
в)
когато е възможно, да представи документ, които потвърждава истинността на непредвидими и наложителни обстоятелства;
г)
завръщането му в неговата страна по произход или транзитното му преминаване към трета страна трябва да бъде гарантирано.
2. Издадената на границата виза може да бъде в зависимост от случая при спазване на условията, посочени в параграф 1, транзитна виза (тип В) или пътна виза (тип С) по смисъла на член 11, параграф 1 от Конвенцията от Шенген, която:
а)
е валидна за всички държави-членки, които прилагат разпоредбите на дял II, глава 3 от Конвенцията от Шенген, или
б)
има ограничена териториална валидност по смисъла на член 10, параграф 3 от Конвенцията от Шенген.
В единия, както и в другия случай, издадената виза не трябва да позволява повече от едно влизане. Валидността на пътните визи не може да надвишава 15 дни; тази на транзитните визи не може да надвишава 5 дни.
3. Гражданин на трета страна, който иска транзитна виза на границата, трябва да бъде снабден с необходимите визи, за да продължи пътуването си към други транзитни държави извън държавите-членки, които прилагат разпоредбите на дял II, глава 3 от Конвенцията от Шенген, както и за държавата, която е цел на пътуването. Издадената транзитна виза дава възможност за директен транзит през територията на съответната държава-членка или държави-членки.
4. Когато става въпрос за гражданин на трета страна, който принадлежи към една от категориите лица, за които е задължително допитването до един или повече от централните органи на другите държави-членки, виза на границата по принцип не се издава.
Въпреки това по изключение виза може да бъде издадена на границата и на тези лица в съответствие с разпоредбите на член 5, параграф 2 от Конвенцията от Шенген.
Член 2
1. Транзитна виза може да бъде издадена на границата на моряк, който трябва да има виза, за да прекоси външните граници на държавите-членки, когато:
а)
той отговаря на условията на член 1, параграфи 1 и 3, и
б)
той прекосява съответната граница, за да се качи на борда на кораб или да се качи отново на борда на кораб, или да слезе от борда на кораб, на който той работи или е работил като моряк.
Транзитната виза се издава в съответствие с разпоредбите на член 1, параграф 2 и включва наред с останалото посочване на качеството на моряк на титуляра.
2. Групова транзитна виза може да бъде издадена на границата на моряците с едно и също гражданство, които пътуват в група от пет до петдесет човека, при условие че са спазени условията по параграф 1 по отношение на всеки един от членовете на групата.
3. Преди да издадат виза на границата на моряк или на моряци, които преминават транзитно, компетентните национални органи трябва да приложат инструкциите включени в приложение I.
4. Когато изпълняват тези инструкции, компетентните национални органи на държавите-членки използват за обмен на необходимите сведения по отношение на съответния моряк или моряци формуляра относно преминаващите транзитно моряци, който е включен в приложение II, и е надлежно попълнен.
5. Приложения I и II се променят според регулаторната процедура по член 3, параграф 2.
6. Настоящият член се прилага независимо от разпоредбите на член 1, параграф 4.
Член 3
1. Комисията се подпомага от комитета по член 6 от Регламент (ЕО) № 1683/95 (14).
2. При позоваване на настоящия параграф се прилагат членове 5 и 7 от Решение 1999/468/ЕО.
Срокът по член 5, параграф 6 от Решение 1999/468/ЕО е два месеца.
3. Комитетът приема свой процедурен правилник.
Член 4
Настоящият регламент няма действие по отношение на правото на държавите-членки да признават държавите или териториалните единици, както и паспортите, пътните документи и документите за самоличност, издавани от техните органи.
Член 5
1. Отменят се:
а)
Решение (SCH/Соm-ех (94) 2) на шенгенския изпълнителен комитет от 26 април 1994 г., и
б)
Решение (SCH/Соm-ех (96) 27) на шенгенския изпълнителен комитет от 19 декември 1996 г.
2. Точки 5 и 5.1 от част II от Общия наръчник се заменят със следния текст:
„Правилата относно издаването на визи на границата са уредени в Регламент (ЕО) № 415/2003 на Съвета от 27 февруари 2003 г. относно издаването на визи на границата, включително и на преминаващите транзитно моряци (15) (виж приложение 14).
3. Първото изречение на приложение 14 се заменя със следния текст:
„Правилата относно издаването на визи на границата, включително и на транзитно преминаващите моряци, са уредени в Регламент (ЕО) № 415/2003 на Съвета от 27 февруари 2003 г. относно издаването на визи на границата, включително и на преминаващите транзитно моряци.“
Останалата част от приложение 14 се отменя.
4. Следното изречение се добавя в края на точка 2. 1. 4 от част I от Общите консулски инструкции:
„Чрез дерогация от изложеното по-горе груповите транзитни визи могат да бъдат издавани на моряци в съответствие с разпоредбите на Регламент (ЕО) № 415/2003 на Съвета от 27 февруари 2003 г. относно издаването на визи на границата, включително и на преминаващите транзитно моряци (16).
Член 6
Настоящият регламент влиза в сила в първия ден на втория месец след публикуването му в Официален вестник на Европейския съюз.
Настоящият регламент е задължителен в своята цялост и се прилага пряко във всички държави-членки в съответствие с Договора за създаване на Европейската общност.
Съставено в Брюксел на 27 февруари 2003 година.