Kommissionens beslutning
af 27. december 2002
om anvendelse af artikel 6 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/26/EF om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om ansvarsforsikring for motorkøretøjer og om ændring af Rådets direktiv 73/239/EØF og 88/357/EØF
(meddelt under nummer K(2002) 5304)
(EØS-relevant tekst)
(2003/20/EF)
KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab,
under henvisning til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/26/EF af 16. maj 2000 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om ansvarsforsikring for motorkøretøjer og om ændring af Rådets direktiv 73/239/EØF og 88/357/EØF(1), særlig artikel 6, stk. 3, litra b), og
ud fra følgende betragtninger:
(1) I direktiv 2000/26/EF (fjerde direktiv om motorkøretøjsforsikring) er der fastsat særlige bestemmelser, der gælder for skadelidte, som er bosiddende i en medlemsstat, og som har krav på erstatning for tab eller skade ved ulykker i en anden medlemsstat end den, som de er bosiddende i, eller i tredjelande, hvis nationale forsikringskontor har tilsluttet sig ordningen med grønt kort, når sådanne ulykker forårsages af køretøjer, som er forsikret og hjemmehørende i en medlemsstat.
(2) I henhold til artikel 6, stk. 1, og artikel 10, stk. 3, i det fjerde direktiv skal hver medlemsstat inden den 20. januar 2002 oprette eller godkende et erstatningsorgan med ansvar for at sørge for erstatning, hvis forsikringsselskabet ikke har udpeget en repræsentant eller forhaler sagen betydeligt. Som fastsat i artikel 7 er skadelidte desuden berettiget til at kræve erstatning fra erstatningsorganet i den medlemsstat, hvor han er bosat, hvis det er umuligt at identificere køretøjet, eller hvis forsikringsselskabet ikke kan identificeres inden for to måneder efter ulykken.
(3) I henhold til bestemmelserne i artikel 6, stk. 2, i det fjerde direktiv er et erstatningsorgan, der har udbetalt erstatning til en skadelidt, der er bosat i samme medlemsstat, berettiget til at kræve refusion af det betalte beløb af erstatningsorganet i den medlemsstat, hvor det forsikringsselskab, der har udstedt forsikringspolicen til den formodede skadevolder, har hjemsted.
(4) I henhold til artikel 6, stk. 3, litra a), i det fjerde direktiv får det fjerde direktivs artikel 6 virkning, når der er indgået aftale mellem de erstatningsorganer, som medlemsstaterne har oprettet eller anerkendt, om deres funktion og om fremgangsmåden ved en refusion.
(5) Samtlige medlemsstater har udpeget de erstatningsorganer, der er ansvarlige for at udbetale erstatning til skadelidte i de tilfælde, der er omtalt i artikel 1 i det fjerde motorkøretøjsforsikringsdirektiv, som fastsat i direktivets artikel 6. En aftale mellem disse erstatningsorganer blev indgået den 29. april 2002 i Bruxelles og anmeldt til Europa-Kommissionen ved skrivelse af 19. juli 2002 inden for den frist, der var fastsat i artikel 10, stk. 3, i samme direktiv.
(6) I henhold til artikel 6, stk. 3, litra b), skal Kommissionen fastsætte den dato, hvor artikel i det fjerde direktiv får virkning, og Kommissionen har efter at have hørt Forsikringskomitéen allerede forvisset sig om, at denne aftale er indgået.
(7) I henhold til artikel 10, stk. 1, i fjerde motorkøretøjsforsikringsdirektiv skal medlemsstaterne vedtage de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme dette direktiv, inden den 20. januar 2003 -
VEDTAGET FØLGENDE BESLUTNING:
Artikel 1
Artikel 6 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/26/EF får virkning fra den 20. januar 2003.
Artikel 2
Medlemsstaterne underretter Kommissionen om de foranstaltninger, der træffes i medfør af denne beslutning.
Artikel 3
Denne beslutning er rettet til medlemsstaterne.
Udfærdiget i Bruxelles, den 27. december 2002.
32003D0020
L 008/35
ОФИЦИАЛЕН ВЕСТНИК НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ
РЕШЕНИЕ НА КОМИСИЯТА
от 27 декември 2002 година
относно прилагането на член 6 от Директива 2000/26/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 16 май 2000 година относно сближаването на законодателствата на държавите-членки относно застраховката „Гражданска отговорност“ във връзка с използването на моторни превозни средства и за изменение на Директиви 73/239/ЕИО на Съвета и 88/357/ЕИО
(нотифицирано под № С(2002) 5304)
(текст от значение за ЕИП)
(2003/20/ЕО)
КОМИСИЯТА НА ЕВРОПЕЙСКИТЕ ОБЩНОСТИ,
като взе предвид Договора за създаване на Европейската общност,
като взе предвид Директива 2000/26/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 16 май 2000 г. за сближаване на законодателствата на държавите-членки относно застраховката „Гражданска отговорност“ във връзка с използването на моторни превозни средства и за изменение на Директиви 73/239/ЕИО и 88/357/ЕИО (1) на Съвета, и по-специално член 6, параграф 3, буква б) от него,
като има предвид, че:
(1)
Директива 2000/26/ЕО (Четвърта директива за автомобилното застраховане) създава специални разпоредби, приложими по отношение на пострадалите лица, пребиваващи в държава-членка, които имат право на обезщетение за всички вреди в резултат от злополуки, настъпили в държава-членка, различна от държавата-членка по пребиваване на увреденото лице, или в трета страна, чиято национална застрахователна служба се е присъединила към системата „зелена карта“, когато съответните злополуки са причинени от използване на превозни средства, които обичайно са базирани в една държава-членка.
(2)
По смисъла на член 6, параграф 1 и на член 10, параграф 3 на Четвъртата директива, всяка държава-членка създава или одобрява, преди 20 януари 2002 г. един орган по обезщетяване, отговарящ за предоставяне на компенсации, в случай че застрахователното предприятие не е определило представител или очевидно отлага изплащането. Освен това, съгласно член 7, увредената страна има право да подаде искане за обезщетяване до органа по обезщетяването на държавата-членка, където тя пребивава, ако не е възможно идентифицирането на превозното средство, или ако в срок от два месеца след злополуката не е възможно да се идентифицира застрахователното предприятие.
(3)
В съответствие с разпоредбите на член 6, параграф 2 на Четвъртата директива, органът по обезщетяването, който е обезщетил пострадалото лице в държавата-членка, където то пребивава, има право да поиска възстановяването на сумата, изплатена като обезщетение от органа по обезщетяването в държавата-членка, където е установено застрахователното предприятие, което е издало полицата на предполагаемата задължена страна.
(4)
По силата на член 6, параграф 3, буква а) на Четвърта директива, член 6 от Четвърта директива има ефект, след като бъде сключено споразумение между органите по обезщетяването, създадени или одобрени от държавите-членки, което да определи техните задачи и техните задължения и реда за възстановяването на изплатените суми.
(5)
Всички държави-членки са определили органи по обезщетяването, отговорни за обезщетяването на пострадалите лица в случаите, посочени в член 1 на Четвърта директива за автомобилното застраховане, в съответствие с член 6. По силата на тази разпоредба, на 29 април 2002 г. в Брюксел беше сключено споразумение между органите по обезщетяването, съобщено на Комисията с писмо с дата 19 юли 2002 г., в срока, определен в член 10 параграф 3 на цитираната директива.
(6)
Член 6, параграф 3, буква б), приканва Комисията да определи датата, от която член 6 на Четвъртата директива влиза в сила и Комисията вече е установила, след допитване до Комитета по застраховането, че такова споразумение е било сключено.
(7)
В съответствие с член 10, параграф 1 на Четвъртата директива за автомобилното застраховане, държавите-членки прилагат необходимите законови, подзаконови и административни разпоредби, за да се съобразят с цитираната директива, най-късно до 20 януари 2003 г.,
ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:
Член 1
Член 6 на Директива 2000/26/ЕО влиза в сила, считано от 20 януари 2003 година.
Член 2
Държавите-членки уведомяват Комисията за мерките, взети в приложение на настоящото решение.
Член 3
Адресати на настоящото решение са държавите-членки.
Съставено в Брюксел на 27 декември 2002 година.