RÅDETS FORORDNING (EF) Nr. 12/98 af 11. december 1997 om betingelserne for transportvirksomheders adgang til at udføre personbefordring ad vej i en medlemsstat, hvor de ikke er hjemmehørende
RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 75,
under henvisning til forslag fra Kommissionen (1),
under henvisning til udtalelse fra Det Økonomiske og Sociale Udvalg (2),
i henhold til fremgangsmåden i traktatens artikel 189 C (3), og
ud fra følgende betragtninger:
(1) Rådets forordning (EØF) nr. 2454/92 af 23. juli 1992 om betingelserne for transportvirksomheders adgang til at udføre personbefordring ad landevej i en medlemsstat, hvor de ikke er hjemmehørende (4) blev annulleret af Domstolen i dom af 1. juni 1994 (5);
(2) i henhold til traktatens artikel 75, stk. 1, litra b), indebærer vedtagelsen af en fælles transportpolitik bl.a., at det fastsættes, under hvilke betingelser transportvirksomheder har adgang til at udføre interne transporter i en medlemsstat, hvor de ikke er hjemmehørende;
(3) nævnte bestemmelse indebærer fjernelse af enhver restriktion mod den virksomhed, der udfører tjenesteydelsen, på grund af nationalitet eller som følge af, at virksomheden er hjemmehørende i en anden medlemsstat end den, hvor tjenesteydelsen skal udføres;
(4) disse ydelser bør være underkastet sammenlignelige ordninger, således at ulighederne med hensyn til konkurrencevilkårene på grund af nationalitet og hjemsted begrænses, og den gradvise tilnærmelse af de nationale lovgivninger fremmes;
(5) der bør anvendes de samme definitioner af de forskellige former for personbefordring med bus som inden for international transport;
(6) det bør sikres, at transportvirksomheder får adgang til visse former for personbefordring med bus i medlemsstater, hvor de ikke er hjemmehørende, under hensyn til de særlige forhold, der gør sig gældende for de enkelte former for transport;
(7) der bør fastsættes bestemmelser for cabotagekørsel;
(8) bestemmelserne i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 96/71/EF af 16. december 1996 om udstationering af arbejdstagere som led i udveksling af tjenesteydelser (6) anvendes, når transportvirksomheder med henblik på udførelse af speciel rutekørsel udstationerer arbejdstagere fra den medlemsstat, hvor de sædvanligvis arbejder, og der består et ansættelsesforhold mellem transportvirksomhederne og arbejdstagerne;
(9) kun rutekørsel i forbindelse med international rutekørsel, men ikke kørsel i byer og forstæder, bør på visse betingelser, herunder navnlig anvendelse af værtsmedlemsstatens lovgivning, have tilladelse til cabotage;
(10) der bør indføres bestemmelser, der giver mulighed for at gribe ind på markedet for de pågældende former for transport i tilfælde af alvorlige forstyrrelser;
(11) der bør nedsættes et rådgivende udvalg til at bistå Kommissionen med at udforme dokumenter vedrørende udførelse af lejlighedsvis cabotagekørsel og rådgive den om beskyttelsesforanstaltninger;
(12) medlemsstaterne bør yde hinanden bistand med henblik på tilfredsstillende gennemførelse af denne forordning, navnlig for så vidt angår sanktioner, der skal finde anvendelse i tilfælde af overtrædelser;
(13) medlemsstaterne skal træffe de nødvendige foranstaltninger til gennemførelsen af denne forordning;
(14) gennemførelsen af denne forordning bør vurderes på grundlag af en beretning fra Kommissionen;
(15) i henhold til Domstolens ovennævnte dom, hvorved forordning (EØF) nr. 2454/92 blev annulleret, har forordningen fortsat retsvirkning, indtil Rådet har vedtaget nye bestemmelser på området; nærværende forordning vil først blive iværksat atten måneder efter ikrafttrædelsen; retsvirkningerne af den annullerede forordning bør derfor fastholdes, indtil nærværende forordning fuldt ud er bragt i anvendelse -
UDSTEDT FØLGENDE FORORDNING:
Artikel 1
Enhver transportvirksomhed med en EF-tilladelse som omhandlet i artikel 3a i Rådets forordning (EØF) nr. 684/92 af 16. marts 1992 om fælles regler for international personbefordring med bus (7), der udfører personbefordring ad vej for fremmed regning, har adgang til på de betingelser, der er fastsat i nærværende forordning, og uden forskelsbehandling på grund af nationalitet eller etableringssted midlertidigt at udføre intern personbefordring ad vej for fremmed regning i en anden medlemsstat, i det følgende benævnt »værtsmedlemsstaten«, uden at have hjemsted eller andet forretningssted dér.
Denne interne personbefordring benævnes i det følgende »cabotagekørsel«.
Artikel 2
I denne forordning forstås ved:
1) »Rutekørsel«: personbefordring efter faste tidsintervaller og på en bestemt rute, hvor på- og afstigning kan ske ved faste stoppesteder. Rutekørsel kan benyttes af alle, uanset om der eventuelt skal foretages reservation.
Kørslens karakter af rutekørsel påvirkes ikke af tilpasninger i betingelserne for udførelse af kørslen.
2) »Speciel rutekørsel«: befordring udelukkende af bestemte kategorier af passagerer efter faste tidsintervaller og på en bestemt rute, hvor på- og afstigning kan ske ved faste stoppesteder.
Speciel rutekørsel omfatter bl.a.:
a) befordring af arbejdstagere mellem bopæl og arbejde
b) befordring af skoleelever og studerende mellem bopæl og uddannelsesinstitution
c) befordring af militærpersonale og deres familier mellem bopæl og kaserneområde.
Karakteren af rutekørsel ændres ikke ved, at den specielle rutekørsel tilrettelægges efter brugernes varierende behov.
3) »Lejlighedsvis kørsel«: kørsel, der ikke svarer til definitionen af rutekørsel, herunder speciel rutekørsel, og som bl.a. er kendetegnet ved, at der sker befordring af grupper, der er dannet på initiativ af en ordregiver eller af transportvirksomheden selv. Sådan kørsel betragtes stadig som lejlighedsvis kørsel, selv om den udføres efter faste tidsintervaller.
4) »Køretøjer«: motorkøretøjer, som i kraft af deres indretning og udstyr kan befordre mere end ni personer, føreren medregnet, og som er bestemt til sådan brug.
Artikel 3
Cabotagekørsel er tilladt ved følgende former for kørsel:
1) speciel rutekørsel, forudsat at der er indgået en aftale herom mellem arrangøren og transportvirksomheden
2) lejlighedsvis kørsel
3) rutekørsel, forudsat at denne kørsel udføres under international rutekørsel i overensstemmelse med forordning (EØF) nr. 684/92 af en transportvirksomhed, der ikke er hjemmehørende i værtsmedlemsstaten.
Cabotagekørslen kan kun udføres i forbindelse med denne internationale transport.
Kørsel i byer og forstæder er ikke omfattet af anvendelsesområdet for dette nummer.
Ved »kørsel i byer og forstæder« forstås befordring, der opfylder behovene i en bykerne eller et byområde samt behovene for befordring mellem denne bykerne eller dette byområde og de dertil hørende forstæder.
Artikel 4
1. Udførelsen af cabotagekørsel i henhold til artikel 3 er med forbehold af anvendelsen af fællesskabslovgivningen underkastet værtsmedlemsstatens love og administrative bestemmelser for så vidt angår følgende områder:
a) priser og betingelser for transportaftalen
b) køretøjers vægt og dimensioner. Vægt og dimensioner kan eventuelt overstige dem, der gælder i den medlemsstat, hvor transportvirksomheden er etableret, men de kan under ingen omstændigheder overstige de tekniske værdier, der er angivet i typeattesten
c) forskrifter vedrørende befordring af visse kategorier af passagerer såsom skoleelever, børn og bevægelseshæmmede
d) køre- og hviletid
e) moms på transportydelser. På dette område gælder artikel 21, stk. 1, litra a), i Rådets direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter - det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag (8) for de ydelser, der er omhandlet i artikel 1 i denne forordning.
2. Udførelsen af cabotagekørsel i forbindelse med den i artikel 3, nr. 3, nævnte form for kørsel er med forbehold af anvendelse af fællesskabslovgivningen underkastet værtsmedlemsstatens love og administrative bestemmelser med hensyn til tilladelser, udbudsprocedurer, de pågældende trafikforbindelser samt regelmæssighed, kontinuitet, hyppighed og ruter.
3. Køretøjer, der anvendes til cabotagekørsel, skal opfylde de tekniske standarder for køretøjers konstruktion og udstyr, der gælder for køretøjer, som er godkendt til kørsel i international transport.
4. De i stk. 1 og 2 omhandlede nationale bestemmelser skal anvendes på ikke-hjemmehørende transportvirksomheder på samme betingelser som dem, medlemsstaten pålægger hjemmehørende virksomheder, for i praksis at forhindre enhver åbenlys eller skjult forskelsbehandling på grund af nationalitet eller etableringssted.
5. Viser erfaringen, at det er nødvendigt at ændre listen over områderne for værtsmedlemsstatens bestemmelser i stk. 1, træffer Rådet afgørelse med kvalificeret flertal på forslag af Kommissionen.
Artikel 5
EF-tilladelsen eller en bekræftet genpart af den skal befinde sig i køretøjet og på forlangende forevises kontrolpersonalet.
Artikel 6
1. Cabotagekørsel i form af lejlighedsvis kørsel finder sted i henhold til et kontroldokument, kørselsbladet, der skal befinde sig i køretøjet og på forlangende forevises kontrolpersonalet.
2. Kørselsbladet, som Kommissionen udarbejder en model til efter proceduren i artikel 8, skal indeholde følgende oplysninger:
a) afgangs- og bestemmelsessted for kørslen
b) datoerne for kørslens begyndelse og afslutning.
3. Kørselsbladene udleveres i form af hæfter, der attesteres af den kompetente myndighed eller det kompetente organ i etableringsmedlemsstaten. Kommissionen udarbejder en model til hæftet med kørselsbladene efter proceduren i artikel 8.
4. I forbindelse med speciel rutekørsel træder aftalen mellem transportvirksomheden og transportarrangøren eller en bekræftet genpart af den i stedet for kontroldokumentet.
Dog udfyldes kørselsbladet, således at det giver en månedlig oversigt.
5. De anvendte kørselsblade tilbagesendes til den kompetente myndighed eller det kompetente organ i etableringsmedlemsstaten efter regler, som fastlægges af myndigheden eller organet.
Artikel 7
1. Ved udgangen af hvert kvartal og inden for en frist på tre måneder, som Kommissionen i det i artikel 9 omhandlede tilfælde kan nedsætte til én måned, sender den kompetente myndighed eller det kompetente organ i hver enkelt medlemsstat Kommissionen oplysninger vedrørende den cabotagekørsel i form af speciel rutekørsel og lejlighedsvis kørsel, som hjemmehørende transportvirksomheder har udført i det pågældende kvartal.
Denne underretning sker ved hjælp af et skema, der udarbejdes i overensstemmelse med en model, der fastlægges af Kommissionen efter proceduren i artikel 8.
2. Værtsmedlemsstatens kompetente myndigheder sender en gang om året Kommissionen en statistisk oversigt over antallet af tilladelser til cabotagekørsel, der udføres i form af rutekørsel som omhandlet i artikel 3, nr. 3.
3. Kommissionen sender snarest muligt medlemsstaterne oversigter udarbejdet på grundlag af de oplysninger, den har modtaget i henhold til stk. 1.
Artikel 8
Når der henvises til proceduren i denne artikel, bistås Kommissionen af det i artikel 10 omhandlede rådgivende udvalg.
Kommissionens repræsentant forelægger udvalget et udkast til de foranstaltninger, der skal træffes. Udvalget afgiver en udtalelse om dette udkast inden for en frist, som formanden kan fastsætte under hensyn til, hvor meget det pågældende spørgsmål haster, i givet fald ved afstemning.
Udtalelsen optages i mødeprotokollen; derudover har hver medlemsstat ret til at anmode om, at dens holdning indføres i mødeprotokollen.
Kommissionen tager størst muligt hensyn til udvalgets udtalelse. Den underretter udvalget om, hvorledes den har taget hensyn til dets udtalelse.
Artikel 9
1. I tilfælde af alvorlige forstyrrelser af markedet for intern transport inden for et bestemt geografisk område, som skyldes cabotagekørsel, eller som forværres deraf, kan enhver medlemsstat forelægge sagen for Kommissionen med henblik på vedtagelse af beskyttelsesforanstaltninger, idet medlemsstaten meddeler Kommissionen de nødvendige oplysninger, samt hvilke foranstaltninger den påtænker at træffe over for de hjemmehørende transportvirksomheder.
2. I stk. 1 forstås ved
- »alvorlige forstyrrelser af markedet for intern transport inden for et bestemt geografisk område«: at der på dette marked opstår problemer, der er specifikke for dette marked, og som medfører et alvorligt og tilsyneladende vedvarende udbudsoverskud i forhold til efterspørgslen, hvilket indebærer en trussel for mange transportvirksomheders økonomiske ligevægt og overlevelsesevne
- »geografisk område«: et område, som omfatter en del af eller hele en medlemsstats område, eller som udstrækker sig over en del af andre medlemsstaters område eller hele deres område.
3. Kommissionen undersøger situationen og træffer efter høring af det rådgivende udvalg inden for en frist på en måned efter modtagelsen af medlemsstatens anmodning afgørelse om, hvorvidt der er grundlag for at træffe beskyttelsesforanstaltninger, og vedtager sådanne, hvis det er tilfældet.
Gyldighedsperioden for de foranstaltninger, der træffes i medfør af denne artikel, er højst seks måneder og kan forlænges én gang med samme tidsbegrænsning.
Kommissionen underretter straks medlemsstaterne og Rådet om enhver afgørelse, der træffes i henhold til dette stykke.
4. Træffer Kommissionen afgørelse om at træffe beskyttelsesforanstaltninger vedrørende en eller flere medlemsstater, skal de pågældende medlemsstaters kompetente myndigheder træffe foranstaltninger af tilsvarende omfang over for de hjemmehørende transportvirksomheder og underrette Kommissionen herom.
Sidstnævnte foranstaltninger anvendes senest fra samme dato som de beskyttelsesforanstaltninger, Kommissionen har truffet afgørelse om.
5. Hver medlemsstat kan forelægge den i stk. 3 nævnte kommissionsafgørelse for Rådet inden for en frist på 30 dage fra datoen for meddelelsen af den.
Rådet kan med kvalificeret flertal træffe en anden afgørelse inden for en frist på 30 dage fra den dato, hvor det får sagen forelagt af en medlemsstat, eller, hvis det får sagen forelagt af flere medlemsstater, fra den dato, hvor det får den forelagt første gang.
De i stk. 3, andet afsnit, fastsatte gyldighedsbegrænsninger gælder for Rådets afgørelse.
De kompetente myndigheder i de pågældende medlemsstater skal træffe foranstaltninger af tilsvarende omfang over for de hjemmehørende transportvirksomheder og underrette Kommissionen herom.
Træffer Rådet ikke afgørelse inden for den frist, der er nævnt i andet afsnit, bliver Kommissionens afgørelse endelig.
6. Finder Kommissionen, at de i stk. 3 omhandlede foranstaltninger skal videreføres, forelægger den et forslag for Rådet, som træffer afgørelse med kvalificeret flertal.
Artikel 10
1. Kommissionen bistås af et rådgivende udvalg, der består af repræsentanter for medlemsstaterne og har en repræsentant for Kommissionen som formand.
Udvalget skal efter proceduren i artikel 8 bistå Kommissionen ved udarbejdelsen af modeller til de kørselsblade, hæfter med kørselsblade og øvrige blanketter, som er omhandlet i artikel 6 og 7.
2. Udvalget skal desuden rådgive Kommissionen om
- enhver anmodning fra en medlemsstat i henhold til artikel 9, stk. 1
- de foranstaltninger med henblik på at løse alvorlige forstyrrelser på markedet, som er omhandlet i artikel 9, og særlig om foranstaltningernes anvendelse i praksis.
3. Udvalget fastlægger selv sin forretningsorden.
Artikel 11
1. Medlemsstaterne yder hinanden bistand med henblik på anvendelsen af denne forordning.
2. Værtsmedlemsstaten kan iværksætte sanktioner mod en ikke-hjemmehørende transportvirksomhed, der på dens område overtræder denne forordning eller nationale bestemmelser og fællesskabsbestemmelser på transportområdet i forbindelse med cabotagekørsel, uden at dette dog udelukker en eventuel strafforfølgning.
Den iværksætter disse sanktioner uden at udøve forskelsbehandling og i overensstemmelse med stk. 3.
3. De i stk. 2 omhandlede sanktioner kan bl.a. bestå i en advarsel eller, i tilfælde af alvorlige eller gentagne overtrædelser, i et midlertidigt forbud mod cabotagekørsel på den værtsmedlemsstats område, hvor overtrædelsen er begået.
Forevises der en forfalsket EF-tilladelse, national tilladelse eller bekræftet genpart, inddrages det forfalskede dokument straks og sendes efter omstændighederne snarest muligt til den kompetente myndighed i transportvirksomhedens hjemstedsmedlemsstat.
4. Værtsmedlemsstatens kompetente myndigheder underretter hjemstedsmedlemsstatens kompetente myndigheder om de begåede overtrædelser og om, hvilke sanktioner der eventuelt er iværksat over for transportvirksomheden, og de kan ved alvorlige eller gentagne overtrædelser lade ovennævnte underretning ledsage af en anmodning om, at der iværksættes sanktioner.
I tilfælde af alvorlige eller gentagne overtrædelser vurderer hjemstedsmedlemsstatens kompetente myndigheder, om der skal iværksættes en sanktion mod den pågældende transportvirksomhed; de skal tage hensyn til den sanktion, der eventuelt er iværksat i værtsmedlemsstaten, og sikre sig, at de sanktioner, der iværksættes mod den pågældende transportvirksomhed, som helhed står i forhold til den eller de overtrædelser, der har foranlediget sanktionerne.
Den sanktion, de kompetente myndigheder i hjemstedsmedlemsstaten iværksætter efter høring af værtsmedlemsstatens kompetente myndigheder, kan medføre inddragelse af tilladelsen til at udføre personbefordring ad vej.
Hjemstedsmedlemsstatens kompetente myndigheder kan ligeledes i overensstemmelse med national ret indklage den pågældende transportvirksomhed for en kompetent national instans.
De underretter værtsmedlemsstatens kompetente myndigheder om de afgørelser, der træffes i medfør af dette stykke.
Artikel 12
Medlemsstaterne sikrer, at transportvirksomhederne kan indbringe alle administrative sanktioner, der iværksættes over for dem, for en højere instans.
Artikel 13
1. Senest den 30. juni 1998 aflægger Kommissionen beretning til Europa-Parlamentet og Rådet om resultaterne af anvendelsen af forordning (EØF) nr. 2454/92 og om, hvordan rutekørslen fungerer i medlemsstaterne.
2. Senest den 31. december 1999 aflægger Kommissionen beretning til Europa-Parlamentet og Rådet om gennemførelsen af denne forordning, bl.a. om cabotagekørslens indvirkning på markedet for intern transport.
Artikel 14
Medlemsstaterne sætter i tide de nødvendige love og administrative bestemmelser i kraft for at gennemføre denne forordning. De underretter Kommissionen herom.
Artikel 15
Denne forordning træder i kraft dagen efter offentliggørelsen i De Europæiske Fællesskabers Tidende.
Den anvendes fra den 11. juni 1999.
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat.
Udfærdiget i Bruxelles, den 11. december 1997.
19971211
Регламент (ЕО) № 12/98 на Съвета
от 11 декември 1997 година
относно условията, при които превозвачи, установени извън държава-членка, могат да извършват вътрешни автомобилни пътнически транспортни услуги в границите на държава-членка
СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взе предвид Договора за създаване на Европейската общност, и по-специално член 75 от него,
като взе предвид предложението на Комисията [1],
като взе предвид становището на Икономическия и социален комитет [2],
в съответствие с процедурата, предвидена в член 189в от Договора [3],
(1) като има предвид, че Регламент (EИO) № 2454/92 на Съвета от 23 юли 1992 г. установява условията, при които превозвачи, установени извън държава-членка, могат да извършват вътрешни автомобилни пътнически транспортни услуги в границите на държава-членка [4], е обявен за нищожен с решение на Съда на Европейските общности от 1 юни 1994 г. [5];
(2) като има предвид, че съгласно член 75, параграф 1, буква б) от Договора, създаването на обща транспортна политика предполага, inter alia, определяне на условията, при които превозвачи, установени извън държава-членка, могат да извършват вътрешни автомобилни пътнически транспортни услуги в границите на държава-членка;
(3) като има предвид, че въпросната разпоредба предполага премахването на всички ограничения спрямо превозвачи, извършващи споменатите услуги, които се основават на националност или на факта, че са установени в държава-членка, различна от тази, в която се извършва услугата;
(4) като има предвид, че превозвачите, извършващи споменатите услуги, би следвало да се подчиняват на сходни системи, така че да се намали неравнопоставеността в условията на конкуренция, дължаща се на националност или на държавата на установяване на превозвачите и по този начин да се спомогне за постепенното сближаване на законодателствата;
(5) като има предвид, че определенията на различните транспортни услуги, извършвани с автомобилен или автобусен транспорт, би следвало да са същите като тези, приети в контекста на международния транспорт;
(6) като има предвид, че на превозвачите, установени извън държава-членка, би следвало да бъде разрешено да извършват определени видове автобусни услуги, като се отчитат специфичните особености на всеки вид услуга;
(7) като има предвид, че би следвало да се установят разпоредбите, приложими за каботажни транспортни операции;
(8) като има предвид, че разпоредбите на Директива 96/71/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 16 декември 1996 г., относно командироването на работници в рамките на предоставянето на услуги [6] се прилагат в случаите, когато с оглед на разпоредбата за специалните редовни услуги, превозвачите командироват работници, които имат трудови взаимоотношения с въпросните превозвачи, от държавите-членки, където те работят по принцип;
(9) като има предвид, че когато се касае за редовни пътни услуги, които са част от международния транспорт, което изключва градския и извънградския транспорт, би следвало да са обект на каботаж, при който трябва да се спазват определени условия, по-специално законодателството на държавата-членка домакин;
(10) като има предвид, че би следвало да бъдат приети разпоредбите с цел предприемане на действия в случаи на сериозни нарушения в засегнатите транспортни пазари;
(11) като има предвид, че би следвало да се основе консултативен комитет със задачата да съдейства на Комисията при съставяне на документите, свързани с каботажни транспортни операции под формата на нередовни услуги и да съветва Комисията за предпазните мерки;
(12) като има предвид, че е желателно държавите-членки да си съдействат с оглед действителното прилагане на настоящия регламент, по-специално по отношение на санкциите, приложими в случаи на нарушения;
(13) като има предвид, че държавите-членки са отговорни за вземането на мерки за прилагане на настоящия регламент;
(14) като има предвид, че наблюдението и контролът на ефективността на прилагане на настоящия регламент би следвало да бъдат извършвани посредством доклад, който се предава от Комисията;
(15) като има предвид, че гореспоменатото решение на Съда на Европейските общности, което обяви за нищожен Регламент (ЕИО) № 2454/92, поддържа действието на регламента, докато Съветът приеме ново законодателство в съответната област; като има предвид, че настоящият регламент няма да бъде прилаган преди осемнадесетия месец след влизането му в сила; като има предвид, че в такъв случай трябва да се счита, че обявеният за нищожен регламент ще продължава да е в сила, докато настоящият регламент не бъде напълно изпълнен,
ПРИЕ НАСТОЯЩИЯ РЕГЛАМЕНТ:
Член 1
На всеки превозвач, който извършва автомобилни пътнически транспортни услуги за сметка на отсрещната страна или срещу възнаграждение и който притежава лиценза на Общността, предвиден в член 3а от Регламент (ЕИО) 684/92 на Съвета от 16 март 1992 г. относно общите правила за международен превоз на пътници с автобус [7], се разрешава съгласно условията, предвидени в настоящия регламент, и без дискриминация на базата на националност или място на установяване, временно да извършва международни автомобилни пътнически услуги за сметка на отсрещната страна или срещу възнаграждение в друга държава-членка, по-долу наричана "държава-членка домакин", без от него да се изисква да има седалище или друго установяване във въпросната държава.
Такива транспортни услуги по-долу са наричани "каботажни транспортни операции".
Член 2
За целите на настоящия регламент:
1. "редовни услуги" означава услуги за предоставяне на превоз на пътници през определени интервали от време по определени маршрути, като пътниците се качват и слизат на предварително определени места за спиране. Редовните услуги са достъпни за всички, като, когато е необходимо, подлежат на задължителна резервация.
Редовността на услугата не се влияе от изменения в оперативните условия.
2. "специални редовни услуги" означава извършване на редовни услуги на конкретни групи пътници приоритетно пред други пътници, през определени интервали от време, по определени маршрути, като пътниците се качват и слизат на предварително определени места за спиране.
Специалните редовни услуги включват:
а) превоз на работници между дома и работното им място;
б) превоз до и от учебното заведение на ученици и студенти;
в) превоз на военнослужещи и техните семейства от домовете до района на казармите.
Фактът, че специалната услуга може да се променя според нуждите на използващите я, не променя статута ѝ на редовна услуга.
3. "нередовни услуги" означава услуги, които не попадат в определението за редовни услуги и чиято основна характеристика е, че извършват превози на групи, събрани по инициатива на клиент или на самия превозвач. Подобни услуги не губят статута си на нередовни, ако причината за това е единствено, че се извършват на определени интервали;
4. "превозни средства" означава моторни превозни средства, които, поради вида конструкция и оборудване, са подходящи за превозване на повече от девет души - включително шофьора - и са предназначени за тази цел.
Член 3
Каботажни транспортни операции са разрешени за следните видове услуги:
1. специални редовни услуги, при условие че са обезпечени с договор сключен между организатора и превозвача;
2. нередовни услуги;
3. редовни услуги, при условие че се извършват от превозвачи, установени извън държава-членка домакин по време на редовна международна услуга в съответствие с Регламент (ЕИО) № 684/92.
Каботажни транспортни операции не могат да се извършват извън рамките на тези международни услуги.
Градските и извънградските услуги са извън обхвата на тази точка.
"Градски и извънградски услуги" означава транспортни услуги, които задоволяват нуждите на градския център или градските квартали, както и нуждата от транспорт между тях и обграждащите ги крайградски зони.
Член 4
1. Извършването на каботажните транспортни операции, посочени в член 3, освен ако в законодателството на Общността не е предвидено друго, се подчинява на законовите, подзаконовите и административните разпоредби, които са в сила в държавите-членки по отношение на следните области:
а) тарифи и условия, уреждащи транспортния договор;
б) маса и размери на пътните превозни средства. Масата и размерите могат, когато е уместно, да надхвърлят тези, зададени в държавата-членка по регистрация на превозвача, но при никакви обстоятелства не могат да надхвърлят техническите стандарти, зададени в свидетелството за съответствие;
в) изисквания, свързани с превоза на определени категории пътници, а именно ученици, деца и хора с намалена подвижност;
г) периоди на шофиране и почивка;
д) данък добавена стойност (ДДС) върху транспортните услуги. В тази област член 21, параграф 1, буква а) от Директива 77/388 ЕИО на Съвета от 17 май 1977 г. за хармонизиране на законодателството на държавите-членки относно данъците върху оборота - обща система за данъка върху добавената стойност: единна данъчна основа [8], се прилага за превозите, посочени в член 1 от настоящия регламент.
2. Освен ако в законодателството на Общността не е предвидено друго, каботажните транспортни операции, които са част от транспортните услуги, предвидени в член 3, параграф 3, се подчиняват на съществуващите законови, подзаконови и административни разпоредби, които са в сила в държавата-членка домакин, касаещи разрешителни, тръжни процедури, обслужвани пътища и редовността, продължителността и честотата на превозите, както и самите маршрути.
3. Техническите стандарти за конструкция и оборудване, на които превозните средства, използвани за извършване на каботажни транспортни операции, трябва да отговарят, са стандартите, определени за превозни средства, които се използват за извършване на международен транспорт.
4. Националните разпоредби, посочени в параграфи 1 и 2, се прилагат от държавите-членки спрямо превозвачи, установени извън държава-членка при същите условия като тези, прилагани спрямо техните собствени граждани, за да може ефективно да се избегне всякакъв вид пряка или непряка дискриминация на основата на националност или място на установяване на превозвача.
5. Ако, изхождайки от опита, се вземе решение, че списъкът на области, обезпечени от разпоредбите на държавата-членка домакин, посочени в параграф 1, трябва да се измени, Съветът извършва това с квалифицирано мнозинство по предложение на Комисията.
Член 5
Лицензът на Общността или заверено копие от него се държи в самото превозно средство и при поискване се показва на упълномощен инспектиращ служител.
Член 6
1. Извършването на каботажни транспортни операции под формата на нередовни услуги се обезпечава от контролен документ - пътен лист - който трябва да се държи в самото превозно средство и при поискване да се показва на упълномощен инспектиращ служител.
2. Пътният лист, чийто образец се приема от Комисията в съответствие с процедурата по член 8, съдържа следната информация:
а) местата на отпътуване и местоназначение на услугата;
б) датата на отпътуване и датата, на която услугата приключва.
3. Пътният лист се доставя в заверени от компетентния орган или агенция кочани в държавата-членка на установяване. Образецът за кочана с пътни листове се приема от Комисията в съответствие с процедурата по член 8.
4. В случай на специални редовни услуги договорът, сключен между превозвача и организатора на транспорта, или заверено копие на договора се използват като контролни документи.
Освен това, пътният лист се попълва във вид на месечен отчет.
5. Използваните пътни листове се предават на компетентния орган или агенция в държавата-членка по установяване в съответствие с процедурите, определени от този орган или агенция.
Член 7
1. В края на всяко тримесечие и в рамките на три месеца, които могат да бъдат намалени от Комисията на един месец в случая, предвиден в член 9, компетентният орган или агенция във всяка държава-членка предава на Комисията данните относно каботажните транспортни операции под формата на специални редовни и нередовни услуги, извършени през въпросното тримесечие от местни превозвачи.
Предадената информация е под формата на таблица, съответстваща на образеца, приет от Комисията в съответствие с процедурите по член 8.
2. Веднъж годишно компетентните органи в държавата-членка домакин изпращат на Комисията статистика за броя разрешителни за каботажни транспортни операции под формата на редовни услуги, посочен в член 3, параграф 3.
3. Комисията възможно най-скоро изпраща на държавите-членки обобщени отчети, съставени на базата на информацията, предадена по параграф 1.
Член 8
В случай на позоваване на процедурите, предвидени в настоящия член, Комисията се подпомага от консултативния комитет, посочен в член 10.
Представителят на Комисията предава на комитета проект на мерките, които трябва да бъдат взети. Комитетът трябва да излезе със становище по проекта в рамките на срок, който председателят може да определи според спешността на въпроса, ако е необходимо, и чрез гласуване.
Становището се записва в протокола на заседанието; допълнително, всяка държава-членка има право да изиска позицията ѝ да бъде записана в протокола.
Комисията се съобразява максимално със становището, представено от комитета. Комисията уведомява комитета за начина, по който се съобразява със становището му.
Член 9
1. В случай на сериозно затруднение на пазара на транспортни услуги в даден географски район вследствие или поради утежняване от страна на каботажа, всяка държава-членка може да отнесе въпроса до Комисията с оглед приемане на предпазни мерки и да предостави на Комисията необходимата информация и да я уведоми за мерките, които смята да вземе спрямо местните превозвачите.
2. За целите на параграф 1:
- "сериозно затруднение на вътрешния пазар на транспортни услуги в даден географски район" означава появата на специфични за този пазар проблеми, при които има сериозен или потенциално траен излишък на предлагане спрямо търсенето, което представлява заплаха за финансовата стабилност и оцеляването на значителен брой пътно-транспортни предприятия,
- "географски район" означава район, представляващ част от/или цялата територия на държавата-членка, или включващ част или цялата територия на други държави-членки.
3. Комисията оценява ситуацията и след консултация с консултативния комитет, посочен в член 10, взима решение в рамките на един месец от получаване на искането от въпросната държава-членка, дали са необходими предпазни мерки, и ако такива са необходими, ги приема.
Мерките, постановени в съответствие с настоящия член, остават в сила за период, който не надхвърля шест месеца, като действието им може да бъде подновено еднократно за същия период.
Комисията незабавно уведомява държавата-членка и Съвета за всяко решение, взето съгласно този параграф.
4. Ако Комисията реши да предприеме предпазни мерки относно една или повече държави-членки, от компетентните органи на засегнатите държави-членки се изисква да предприемат равностойни по значение мерки спрямо местните превозвачи и да уведомят Комисията за това.
Тези мерки започват да се прилагат не по-късно от същата дата, от която започват да се прилагат предпазните мерки, постановени от Комисията.
5. Всяка държава-членка може да сезира Съвета относно решението на Комисията, както е посочено в параграф 3, в срок от тридесет дни след уведомяването.
Съветът, с квалифицирано мнозинство, в 30-дневен срок от сезирането, или в случай на сезиране от няколко държави-членки, в рамките на 30-дневен срок от първото сезиране може да вземе ново решение.
Условията за валидност, предвидени в параграф 3, втора алинея, се прилагат за решението на Съвета.
Компетентните органи на засегнатите държави-членки са задължени да вземат равностойни по значение мерки спрямо местни превозвачи и да уведомят Комисията за това.
Ако Съветът не вземе решение в рамките на срока, предвиден в алинея втора, решението на Комисията остава окончателно.
6. В случаите, когато Комисията смята, че действието на мерките, предвидени в параграф 3, трябва да бъде удължено, тя отправя предложение до Съвета, който взима решение с квалифицирано мнозинство.
Член 10
1. Комисията се подпомага от консултативен комитет, съставен от представители на държавите-членки и председателстван от представител на Комисията.
Комитетът, в съответствие с процедурите, предвидени в член 8, съдейства на Комисията в съставянето на образец за пътните листове, кочана за пътни листове и таблицата, посочени в членове 6 и 7.
2. Освен това, задачите на комитета включват консултиране на Комисията относно:
- всяка молба от страна на държава-членка по член 9, параграф 1,
- мерки, взети относно сериозното затруднение на пазара, посочено в член 9 и, по-специално, практическото им прилагане.
3. Комитетът изработва свой процедурен правилник.
Член 11
1. Държавите-членки си съдействат за прилагането на настоящия регламент.
2. Без да се засяга възможността за наказателно преследване, държавите-членки домакини могат да налагат санкции на превозвачи, установени извън държавата-членка, извършили нарушения на настоящия регламент или на общностни или национални разпоредби в областта на транспорта на нейна територия във връзка с каботажна транспортна операция.
Глобите се налагат на недискриминационен принцип и в съответствие с параграф 3.
3. Санкциите, предвидени в параграф 2, могат, inter alia, да са под формата на предупреждения или, в случай на сериозни или многократни леки нарушения, временна забрана за извършване на каботажни транспортни операции в рамките на територията на държавата-членка домакин, където е извършено нарушението.
В случай, че е представен фалшифициран лиценз на Общността, фалшифицирано разрешително или фалшифицирано заверено копие на разрешително, фалшифицираният документ се изземва незабавно и, когато е необходимо, се препраща на компетентния орган в държавата-членка на установяване на превозвача.
4. Компетентните органи на държавата-членка домакин уведомяват компетентните органи в държавата-членка на установяване за отбелязаните нарушения и за всички наложени на превозвача санкции и могат, в случаи на сериозно нарушение или на многократни леки нарушения, същевременно да изпратят и искане за налагане на наказание.
В случаи на сериозно нарушение или на многократни леки нарушения, компетентните органи на държавата-членка на установяване взимат решение дали на въпросния превозвач да бъде наложена съответната санкция; тези органи взимат предвид всяка вече наложена на съответния превозвач санкция в държавата-членка домакин и установяват дали вече наложените на превозвача санкции като цяло са пропорционални на извършените нарушения или нарушения, довели до съответните наказания.
Санкцията, наложена от компетентните органи на държавата-членка на установяване, след консултация с компетентните органи на държавата-членка домакин, може да стигне и до трайно отнемане на разрешително за упражняване на професията на автомобилен превозвач на пътници.
Компетентните органи на държавата-членка на установяване могат също така, съгласно вътрешното законодателство, да предадат съответния превозвач пред компетентен държавен съд.
Те уведомяват компетентните органи на държавата-членка домакин за решенията, взети по настоящия параграф.
Член 12
Държавите-членки гарантират, че превозвачите могат да обжалват пред съда всяка административна санкция, която им е наложена.
Член 13
1. Комисията докладва на Европейския парламент и на Съвета преди 30 юни 1998 г. относно резултатите от прилагането на Регламент (ЕИО) № 2454/92 и функционирането на редовните услуги в държавите-членки.
2. Комисията докладва на Европейския парламент и на Съвета най-късно до 31 декември 1999 г. относно прилагането на настоящия регламент и, по-специално, на влиянието, което каботажните транспортни операции оказват върху пазара на вътрешни транспортни услуги.
Член 14
Държавите-членки въвеждат в сила своевременно законовите, подзаконовите и административните разпоредби, необходими за изпълнението на настоящия регламент. Те информират Комисията за това.
Член 15
Настоящият регламент влиза в сила на първия ден след датата на неговото публикуване в Официален вестник на Европейските общности.
Регламентът се прилага от 11 юни 1999 г.
Настоящият регламент е задължителен в своята цялост и се прилага пряко във всички държави-членки.
Съставено в Брюксел на 11 декември 1997 година.