RÅDETS AFGØRELSE af 26. maj 1997 om udveksling af oplysninger vedrørende bistand til tredjelandsstatsborgeres frivillige hjemrejse (97/340/RIA)
RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om Den Europæiske Union, navnlig artikel K.3, stk. 2, litra a), og
ud fra følgende betragtninger:
Ifølge traktatens artikel K.1, stk. 3, betragter medlemsstaterne indvandringspolitikken og politikken over for tredjelandsstatsborgere som spørgsmål af fælles interesse;
i punkt 111 i Kommissionens meddelelse af 23. februar 1994 om indvandrer- og asylpolitikken foreslås det, at medlemsstaterne tilnærmer deres respektive politik med hensyn til frivillig hjemrejse for tredjelandsstatsborgere;
en række medlemsstater har indført programmer for bistand til frivillig hjemrejse for såvel tredjelandsstatsborgere med lovligt ophold som tredjelandsstatsborgere med ulovligt ophold;
for så vidt angår tredjelandsstatsborgere med lovligt ophold, bør medlemsstaternes politik sigte mod at integrere disse i samfundet, og bistand til frivillig hjemrejse bør ikke fortolkes som udtryk for en politik, der aktivt tilskynder til hjemrejse, men har udelukkende til formål at lette hjemrejsen for dem, der af egen fri vilje har truffet en sådan beslutning;
bistand til frivillig hjemrejse for så vidt angår tredjelandsstatsborgere med ulovligt ophold er i overensstemmelse med Europas humanitære traditioner og kan bidrage til en værdig løsning på problemet med at begrænse antallet af tredjelandsstatsborgere med ulovligt ophold i medlemsstaterne; det bør undgås, at en sådan bistand får uønskede tilskyndende virkninger;
denne afgørelse berører hverken bestemmelserne i konventionen af 4. november 1950 om beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder eller Genève-konventionen af 28. juli 1951 om flygtninges retsstilling, som ændret ved New York-protokollen af 31. januar 1967 -
TRUFFET FØLGENDE AFGØRELSE:
Artikel 1 Udveksling af oplysninger
1. De medlemsstater, der har taget skridt til at indføre programmer for ydelse af bistand til tredjelandsstatsborgeres frivillige tilbagerejse til hjemlandet, aflægger én gang om året rapport herom til generalsekretariatet for Rådet. Generalsekretariatet giver alle medlemsstater og Kommissionen meddelelse herom.
2. Der gives især følgende oplysninger om disse nationale hjemrejseprogrammer:
- hvilke myndigheder der er ansvarlige for programmets gennemførelse, om det er ikke-statslige og/eller internationale organisationer
- programmets anvendelsesområde med hensyn til de omfattede personer
- hvilke betingelser den enkelte tredjelandsstatsborger, der vender hjem, eventuelt yderligere skal opfylde for at kunne komme i betragtning til bistand efter programmet
- hvilke betingelser hjemlandet eventuelt skal opfylde som led i programmet
- bistandens art og omfang (f.eks. rejseudgifter for den hjemrejsende og dennes familie, flytteudgifter, repatrieringstilskud)
- en vurdering af programmets virkninger, herunder bistandsmodtagernes antal, og eventuelle eksempler på, at bistanden har tilskyndende virkninger.
Artikel 2 Analyse
1. Generalsekretariatet for Rådet stiller hvert år et udkast til rapport til rådighed for medlemsstaterne og Kommissionen om de oplysninger, der er modtaget på grundlag af artikel 1. Rapporten skal være udtømmende og omfatte specifikke oplysninger om hvert af de i artikel 1, stk. 2, nævnte elementer.
2. De berørte medlemsstater og Kommissionen gennemgår det i stk. 1 omhandlede udkast til rapport og korrigerer det om nødvendigt.
Artikel 3 Koordinering
1. På grundlag af den i artikel 2, stk. 1, nævnte rapport udveksler de berørte medlemsstater og Kommissionen i Rådet deres synspunkter vedrørende de programmer, der er omhandlet i artikel 1. I den forbindelse sammenligner de navnlig hjemrejseprogrammernes rækkevidde, krav og virkninger med henblik på eventuelt at tilnærme dem til hinanden.
2. De berørte medlemsstater, der ikke har indført disse programmer, vurderer resultaterne og nytten heraf.
Artikel 4
1. Denne beslutning offentliggøres i Tidende.
2. De berørte medlemsstater forelægger første gang den i artikel 1 nævnte rapport senest seks måneder efter offentliggørelsen af denne beslutning i Tidende.
Udfærdiget i Bruxelles, den 26. maj 1997.
31997D0340
L 147/3
ОФИЦИАЛЕН ВЕСТНИК НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ
РЕШЕНИЕ НА СЪВЕТА
от 26 май 1997 година
относно обмена на информация във връзка с помощта за доброволното репатриране на граждани на трети страни
(97/340/ПВР)
СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взе предвид Договора за Европейския съюз, и по-специално член К.3, параграф 2, буква а) от него,
като има предвид, че член К.1, параграф 3 от Договора за Европейския съюз гласи, че държавите-членки разглеждат емиграционната политика и политиката по отношение на гражданите на трети страни като въпроси от общ интерес;
като има предвид, че точка 111 от Съобщението на Комисията от 23 февруари 1994 г. относно емиграционната политика и политиката за даване на убежище, предполага сближаване на политиката на държавите-членки по отношение доброволното връщане на граждани на трети страни;
като има предвид, че редица държави-членки са приели програми за подпомагане доброволното връщане на законно и незаконно пребиваващи граждани на трети страни;
като има предвид, че по отношение на законно пребиваващите граждани на трети страни, политиката на държавите-членки следва да цели интегрирането им в обществото и като има предвид, че помощта за доброволното връщане не бива да се тълкува като израз на политика за активно насърчаване на връщането, а единствено като средство за улесняване на връщането на лица, които са взели решение свободно по собствена воля;
като има предвид, че помощта за доброволно връщане на незаконно пребиваващи граждани на трети страни съответства на европейската хуманна традиция и може да допринесе за намирането на достойно решение за намаляване на броя на незаконно пребиваващите граждани на трети страни в държавите-членки; като има предвид, че следва да се избягва използването на тази помощ за постигане на нежелан стимулиращ ефект;
като има предвид, че настоящото решение не нарушава разпоредбите на Европейската конвенция за защита правата на човека и основните свободи от 4 ноември 1950 г. и Женевската конвенция от 28 юли 1951 г. за статута на бежанците с измененията съгласно Нюйоркския протокол от 31 януари 1967 г.;
РЕШИ:
Член 1
Обмен на информация
1. Държавите-членки, които сa предприели мерки за разработване на програми за подпомагане на доброволното връщане на граждани на трети страни в страните на произход, докладват ежегодно за тези мерки пред Генералния секретариат на Съвета. Генералният секретариат разпространява информацията сред всички държави-членки и Комисията.
2. Информацията за националните програми за връщане включва по-конкретно информация относно:
-
органите, които отговарят за изпълнението на програмите, като неправителствени и/или международни организации,
-
обхвата на програмите от гледна точка на включените лица,
-
всички допълнителни изисквания, които лицата, които са се върнали, трябва да изпълнят, за да получат помощ по програмата,
-
всички изисквания спрямо страната на произход в рамките на програмата,
-
вида и равнището на предоставената помощ (например пътни разноски за връщаното лице и неговото/нейното семейство, разноските за преместване, помощта за репатрирането),
-
разчетите за ефекта от програмата, включително броя на бенефициентите и получените стимулиращи ефекти.
Член 2
Анализ
1. Генералният секретариат на Съвета всяка година предоставя на държавите-членки и на Комисията проект за доклад за получената съгласно член 1 информация. Докладът е изчерпателен по своя характер и съдържа конкретни данни по всяка от точките, изброени в член 1, параграф 2.
2. Посоченият в параграф 1 проект за доклад се разглежда от съответните държави-членки и от Комисията, и по необходимост се коригира.
Член 3
Съгласуване
1. На основата на проекта за доклад съгласно член 2, параграф 1, държавите-членки и Комисията разменят в рамките на Съвета становища по посочените в член 1 програми. В хода на размяната те, по-конкретно сравняват обхвата, условията и ефекта от програмите с оглед на евентуалното им сближаване.
2. Съответните държави-членки, които не са приели такива програми, проучват резултатите и полезността им.
Член 4
1. Настоящото решение се публикува в Официален вестник.
2. Съответните държави-членки изготвят доклада съгласно член 1 за първи път в шестмесечен срок след публикуването на настоящото решение в Официален вестник.
Съставено в Брюксел на 26 май 1997 година.