RAADETS FORORDNING (EOEF) Nr. 1408/71 af 14. juni 1971 om anvendelse af de sociale sikringsordninger paa arbejdstagere og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Faellesskabet
DE EUROPAEISKE FAELLESSKABERS RAAD HAR
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det europaeiske oekonomiske Faellesskab, saerlig artiklerne 2, 7 og 51,
under henvisning til de forslag, der er udarbejdet af Kommissionen efter hoering af Den administrative Kommission for vandrende arbejdstageres sociale sikring [1]
[1] EFT nr. 194 af 28.10.1966, s. 3333/66, og EFT nr. C 95 af 21.9.1968, s. 18
under henvisning til udtalelse fra Det europaeiske Parlament [2],
[2] EFT nr. C 10 af 14.2.1968, s. 30, og EFT nr. C 135 af 14.12.1968, s. 4.
under henvisning til udtalelser fra Det oekonomiske og sociale Udvalg [3], og
[3] EFT nr. 64 af 5.4.1967, s. 1009/67, og EFT nr. C 21 af 20.2.1969, s. 18.
ud fra foelgende betragtninger:
De siden 1959 indvundne praktiske erfaringer ved anvendelsen af Raadets forordning nr. 3 om vandrende arbejdstageres sociale sikring [4] samt de i den forloebne tid foretagne aendringer i de enkelte medlemsstaters lovgivning har i stigende grad vist, at der er behov for en almindelig revision af naevnte forordning;
[4] EFT nr.30 af 16.12.1958, s. 561/68.
de bestaaende koordinationsregler kan som helhed udvides, forbedres og samtidig til en vis grad forenkles under hensyntagen til de betydelige forskelle, der stadig bestaar mellem de enkelte medlemsstaters lovgivning om social sikring;
det er i den anledning hensigtsmaessigt at samle alle de grundlaeggende regler, som med henblik paa gennemfoerelse af traktatens artikel 51 er vedtaget til fordel for arbejdstagere, herunder graensearbejdere, saesonarbejdere og soefolk i én retsakt;
som foelge af de betydelige forskelle, der bestaar mellem de enkelte medlemsstater med hensyn til den kreds af personer, som omfattes af lovgivningen i disse stater, maa det foretraekkes at laegge det princip til grund, at forordningen finder anvendelse paa samtlige statsborgere i medlemsstaterne, der er forsikret under de sociale ikringsordninger for arbejdstagere;
reglerne om koordination af de enkelte medlemsstaters lovgivning om social sikring indgaar som et led i den frie bevaegelighed for arbejdstagere, der er statsborgere i medlemsstaterne, og skal saaledes bidrage til en forbedring af arbejdstagernes levestandard og beskaeftigelsesvilkaar; reglerne skal sikre, at der inden for Faellesskabet gives samtlige statsborgere i medlemsstaterne ligebehandling efter de enkelte medlemsstaters lovgivning, og at arbejdstagerne og deres ydelsesberettigede paaroerende opnaar ret til sociale sikringsydelser, uanset deres arbejds - eller bopaelssted;
disse maal skal isaer naas ved sammenlaegning af alle perioder der efter de enkelte medlemsstaters lovgivning danner grundlag for erhvervelse og bevarelse af ret til ydelser og for ydelsernes beregning, samt ved udredelse af ydelser til de forskellige kategorier af personer, der omfattes af forordningen, uanset hvor de paagaeldende er bosat inden for Faellesskabet;
de koordinationsregler, der er fastsat med henblik paa gennemfoerelse af traktatens artikel 51, skal goere det muligt for arbejdstagere, der flytter inden for Faellesskabet, at bevare de rettigheder og fordele, de har erhvervet, uden at reglerne foerer til uberettigede dobbeltydelser;
for saa vidt angaar ydelser ved invaliditet, alderdom og doedsfald (pensioner), skal de paagaeldende kunne goere krav paa samtlige ydelser, de har erhvervet ret til i de enkelte medlemsstater; for at undgaa at der, navnlig som foelge af sammenfald af forsikringsperioder og dermed ligestillede perioder, uberettiget opnaas dobbeltydelser, er det dog noedvendigt som maksimum at fastsaette det hoejeste ydelsesbeloeb, som en af de naevnte stater ville vaere forpligtet til at udbetale, saafremt arbejdstageren havde tilbagelagt sin samlede beskaeftigelsestid dér;
for at skabe bedre betingelser for arbejdskraftens bevaegelighed er det noedvendigt for fremtiden at tilvejebringe stoerre koordination af samtlige medlemsstaters ordninger vedroerende arbejdsloeshedsforsikring og arbejdsloeshedshedsunderstoettelse; med henblik paa at goere det lettere at at soege beskaeftigelse i de enkelte medlemsstater boer der isaer for et begraenset tidsrum ydes arbejdsloese understoettelse efter den medlemsstats lovgivning, som de paagaeldende senest har vaeret omfattet af;
hvad familieydeiser angaar, maa det anses for oenskeligt, at den efter forordning nr. 3 gaeldende ordning vedroerende familieydelser i tilfaelde, hvor familien lever adskilt, forbedres saavel med hensyn til kredsen af berettigede personer som med hensyn til reglerne for udbetaling af ydelser;
i betragtninger af de problemer, der opstaar ved arbejdsloeshed, synes det formaalstjenligt som en almindelig regel at bestemme, at den arbejdsloeses familiemedlemmer, der er bosat i en anden medlemsstat end den, som det paahviler at udbetale ydelser ved arbejdsloeshed, faar udbetalt familieydelser;
der er endvidere grund til at ophaeve den gaeldende begraensning med hensyn til opnaaelse af familieydelser; til sikring af betaling af ydelser til underhold for familiemedlemmer, der lever adskilt fra arbejdstageren, ville det, naar bortses fra ydelser, der i foerste raekke har et befolkningspolitisk sigte, vaere den bedste loesning at indfoere faelles regler for samtlige medlemsstater, og dette maal boer fortsat tilstraebes; i betragtning af de meget store forskelle, der bestaar mellem de enkelte medlemsstaters lovgivning, er det paa den anden side noedvendigt at vaelge loesninger, der tilgodeser den situation, at det for fem landes vedkommende er beskaeftigelseslandets familieydelse, der kommer til udbetaling, medens det, naar beskaeftigelseslandet er Frankrig, er de i familiemedlemmernes bopaelsland fastsatte boernetilskud, der kommer til udbetaling;
i overensstemmelse med den fremgangsmaade, der fremgaar af Raadets forordning (EOEF) nr. 1612/68 af 15. oktober 1968 om arbejdskraftens frie bevaegelighed inden for Faellesskabet [5], er det oenskeligt, at der gives repraesentanter for arbejdstagere og arbejdsgivere mulighed for inden for rammerne af et raadgivende udvalg at deltage i overvejelserne om de spoergsmaal, der behandles af den administrative kommission;
[5] EFT nr. L 257 af 19.10.1968, s. 2.
denne forordning kan traede i stedet for de ordninger, der er omhandlet i artikel 69, stk. 4, i traktaten om oprettelse af Det europaeiske Kul - og Staalfaellesskab,
UDSTEDT FOELGENDE FORORDNING:
AFSNIT I
LMINDELIGE BESTEMMELSER
Artikel 1
Definitioner
I denne forordning
a) betyder udtrykket "arbejdstager"enhver person
i) der er forsikret i henhold til en tvungen forsikring eller en frivillig fortsat forsikring mod en eller flere risici, der svarer til de sikringsgrene, som indgaar i en social sikringsordning for arbejdstagere, med forbehold af de i bilag V anfoerte begraensninger;
ii) der inden for rammerne af en social sikringsordning for samtlige indbyggere eller for hele den erhvervsmaessigt beskaeftigede del af befolkningen er tvungent forsikret mod en eller flere risici, der svarer til de sikringsgrene, paa hvilke denne forordning finder anvendelse,
- naar det efter vedkommende sikringsordnings administrations - eller finansieringsmetode er muligt at identificere den paagaeldende som arbejdstager, eller
- i mangel af saadanne kriterier, naar den paagaeldende er forsikret i henhold til en tvungen forsikring eller en frivillig fortsat forsikring mod en anden af de i bilag V opregnede risici inden for rammerne af en ordning for arbejdstagere;
iii) der inden for rammerne af en social sikringsordning oprettet for arbejdstagere, for samtlige indbyggere eller for visse kategorier af indbyggere i en medlemsstat, er frivilligt forsikret mod en eller flere risici, der svarer til de sikringsgrene, paa hvilke denne forordning finder anvendelse, naar den paagaeldende tidligere har vaeret tvunget forsikret mod samme risiko inden for rammerne af en ordning for arbejdstagere i den samme medlemsstat;
b) betyder udtrykket"graensearbejder"enhver arbejdstager, som er beskaeftiget paa en medlemsstats omraade, men er bosat paa en anden medlemsstats omraade, hvortil han som hovedregel vender tilbage hver dag eller mindst én gang om ugen; en graensearbejder, som af den virksomhed, til hvilken han normalt er knyttet, udsendes til den samme medlemsstats eller til en anden medlemsstats omraade, anses dog fortsat som graensearbejder i et tidsrum af hoejst fire maaneder, selv om han under denne udstationering ikke hver dag eller mindst én gang om ugen kan vende tilbage til sit bopaelssted;
c) betyder udtrykket "saesonarbejder" enhver arbejdstager, som rejser til en anden medlemsstat end den hvori han er bosat, for dér for en virksomhed eller en arbejdsgiver i naevnte stat at udfoere et saesonarbejde, hvis varighed i intet tilfaelde maa overstige otte maaneder, og som opholder sig paa denne stats omraade under udfoerelsen af dette arbejde; ved saesonarbejde forstaas et af aarstiderne betinget arbejde, der automatisk gentager sig hvert aar;
d) har udtrykket "flygtning" den betydning, der er tillagt det i artikel 1 i konventionen om flygtninges retsstilling, som er undertegnet i Genéve den 28. juli 1951;
e) har udtrykket "statsloes" den betydning, der er tillagt det i artikel 1 i konventionen om statsloese personers retsstilling, som er undertegnet i New York den 28. september 1954;
f) betyder udtrykket "familiemedlem" enhver person, der betegnes eller anerkendes som familiemedlem eller betegnes som hoerende til husstanden i den lovgivning, efter hvilken ydelserne udregnes, eller, i de i artikel 22, stk. 1, litra a), og artikel 39 omhandlede tilfaelde, i lovgivningen i den medlemsstat, paa hvis omraade den paagaeldende er bosat; dersom disse lovgivninger kun anser en person, der bor hos arbejdstageren som hoerende til familien eller husstanden, anses denne betingelse dog for opfyldt, naar arbejdstageren i overvejende grad bidrager til den paagaeldendes forsoergelse;
g) betyder udtrykket "efterladt" enhver person, der i den lovgivning, efter hvilken ydelserne tilkendes, betegnes eller anerkendes som efterladt; dersom denne lovgivning kun anser en person, som hoerte til den afdoede arbejdstagers husstand, som efterladt, anses denne betingelse dog for opfyldt, naar den afdoede arbejdstager i overvejende grad bidrog til den paagaeldendes forsoegelse;
h) betyder udtrykket "bopael" saedvanligt opholdssted;
i) betyder udtrykket "ophold" midlertidigt ophold;
j) betyder udtrykket "lovgivning" for enhver medlemsstats vedkommende bestaaende eller fremtidig lovgivning, vedtaegtsbestemmelser og alle andre gennemfoerelsesregler, der vedroerer de i artikel 4, stk. 1 og 2, naevnte sociale sikringsgrene eller sikringsordninger.
Dette udtryk omfatter ikke bestemmelser i bestaaende eller fremtidige overenskomster, selv om der ved beslutning af en offentlig myndighed er tillagt saadanne verenskomstbestemmelser almindelig retsvirkning eller er foretaget en udvidelse af deres gyldighedsomraade. For saa vidt angaar overenskomstbestemmelser, som tjener til opfyldelse af en forsikringspligt, der foelger af den i foranstaaende underafsnit omhandlede lovgivning, kan den aevnte begraensning dog til enhver tid ophaeves af den paagaeldende medlemsstat ved afgivelse af en erklaering, hvori angives de ordninger af den omhandlede art, hvorpaa denne forordning skal finde anvendelse. En saadan erklaering meddeles og offentliggoeres i overensstemmelse med reglerne i artikel 96.
Bestemmelserne i foranstaaende underafsnit medfoerer ikke, at de ordninger, paa hvilke forordning nr. 3 har fundet anvendelse, udelukkes fra naervaerende forordnings anvendelsesomraade;
k) betyder udtrykket "overenskomst om social sikring" enhver bilateral eller multilateral overenskomst, der er eller i fremtiden maatte blive indgaaet udelukkende mellem to eller flere medlemsstater, samt enhver multilateral overenskomst, der er eller i fremtiden maatte blive indgaaet mellem mindst to medlemsstater og en eller flere andre stater, naar en saadan overenskomst paa den sociale sikrings omraade paalaegger parterne forpligtelser med hensyn til samtlige eller til en eller flere af de i artikel 4, stk. 1 og 2, omhandlede sikringsgrene eller sikringsordninger, samt aftaler af enhver art, der indgaas i henhold til de naevnte overenskomster;
l) betyder udtrykket "den kompetente myndighed", for saa vidt angaar enhver medlemsstat, den eller de ministre eller anden tilsvarende myndighed, hvorunder de sociale sikringsordninger paa den paagaeldende stats omraade i dets helhed eller paa en del af dette omraade henhoerer;
m) betyder udtrykket "Den administrative Kommission" den i artikel 80 omhandlede kommission;
n) betyder udtrykket "institution", for saa vidt angaar enhver medlemsstat, det organ eller den myndighed, som det paahviler at administrere hele lovgivningen eller en del af den;
o) betyder udtrykket "den kompetente institution":
i) den institution, som den paagaeldende er tilsluttet paa tidspunktet for indgivelse af begaeringen om ydelser, eller
ii) den institution, hvorfra den paagaeldende er berettiget til at modtage ydelser eller ville vaere berettiget til at modtage ydelser fra, saafremt han eller et eller flere af hans familiemedlemmer var bosat i den medlemsstat, paa hvis omraade denne institution befinder sig, eller
iii) den institution, der er udpeget af den kompetente myndighed i den paagaeldende medlemsstat, eller
iv) saafremt det drejer sig om en ordning om arbejdsgiverens forpligtelser vedroerende de i artikel 4, stk. 1, naevnte ydelser, enten arbejdsgiveren eller det forsikringsorgan, der traeder i hans sted, eller, saafremt et saadant ikke findes, det organ eller den myndighed, der er udpeget af den kompetente myndighed i den paagaeldende medlemsstat;
p) betyder udtrykket "bopaelsstedets institution" og "opholdsstedets institution" henholdsvis den institution, som har kompetence til at udrede ydelser paa det sted, hvor den paagaeldende er bosat, og den institution, som har kompetence til at udrede ydelser paa det sted, hvor den paagaeldende opholder sig, i henhold til den lovgivning, som gaelder for den naevnte institution, eller, saafremt en saadan institution ikke findes, den af den kompetente myndighed i den paagaeldende medlemsstat udpegede institution;
q) betyder udtrykket "den kompetente stat" den medlemsstat, paa hvis omraade den kompetente institution befinder sig;
r) betyder udtrykket "forsikringsperioder" bidrags - eller beskaeftigelsesperioder, der i den lovgivning, efter hvilken de er tilbagelagt eller anses for at vaere tilbagelagt, betegnes eller anerkendes som forsikringsperioder, samt alle dermed ligestillede perioder, for saa vidt der efter denne lovgivning tillaegges dem gyldighed som forsikringsperioder;
s) betyder udtrykket" beskaeftigelsesperioder" perioder, der i den lovgivning, efter hvilken de er tilbagelagt, betegnes eller anerkendes som saadanne, samt alle dermed ligestillede perioder, for saa vidt der efter denne lovgivning tillaegges dem gyldighed som beskaeftigelsesperioder;
t) betyder udtrykkene "ydelser", "pensioner" og "renter" samtlige ydelser, pensioner og renter, herunder samtlige dele af dem, der afholdes af offentlige midler, og samtlige forhoejelser i form af reguleringstillaeg eller andre tillaeeg, med forbehold af bestemmelserne i afsnit III, samt de ydelser i form af kapitalbeloeb, der kan traede i stedet for pensioner eller renter, samt udbetalinger, der foretages som refusion af bidrag;
u) i) betyder udtrykket "familieydelser" alle natural - eller kontantydelser, der tager sigte paa udligning af forsoergerbyrder inden for rammerne af en lovgivning som omhandlet i artikel 4, stk. 1, litra h), dog med undtagelse af de i bilag i naevnte saerlige ydelser i anledning af foedsel;
ii) betyder udtrykket "boernetilskud" periodiske kontantydelser, saafremt ydelsen af disse udelukkende afhaenger af antallet af familiemedlemmer og eventuelt af disses alder;
v) betyder udtrykket "ydelser ved doedsfald" enhver éngangsydelse i tilfaelde af doedsfald med undtagelse af de i litra t) omhandlede ydelser i form af kapitalbeloeb.
Artikel 2
Personkreds
1. Denne forordning finder anvendelse paa arbejdstagere, som er eller har vaeret omfattet af lovgivningen i en eller flere medlemsstater, og som er statsborgere i en af disse stater, eller er statsloese eller flygtninge bosat paa en medlemsstats omraade, samt paa deres familiemedlemmer og efterladte.
2. Denne forordning finder endvidere anvendelse paa efterladte efter arbejdstagere, som har vaeret omfattet af lovgivningen i en eller flere medlemsstater, uanset disse arbejdstageres nationalitet, saafremt deres efterladte er statsborgere i en medlemsstat eller er statsloese eller flygtninge bosat paa en medlemsstats omraade.
3. Denne forordning finder anvendelse paa tjenestemaend og paa personer, der efter den lovgivning, som skal anvendes, ligestilles med tjenestemaend, for saa vidt de paagaeldende er eller har vaeret omfattet af en medlemsstats lovgivning, paa hvilken denne forordning finder anvendelse.
Artikel 3
Ligebehandling
1. Personer, der er bosat paa en medlemsstats omraade, og som er omfattet af denne forordning, har de samme pligter og rettigheder i henhold til en medlemsstats lovgivning som denne medlemsstats egne statsborgere, medmindre andet foelger af saerlige bestemmelser i denne forordning.
2. Bestemmelserne i stk. 1 gaelder ogsaa for retten til at vaelge medlemmer af de sociale sikringsinstitutioners organer, eller til at deltage i udpegelsen af saadanne medlemmer, men beroerer ikke medlemsstaternes lovbestemmelser om valgbarhed til og fremgangsmaaden ved udpegelsen af medlemmer af de naevnte organer.
3. De overenskomster om social sikring, som forbliver i kraft i medfoer af artikel 7, stk. 2, litra c), samt de overenskomster, der afsluttes i medfoer af artikel 8, stk. 1, udstraekkes til at omfatte samtlige personer, der omfattes af denne forordning, medmindre andet er bestemt i bilag II.
Artikel 4
Sagligt anvendelsesomraade
1. Denne forordning finder anvendelse paa enhver lovgivning om sociale sikringsgrene, der vedroerer:
a) ydelser i anledning af sygdom og moderskab;
b) ydelser ved invaliditet, herunder ydelser, der tager sigte paa at bevare eller forbedre erhvervsevnen;
c) ydelser ved alderdom;
d) ydelser til efterladte;
e) ydelser i anledning af arbejdsulykker og erhvervssygdomme;
f) ydelser ved doedsfald;
g) ydelser ved arbejdsloeshed;
h) familieydelser.
2. Denne forordning finder anvendelse paa alle almindelige og saerlige sociale sikringsordninger med eller uden bidragspligt samt paa ordninger, der paalaegger arbejdsgiveren eller rederen forpligtelser med hensyn til de i stk. 1 omhandlede ydelser.
3. Bestemmelserne i afsnit III beroerer dog ikke medlemsstaternes lovgivning om en reders forpligtelser.
4. Denne forordning finder hverken anvendelse paa offentlig social og sundhedsmaessig forsorg eller paa ordninger til fordel for ofre for krig eller dens foelger eller paa saerlige ordninger for tjenestemaend og dermed ligestillede personer.
Artikel 5
Medlemsstaternes erklaeringer om denne forordnings anvendelsesomraade
Medlemsstaterne skal i erklaeringer, der meddeles og offentliggoeres i overensstemmelse med reglerne i artikel 96, angive deres lovgivning og ordninger, der omfattes af artikel 4, stk. 1 og 2, de i artikel 50 omhandlede minimumsydelser samt de i artiklerne 77 og 78 omhandlede ydelser.
Artikel 6
Overenskomster om social sikring, der afloeses af denne forordning
Medmindre andet er bestemt i artiklerne 7, 8 og 46, stk. 4, traeder denne forordning, baade hvad dens personkreds og saglige anvendelsesomraade angaar, i stedet for foelgende overenskomster om social sikring:
a) overenskomster afsluttet alene mellem to eller flere medlemsstater;
b) overenskomster afsluttet mellem mindst to medlemsstater og en eller flere andre stater, for saa vidt det drejer sig om tilfaelde, hvis ordning ikke kraever medvirken af nogen institution i en af de sistnaevnte stater.
Artikel 7
Internationale regler, som ikke beroeres af denne forordning.
Denne forordning beroerer ikke forpligtelser i henhold til:
a) de af Den internationale Arbejderkonference vedtagne konventioner, som efter ratifikation af en eller flere medlemsstater er traadt i kraft for den paagaeldende stat eller de paagaeldende stater;
b) de midlertidige europaeiske overenskomster om social sikring af 11. december 1953, der er afsluttet mellem Europaraadets medlemsstater.
2. Uanset bestemmelserne i artikel 6 skal foelgende fortsat vaere gaeldende:
a) overenskomsten af 27. juli 1950 om social sikring for flodskippere i Rhinfart, som aendret den 13. februar 1961;
b) den europaeiske konvention af 9. juli 1956 om social sikring af arbejdstagere beskaeftiget ved international transport;
c) de i bilag II anfoerte bestemmelser i overenskomster om social sikring.
Artikel 8
Afslutning af overenskomster mellem medlemsstaterne
1. To eller flere medlemsstater kan, saafremt der maatte vaere behov herfor, afslutte overenskomster med hinanden paa grundlag af denne forordnings principper og grundtanker.
2. Enhver medlemsstat skal i overensstemmelse med artikel 96, stk. 1, afgive meddelelse om enhver overenskomst, som den i henhold til stk. 1 afslutter med en anden medlemsstat.
Artikel 9
Adgang til frivillig forsikring og frivillig fortsat forsikring
1. Bestemmelser i en medlemsstats lovgivning, der goer adgang til frivillig forsikring eller frivillig fortsat forsikring betinget af bopael paa den paagaeldende stats omraade, finder ikke anvendelse paa arbejdstagere, der er omfattet af denne forordning og bosat paa en anden medlemsstats omraade, forudsat at de paagaeldende paa et eller andet tidspunkt under deres arbejdsliv har vaeret omfattet af den foerstnaevnte stats lovgivning.
2. Saafremt adgangen til frivillig forsikring eller frivillig fortsat forsikring efter en medlemsstats lovgivning er betinget af, at der er tilbagelagt forsikringsperioder, skal forsikringsperioder, der tilbagelagt efter enhver anden medlemsstats lovgivning, i fornoedent omfang medregnes, som om det drejede sig om forsikringsperioder, der var tilbagelagt efter den foerstnaevnte stats lovgivning.
Artikel 10
Ophaevelse af bopaelsbestemmelser - Den tvungne forsikrings indvirkning paa refusion af bidrag.
1. Kontanktydelser ved invaliditet eller alderdom eller til efterladte, erstatning i anledning af arbejdsulykker eller erhvervssygdomme samt ydelser ved doedsfald, hvortil der er erhvervet ret efter lovgivningen i en eller flere medlemsstater, kan, medmindre andet er bestemt i denne forordning, ikke nedsaettes, aendres, stilles i bero, inddrages eller beslaglaegges som foelge af, at den berettigede er bocat i en anden medlemsstat end den, hvori den institution, som det paahviler at udrede ydelsen, er beliggende.
Foranstaaende afsnit gaelder ligeledes for ydelser i form af kapitalbeloeb, der i tilfaelde af indgaaelse af nyt aegteskab ydes en efterlevende aegtefaelle, der var berettiget til efterladtepension eller rente som efterladt.
2. Saafremt refusion af bidrag efter en medlemsstats lovgivning er betinget af, at den paagaeldende ikke laengere er omfattet af en tvungen forsikring, anses denne betingelse ikke for opfyldt, saa laenge den paagaeldende som arbejdstager er omfattet af en tvungen forsikring i henhold til en anden medlemsstats lovgivning.
Artikel 11
Regulering af ydelser
De i en medlemsstats lovgivning fastsatte bestemmelser om regulering af ydelser finder anvendelse paa ydelser, der under iagttagelse af bestemmelserne i denne forordning udbetales efter den naevnte lovgivning.
Artikel 12
Forbud mod dobbeltydelser
1. Der kan ikke med hjemmel i denne forordning rejses eller opretholdes krav paa flere ydelser af samme art paa grundlag af samme forsikringsperiode tilbagelagt efter en tvungen forsikring. Denne bestemmelse finder dog ikke anvendelse paa ydelser ved invaliditet, alderdom, doedsfald (pensioner) eller erhvervssygdom, der fastsaettes af institutionerne i to eller flere medlemsstater i overensstemmelse med reglerne i artikel 41, artikel 43, stk. 2 og 3, artiklerne 46, 50 og 51 eller artikel 60, stk. 1, litra b).
2. Indeholder en medlemsstats lovgivning bestemmelser om, at en ydelse skal nedsaettes, stilles i bero eller bortfalde, naar modtageren samtidig faar udbetalt andre sociale ydelser eller oppebaerer andre indtaegter, finder disse bestemmelser tillige anvendelse, selv om det drejer sig om ydelser, som den paagaeldende har opnaaet i henhold til en anden medlemsstats lovgivning, eller om indtaegter, han har oppebaaret paa en anden medlemsstats omraade. Denne bestemmelse finder dog ikke anvendelse, saafremt den paagaeldende oppebaerer ydelser af samme art ved invaliditet, alderdom, doedsfald (pensioner) eller erhvervssygdom, der fastsaettes af institutionerne i to eller flere medlemsstater i overensstemmelse med artiklerne 46, 50 og 51 eller artikel 60, stk. 1, litra b).
3. Indeholder en medlemsstats lovgivning bestemmelser om, at ydelser ved invaliditet eller foertidsydelser ved alderdom skal nedsaettes, stilles i bero eller bortfalde i tilfaelde af, at modtageren er erhvervsmaessigt beskaeftiget, finder disse bestemmelser tillige anvendelse, hvis den paagaeldende er erhvervsmaessigt beskaeftiget paa en anden medlemsstats omraade.
4. Den invalidepension, der efter nederlandsk lovgivning skal ydes i tilfaelde, hvor den nederlandske institution ifoelge artikel 57, stk. 3, litra c), eller artikel 60, stk. 2, litra b), er forpligtet til ogsaa at deltage i udgifterne ved erstatning for erhvervssygdom tilkendt efter en anden medlemsstats lovgivning, nedsaettes med det beloeb, der tilkommer den institution i den anden medlemsstat, som det paahviler at udbetale erstatning i anledning af erhvervssygdom.
AFSNIT II
BESTEMMELSE AF, HVILKEN LOVGIVNING DER SKAL ANVENDES
Artikel 13
Almindelige regler
1. En arbejdstager, der er omfattet af denne forordning, er alene undergivet lovgivningen i én medlemsstat. Spoergsmaalet om, hvilken lovgivning der skal anvendes, afgoeres efter bestemmelserne i dette afsnit.
2. Medmindre andet er bestemt i artiklerne 14-17:
a) er en arbejdstager, der er beskaeftiget paa en medlemsstats omraade, omfattet af denne stats lovgivning, selv om han er bosat paa en anden medlemsstats omraade, eller den virksomhed eller arbejdsgiver, der beskaeftiger ham, har sit hjemsted eller bopael paa en anden medlemsstats omraade;
b) er en arbejdstager, der er beskaeftiget ombord paa et skib, som foerer en medlemsstats flag, omfattet af denne stats lovgivning;
c) er tjenestemaend eller dermed ligestillede personer omfattet af lovgivningen i den medlemsstat, i hvis administration de er beskaeftiget;
d) anses en arbejdstager, der er indkaldt eller genindkaldt til militaertjeneste i en medlemsstat, fortsat som arbejdstager og er omfattet af naevnte stats lovgivning; saafremt retten til ydelser efter denne lovgivning er betinget af, at der er tilbagelagt forsikringsperioder foer indkaldelsen til eller efter hjemsendelsen fra militaertjeneste, skal forsikringsperioder, der er tilbagelagt efter enhver anden medlemsstats lovgivning i fornoedent omfang medregnes, som om det drejede sig om forsikringsperioder, der var tilbagelagt efter den foerstnaevnte stats lovgivning.
Artikel 14
Saerlige regler
1. Bestemmelsen i artikel 13, stk. 2, litra a), finder anvendelse under iagttagelse af foelgende undtagelser og saerregler:
a) i) en arbejdstager, der paa en medlemsstats omraade er beskaeftiget af en virksomhed, til hvilken han normalt er knyttet, og som af denne virksomhed udsendes til en anden medlemsstats omraade for dér at udfore et arbejde for denne virksomheds regning, er fortsat omfattet af lovgivningen i den foerstnaevnte stat, forudsat at varigheden af dette arbejde ikke paaregnes at overstige ét aar, og at han ikke udsendes for at afloese en anden arbejdstager, hvis udstationeringsperiode er udloebet;
ii) saafremt varigheden af det arbejde, der skal udfoeres, paa grund af uforudselige omstaendigheder bliver laengere end oprindelig forudsat og kommer til at overstige ét aar, er den paagaeldende fortsat omfattet af lovgivningen i den foerstnaevnte stat, indtil arbejdet er afsluttet, forudsat at den kompetente myndighed i den stat, til hvis omraade arbejdstageren er udsendt, eller det af denne myndighed udpegede organ har meddelt samtykke hertil; begaering om saadant samtykke skal indgives inden udloebet af den foerste etaars-periode, og samtykke kan ikke meddeles for laengere tid end et aar;
b) en arbejdstager, der hoerer til det koerende, sejlende eller flyvende personel i international transport og er beskaeftiget paa to eller flere medlemsstaters omraade for en virksomhed, der for andres eller for egen regning foretager befordring af passagerer eller gods ad jernbane, landevej, luftvejen eller i indenrigs skibsfart, og som har sit hjemsted paa en medlemsstats omraade, er omfattet af den sidstnaevnte stats lovgivning med foelgende begraensninger:
i) en arbejdstager, der er beskaeftiget af en filial eller af en fast repraesentation, som de paagaeldende virksomhed har i en anden medlemsstat end den, hvor virksomheden har sit hjemsted, er omfattet af lovgivningen i den medlemsstat, paa hvis omraade naevnte filial eller faste repraesentation er beliggende;
ii) en arbejdstager, der overvejende er beskaeftiget i den medlemsstat, hvor han er bosat, er omfattet af denne stats lovgivning, selv om den virksomhed, hvori han er beskaeftiget, hverken har sit hjemland, en filial eller en fast repraesentation paa dette omraade;
c) en arbejdstager, der ikke er beskaeftiget ved international transport, og som normalt udoever sin virksomhed paa to eller flere medlemsstaters omraade, er omfattet -
i) af lovgivningen i den medlemsstat, paa hvis omraade han er bosat, saafremt han udfoerer en del af sit arbejde paa dette omraade, eller saafremt han er beskaeftiget i flere virksomheder eller hos flere arbejdsgivere, der har deres hjemsted eller bopael paa forskellige medlemsstaters omraade;
ii) af lovgivningen i den medlemsstat, paa hvis omraade den virksomhed eller arbejdsgiver, som beskaeftiger ham, har sit hjemsted eller sin bopael, saafremt han ikke er bosat i en af de stater, hvor han udfoerer sit arbejde;
d) en arbejdstager, der er beskaeftiget paa en medlemsstats omraade af en virksomhed, som har sit hjemsted paa en anden medlemsstats omraade, er, saafremt de to medlemsstaters faelles graense gaar igennem virksomheden, omfattet af lovgivningen i den medlemsstat, paa hvis omraade den paagaeldende virksomhed har sit hjemsted.
2. Reglen i artikel 13, stk. 2, litra b), finder anvendelse under iagttagelse af foelgende undtagelser og saerregler:
a) en arbejdstager, der paa en medlemsstats omraade eller ombord paa et skib, der foerer en medlemsstats flag, er beskaeftiget af en virksomhed, til hvilken han normalt er knyttet, og som af naevnte virksomhed udsendes for at udfoere et arbejde for dennes regning ombord paa et skib, der foerer en anden medlemsstats flag, er under de i stk. 1, litra a), fastsatte betingelser fortsat omfattet af lovgivningen i den foerstnaevnte stat;
b) saafremt en arbejdstager, der ikke normalt er beskaeftiget til soes, beskaeftiges i en medlemsstats territorialfarvand eller i en medlemsstats havn paa et skib, der foerer en anden medlemsstats flag, uden at tilhoere dette skibs besaetning, er han omfattet af lovgivningen i den foerstnaevnte stat;
c) en arbejdstager, der er beskaeftiget ombord paa et skib, der foerer en medlemsstats flag, og som for denne beskaeftigelse afloennes af en virksomhed eller en person, der har sit hjemsted eller bopael i en anden medlemsstat, er omfattet af lovgivningen i den sidstnaevnte stat, saafremt han er bosat paa dens omraade; den virksomhed eller person, som udbetaler loennen, anses som arbejdsgiver ved anvendelsen af denne lovgivning.
3. Bestemmelser i en medlemsstats lovgivning, hvorefter en pensionist eller en rentemodtager, der er erhvervsmaessigt beskaeftiget, ikke i kraft af denne virskomhed er omfattet af den tvungne forsikring, finder ligeledes anvendelse paa en pensionist eller en rentemodtager, hvis ret til pension eller rente er erhvervet efter en anden medlemsstats lovgivning.
Artikel 15
Regler om frivillig forsikring eller frivillig fortsat forsikring
1. Artiklerne 13 og 14 finder ikke anvendelse paa frivillig forsikring eller frivillig fortsat forsikring.
2. Hvor anvendelsen af to eller flere medlemsstaters lovgivning medfoerer samtidigt medlemskab
- af en tvungen forsikringsordning og af en eller flere ordninger for frivillig eller frivillig fortsat forsikring, er den paagaeldende alene omfattet af den tvungne forsikringsordning;
- af to eller flere ordninger for frivillig eller frivillig fortsat forsikring, kan den paagaeldende kun optages i den ordning for frivillig eller frivillig fortsat forsikring, som han har valgt at vaere tilknyttet.
3. Saafremt det drejer sig om invaliditet, alderdom eller doedsfald (pensioner), kan den paagaeldende dog optages i en medlemsstats ordning for frivillig eller frivillig fortsat forsikring, selv om han er omfattet af en anden medlemsstats tvungne forsikring, for saa vidt der i den foerstnaevnte stat er udtrykkelig eller stiltiende hjemmel til en saadan dobbeltforsikring.
Saafremt den paagaeldende oensker at blive optaget i en frivillig eller frivillig fortsat forsikringsordning i en medlemsstat, efter hvis lovgivning der foruden en saadan forsikring findes en frivillig tillaegsforsikring, kan han kun optages i den sidstnaevnte forsikring.
Artikel 16
Saerlige regler for tjenstgoerende personale ved diplomatiske missioner og konsulater samt for De europaeiske Faellesskabers hjaelpepersonale.
1. Bestemmelserne i artikel 13, stk. 2, litra a), finder anvendelse paa medlemmer af det tjenstgoerende personale ved diplomatiske missioner eller konsulater samt paa personer, der staar i privat tjeneste hos embedsmaend, der er knyttet til saadanne missioner eller konsulater.
2. De i stk. 1 naevnte arbejdstagere, der er statsborgere i den medlemsstat, som den paagaeldende mission eller det paagaeldende konsulat repraesenterer, kan dog vaelge at vaere omfattet af lovgivningen i denne stat. Denne ret til at vaelge kan udoeves paa ny ved udgangen af hvert kalenderaar og har ikke tilbagevirkende kraft.
3. De europaeiske Faellesskabers hjaelpepersonale kan vaelge, om de vil vaere omfattet af lovgivningen i den medlemsstat, paa hvis omraade de er beskaeftiget, af den medlemsstats lovgivning, hvoraf de senest har vaeret omfattet, eller af lovgivningen i den medlemsstat, hvor de er statsborgere, undtagen for saa vidt angaar bestemmelserne om boernetilskud, hvis ydelse er reguleret i beskaeftigelsesvilkaarene for dette personale. Denne ret til at vaelge, som kun kan udoeves én gang, faar virkning fra tidspunktet for de paagaeldendes tiltraedelse af tjenesten.
Artikel 17
Urdtagelser fra artiklerne 13-16
To eller flere medlemsstater eller de kompetente myndigheder i disse stater kan ved aftale goere undtagelser fra artiklerne 13-16 til fordel for visse arbejdstagere eller visse kategorier af arbejdstagere.
AFSNIT III
SAERLIGE BESTEMMELSER OM DE ENKELTE ARTER AF YDELSER
KAPITEL 1
SYGDOM OG MODERSKAB
Afdeling 1
Faelles bestemmelser
Artikel 18
Sammenlaegning af forsikringsperioder
1. Den kompetente institution i en medlemsstat, efter hvis lovgivning erhvervelse, bevarelse eller generhvervelse af ret til ydelser er betinget af, at der er tilbagelagt forsikringsperioder, skal i fornoedent omfang medregne forsikringsperioder, der er tilbagelagt efter lovgivningen i enhver anden medlemsstat, som om det drejede sig om perioder, der var tilbagelagt efter den for denne institution gaeldende lovgivning.
2. Bestemmelserne i stk. 1 finder ogsaa anvendelse paa saesonarbejdere, selv om det drejer sig om perioder, som ligger forud for en forsikringsafbrydelse, og denne afbrydelse har vaeret laengere end tilladt efter lovgivningen i den kompetente stat, forudsat at de paagaeldende arbejdstageres forsikring ikke har vaeret afbrudt i over fire maaneder.
Afdeling 2
Arbejdstagere og deres familiemedlemmer
Artikel 19
Bopael i en anden medlemsstat end den kompetente stat - Almindelige regler
1. En arbejdstager, der er bosat i en anden medlemsstat end den kompetente stats, og som opfylder de i den kompetente stat foreskrevne betingelser for ret til ydelser, i givet fald ved iagttagelse af bestemmelserne i artikel 18, har i den stat, hvor han er bosat, ret til foelgende ydelser :
a) naturalydelser, der for den kompetente institutions regning ydes af institutionen paa bopaelsstedet i henhold til den for denne institution gaeldende lovgivning, som om den paagaeldende var forsikret dér;
b) kontantydelser, der udbetales af den kompetente institution i henhold til den for denne institution gaeldende lovgivning. Efter aftale mellem den kompetente institution og bopaelsstedets institution kan disse ydelser dog udbetales af den sidstnaevnte institution for den foerstnaevnte institutions regning i overensstemmelse med reglerne i den kompetente stats lovgivning.
2. Bestemmelserne i stk. 1, litra a), finder tilsvarende anvendelse paa familiemedlemmer, der er bosat i en anden medlemsstat end den kompetente stat, for saa vidt de paagaeldende ikke har ret til disse ydelser i medfoer af lovgivningen i den stat, paa hvis omraade de er bosat.
Artikel 20
Graensearbejdere og deres familiemedlemmer - Saerlige regler
Graensearbejdere kan ogsaa opnaa ydelserne paa den kompetente stats omraade. Disse ydelser udbetales af den kompetente institution i henhold til lovgivningen i denne stat, som om graensearbejderen var bosat dér. En graensearbejders familiemedlemmer kan opnaa naturalydelser paa samme betingelser; bortset fra tilfaelde, hvor oejeblikkelig hjaelp er paakraevet, er tilkendelse af saadanne ydelser dog betinget af, at der herom er afsluttet en overenskomst mellem de paagaeldende stater eller mellem de kompetente myndigheder i disse stater, eller i mangel af saadan overenskomst, at den kompetente institution paa forhaand har givet samtykke hertil.
Artikel 21
Ophold i eller flytning til den kompetente stat
1. De i artikel 19 omhandlede arbejdstagere og deres familiemedlemmer, som opholder sig paa den kompetente stats omraade, har ret til ydelser efter denne stats lovgivning, som om de var bosat dér, uanset om de allerede har modtaget ydelser for samme sygdoms - eller moderskabstilfaelde forud for dette ophold. Denne bestemmelse finder dog ikke anvendelse paa graensearbejdere og deres familiemedlemmer.
2. De i artikel 19 omhandlede arbejdstagere og deres familiemedlemmer, der flytter til den kompetente stats omraade, har ret til ydelser efter denne stats lovgivning, uanset om de allerede har modtaget ydelser for samme sygdoms - eller moderskabstilfaelde foer flytningen.
Artikel 22
Ophold uden for den kompetente stat - Tilbagevenden eller flytning til en anden medlemsstat under et sygdoms - eller moderskabstilfaelde - Noedvendigheden af at rejse til en anden medlemsstat for at faa den fornoedne behandling dér
1. En arbejdstager, som opfylder de i den kompetente stats lovgivning foreskrevne betingelser for ret til ydelser, i givet fald ved iagttagelse af bestemmelserne i artikel 18, og
a) hvis tilstand under er ophold paa en anden medlemsstats omraade kraever oejeblikkelig ydelse af hjaelp, eller
b) som efter at have opnaaet ret til ydelser fra den kompetente institution faar tilladelse af denne institution til at vende tilbage til den medlemsstat, hvor han er bosat, eller til at flytte til en anden medlemsstats omraade, eller
c) som af den kompetente institution faar tilladelse til at rejse til en anden medlemsstat for dér at faa den efter hans tilstand fornoedne behandling,
har ret til :
i) naturalydelser, der for den kompetente institutions regning ydes af opholdsstedets eller bopaelsstedets institution efter den lovgivning, der gaelder for denne institution, som om han var forsikret dér, dog saaledes at det tidsrum, for hvilket disse ydelser kan udredes, afhaenger af den kompetente stats lovgivning;
ii) kontantydelser, der udbetales af den kompetente institution efter den for denne institution gaeldende lovgivning. Efter aftale mellem den kompetente institution og opholds - eller bopaelsstedets institution kan disse ydelser dog udbetales af den sidstnaevnte institution for den foerstnaevnte institutions regning efter bestemmelserne i den kompetente stats lovgivning.
2. Den i stk. 1, litra b), kraevede tilladelse kan kun naegtes, saafremt det godtgoeres, at den paagaeldendes flytning maa antages at kunne bringe hans helbredstilstand i fare eller vanskeliggoere en gennemfoerelse af laegebehandlingen.
Den i stk. 1, litra c), kraevede tilladelse kan ikke naegtes, naar den fornoedne behandling ikke kan ydes den paagaeldende paa den medlemsstats omraade, hvor han er bosat .
3. Bestemmelserne i stk. 1 og 2 finder tilsvarende anvendelse paa en arbejdstagers familiemedlemmer, for saa vidt angaar naturalydelser.
4. Den omstaendighed, at en arbejdstager har ret til ydelser efter stk. 1, beroerer ikke hans familiemedlemmers ret til ydelser.
Artikel 23
Beregning af kontantydelser
1. Den kompetente institution i en medlemsstat, efter hvis lovgivning kontantydelser beregnes paa grundlag af en gennemsnitsloen, fastsaetter denne gennemsnitsloen alene paa grundlag af konstaterede loenudbetalinger i de perioder, der er tilbagelagt efter den naevnte lovgivning.
2. Den kompetente institution i en medlemsstat, efter hvis lovgivning kontantydelser beregnes paa grundlag af et fikseret loenbeloeb, skal alene basere beregningen paa det fikserede loenbeloeb, eller i givet fald paa gennemsnittet af de fikserede loenbeloeb, der svarer til de perioder, som er tilbagelagt efter den naevnte lovgivning.
3. Den kompetente institution i en medlemsstat, efter hvis lovgivning stoerrelsen af kontantydelser afhaenger af antallet af familiemedlemmer, skal ligeledes medregne de af den paagaeldendes familiemedlemmer, der er bosat paa en anden medlemsstats omraade, som om de var bosat paa den kompetente stats omraade.
Artikel 24
Stoerre naturalydelser
1. En arbejdstager, der til sig selv eller et familiemedlem har faaet bevilget en protese, en stoerre bandage eller andre stoerre naturalydelser af én medlemsstats institution foer sin optagelse i en anden medlemsstats institution, har ret til disse ydelser for den foerstnaevnte institutions regning, selv om de er bevilget paa et tidspunkt, da den paagaeldende arbejdstager allerede var optaget i den sidstnaevnte institution.
2. Den administrative Kommission udarbejder en fortegnelse over de ydelser, paa hvilke bestemmelserne i stk. 1 finder anvendelse.
Afdeling 3
Arbejdsloese og deres familiemedlemmer
Artikel 25
1. En arbejdsloes, der er omfattet af bestemmelserne i artikel 69, stk. 1, og artikel 71, stk. 1, litra b) ii) 2, punktum, og som opfylder betingelserne efter den kompetente stats lovgivning for ret til naturalydelser og kontantydelser, i givet fald ved iagttagelse af bestemmelserne i artikel 18, har i det i artikel 69, stk. 1, litra c), fastsatte tidsrum ret til :
a) naturalydelser, der for den kompetente institutions regning udredes af institutionen i den medlemsstat, hvor han soeger arbejde, efter den for den sidstnaevnte institution gaeldende lovgivning, som om han var forsikret dér;
b) kontantydelser, der udbetales af den kompetente institution efter den for denne institution gaeldende lovgivning. Efter aftale mellem den kompetente institution og institutionen i den medlemsstat, hvor den arbejdsloese soeger arbejde, kan ydelserne dog udbetales af den sidstnaevnte institution for den foerstnaevnte institutions regning i overensstemmelse med reglerne i den kompetente stats lovgivning. De i artikel 69, stk. 1, omhandlede ydelser ved arbejdsloeshed ydes ikke for det tidsrum, i hvilket der modtages kontantydelser .
2. En helt arbejdsloes arbejdstager, der er omfattet af bestemmelserne i artikel 71, stk. 1, litra a) ii) eller litra b) ii), 1, punktum, har ret til naturalydelser og kontantydelser efter lovgivningen i den medlemsstat, paa hvis omraade han er bosat, som om han under sin seneste beskaeftigelse havde vaeret omfattet af denne lovgivning, i givet fald ved iagttagelse af bestemmelserne i artikel 18; udgifterne ved disse ydelser afholdes af bopaelslandets institution.
3. Naar en arbejdsloes opfylder betingelserne for ret til naturalydelser efter lovgivningen i den medlemsstat, som det paahviler at afholde udgifterne ved ydelser i anledning af arbejdsloeshed, i givet fald ved iagttagelse af bestemmelserne i artikel 18, har hans familiemedlemmer ret til disse ydelser, uanset i hvilken medlemsstat de er bosat eller opholder sig. Disse ydelser udredes af institutionen paa bopaels - eller opholdsstedet efter den for denne institution gaeldende lovgivning og til udgift for den kompetente institution i den medlemsstat, som det paahviler at afholde udgifterne ved ydelser i anledning af arbejdsloeshed.
4. Det i stk. 1 omhandlede tidsrum kan i tilfaelde af force majeure forlaenges af den kompetente institution inden for de graenser, der er fastsat i den for denne institution gaeldende lovgivning. Denne bestemmelse beroerer ikke bestemmelser i en medlemsstats lovgivning, hvorefter ydelser i anledning af sygdom kan udbetales for et laengere tidsrum.
Afdeling 4
Pensions - eller renteansoegere og deres familiemedlemmer
Artikel 26
Ret til naturalydelser i tilfaelde af bortfald af ret til ydelser fra den senest kompetente institution
1. En arbejdstager samt hans familiemedlemmer eller hans efterladte, som under behandlingen af en begaering om pension eller rente mister retten til naturalydelser efter lovgivningen i den senest kompetente medlemsstat, skal dog modtage disse ydelser efter lovgivningen i den medlemsstat, paa hvis omraade den eller de paagaeldende er bosat, for saa vidt de er berettiget til naturalydelser i medfoer af denne lovgivning, eller de ville have haft ret til saadanne ydelser i medfoer af lovgivningen i en anden medlemsstat, saafremt de var bosat paa sidstnaevnte stats omraade, i givet fald ved iagttagelse af bestemmelserne i artikel 18.
2. En pensions - eller rentaensoeger, hvis ret til naturalydelser foelger af en medlemsstats lovgivning, efter hvilken det kraeves, at den paagaeldende under behandlingen af sin begaering om pension selv skal betale bidrag til sygeforsikringen, mister retten til naturalydelser ved udloebet af den anden maaned, for hvilken han er i restance med betaling af bidrag.
3. Udgifterne ved de i medfoer af stk. 1 tilkendte naturalydelser afholdes af den institution, som i henhold til stk. 2 har modtaget bidragene; i tilfaelde, hvor der ikke skal betales bidrag efter bestemmelserne i stk. 2, skal den institution, som det paahviler at afholde udgifterne ved naturalydelser efter pensionens eller rentens fastsaettelse i medfoer af artikel 28, refundere bopaelsstedets institution udgifterne ved de paagaeldende ydelser.
Afdeling 5
Pensionister eller rentemodtagere og deres familiemedlemmer
Artikel 27
Ret til pension eller rente i medfoer af lovgivningen i flere stater i tilfaelde, hvor der er ret til naturalydelser i bopaelslandet
En person, der har ret til pension eller rente efter lovgivningen i to eller flere medlemsstater, og som har ret til naturalydelser efter lovgivningen i den medlemsstat, paa hvis omraade han er bosat, i givet fald ved iagttagelse af bestemmelserne i artikel 18 og bilag V, modtager, ligesom sine familiemedlemmer, disse ydelser fra bopaelsstedets institution og for denne institutions regning, som om den paagaeldende alene var berettiget til pension eller rente efter den sidstnaevnte stats lovgivning.
Artikel 28
Ret til pension eller rente i medfoer af lovgivningen i en enkelt eller flere stater i tilfaelde, hvor der ikke er ret til naturalydelser i bopaelslandet
1. En person, der har ret til pension eller rente efter lovgivningen i en eller flere medlemsstater, og som ikke har ret til naturalydelser efter lovgivningen i den medlemsstat, paa hvis omraade han er bosat, skal dog for sig selv og sine familiemedlemmer modtage disse ydelser, for saa vidt han, i givet fald ved iagttagelse af bestemmelserne i artikel 18 og bilag V, ville have haft ret til naturalydelser i medfoer af lovgivningen i den medlemsstat eller i mindst én af de medlemsstater, som er kompetent med hensyn til pensionsydelser, saafremt han var bosat paa den paagaeldende stats omraade. Ydelserne udbetales for den i stk. 2 omhandlede institutions regning af bopaelsstedets institution, som om den paagaeldende var berettiget til pension eller rente i medfoer af lovgivningen i den stat, paa hvis omraade han er bosat, og havde ret til naturalydelser.
2. I de i stk. 1 omhandlede tilfaelde bestemmes den institution, som det paahviler at afholde udgifterne ved naturalydelser, efter foelgende regler :
a) saafremt pensionisten (rentemodtageren) kun har ret til de naevnte ydelser i medfoer af lovgivningen i én medlemsstat, paahviler udgifterne den kompetente institution i denne stat;
b) saafremt pensionisten (rentemodtageren) har ret til de naevnte ydelser i medfoer af lovgivningen i to eller flere medlemsstater, paahviler udgifterne den kompetente institution i den medlemsstat, efter hvis lovgivning han har tilbagelagt den laengste forsikringsperiode; hvor anvendelsen af denne regel ville medfoere, at udgifterne kom til at paahvile flere institutioner, paahviler udgifterne den institution, hvor pensionisten (rentemodtageren) senest har vaeret forsikret.
Artikel 29
Familiemedlemmer, der er bosat i en anden stat end den, hvor pensionisten (rentemodtageren) er bosat - Flytning til den stat, hvor pensionisten (rentemodtageren) er bosat
1. Familiemedlemmerne til én person, der har ret til pension eller rente efter lovgivningen i en eller flere medlemsstater, skal, saafremt de er bosat i en anden medlemsstat end den, hvor pensionisten (rentemodtageren) er bosat, modtage naturalydelser, som om pensionisten (rentemodtageren) var bosat paa det samme omraade som de, for saa vidt han har ret til de naevnte ydelser efter en medlemsstats lovgivning. Disse ydelser udredes af institutionen paa familiemedlemmernes bopaelssted efter den for denne institution gaeldende lovgivning til udgift for institutionen paa pensionistens (rentemodtagerens) bopaelssted.
2. De i stk. 1 omhandlede familiemedlemmer, der flytter til den medlemsstat, hvor pensionisten (rentemodtageren) er bosat, har ret til ydelser efter denne stats lovgivning, uanset om de allerede har modtaget ydelser for samme sygdoms - eller moderskabstilfaelde foer flytningen .
Artikel 30
Stoerre naturalydelser
Bestemmelserne i artikel 24 finder tilsvarende anvendelse paa pensionister eller rentemodtagere.
Artikel 31
Pensionistens (rentemodtagerens) og/eller hans familiemedlemmers ophold i en anden stat end den, hvor de er bosat
En person, der har ret til pension eller rente efter lovgivningen i én medlemsstat, eller som har ret til pensions - eller renteydelser efter lovgivningen i to eller flere medlemsstater og er berettiget til naturalydelser efter lovgivningen i en af disse stater, modtager, ligesom sine familiemedlemmer, disse ydelser under ophold i en anden medlemsstat end den, hvor de er bosat. Disse ydelser udredes af opholdsstedets institution efter den for denne institution gaeldende lovgivning, til udgift for institutionen paa pensionistens (rentemodtagerens) bopaelssted.
Artikel 32
Saerlige regler om overtagelse af udgifterne ved ydelser, der er tilkendt tidligere graensearbejdere samt deres familiemedlemmer eller efterladte
Udgifterne ved naturalydelser, der er tilkendt en i artikel 27 omhandlet pensionist (rentemodtager), der tidligere har vaeret graensearbejder, eller som er efterladt efter en graensearbejder, samt den paagaeldendes familiemedlemmer i medfoer af bestemmelserne i artikel 27 eller artikel 31, fordeles ligeligt mellem institutionen paa pensionistens (rentemodtagerens) bopaelssted og den institution, hvor han senest har vaeret forsikret, for saa vidt han har vaeret graensearbejder i tre maaneder umiddelbart forud for den foerste udbetaling af pensionen (renten) eller for det tidspunkt, da han afgik ved doeden.
Artikel 33
Bidrag, der paahviler pensionister eller rentemodtagere
Den institution i en medlemsstat, som det paahviler at udbetale en pension eller rente, og som efter den lovgivning, der gaelder for institutionen, skal tilbageholde bidrag, der paahviler pensionisten eller rentemodtageren til daekning af naturalydelser, er berettiget til at foretage saadanne tilbageholdelser, beregnet i overensstemmelse med den paagaeldende lovgivning, i pensionen eller renten, for saa vidt de i artiklerne 27, 28, 29, 31 og 32 omhandlede naturalydelser skal afholdes af en institution i den naevnte medlemsstat.
Artikel 34
Almindelig bestemmelse
Bestemmelserne i artiklerne 27-33 finder ikke anvendelse paa en pensionist eller rentemodtager eller paa hans familiemedlemmer, naar de paagaeldende har ret til naturalydelser efter en medlemsstats lovgivning i kraft af, at de udoever erhvervsmaessig beskaeftigelse. I saa fald anses vedkommende som arbejdstager eller som en arbejdstagers familiemedlem ved anvendelsen af bestemmelserne i dette kapitel.
Afdeling 6
Forskellige bestemmelser
Artikel 35
Bestemmelse af, hvilken ordning der skal finde anvendelse i tilfaelde, hvor der er flere ordninger i bopaels - eller opholdslandet - Tidligere bestaaende lidelse - Tidsbegraensning af ydelser
1. Saafremt lovgivningen i opholds - eller bopaelslandet omfatter flere ordninger vedroerende syge - og moderskabsforsikring, er det ordningen for arbejdere i staalindustrien, der skal anvendes i de i artikel 19, artikel 21, stk. 1, artiklerne 22, 25 og 26, artikel 28, stk. 1, artikel 29, stk. 1, eller artikel 31 omhandlede tilfaelde. Saafremt den naevnte lovgivning omfatter en saerordning for arbejdstagere beskaeftiget i miner eller dermed ligestillede virksomheder, finder denne ordning dog anvendelse paa naevnte kategori af arbejdstagere og deres familiemedlemmer, naar den institution paa opholds - eller bopaelsstedet, som de paagaeldende retter henvendelse til, er kompetent med hensyn til anvendelsen af denne ordning.
2. Saafremt opnaaelse af ydelser efter en medlemsstats lovgivning er knyttet til betingelser vedroerende sygdommens aarsag, gaelder saadanne betingelser hverken for arbejdstagere eller for familiemedlemmer, der er omfattet af denne forordning, uanset i hvilken medlemsstat de paagaeldende er bosat.
3. Saafremt retten til at modtage ydelser efter en medlemsstats lovgivning er tidsbegraenset, kan den institution, for hvilken denne lovgivning gaelder, i givet fald medregne det tidsrum, i hvilket der allerede er udredet ydelser af en anden medlemsstats institution for det samme sygdoms - eller moderskabstilfaelde.
Afdeling 7
Refusion mellem institutionerne
Artikel 36
1. De naturalydelser, der udredes af en medlemsstats institution for en anden medlemsstats institutions regning i medfoer af bestemmelserne i dette kapitel, refunderes fuldt ud, medmindre andet foelger af bestemmelserne i artikel 32.
2. De i stk. 1 omhandlede refusioner fastsaettes og afregnes efter de regler, der er fastsat i den i artikel 97 omhandlede gennemfoerelsesforordning, enten mod bevis for de faktiske udgifter eller paa grundlag af fikserede beloeb. I sidstnaevnte tilfaelde skal disse fikserede beloeb sikre en refusion, der ligger saa naer de faktiske udgifter som muligt.
3. To eller flere medlemsstater eller de kompetente myndigheder i disse stater kan aftale andre refusionsregler eller give afkald paa enhver refusion mellem de under dem hoerende institutioner.
KAPITEL 2
INVALIDITET
Afdeling 1
Arbejdstagere, der udelukkende har vaeret omfattet af lovgivninger, efter hvilke stoerrelsen af ydelser ved invaliditet er uafhaengig af forsikringsperiodernes laengde
Artikel 37
Almindelige bestemmelser
1. En arbejdstager, som successivt eller skiftevis har vaeret omfattet af to eller flere medlemsstaters lovgivninger, og som udelukkende har tilbagelagt forsikringsperioder efter lovgivninger, i henhold til hvilke stoerrelsen af ydelser ved invaliditet er uafhaengig af forsikringsperiodernes laengde, modtager ydelser efter bestemmelserne i artikel 39. Denne artikel vedroerer ikke boernetillaeg til pensioner; disse ydes efter reglerne i kapitel 8.
2. I bilag III er for hver af de paagaeldende medlemsstater anfoert de lovgivninger af den i stk. 1 angivne art, der gaelder paa disse staters omraade.
Artikel 38
Sammenlaegning af forsikringsperioder
1. Den kompetente institution i en medlemsstat, efter hvis lovgivning erhvervelse, bevarelse eller generhvervelse af ret til ydelser er betinget af, at der er tilbagelagt forsikringsperioder, skal i fornoedent omfang medregne forsikringsperioder, der er tilbagelagt efter lovgivningen i enhver anden medlemsstat, som om det drejede sig om perioder, der var tilbagelagt efter den for denne institution gaeldende lovgivning.
2. Saafremt tilkendelse af visse ydelser efter en medlemsstats lovgivning er betinget af, at der er tilbagelagt forsikringsperioder inden for et fag, for hvilket der gaelder en saerordning, eller i givet fald inden for en bestemt beskaeftigelse, skal perioder, der er tilbagelagt efter andre medlemsstaters lovgivning, kun medregnes ved tilkendelsen af disse ydelser, saafremt perioderne er tilbagelagt efter en tilsvarende ordning, eller hvis en saadan ikke findes, inden for det samme fag eller i givet fald inden for den samme beskaeftigelse. Saafremt den paagaeldende ikke ved medregning af de saaledes tilbagelagte perioder opfylder de foreskrevne betingelser for ret til de naevnte ydelser, medregnes disse perioder ved tilkendelse af ydelser efter den almindelige ordning, eller, hvis en saadan ikke findes, efter den for arbejdere eller funktionaerer gaeldende ordning, alt efter omstaendighederne.
Artikel 39
Fastsaettelse af ydelserne
1. Institutionen i den medlemsstat, hvis lovgivning fandt anvendelse paa det tidspunkt, da uarbejdsdygtighed med paafoelgende invaliditet indtraadte, afgoer paa grundlag af denne lovgivning, om den paagaeldende opfylder de foreskrevne betingelser for ret til ydelser, i givet fald ved iagttagelse af bestemmelserne i artikel 38.
2. En person, der opfylder de i stk. 1 naevnte betingelser, modtager ydelserne udelukkende fra den naevnte institution i henhold til den for denne institution gaeldende lovgivning.
3. En person, der ikke opfylder de i stk. 1 naevnte betingelser, modtager de ydelser, som han endnu har ret til efter en anden medlemsstats lovgivning, i givet fald ved iagttagelse af bestemmelserne i artikel 38.
4. Saafremt den lovgivning, der kommer til anvendelse i henhold til bestemmelserne i stk. 2 og 3, foreskriver, at der ved fastsaettelse af ydelsernes stoerrelse skal tages hensyn ogsaa til andre familiemedlemmer end boern, skal den kompetente institution ligeledes tage hensyn til den paagaeldendes familiemedlemmer, der er bosat paa en anden medlemsstats omraade, som om de var bosat paa den kompetente stats omraade.
Afdeling 2
Arbejdstagere, der enten udelukkende har vaeret omfattet af lovgivninger, efter hvilke stoerrelsen af ydelser ved invaliditet afhaenger af forsikringsperiodernes laengde, eller af lovgivninger af denne art og af den i afdeling 1 omhandlede art.
Artikel 40
Almindelige bestemmelser
1. En arbejdstager, som successivt eller skiftevis har vaeret omfattet af to eller flere medlemsstaters lovgivninger, skal, saafremt mindst én af disse staters lovgivning ikke er af den i artikel 37, stk. 1, omhandlede art, modtage ydelser efter bestemmelserne i kapitel 3, der under iagttagelse af bestemmelserne i stk. 3 finder tilsvarende anvendelse.2. En arbejdstager, der paadrager sig invaliditet i tilslutning til en uarbejdsdygtighed, medens han er omfattet af en i bilag III anfoert lovgivning, skal dog modtage ydelser i overensstemmelse med bestemmelserne i artikel 37, stk. 1, paa foelgende to betingelser :
- at han opfylder de i naevnte lovgivning eller andre lovgivninger af samme art foreskrevne betingelser, i givet fald ved iagttagelse af bestemmelserne i artikel 38, men uden at forsikringsperioder, der er tilbagelagt efter en lovgivning, der ikke er anfoert i bilag III, behoever at medregnes, og
- at han ikke opfylder de betingelser, der kraeves for at opnaa ret til ydelser efter en lovgivning, der ikke er anfoert i bilag III.
3. En afgoerelse, der er truffet af en medlemsstats institution angaaende en ansoegers invaliditet, er bindende for institutionen i enhver anden impliceret medlemsstat, forudsat at det er anerkendt i bilag IV, at der er overensstemmelse mellem de i disse staters lovgivninger fastlagte kriterier for invaliditet.
Afdeling 3
Forvaerring af en invaliditet
Artikel 41
1. I tilfaelde af forvaerring af en invaliditet, for hvilken en arbejdstager kun modtager ydelser efter lovgivningen i én medlemsstat, finder foelgende bestemmelser anvendelse :
a) saafremt den paagaeldende, efter at han har opnaaet ydelser, ikke har vaeret omfattet af lovgivningen i en anden medlemsstat, er den kompetente institution i den foerstnaevnte stat forpligtet til at udrede ydelserne, under hensyntagen til den indtraadte forvaerring, efter den for denne institution gaeldende lovgivning;
b) saafremt den paagaeldende, efter at han har opnaaet ydelser, har vaeret omfattet af lovgivningen i en eller flere af de oevrige medlemsstater, skal ydelserne, under hensyntagen til den indtraadte forvaerring, tilkendes ham efter reglerne i artikel 37, stk. 1, eller artikel 40, stk. 1 eller 2, alt efter omstaendighederne;
c) saafremt den samlede stoerrelse af den eller de ydelser, der skal udredes efter bestemmelserne i litra b), er lavere end stoerrelsen af den ydelse, som den paagaeldende har modtaget fra den institution, som tidligere var pligtig at udrede ydelsen, skal den sidstnaevnte institution yde ham et tillaeg, der svarer til forskellen mellem de naevnte beloeb;
d) saafremt det i det i litra b) omhandlede tilfaelde er en nederlandsk institution, der er kompetent institution i henseende til den oprindelige uarbejdsdygtighed, og saafremt
i) den lidelse, der har medfoert forvaerringen, er den samme, som den, der har begrundet tilkendelse af ydelser efter nederlandsk lovgivning;
ii) naevnte lidelse ifoelge den lovgivning i en medlemsstat, hvoraf den paagaeldende senest har vaeret omfattet, er en erhvervssygdom og medfoerer ret til ydelse af det i artikel 60, stk. 1, litra b), omhandlede tillaeg, samt
iii) den eller de lovgivninger, hvoraf den paagaeldende har vaeret omfattet, efter at han har opnaaet ydelser, er anfoert i bilag III,
skal den nederlandske institution fortsat udrede den oprindelige ydelse efter den indtraadte forvaerring, og den ydelse, der skal udredes efter den lovgivning i en medlemsstat, hvoraf den paagaeldende senest har vaeret omfattet, nedsaettes med stoerrelsen af den nederlandske ydelse;
e) saafremt den paagaeldende i det i litra b) omhandlede tilfaelde ikke har ret til ydelser fra en anden medlemsstats institution, er den kompetente institution i den foerstnaevnte stat pligtig at udrede ydelserne efter denne stats lovgivning, under hensyntagen til forvaerringen og i givet fald ved iagttagelse af bestemmelserne i artikel 38.
2. I tilfaelde af forvaerring af en invaliditet, for hvilken en arbejdstager oppebaerer ydelser efter lovgivningen i to eller flere medlemsstater, skal ydelserne tilkendes ham under hensyntagen til forvaerringen efter reglerne i artikel 40, stk. 1.
Afdeling 4
Genoptagelse af udbetaling af ydelser ved invaliditet, efter at disse har vaeret stillet i bero eller bortfaldet - Overgang fra invaliditetsydelser til ydelser ved alderdom .
Artikel 42
Bestemmelse af, hvilken institution det paahviler at udrede ydelser ved invaliditet i tilfaelde, hvor udbetaling af saadanne ydelser genoptages
1. Saafremt udbetalingen af ydelser, der har vaeret stillet i bero, genoptages, skal ydelserne, medmindre andet foelger af artikel 43, udredes af den eller de institutioner , som det paahvilede at udrede dem paa det tidspunkt, da de blev stillet i bero.
2. Saafremt den paagaeldendes tilstand paa ny begrunder ret til ydelser, efter at disse har vaeret stillet i bero , skal ydelserne udredes i overensstemmelse med reglerne i artikel 37, stk. 1, eller artikel 40, stk. 1 eller 2, alt efter omstaendighederne.
Artikel 43
Overgang fra invaliditetsydelser til ydelser ved alderdom
1. Ydelser ved alderdom skal i givet fald traede i stedet for invaliditetsydelser paa de betingelser, der er fastsat i den eller de lovgivninger, efter hvilke de paagaeldende ydelser er blevet udredet, og I overensstemmelse med bestemmelserne i kapitel 3.
2 . Enhver institution i en medlemsstat, som det paahviler at udrede ydelser ved invaliditet, skal fortsat yde en person, der modtager saadanne ydelser, og som kan goere krav paa ydelser i anledning af alderdom efter lovgivningen i andre medlemsstater i medfoer af reglerne i artikel 49, de invaliditetsydelser, han har ret til efter den for den paagaeldende institution gaeldende lovgivning, indtil det tidspunkt, da bestemmelserne i stk. 1 kommer til anvendelse for denne institutions vedkommende.
3. Saafremt invaliditetsydelserne i det i stk. 2 omhandlede tilfaelde er tilkendt efter reglerne i artikel 39, kan den institution, der er pligtig fortsat at udrede disse ydelser, dog anvende bestemmelserne i artikel 49, stk. 1, litra a), som om modtageren opfyldte de i lovgivningen i den paagaeldende medlemsstat foreskrevne betingelser for ret til ydelser ved alderdom; i saa fald erstattes det i artikel 46, stk. 2, litra a), omhandlede teoretiske beloeb med det beloeb, som de invaliditetsydelser, den naevnte institution er pligtig at udrede, udgoer.
KAPITEL 3
ALDERDOM OG DOEDSFALD (PENSIONER)
Artikel 44
Almindelige bestemmelser om fastsaettelse af ydelser, naar arbejdstageren har vaeret omfattet af lovgivningen i to eller flere medlemsstater
1. Har en arbejdstager vaeret omfattet af lovgivningen i to eller flere medlemsstater, fortsaettes hans eller hans efterladtes ret til ydelser efter bestemmelserne i dette kapitel.
2. Naar den paagaeldende har indgivet begaering om fastsaettelse af ydelser, skal disse, medmindre andet foelger at artikel 49, fastsaettes efter samtlige de lovgivninger, at hvilke den paagaeldende har vaeret omfattet . Dette gaelde dog ikke, hvis den paagaeldende udtrykkeligt anmoder om at fastsaettelsen af de ydelser ved alderdom, hvortil han maatte have erhvervet ret i medfoer af lovgivningen i en eller flere medlemsstater, stilles i bero, og for saa vidt de perioder, der er tilbagelagt efter denne eller disse staters lovgivning, ikke medregnes ved erhvervelse af ret til ydelser i en anden medlemsstat.
3. Dette kapitel vedroerer hverken boernetillaeg eller pensioner til boern, der har mistet deres foraeldre eller en af dem; disse ydes i overensstemmelse med bestemmelserne i kapitel 8.
Artikel 45
Medregning af forsikringsperioder, tilbagelagt i de medlemsstater, af hvis lovgivning arbejdstageren har vaeret omfattet, med henblik paa erhvervelse, bevarelse eller generhvervelse af ret til ydelser
1 . Saafremt erhvervelse, bevarelse eller generhvervelse af ret til ydelser efter en medlemsstats lovgivning er betinget af, at der er tilbagelagt forsikringsperioder, skal denne medlemsstats institution i fornoedent omfang medregne forsikringsperioder, der er tilbagelagt efter lovgivningen i enhver anden medlemsstat, som om det drejer sig om perioder, der var tilbagelagt efter den foerstnaevnte stats lovgivning.
2. Saafremt tilkendelse af visse ydelser efter lovgivningen i en medlemsstat er betinget af, at forsikringsperioderne er tilbagelagt inden for et fag, for hvilket der gaelder en saerordning, eller i givet fald inden for en bestemt beskaeftigelse, skal perioder, der er tilbagelagt efter andre medlemsstaters lovgivning kun medregnes ved tilkendelse af disse ydelser, saafremt perioderne er tilbagelagt inden for en tilsvarende ordning, eller hvis en saadan ikke findes, inden for det samme fag, eller i givet fald inden for den samme beskaeftigelse. Saafremt den paagaeldende ikke ved medregning af de saaledes tilbagelagte perioder opfylder de foreskrevne betingelser for ret til de naevnte ydelser, medregnes disse perioder ved tilkendelse af ydelser efter den almindelige ordning, eller hvis en saadan ikke findes, efter den for arbejdere eller funktionaerer gaeldende ordning, alt efter omstaendighederne.
3. Saafremt en medlemsstats lovgivning, som goer tilkendelse af ydelser betinget af, at arbejdstageren er omfattet af denne lovgivning paa tidspunktet for forsikringsbegivenhedens indtraeden, ikke stiller krav om forsikringstid af en vis laengde, hverken i henseende til erhvervelse af ret til ydelser eller til disses beregning, skal enhver arbejdstager, som ikke laengere er omfattet af naevnte lovgivning, ved anvendelsen af bestemmelserne i dette kapitel anses for endnu at vaere omfattet af den paa tidspunktet for forsikringsbeginvenhedens indtraeden, saafremt den paagaeldende paa det naevnte tidspunkt er omfattet af en anden medlemsstats lovgivning eller, hvis dette ikke er tilfaeldet, saafremt han kan goere krav paa ydelser efter en anden medlemsstats lovgivning. Denne sidste betingelse anses dog for opfyldt i det i artikel 48, stk. 1, omhandlede tilfaelde.
Artikel 46
Fastsaettelse af ydelserne
1. Den kompetente institution i enhver medlemsstat, af hvis lovgivning arbejdstageren har vaeret omfattet, skal, for saa vidt arbejdstageren opfylder de i naevnte lovgivning foreskrevne betingelser for erhvervelse af ret til ydelser, uden at bestemmelserne i artikel 45 behoever at bringes i anvendelse, fastsaette ydelsens stoerrelse i overensstemmelse med reglerne i den for institutionen gaeldende lovgivning og paa grundlag af den samlede laengde af de forsikringsperioder, der skal tages i betragtning i henhold til den paagaeldende lovgivning.
De naevnte institution skal tillige foretage en beregning af det ydelsesbeloeb, der ville fremkomme ved anvendelsen af de i stk. 2, litra a) og litra b), fastsatte regler. Kun det hoejeste ydelsesbeloeb skal tages i betragtning.
2. Den kompetente institution i enhver medlemsstat, af hvis lovgivning arbejdstageren har vaeret omfattet, anvender foelgende regler, saafremt de foreskrevne betingelser for erhvervelse af ret til ydelser kun opfyldes opfyldes ved anvendelse af bestemmelserne i artikel 45;
a) institutionen beregner det teoretiske beloeb for den ydelse, som den paagaeldende ville kunne goere krav paa, hvis samtlige forsikringsperioder, der er tilbagelagt i de medlemsstater, af hvis lovgivning den paagaeldende har vaeret omfattet, havde vaeret tilbagelagt i den omhandlede stat og efter den lovgivning, der gaelder for den paagaeldende institution paa det tidspunkt, da ydelsen skal fastsaettes. Saafremt ydelsens beloeb efter naevnte lovgivning er uafhaengig af forsikringsperiodernes laengde, anses dette beloeb for det i naervaerende litra omhandlede teoretiske beloeb;
b) institutionen fastsaetter derefter det faktiske beloeb for ydelsen paa grundlag af det i litra a) naevnte teoretiske beloeb efter forholdet mellem laengden af de forsikringsperioder, der er tilbagelagt efter den for institutionen gaeldende lovgivning forud for forsikringsbegivenhedens indtraeden, og den samlede laengde af de forsikringsperioder, der er tilbagelagt efter lovgivningen i alle de implicerede medlemsstater forud for forsikringsbegivenhedens indtraeden;
c) saafremt den samlede laengde af de forsikringsperioder, der er tilbagelagt efter lovgivningen i samtlige implicerede medlemsstater forud for forsikringsbegivenhedens indtraeden, overstiger den laengste forsikringstid, der efter en af de paagaeldende staters lovgivning kraeves tilbagelagt for at en fuld ydelse kan opnaas, skal vedkommende institution i naevnte stat ved anvendelsen af bestemmelserne i dette stykke tage denne laengste forsikringstid i betragtning i stedet for den samlede laengde af de naevnte perioder; denne beregningsmetode kan ikke medfoere pligt for den paagaeldende institution til at udrede en hoejere ydelse end den fulde ydelse, der er hjemlet i den for denne institution gaeldende lovgivning;
d) med henblik paa anvendelsen af de i dette stykke omhandlede beregningsregler fastsaettes betingelserne for medregning af sammenfaldende perioder i den i artikel 97 omhandlede gennemfoerelsesforordning.
3 . Med det hoejeste af de i medfoer af stk. 2, litra a), beregnede teoretiske ydelsesbeloeb som oevre graense har den paagaeldende ret til summen af de efter reglerne i stk. 1 og 2 beregnede ydelser. For saa vidt det i foregaaende afsnit omhandlede beloeb overskrides, skal hver institution, som anvender stk. 1, regulere sin ydelse med et beloeb svarende til forholdet mellem den omhandlede ydelses beloeb og summen af de i henhold til bestemmelserne i stk. 1 fastsatte ydelser.
4. Saafremt summen af de ydelser, der af to eller flere medlemslande skal udbetales i form af pensioner eller renter ved invaliditet, alderdom eller til efterladte efter reglerne i en i artikel 6, litra b), omhandlet multilateral konvention om social sikring, er mindre end det beloeb, som det ville paahvile disse medlemsstater at udbetale i medfoer af bestemmelserne i stk. 1-3, er det bestemmelserne i dette kapitel, der skal finde anvendelse paa den paagaeldende.
Artikel 47
Supplerende regler om beregning af ydelser
1. For beregningen af det i artikel 46, stk. 2, litra a), omhandlede teoretiske beloeb gaelder foelgende regler :
a) den kompetente institution i en medlemsstat, efter hvis lovgivning ydelserne beregnes paa grundlag af en gennemsnitlig loen, et gennemsnitligt bidrag eller et gennemsnitligt tillaeg eller efter det i forsikringsperioderne bestaaende forhold mellem den paagaeldendes bruttoloen og den gennemsnitlige bruttoloen for samtlige forsikrede, med undtagelse af laerlinge, skal fastsaette disse gennemsnits - eller forholdstal udelukkende paa grundlag af de forsikringsperioder, der er tilbagelagt efter den naevnte stats lovgivning, eller af den bruttoloen, den paagaeldende har modtaget i disse perioder;
b) den kompetente institution i en medlemsstat, efter hvis lovgivning ydelserne beregnes paa grundlag af stoerrelsen af loen, bidrag eller tillaeg, skal fastsaette de loenbeloeb, bidrag eller tillaeg, der skal laegges til grund, for saa vidt angaar forsikringsperioder, der er tilbagelagt efter lovgivningen i andre medlemsstater, paa grundlag af gennemsnittet af de loenbeloeb, bidrag eller tillaeg, der er konstateret for de forsikringsperioder, der er tilbagelagt efter den for denne institution gaeldende lovgivning;
c) den kompetente institution i en medlemsstat, efter hvis lovgivning ydelserne beregnes paa grundlag af en fikseret loen eller et fikseret beloeb, skal anse den loen eller det beloeb, der skal laegges til grund, for saa vidt angaar de efter lovgivningen i andre medlemsstater tilbagelagte forsikringsperioder, for at vaere lig med den fikserede loen eller det fikserede beloeb eller i givet fald med gennemsnittet af de fikserede loenninger eller de fikserede beloeb, som svarer til de forsikringsperioder, der er tilbagelagt efter den for denne institution gaeldende lovgivning;
d) den kompetente institution i en medlemsstat, efter hvis lovgivning ydelserne for visse perioders vedkommende beregnes paa grundlag af loennens stoerrelse og for andre perioders vedkommende paa grundlag af en fikseret loen eller et fikseret beloeb, skal laegge de efter reglerne i litra b) eller c) fastsatte loenninger eller beloeb, henholdsvis gennemsnittet af disse, til grund, for saa vidt angaar forsikringsperioder, der er tilbagelagt efter andre medlemsstaters lovgivning. Saafremt ydelserne, for saa vidt angaar samtlige forsikringsperioder, der er tilbagelagt efter den for denne institution gaeldende lovgivning , beregnes paa grundlag af en fikseret loen eller et fikseret beloeb, skal institutionen anse den loen, der skal laegges til grund, for saa vidt angaar de efter lovgivningen i andre medlemsstater tilbagelagte forsikringsperioder, for at vaere lig med en fiktiv loen, svarende til naevnte fikserede loen eller fikserede beloeb.
2. De i en medlemsstats lovgivning fastsatte regler om regulering af elementer, der danner grundlag for beregning af ydelser, finder i givet fald anvendelse paa de elementer, der af den kompetente institution i denne stat i overensstemmelse med reglerne i stk. 1 laegges til grund, for saa vidt angaar de efter lovgivningen i andre medlemsstater tilbagelagte forsikringsperioder.
3. Saafremt en medlemsstats lovgivning foreskriver, at der ved fastsaettelse af ydelsernes stoerrelse skal tages hensyn ogsaa til andre familiemedlemmer end boern, skal den kompetente institution i denne stat ligeledes tage hensyn til den paagaeldendes familiemedlemmer, der er bosat paa en anden medlemsstats omraade, som om de var bosat paa den kompetente stats omraade.
Artikel 48
Forsikringsperioder under et aar
1. Hvis den samlede laengde af de efter en medlemsstats lovgivning tilbagelagte forsikringsperioder er under et aar, og hvis der, naar alene disse perioder laegges til grund, ikke er erhvervet ret til ydelser i medfoer af bestemmelserne i den naevnte lovgivning, er institutionen i den paagaeldende stat, uanset bestemmelserne i artikel 46, stk. 2, ikke forpligtet til at udrede ydelser paa grundlag af de naevnte perioder.
2. Den kompetente institution i hver af de oevrige implicerede medlemsstater skal medregne de i stk. 1 naevnte perioder ved anvendelsen af reglerne i artikel 46, stk. 2, med undtagelse af naevnte bestemmelses litra b).
3. Saafremt anvendelsen af bestemmelserne i stk. 1 ville medfoere, at samtlige institutioner i de paagaeldende stater blev fritaget for pligten til at udrede ydelser skal ydelserne tilkendes udelukkende efter lovgivningen i den stat, hvis betingelser senest er opfyldt, hvorved samtlige forsikringsperioder, der er tilbagelagt og medregnet efter bestemmelserne i artikel 45, stk. 1 og 2, skal anses for at have vaeret tilbagelagt efter den paagaeldende stats lovgivning.
Artikel 49
Beregning af ydelser i tilfaelde, hvor den paagaeldende ikke samtidig opfylder de foreskrevne betingelser i samtlige lovgivninger, efter hvilke forsikringsperioder er tilbagelagt
1. Saafremt den paagaeldende paa et bestemt tidspunkt ikke, naar bestemmelserne i artikel 45 i givet fald iagttages, opfylder de foreskrevne betingelser for at kunne faa ydelser efter samtlige de medlemsstaters lovgivninger, hvoraf han har vaeret omfattet, men alene opfylder de omhandlede betingelser i en eller flere af disse lovgivninger, gaelder foelgende regler :
a) hver af de kompetente institutioner, der anvender en lovgivning, hvis betingelser er opfyldt, beregner ydelsens stoerrelse efter bestemmelserne i artikel 46;
b) dog skal foelgende iagttages :
i) saafremt den paagaeldende opfylder betingelserne i mindst to medlemsstaters lovgivning, uden at forsikringsperioder, der er tilbagelagt efter en lovgivning, hvis betingelser ikke er opfyldt, behoever at medregnes, tages disse perioder ikke i betragtning ved anvendelsen af artikel 46, stk. 2;
ii) saafremt den paagaeldende kun opfylder betingelserne i én medlemsstats lovgivning, uden at forsikringsperioder, der er tilbagelagt efter en lovgivning, hvis betingelser ikke er opfyldt, behoever at medregnes, beregnes ydelsens stoerrelse alene efter reglerne i den lovgivning, hvis betingelser er opfyldt, og alene paa grundlag af de perioder, der er tilbagelagt efter denne lovgivning.
2. Den eller de ydelser, der i det i stk. 1 omhandlede tilfaelde er tilkendt efter lovgivningen i en eller flere af de implicerede medlemsstater, skal, i givet fald under iagttagelse af bestemmelserne i artikel 45, automatisk omberegnes efter bestemmelserne i artikel 46, efterhaanden som de foreskrevne betingelser i en eller flere af de oevrige medlemsstaters lovgivning, hvoraf den paagaeldende har vaeret omfattet, opfyldes.
3. Naar de i lovgivningen i en eller flere af de paagaeldende medlemsstater foreskrevne betingelser ikke laengere er opfyldt, skal der, modmindre andet foelger af bestemmelserne i artikel 40, stk. 2, automatisk foretages en omberegning efter bestemmelserne i stk. 1.
Artikel 50
Ydelse af et tillaeg, naar summen af de ydelser, der skal udbetales efter lovgivningen i de enkelte medlemsstater, er lavere end det minimumsbeloeb, der er fastsat i lovgivningen i den af disse stater, paa hvis omraade modtageren er bosat
Der kan ikke i den stat, paa hvis omraade en person, der modtager ydelser i henhold til dette kapitel, er bosat, og efter hvis lovgivning der tilkommer ham en ydelse, ydes ham et beloeb, der er mindre end den minimumsydelse, der i den naevnte lovgivning er fastsat for en forsikringsperiode, som svarer til samtlige de perioder, der efter bestemmelserne i de foregaaende artikler er lagt til grund ved ydelsens fastsaettelse. Den kompetente institution i den paagaeldende stat skal i givet fald for hele det tidsrum, hvor han er bosat paa denne stats omraade, yde ham et tillaeg, der svarer til forskellen mellem summen af de ydelser, der tilkommer ham i medfoer af dette kapitel, og minimumsydelsens beloeb.
Artikel 51
Regulering og ny beregning af ydelser
1. Saafremt stoerrelsen af ydelser i de paagaeldende medlemsstater aendres med en bestemt procentdel eller et bestemt beloeb som foelge af stigninger i leveomkostningerne, aendringer i loenniveauet eller andre forhold, som giver anledning til regulering, finder en saadan aendring direkte anvendelse paa de ydelser, der er fastsat efter bestemmelserne i artikel 46, uden at der behoever at foretages ny beregning i henhold til den naevnte artikel.
2. Derimod skal der, i tilfaelde af aendring af reglerne for fastsaettelse eller beregning af ydelser, foretages ny beregning efter bestemmelserne i artikel 46.
KAPITEL 4
ARBEJDSULYKKER OG ERHVERVSSYGDOMME
Afdeling 1
Ret til ydelser
Artikel 52
Bopael i en anden medlemsstat end den kompetente medlemsstat - Almindelige regler
En arbejdstager, der er bosat i en anden medlemsstat end den kompetente stat, og som rammes af en arbejdsulykke eller paadrager sig en erhvervssygdom, har i den stat, hvor han er bosat, ret til foelgende ydelser :
a) naturalydelser, der for den kompetente institutions regning ydes af bopaelsstedets institution efter den for denne institution gaeldende lovgivning, som om den paagaeldende var forsikret dér;
b) kontantydelser, der udbetales af den kompetente institution i henhold til den for denne institution gaeldende lovgivning . Efter aftale mellem den kompetente institution og bopaelsstedets institution kan disse ydelser dog ogsaa udbetales af den sidstnaevnte institution for den foerstnaevnte institutions regning efter reglerne i den kompetente stats lovgivning.
Artikel 53
Graensearbejdere - Saerregel
Graensearbejdere kan ogsaa opnaa ydelserne paa den kompetente tats omraade. Disse ydelser udredes af den kompetente institution i henhold til lovgivningen i denne stat, som om graensearbejderen var bosat dér.
Artikel 54
Ophold i eller flytning til den kompetente stat
1. De i artikel 52 omhandlede arbejdstagere, der opholder sig paa den kompetente stats omraade, har ret til ydelser efter denne stats lovgivning, uanset om de allerede har modtaget ydelser forud for dette ophold. Denne bestemmelse gaelder dog ikke for graensearbejdere.
2. De i artikel 52 omhandlede arbejdstagere, der flytter til den kompetente stats omraade, har ret til ydelser efter denne stats lovgivning, uanset om de allerede har modtaget ydelser foer flytningen.
Artikel 55
Ophold uden for den kompetente stat - Tilbagevenden eller flytning til en anden medlemsstat efter ulykkestilfaeldets eller erhvervssygdommens indtraeden - Noedvendigheden af at rejse til en anden medlemsstat for at faa den fornoedne behandling dér
1. En arbejdstager, der er ramt af en arbejdsulykke eller har paadraget sig en erhvervssygdom, og
a) som opholder sig i en anden medlemsstat end den kompetente stat, eller
b) som efter at have opnaaet ret til ydelser fra den kompetente institution faar tilladelse af denne institution til at vende tilbage til den medlemsstat, hvor han er bosat, eller til at flytte til en anden medlemsstats omraade, eller
c) som af den kompetente institution faar tilladelse til at rejse til en anden medlemsstat for dér at faa den behandling, som hans tilstand kraever.
har ret til :
i) naturalydelser, der for den kompetente institutions regning ydes af opholds - eller bopaelsstedets institution efter den lovgivning, der gaelder for denne institution, som om han var forsikret dér, dog saaledes at det tidsrum, for hvilket disse ydelser kan udredes, afhaenger af den kompetente stats lovgivning;
ii) kontantydelser, der udbetales af den kompetente institution efter den for denne institution gaeldende lovgivning. Efter aftale mellem den kompetente institution og opholds - eller bopaelsstedets institution kan disse ydelser dog ogsaa udbetales af den sidstnaevnte institution for den foerstnaevnte institutions regning efter reglerne i den kompetente stats lovgivning.
2. Den ifoelge stk. 1, litra b), kraevede tilladelse kan kun naegtes, saafremt det dokumenteres, at den paagaeldendes flytning maa antages at kunne bringe hans helbredstilstand i fare eller vanskeliggoere en gennemfoerelse af laegebehandlingen.
Den ifoelge stk. 1, litra c), kraevede tilladelse kan ikke naegtes, naar den fornoedne behandling ikke kan ydes den paagaeldende paa den medlemsstats omraade, hvor han er bosat.
Artikel 56
Ulykkestilfaelde paa vej til eller fra arbejdet
Et ulykkestilfaelde indtruffet paa vej til eller fra arbejdet i en anden medlemsstat end den kompetente stat anses for indtruffet paa den kompetente stats omraade.
Artikel 57
Ydelser i anledning af en erhvervssygdom, naar den paagaeldende har vaeret udsat for den samme risiko i flere medlemsstater. Naar en person, der har paadraget sig en erhvervssygdom, har udoevet en virksomhed, der maa antages at kunne foraarsage den paagaeldende sygdom, under lovgivningen i to eller flere medlemsstater, skal de ydelser, som den paagaeldende eller hans efterladte kan goere krav paa, alene tilkendes efter den stats lovgivning, hvis betingelser den paagaeldende senest har opfyldt, i givet fald ved iagttagelse af bestemmelserne i stk. 2 og 3.
2. Saafremt tilkendelse af ydelser i anledning af en erhvervssygdom efter en medlemsstats lovgivning er betinget af, at den paagaeldende sygdom foerste gang er laegeligt konstateret paa dens omraade, anses denne betingelse for opfyldt, naar sygdommen foerste gang er konstateret paa en anden medlemsstats omraade.
3. I tilfaelde af sclerogen pneumoconiose gaelder foelgende regler :
a) saafremt tilkendelse af ydelser for en erhvervssygdom efter en medlemsstats lovgivning er betinget af, at den paagaeldende sygdom er konstateret inden for et bestemt tidsrum efter ophoeret af den seneste virksomhed, som antages at kunne forarsage en saadan sygdom, skal den kompetente institution i den paagaeldende staat ved undersoegelsen af, hvornar denne seneste virksomhed har fundet sted, i fornoedent omfang tage hensyn til en under lovgivningen i enhver anden medlemsstat udoevet virksomhed af samme art, som om den havde vaeret udoevet under den foerstnaevnte stats lovgivning;
b) saafremt tilkendelse af ydelser for en erhvervssygdom efter en medlemsstats lovgivning er betinget af, at en virksomhed, der maa antages at kunne foraarsage den paagaeldende sygdom, har vaeret udoevet i et tidsrum af en vis varighed, skal den kompetente institution i den paagaeldende medlemsstat i fornoedent omfang medregne perioder, i hvilke saadan virksomhed har vaeret udoevet under lovgivningen i enhver anden medlemsstat, som om den havde vaeret udoevet under den foerstnaevnte stats lovgivning;
c) udgifterne ved kontantydelser, herunder renter, fordeles paa de kompetente institutioner i de medlemsstater, paa hvis omraade den paagaeldende har udoevet en virksomhed, der maa antages at kunne foraarsage den paagaeldende sygdom. Denne fordeling sker efter forholdet mellem laengden af de perioder, der er tilbagelagt efter lovgivningen om alderdomsforsikring i hver af disse stater, og den samlede laengde af de perioder, der er tilbagelagt efter lovgivningen om alderdomsforsikring i samtlige disse stater paa tidspunktet for den foerste udbetaling af ydelser.
4. Paa forslag af Kommissionen traeffer Raadet med enstemmighed afgoerelse om, hvilke andre erhvervssygdomme bestemmelserne i stk. 3 skal udvides til at omfatte.
Artikel 58
Beregning af kontantydelser
1. Den kompetente institution i en medlemsstat, efter hvis lovgivning kontantydelser beregnes paa grundlag af en gennemsnitsloen, skal fastsaette denne gennemsnitsloen udelukkende paa grundlag af de loenninger, der er konstateret under de perioder, der er tilbagelagt efter den naevnte lovgivning.
2. Den kompetente institution i en medlemsstat, efter hvis lovgivning kontantydelser beregnes paa grundlag af et kseret loenbeloeb, skal udelukkende basere beregningen paa det fikserede loenbeloeb, eller i givet fald paa gennemsnittet af de fikserede loenbeloeb, der svarer til de perioder, der er tilbagelagt efter den naevnte lovgivning.
3. Den kompetente institution i en medlemsstat, efter hvis lovgivning stoerrelsen af kontantydelser afhaenger af antallet af familiemedlemmer, skal ligeledes tage familiemedlemmer, der er bosat paa en anden medlemsstats omraade, i betragtning, som om de paagaeldende var bosat paa den kompetente stats omraade.
Artikel 59
Udgifter ved den tilskadekommes transport
1. Den kompetente institution i en medlemsstat, hvis lovgivning indeholder bestemmelser om overtagelse af udgifterne ved den tilskadekomnes transport, enten til hans bopael eller til et hospital, afholder ogsaa udgifterne til transport til det tilsvarende sted i en anden medlemsstat, paa hvis omraade den tilskadekomme er bosat, forudsat at institutionen i forvejen har givet sit samtykke til en saadan transport under behoerig hensyntagen til de grunde, der taler herfor. Et saadant samtykke er ikke paakraevet, hvor det drejer sig om graensearbejdere.
2. Den kompetente institution i en medlemsstat, hvis lovgivning indeholder bestemmelser om overtagelse af udgifterne ved transport til begravelsesstedet i tilfaelde af den tilskadekomnes doed, afholder ogsaa udgifterne ved transport til det tilsvarende sted i en anden medlemsstat, paa hvis omraade den tilskadekomne var bosat, da ulykkestilfaeldet indtraf, efter den for denne institution gaeldende lovgivning.
Afdeling 2
Forvaerring af en erstatningsberettigende erhvervssygdom
Artikel 60
1. I tilfaelde af forvaerring af en erhvervssygdom, for hvilken en arbejdstager har modtaget eller modtager erstatning efter en medlemsstats lovgivning, gaelder foelgende regler :
a) saafremt arbejdstageren ikke efter den foerste udbetaling af ydelser har vaeret beskaeftiget i en anden medlemsstat ved et arbejde, der maa antages at kunne foraarsage eller forvaere den paagaeldende sygdom, paahviler det den kompetente institution i den foerstnaevnte stat at afholde de med ydelserne forbundne udgifter, under hensyntagen til den indtraadte forvaerring, efter den for denne institution gaeldende lovgivning;
b) saafremt arbejdstageren efter den foerste udbetaling af ydelser har vaeret beskaeftiget ved et saadant arbejde i en anden medlemsstat, paahviler det den kompetente institution i den foerstnaevnte stat af afholde de med ydelserne forbundne udgifter, uden hensyntagen til den indtraadte forvaerring, efter den for denne institution gaeldende lovgivning. Den kompetente institution i den sidstnaevnte stat yder arbejdstageren et tillaeg, hvis stoerrelse svarer til forskellen mellem de ydelser, der efter den for denne institution gaeldende lovgivning tilkommer den paagaeldende efter den indtraadte forvaering, og de ydelser, som ville have tilkommet ham foer forvaerringen indtraadte, hvis han havde paadraget sig den paagaeldende sygdom paa et tidspunkt, hvor han var omfattet af denne stats lovgivning;
c) saafremt en arbejdstager, der har paadraget sig soderogen pneumoconiose eller en sygdom, der omfattes af en i medfoer af artikel 57, stk. 4, truffet afgoerelse i det i litra b) omhandlede tilfaelde, ikke har ret til ydelser efter den sidstnaevnte stats lovgivning, paahviler det den kompetente institution i den foerstnaevnte stat at udbetale ydelserne, under hensyntagen til den indtraadte forvaerring, efter den for denne institution gaeldende lovgivning. Institutionen i den sidstnaevnte stat skal dog afholde forskellen mellem de kontantydelser, herunder renter, der skal udbetales af den kompetente institution i den foerstnaevnte stat, under hensyntagen til den indtraadte forvaerring, og de tilsvarende ydelser, der tilkom den paagaeldende, foer forvaerringen indtraadte.
2. I tilfaelde af forvaerring af en erhvervssygdom, hvorpaa artikel 57, stk. 3, litra c), har fundet anvendelse, gaelder foelgende regler :
a) det paahviler den kompetente institution, der har tilkendt ydelserne efter bestemmelserne i artikel 57, stk. 1, at udbetale de ydelser, der tilkommer den paagaeldende efter den indtraadte forvaerring, efter den for denne institution gaeldende lovgivning.
b) udgifterne ved kontantydelser, herunder renter, skal fortsat fordeles paa de institutioner, som har deltaget i udgifterne ved de tidligere udbetalte ydelser, efter bestemmelserne i artikel 57, stk. 3, litra c). Saafremt den paagaeldende paa ny har udoevet en virksomhed, der maa antages at kunne foraarsage eller forvaerre den paagaeldende erhvervssygdom, enter under lovgivningen i en af de medlemsstater, hvor han allerede havde udoevet en virksomhed af samme art, eller under en anden medlemsstats lovgivning, skal institutionen i denne stat dog afholde forskellen mellem de ydelser, der tilkommer den paagaeldende under hensyn til den indtraadte forvaerring, og de ydelser, der tilkom ham, foer forvaerringen indtraadte.
Afdeling 3
Forskellige bestemmelser
Artikel 61
Regler for anvendelsen af saerbestemmelser i visse lovgivninger
1. Saafremt der i den medlemsstat, paa hvis omraade arbejdstageren befinder sig, ikke findes nogen forsikring mod arbejdsulykker eller erhvervssygdomme, eller saafremt der ikke under en bestaaende forsikringsordning er oprettet nogen institution, der udreder naturalydelser, skal disse ydelser udredes af den institution paa opholds - eller bopaelsstedet, som det paahviler at udrede naturalydelser i sygdomstilfaelde.
2. Saafremt helt gratis tilkendelse af naturalydelser efter den kompetente stats lovgivning er betinget af, at modtageren goer brug af en af arbejdsgiveren etableret laegetjeneste, skal de naturalydelser, der udredes i de i artikel 52 og artikel 55, stk. 1, omhandlede tilfaelde, anses for udredet gennem en saadan laegetjeneste.
3. Saafremt den kompetente stats lovgivning omfatter en ordning vedroerende arbejdsgiverens forpligtelser, skal de naturalydelser, der udredes i de i artikel 52 og artikel 55, stk. 1, omhandlede tilfaelde, anses for udredet paa den kompetente institutions begaering.
4. Saafremt den kompetente stats ordning vedroerende erstatning for arbejdsulykker ikke har karakter af en tvungen forsikring, udredes naturalydelserne direkte af arbejdsgiveren eller af det forsikringsorgan, der traeder i hans sted.
5. Saafremt tidligere indtraadte eller konstaterede arbejdsulykker eller erhvervssygdomme efter en medlemsstats lovgivning udtrykkeligt eller underforstaaet tages i betragtning ved bedoemmelse af invaliditetsgraden, skal den kompetente institution i den paagaeldende stat ligeledes tage arbejdsulykker eller erhvervssygdomme, der tidligere er indtruffet eller konstateret under lovgivningen i en anden medlemsstat, i betragtning, som om de var indtruffet eller konstateret under den for denne institution gaeldende lovgivning.
Artikel 62
Bestemmelse af, hvilken ordning der skal finde anvendelse i tilfaelde, hvor der er flere ordninger i bopaels - eller opholdslandet - Tidsbegraensning af ydelser
1. Saafremt lovgivningen i opholds - eller bopaelslandet omfatter flere forsikringsordninger, er det ordningen for arbejdere i staalindustrien, der skal finde anvendelse paa de i artikel 52 eller artikel 55, stk. 1, omhandlede arbejdstagere. Saafremt den naevnte lovgivning omfatter en saerordning for arbejdstagere beskaeftiget i miner eller dermed ligestillede virksomheder, finder denne ordning dog anvendelse paa naevnte kategori af arbejdstagere, naar den institution paa opholds - eller bopaelsstedet, som de paagaeldende retter henvendelse til, er kompetent med hensyn til anvendelsen af denne ordning.
2.Saafremt retten til at modtage ydelser efter en medlemsstats lovgivning er tidsbegraenset, kan den institution, for hvilken denne lovgivning gaelder, medregne det tidsrum, i hvilket institutionen I en anden medlemsstats allerede har udredet ydelserne.
Afdeling 4
Refusion mellem institutionerne
Artikel 63
1. Det paahviler den kompetente institution at refundere udgifterne ved naturalydelser, der er ydet dens regning I medfoer af artikel 52 og artikel 55, stk. 1.
2. De i stk. 1. omhandlede refusioner fastsaettes og afregnes efter de regler, der er fastsat i den i artikel 97 omhandlede gennemfoerelseforordning, mod bevis for de fatiske udgifter.
3. To eller flere medlemsstater eller de kompetente myndigheder i disse stater kan aftale andre refusionsregler eller give afkald paa enhver refusion mellem de under dem hoerende institutioner.
KAPITEL 5
YDELSER VED DOEDSFALD
Artikel 64
Sammenlaegning af forsikringsperioder
Den kompetente instutution I en medlemsstat, efter hvis lovgivning erhvervelse bevarelse eller generhvervelse af ret til ydelser ved doedsfald er betinget af, at der er tilbagelagt forsikringsperioder, skal I fornoedent omfang medregne forsikringsperioder, der er tilbagelagt efter lovgivningen I enhver anden medlemsstat, som om det drejede sig om perioder, der var tilbagelagt efter den for denne institution gaeldende lovgivning.
Artikel 65
Ret til ydelser, naar doedsfaldet indtraeffer, eller naar modtageren er bosat i en anden stat end den kompetente stat
1. Naar en arbejdstager, en pensionist eller rentemodtager, en pensions- eller renteansoeger eller et af hans familiemedlemmer afgaar ved doeden i en anden medlemsstat end den kompetente stat, anses doedsfaldet for indtruffet paa sidstnaevnte stats omraade.
2. Det paahviler den kompetente institution at tilkende ydelser ved doedsfald efter den for denne institution gaeldende lovgivning, selv om modtageren er bosat i en anden medlemsstat end den kompetente stat.
3. Bestemmelserne i stk. 1 og 2 finder ligeledes anvendelse I tilfaelde, hvor doedsfaldet skyldes en arbejdsulykke eller en erhvervssydom.
Artikel 66
Udbetaling af ydelser I tilfaelde, hvor en afdoed pensionist eller rentemodtager havde vaeret bosat i en anden medlemsstat end den, hvor den institution, som det paahvilede at afholde udgifterne til naturalydelser, er beliggende
I tilfaelde, hvor en person, der modtager pension eller rente efter lovgivningen i en eller flere medlemsstater, afgaar ved doeden paa et tidspunkt, da han er bosat i en anden medlemsstat end den, hvor den institution, som det i medfoer af artikel 28 paahvilede at afholde udgifterne til naturalydelser til den paagaeldende, er beliggende, skal de ydelser ved doedsfald, hvortil der er erhvervet ret efter den for denne institution gaeldende lovgivning, udbetales af den naevnte institution og for dennes regning, som om pensionisten (rentemodtageren) paa det tidspunkt, da han afgik ved doeden, var bosat paa den medlemsstats omraade, hvor naevnte institution er beliggende.
Bestemmelserne i det foregaaende stykke finder tilsvarende anvendelse paa en pensionists eller rentemodtagers familiemedlemmer.
KAPITEL 6
Afdeling 1
Faelles bestemmlser
Artikel 67
Sammenlaegning af forsikrings- eller beskaeftigelsesperioder
1. Den kompetente institution I en medlemsstat, efter hvis lovgivning erhvervelse, bevarelse eller generhvervelse af ret til ydelser er betinget af, at der er tilbagelagt forsikrinsperioder, skal i fornoedent omfang medregne forsikrings- eller beskaeftigelsesperioder, der er tilbagelagt efter enhver anden medlemsstats lovgivning, som om det drejede sig om forsikringsperioder, der var tilbagelagt efter den for denne institution gaeldende lovgivning, dog forudsat at beskaeftigelsesperioderne ville vaere blevet anset for forsikringsperioder, hvis de havde vaeret tilbagelagt efter denne lovgivning.
2. Den kompetente institution i en medlemsstat, efter hvis lovgivning erhvervelse, bevarelse eller generhvervelse af ret til ydelser er betinget af, at der er tilbagelagt beskaeftigelsesperioder, skal i fornoedent omfang medregne forsikrings- eller beskaeftigelsesperioder, der er tilbagelagt efter lovgivningen i enhver anden medlemsstat, som om det drejede sig om beskaeftigelsesperioder, der var tilbagelagt efter den for denne institution gaeldende lovgivning.
3. Bortset fra de i artikel 71, stk. 1. Litra a) ii) og litra b) ii), omhandlede tilfaelde, er anvendelsen af bestemmelserne i stk. 1 og 2 betinget af, at den paagaeldende senest har tilbagelagt :
- forsikringsperioder, i det i stk. 1 omhandelse tilfaelde.
- bestkaeftigelsesperioder, i det i stk. 2. Omhandlede tilfaelde.
Efter den lovgivning, i henhold til hvilken ydelserne begaeres.
4. Naar det tidsrum, for hvilket ydelserne tilkendes, er afhaengigt af laengden af forsikrings- eller beskaeftigelsesperioder, finder bestemmelserne i stk., 1 eller stk. 2 anvendelse, alt after omstaendighederne.
Artikel 68
Bevegning af ydelserne
1. Den kompetente institution i en medlemsstat, hvor lovgivningen bestemmer, at ydelserne beregnes paa grundlag af stoerrelsen af den tidligere loen, skal som grundlag for beregningen kun benytte den loen, skal som den paagaeldende har modtaget under sin seneste beskaeftigelse paa denne stats omraade. Hvis den paagaeldendes seneste beskaeftigelse paa denne stats omraade ikke har varet i mindst 4 uger, beregnes ydelserne dog paa grundlag af den loen, der paa den arbejdsloeses bopaels- eller opholdssted saedvanligt ydes for en beskaeftigelse, der svarer til eller kan sammenlignes med den, han senest har udoevet paa en anden medlemsstats omraade.
2. Den kompetente institution i en medlemsstat, efter hvis lovgivning ydelsernes stoerrelse afhaenger af antallet af familiemedlemmer, skal ogsaa tage familienmedlemmer, der er bosat paa en anden medlemsstats omraade, i betragtning som om de paagaeldende var bosat paa den kompetente stats omraade. Dette gaelder dog ikke, saafremt en anden person i familiemedlemmernes bopaelsland har ret til ydelser ved arbejdsloeshed, for saa vidt familiemedlemmerne tages i betragtning ved disse ydelsers beregning.
Afdeling 2
Arbedsloese, der rejser til en anden medlemsstat end den kompetente stat
Artikel 69
Betingelser og graenser for bevarelse af ret til ydelser
1. En helt arbejdsloes arbejdstager, der opfydler de i en medlemssats lovgivning foreskrevne betingelser for ret til ydelser, og som rejser til en eller flere andre medlemsstater for at soege beskaeftigelse dér, bevarer sin ret til disse ydelser under foelgende betingelser og inden for foelgende graenser :
a) han skal foer sin afrejse have vaeret tilmeldt som arbedssoegende og have staaet til den kompetente stats arbedsformidlings raadighed i mindst fire uger, efter at han blev arbedjsloes. Det kompetente arbejdsformidlingskontor eller den kompetente institution kan dog give samtykke til, at han rejser inden udloebet af denne frist;
b) han skal tilmede sig som arbejdssoegende ved arbejdsformidlingen I hver af de medlemsstater, han rejser til, og underkaste sig den dér bestaaende kontrol. Denne betingelse anses for opfyldt for tidsrummet forud for tilmeldingen, saafremt denne sker inden syv dage efter det tidspunkt, da den paagaeldende er ophoert med at staa til raadighed for arbejdsformidlingen i den stat, han har forladt. I undtagelsestilfaelde kan det kompetente arbejdsformidlingskontor eller den kompetente institution forlaenge denne frist;
c) retten til ydelser bevares I et tidsrum af hoejst tre maaneder, regnet fra det tidspunkt, da den paagaeldende er ophoert med at staa til raadighed for arbejdsformidlingen I den stat, han har forladt, dog saaledes at det samlede tidsrum, for hvilket der tilkendes ydelser, ikke kan overstige det tidsrum, for hvilket den paagaeldende har ret til ydelser I medfoer af den naevnte stats lovgivning. Hvor det drejer sig om en saesonarbejder, er dette tidsrum yderligere begraenset til den resterende periode indtil udloebet af den saeson, for hvilken han er ansat.
2. Saafremt den paagaeldende vender tilbage til den kompetente stat inden udloebet af den periode, i hvilken han efter bestemmelserne i stk., 1. litra c), har ret til ydelser, er han forsat berettiget til ydelser efter denne stats lovgivning ; saafremt han ikke vender tilbage til den kompetente stat inden udloebet af naevnte periode, mister han enhver ret til ydelser efter denne stats lovgivning. I undtagelsestilfaelde kan det kompetente arbejdsformidlingskontor eller den kompetente institution forlaenge denne frist.
3. Bestemmelserne i stk. 1 kan kun paaberaabes én gang mellem to beskaeftigelsesperioder.
4. Hvis den kompetente stat er Belgien, generhverver en arbejdsloes, som vender tilbage dertil efter udloebet af den i stk. 1. litra c), fastsatte frist af tre maaneder, foerst retten til ydelser fra dette land, efter at han har vaeret beskaeftiget dér i mindst tre maaneder.
Artikel 70
Udbetaling af ydelser samt refusioner
1. I de I artikel 69, stk. 1, omhandlede tilfaelde udbetales ydelserne af institutionen I hevr af de stater, hvor den arbejdsloese soeger beskaeftigelse.
Det paahviler den kompetente institution i den medlemsstat, af hvis lovgivning loenmodtageren har vaeret omfattet under sin seneste beskaeftigelse, at refundere disse ydelser.
2. De i stk. 1 omhandlede refusioner fastsaettes og afregnes efter de regler, der er fastsat i den i artikel 97 omhandlede gennemfoerelsesforordning, enten mod bevis for de faktiske udgifter eller paa grundlag af fikserede beloeb.
To eller flere medlemsstater eller de kompetente myndigheder i disse stater kan aftale andre refusionsog betalingsregler eller give afkald paa enhver refusion mellem de under dem hoerende institutioner.
Afdeling 3
Arbejdloese, som under deres seneste beskaeftigelse var bosat I en anden medlemsstat end den kompetente stat
Artikel 71
1. Arbejdsloese, som under deres seneste beskaeftigelse var bosat I en anden medlemsstat end den kompetente stat, modtager ydelser efter foelgende regler :
a) i) graensearbejdere, der er delvis eller periodisk arbejdsloese i den virksomhed, hvor de er beskaeftiget, modtager ydelser efter lovgivningen i den kompetente stat, som om de var bosat paa denne stats omraade ; disse ydelser udbetales af den kompetente institution ;
ii) graensearbejdere, er er helt arbeidsloese, modtager ydelser efetr lovgivningen I den medlemsstat, paa hvis omraade de er bosat, som om de under deres seneste beskaeftigelse havde vaeret omfattet af denne lovgivning ; disse ydelser udbetales af bopaelsstedets institution for denne institutions regning ;
b) i) andre arbejdstagere end graensearbejdere, der er delvis, periodisk eller helt arbejdsloese, og som fortsat staar til raadighed for deres arbejdsgiver eller for arbejdsformidlingen paa den kompetente stats omraade, modtager ydelser efter lovgivning i denne stat, som om de var bosat paa dens omraade ; disse ydelser udbetales af den kompetente institution ;
ii) andre arbejdstagere end graensearbejdere, der er helt arbejdsloese, og som stiller sig til raadighed for arbejdsformidlingen i den medlemsstat, paa hvis omraade de er bosat, eller som vender tilbage til denne stats omraade, modtager ydelser efetr denne stats lovgivning, som om de senest havde vaeret beskaeftiget dér ; disse ydelser udbetales af bopaelsstedets institution for denne institutions regning. Hvis den paagaeldende arbejdstager allerede har faaet tilkendt ydelser for den kompetente institutions regning i den medlemsstat, af hvis lovgivning han senest har vaeret omfattet, skal han dog oppebaere ydelser i overensstemmelse med reglerne i artikel 69. Udbetaling af ydelser efetr lovgivning i den stat, hvor den arbejdsloese er bosat, stilles i bero i det tidsrum hvor han i medfoer af artikel 69 kan goere krav paa ydelser efter den lovgivning, hvoraf han senest har vaeret omfattet.
2. Saa laenge en arbejdsloes har ret til ydelser i medfoer af stk. 1, litra a) i) eller litra b) i), kan han ikke goere krav paa ydelser efetr lovgivningen I den medlemsstat, paa hvis omraade han er bosat.
KAPITEL 7
FAMILJEYDELSER OG BOERNETILSKUD TIL ARBEJDSTAGERE OG ARBEJDSLOESE
Afdeling 1
Faelles bestemmelse
Artikel 72
Sammenlaegning af beskaeftigelsesperioder
Den kompetente institution i en medlemsstat, efter hvis lovgivning erhvervelse af ret til ydelser er betinget af, at der er tilbagelagt beskaeftigelsesperioder, skal i fornoedent omfang medregne beskaeftigelsesperioder, der er tilbagelagt paa enhver anden medlemsstats omraade, som om det drejede sig om perioder, der var tilbagelagt efter den for denne institution gaeldende lovgivning.
Afdeling 2
Arbejdstagere og arbejdsloese, hvis familiemedlemmer er bosat i en anden medlemsstat end den kompetente stat
Artikel 73
Arbejdstagere
1. En arbejdstager, der er omfattet af lovgivningen I en anden medlemsstat end Frankrig, har for de af sine familiemedlemmer, der er bosat paa en anden medlemsstats omraade, ret til familieydelser efter lovgivningen I den foerstnaevnte stat, som om de paagaeldende var bosat paa dennes omraade.
2. En arbejdstager, der er omfattet af fransk lovgivning, har for de af sine familiemedlemmer, der er bosat i en anden medlemsstat end Frankrig, ret til boernetilskud efter lovgivningen I den stat, hvor disse familiemedlemmer er bosat ; arbejdstageren skal opfylde de betingelser med hensyn til beskaeftigelse, der I fransk lovgivning er fastsat for opnaaelse af ret til ydelser.
3. En arbejdstager, der I medfoer af artikel 14, stk. 1, litra a), er omfattet af fransk lovgivning, har for de af sine familiemedlemmer, der ledsager ham til den medlemsstat, til hvis omraade han er udsendt, ret til de I fransk lovgivning hjemlede og I bilag V angivne familieydelser.
Artikel 74
Arbejdsloese
1. En arbejdsloes, der modtager ydelser I anlednong af arbejdsloeshed efetr lovgivningen I en anden medlemssta end Frankrig, har for de af sine familiemedlemmer, der er bosat paa en anden medlemsstats omraade, ret til familieydelser efter lovgivningen I den foerstnaevnte stat, som om de paagaeldende var bosat paa dennes omraade.
2. En arbejdsloes, der modtager ydelser i anledning af arbejdsloeshed efter fransk lovgivning, har for de af sine familiemedlemmer, der er bosat i en anden medlemsstat end Frankrig, ret til boernetilskud efetr lovgivningen i den stat, paa hvis omraade disse familiemedlemmer er bosat.
Artikel 75
Udbetaling af ydelser samt refusioner
1. a) I de artikel 73, stk. 1 og 3, omhandlede tilfaelde udbetales familieydelserne af den kompetente institution i den stat, af hvis lovgivning arbejdstageren er omfattet, og i det artikel 74, stk. 1, omhandlebe tilfaelde af den kompetente institution i den stat, efter hvis lovgivning den arbejdsloese modtager ydelser I anledning af arbejdsloeshed. Ydelserne udbetales efter de bestemmelser, der gaelder for disse institutioner, hvad enten den fysiske eller juridiske person, til hvem ydelserne skal udbetales, er bosat eller opholder sig paa den kompetente stats omraade eller paa en anden medlemsstats omraade ;
b) saafremt den person, til hven familieydelserne skal udbetales, ikke anvender dem til familiemedlemmernes underhold, skal den kompetente institution dof efter anmodning af og gennem institutionen paa familiemedlemmernes bopaelssted eller den institution eller det organ, det er hertil udpeget af den kompetente myndighed i familiemedlemmernes bopaelsland udbetale disse ydelser med frigoerende virkning til den fysiske eller juridiske person, som faktisk forsoerger familiemedlemmer ;
c) to eller flere medlemsstater kan i henhold til bestemmelserne i artikel 8 aftale, at den kompetente institution, enten direkte eller gennem institutionen paa familiemedlemmernes bopaelssted, skal udbetale de familieydelser, hvorpaa der haves krav efter lovgivningen i disse stater eller i en af disse stater, til den fysiske eller juridiske person, som faktisk forsorger familiemedlemmernes.
2. a) I de artikel 73, stk. 2, og artikel 74, stk. 2, omhandlede tilfaelde udbetales boernetilskuddene af institutionen paa familiemedlemmernes bopaelssted efter den for denne institution gaeldende lovgivning ;
b) saafremt boernetilskuddene i medfoer af denne lovgivning skal udbetales til arbejdstageren, skal den i litra a) naevnte institution dog udbetale boernetilskuddene til den fysiske eller juridiske person, som faktisk forsoerger familiemedlemmerne paa deres bopaelssted, eller i givet fald direkte til familiemedlemmerne ;
c) den kompetente instituion refunderer fuldt ud de i medfoer af litra a) og b) udbetalte boernetilskud.Refusionerne fastsaettes og afregnes efter de regler, der er fastsat I den I artikel 97 omhandlede gennemfoerelsesforordning.
Artikel 76
Prioritetsregler i tilfaelde af samtidig ret til familieydelser eller broenetilskud medfoer af artiklerne 73 eller 74 og I kraft af erhvervsudoevelse I det land, hvor familiemedlemmerne er bosat
Retten til familieydelser eller boernetilskud i medfoer af bestemmelserne I artikel 73 eller 74 stilles i bero, saafremt der i kraft af erhvervsudoevelse ogsaa kan kraeves udbetalt famailieydelser eller boernetilskud efter lovgivningen i den medlemsstat, paa hvis omraade familiemedlemmerner er bosat.
KAPITEL 8
YDELSER TIL BOERN, DER FORSOERGES AF PENSIONISTER ELLER RENTEMODTAGERE, SAMT TIL BOERN, DER HAR MISTET BEGGE FORAELDRE ELLER EN AF DEM
Artikel 77
Boern, der forsoerges af pensionister eller rentemodtagere
1. Ved udtrykket « ydelser » forstaas i denne artikel boernetilskud til personer, der modtager pension eller rente i anledning af alderdom, invaliditet, arbejdsulykke eller erhvervssygdom, samt de til saadanne pensioner eller renter ydede boernetillaeg, med undtagelse af tillaeg, der ydes i henhold til forsikringen mod arbejdsulykker og erhvervssygdomme.
2. Ydelserne skal udredes efter foelgende regler, uanset i hvilken medlemsstat pensionisten (rentemodtageren) eller boernene er bosat :
a) en person, der kun har ret til pension eller rente efter lovgivningen i én medlemsstat, modtager ydelserne efter lovgivningen i den medlemsstat, som er kompetent med hensyn til pensionen eller renten :
b) en person, der har ret til pension eller rente efter lovgivningen I flere medlemsstater, modtager ydelserne
i) efter lovgivningen i den af disse stater, paa hvis omraade han er bosat, saafremt han dér har opnaaet ret til en af de i stk. 1 naevnte ydelser i medfoer af denne stats lovgivning, i givet fald ved iagttagelse af bestemmelserne i artikel 79, stk. 1, litra a), eller
ii) i andre tilfaelde efter lovgivningen i den af disse stater, hvor den paagaeldende har tilbagelagt sin laengste forsikringsperiode, saafremt han har erhvervet ret til en af de i stk. 1 omhandlede ydelser efter den naevnte lovgivning, i givet fald ved iagttagelse af bestemmelserne i artikel 79, stk. 1. litra a) :
saafremt den paagaeldende ikke har erhvervet nogen ret efter denne lovgivning, undersoeges det, om betingelserne for erhvervelse af ret efter lovgivningen i de oevrige implicerede stater er til stede, idet de forsikringsperioder, der er tilbagelagt efter disse staters lovgivning, laegges til grung i raekkefoelge efetr aftagende laengde.
Artikel 78
Boera, der har mistet begge foraeldre eller en af dem
1. Ved udtrykket « ydelser » forstaas i denne artikel boernetilskud og i givet fald supplerende eller saerlige tilskud til boern, der har mistet begge foraeldre eller en af dem, samt pensioner eller renter til saadanne boern, med undtagelse af renter, der ydes de naevnte boern i henhold til forsikringen mod arbejdsulykker og erhvervssygdomme.
2. Ydelser til saadanne boern skal udredes efter foelgende regler, uanset I hvilken medlemsstat barnet eller den fysiske eller juridiske person, som faktisk forsoerger det, er bosat :
a) for saa vidt angaar et barn af en afdoed arbejdstager, som kun har vaeret omfattet af lovgivningen i én medlemsstat, efetr denne stats lovgivning :
b) for saa vidt angaar et barn af en afdoed arbejdstager, som har vaeret omfattet af lovgivningen i flere medlemsstater :
i) efter lovgivningen i den af disse stater, paa hvis omraade barnet er bosat, saafremt der dér er erhvervet ret til en af de i stk. 1 naevnte ydelser i medfoer af denne stats lovgivning, i givet fald ved iagttagelse af bestemmelserne i artikel 79, stk. 1. litra a), eller
ii) i andre tilfaelde efter lovgivningen i den af disse stater, hvor den afdoede arbejdstager har tilbagelagt sin laengste forsikringsperiode, saafremt der er erhvervet ret til en af de i stk. 1 omhandlede ydelser i medfoer af den naevnte lovgivning, i givet fald ved iagttagelse af bestemmelserne i artikel 79, stk. 1. litra a) : saafremt der ikke er erhvervet nogen ret efter denne lovgivning, undersoeges det, om betingelserne for erhvervelse af ret efter lovgivningen i de oerige
implicerede medlemsstater er til stede, idet de forsikringsperioder, der er tilbagelagt efter disse staters lovgivning, laegges til grund i raekkefoelge efter aftagende laengde.
Den medlemsstats lovgivning, efetr hvilken de i artikel 77 omhandlede ydelser til boern af den pensionist eller en rentemodtager skal udredes, finder dog fortsat anvendelse efter den paagaeldende pensionists eller rentemodtagers doed, for saa vidt angaar udredelse af ydelser til hans efterladte boern.
Artikel 79
Faelles bestemmelser om ydelser til boern, der forsoerges af pensionister eller rentemodtagere, samt til boern, der har mistet begge foraeldre eller en af dem
1. Ydelserne efter artiklerne 77 og 78 skal udredes efter den paa grundlag af reglerne i de naevnte artikler bestemte lovgivning af den institution, som det paahviler at anvende naevnte lovgivning, og for denne institutions regning, som om pensionisten (rentemodtageren) eller den afdoede ar bejdstager kun havde vaeret omfattet af lovgivningen i den kompetente stat.
Herved skal dog folgende iagttages :
a) saafremt erhvervelse, bevarelse eller generhvervelse af ret til ydelser efter denne lovgivning afhaenger af forsikrings- eller beskaeftigelsesperiodernes laengde, bestemmes denne laengde I givet fald ved iagttagelse af reglerne I henholdsvis artikel 45 eller artikel 72 ;
b) saafremt stoerrelsen af ydelserne efter denne lovgivning beregnes paa grundlag af pensionens beloeb eller afhaenger af forsikringsperiodernes laengde, skal det efter bestemmelserne i artikel 46,, stk. 2, udfundne teoretiske beloeb laegges til grund for beregningen af disse ydelsers stoerrelse.
2. Hvor anvendelsen af den i artikel 77, stk. 2, litra b), ii), og artikel 78, stk. 2, litra b), ii) fastsatte regel foerer til, at flere medlemmsstater bliver kompetente som foelge af, at forsikringsperioderne er af samme laengde, udredes ydelserne efter artikel 77, respektive artikel 78, efter den af disse staters lovgivning, af hvilken arbeidstageren senest har vaeret omfattet.
3. Retten til ydelser i medfoer af bestemmelserne i stk. 2, og i artiklerne 77 og 78 stilles i bero, saafremt der i kraft af erhvervsudoevelse kan kraeves udbetalt familieydelser eller boernetilskud for de paagaeldende boern efter en medlemsstats lovgivning. I saa fald betragt de paagaeldende som en arbejdstagers familiemedlemmer.
AFSNIT IV
DEN ADMINISTRATIVE KOMMISSION FOR VANDRENDE ARBEJDSTAGERES SOCIALE SIKKRING
Artikel 80
Sammensaetning og funktion
1. Den administartive Kommission for vandrende arbejdstageres sociale sikring, i det foelgende benaevnt « Den administartive Kommission « , der er oprettet ved De europaeiske Faellesskabers Kommission, bestaar af en regeringsrepraesentant for hver af medlemsstaterne, eventuelt bistaaet af tekniske raadgivere. En repraesentant for De europaeiske Faellesskabers Kommission deltager I Den administrative Kommission moeder, med status som raadgiver.
2. Den administartive Kommission modtager teknisk bistand af Det internationale Arbejdsbureau inden for rammerne af de overenskomster, der I dette oejemed er afsluttet mellem Det europaeiske oekonomiske Faellesskab og Den internationale Arbejdsorganisation.
3. Vedtaegterne for Den administrative Kommission fastsaettes af dens medlemmer ved overenskomst mellem disse.
Beslutninger vedroerende de i artikel 81, litra a), omhandlede fortolkningsspoergsmaal kan kun traeffes med enstemmighed. De trufne beslutninger skal i fornoedent omfang offentliggoeres.
4. Den administrative Kommissions sekretariatsforretninger varetages af den til De europaeiske Faellesskabers Kommission hoerende forvaltning.
Artikel 81
Den administrative Kommissions opgaver
Den administrative Kommission har foelgende opgaver :
a) at behandle ethvert administartivt spoergsmaal eller fortolkningsspoergsmaal, der opstaar I forbindelse med bestemmelserne i denne forordning og sene forordninger eller med enhver overenskomst eller ordning, der traeffes inden for rammerne af disse forordninger, uden at dette beroerer myndigheder, institutioners eller enkeltpersoners ret til at benytte sig af de procedurer og domstolt, der er fastsat i medlemsstaternes lovgivning, i denne forordning eller i Traktaten ;
b) efetr anmodning af de kompetente myndigheder, institutioner og domstole i medlemmsstaterne at foretage oversaettelse af dokumenter, der vedroerer anvendelsen af denne forordning, isaer oversaettelse af begaeringer indgivet af personer, der vil kunne omfattes af bestemmelserne i denne forordning ;
c) at fremme og udvikle samarbejdet mellem medlemsstaterne paa den sociale sikrings omraade med saerligt henblik paa sundhedsmaessige og sociale foranstaltninger af faelles interesse ;
d) at fremme og udvikle samarbejdet mellem medlemsstaterne med henblik paa at opnaa en hurtigere forretningsgang ved fastsaettelsen af ydelser efter bestemmelserne i denne forordning, isaer ydelser ved invaliditet, alderdom og doedsfald (pensioner), gennem udnyttelse af stadig mere avanceret teknik paa det administartive omraade ;
e) at indsamle det materiale, der skal laegges til grung for den regnskabsmaessige opgoerelse af de udgifter, der paahviler medlemsstaternes institutioner efter bestemmelserne i denne forordning ; og at forestaa den aarlige afregning mellem de naevnte institutioner ;
f) at udoeve enhver anden funktion, der I medfoer af denne forordning og senere forordninger eller enhver overenskomst eller ordning, der maatte blive truffet inden for rammerne af disse forordninger, henhoerer under dens kompetence ;
g) at fremsaette forslag for De europaeiske Faelleskabers Kommission med henblik paa udarbejdelse af fremtidige forordninger samt med henblik paa aendring af denne forordning og senere forordninger.
AFSNIT V
DET RAADGIVENDE UDVALG FOR VANDRENDE ARBEJDSTAGERES SOCIALE SIKRING
Artikel 82
Oprettelse, sammensaetning og virksomhed
1. Der nedsaettes et raadgivende udvalg for vandrende arbejdstageres sociale sikring, i det foelgende benaevnt « Det raadgivende Udvalg », bestaaende af seksogtredice ordinaere medlemmer, der fordeler sig saaledes for hver af medlemstaterne :
a) to regeringsrepraesentanter, hvoraf mindst én skal vaere medlem af Den administrative Kommission.
b) to repraesentanter for arbejdstagerorganisationere,
c) to repraesentanter for arbejdstagerorganisationere,
For hver af de to naevnte grupper udpeger hver medlemsstat én suppleant.
2. Det raadgivende Udvalgs ordinaere medlemmer og suppleanter udpeges af Raadet, der , for saa vidt angaar arbejstagere- og arbejdsgiverrepraesentanterne, skal soege at opna en sammensaetning af udvalget, der sikrer en rimelig repraesentation for de forskellige interesseomraadrer.
Fortegnelsen over ordinaere medlemmer og suppleanter bekendtgoeres af Raadet i De Europaeiske Faellesskabers Tidende.
3. De ordiaere medlemmers og suppleanternes funktionstid er to aar. Genudnaevnelse kan finde sted. Ved udloebet af deres funktionstid fortsaetter medlemmerne og suppleanterne I deres hverv, indtil deres efterfoelgere er udpeget, eller genudnaevnelse har fundet sted.
4. Et medlem af Kommissionen eller en repraesentant for denne fungerer som formand for Det raadgivende Udvalg.Formanden deltager ikke i stemmeafgivningen.
5. Det raadgivende udvalg traeder sammen mindst én gang om aaret. Det indkaldes af formanden, enten paa dennes eget initiativ eller efter skriftlig begaering rettet til formanden af mindst en tredjedel af medlemmerne. Saadan begaering skal indeholde konkrete forslag til dagsordenen.
6. Det raadgivende Udvalg kan paa forslag af formanden undtagelsesvis beslutte at indhente udtalelser fra enkeltpersoner eller repraesentanter for organer, der har stor erfaring paa den sociale sikrings omraade. Udvalget kan endvidere, paa samme vilkaar som Den administartive Kommission, goere brug af teknisk bistand fra Det internationale Arbejdsbureau inden for rammerne af de mellem Det europaeiske oekonomiske Faellesskab og Den internationale Arbejdsorganisation afsluttede overenskomster.
7. Det raadgivende Udvalgs udtalelser og forslag skal begrundes. De vedtages med absolut flertal af de gyldigt afgivne stemmer.
Udvalget fastsaetter ved flertalsbeslutning sin forretningsorden, som skal godkendes af Raadet efter indhentet udtalelse fra Kommissionen.
8. Det raadgivende Udvalgs sekretariatsforretninger varetages af den til De europaeiske Faellesskabers Kommission hoerende forvaltning.
Artikel 83
Det raadgivende Udvalgs opgaver
Det raadgivende Udvalg kan paa begaering af De europaeiske Faellesskabers Kommission, af Den administartive Kommission eller paa eget initiativ.
a) undersoege generelle eller principielle spoergsmaal og problemer, som opstaar ved anvendelden af de forordninger, der er udfaerdiget inden for rammerne af traktatens artikel 51 ;
b) afgive udtalelser til Den administrative Kommission om de paagaeldende spoergsmaal samt fremsaette forslag med henblik paa eventuel aendring af forordningerne.
AFSNIT VI
FORSKELLIGE BESTEMMELSER
Artikel 84
Samarbejde mellem de kompetente myndigheder
1. De kompetente myndighder i medlemssaterne skal underrette hinanden om :
a) de foranstaltninger, de har truffet med henblik paa anvendelse af denne forordning ;
b) saadanne aendringer i deres lovgivning, som maa antages at beroere anvendelsen af denne forordning.
2. Medlemsstaternes myndighder og institutioner skal med henblik paa anvendelsen af denne forordning yde hinanden bistand, som om detdrejede sig om anvendelsen af deres egen lovgivning. Den gensidige administrative bistand ydes I princippet vederlagsfrit af de naevnte myndigheder og institutioner. De kompetnete myndigheder I medlemsstaerne kan dog aftale, at visse udgifter skal vaere genstand for refusion.
3. Medlemsstaternes myndigheder og institutioner kan med henblik paa anvendelsen af denne forordning forhandle direkte med hinanden samt med de paagaeldende personer eller deres befuldmaegtigede.
4. En medlemsstats myndigheder, institutioner og domstole kan ikke afvise begaeringer eller andre dokumenter, der forelaegges dem, med den begrundelse, at de er affatet paa en anden medlemsstats officielle sprog. De kan I givet fald goere brug af bestemmelserne i artikel 81, litra b).
Artikel 85
Fritagelse for eller nedsaettelse af afgifter eller gebyrer - Fritagelse for legallisering
1. Enhver i en medlemsstats lovgivning fastat fritagelse for eller nedsaettelse af afgifte, stempel-, rets-, eller registreringsgebyrer for asker eller dokumenter, der kan kraeves fremalgt i henhold til den paagaeldende stats lovgivning, skal udstraekkes til ogsaa at omfatte tilsvarende akter og dokumenter, der kan kraeves fremalgt i henhold til en anden medlemsstats lovgivning eller i henhold til denne forordning.
2. Attester, dokumenter og asker af enhver art, der kan kraeves fremalgt i forbindelse med anvendelsen af denne forordning, er fritaget for legalisering af diplomatiske eller konsulaere myndigheder.
Artikel 86
Begaeringer, erklaeringer, appel eller anmodning om genoptagelse fremsat over for en myndighed, institution eller domstol i en anden medlemsstat end den kompetente stat
Begaeringer, erklaeringer, appel eller anmodning om genoptagelse, der i medfoer af en medlemsstats lovgivning skal vaere fremsat over for en myndighed, en institution eller en domstol i den paagaeldende stat inden en bestemt frist, skal anses for rettidigt indgivet, saafremt de inden for samme frist er indgivet til en tilsvarende myndighed, institution eller domstol i en anden medlemsstat. I saa fald den myndighed, institution eller domstol, der har modtaget naevnte begaeringer, erklaeringer, appel eller anmodning om genoptagelse, straks oversende dem, enten direkte eller gennem de kompetente myndigheder i de paagaeldende medlemsstater, til den kompetente myndighed, institution eller domstol i den foerstnaevnte stat. Datoen for indgivelse af disse begaeringer, erklaeringer, appel eller anmodning om genoptagelse til en myndighed, en institution eller en domstol i den sidstnaevnte stat anses for at vaere datoen for deres indgivelse til den kompetente myndighed, institution eller domstol, der skal behendle den.
Artikel 87
Laegeundersoegelser
1. De i en medlemsstats lovgivning foreskrevne laegeundersoegelser kan paa den kompetente institutions begaering foretages paa en anden medlemsstats omraade af institutionen paa det sted, hvor modtageren af ydelsen har ophold eller bopael, paa de vilkar, der er fastsat i den i artikel 97 omhandlede gennemfoerelsesforordning eller, saafremt denne ikke indeholder forskrifter herom, paa de vilkaar, der er aftalt mellem de kompetente myndigheder i de paagaeldende medlemslande.
2. Laegeundersoegelser, der foretages paa de i stk. 1 fastsatte vilkaa, anses for foretaget paa den kompetente stats omraade.
Artikel 88
Overfoersler fra en medlemsstat til en anden af de i henhold til denne forordning skyldige beloeb
Med forbehold af bestemmelserne i traktatens artikel 106, skal pengeoverfoersler, der foretages i henhold til denne forordning, ske i overensstemmelse med de aftaler herom, der paa tidspunktet for overfoerslen er gaeldende mellem de paagaeldende medlemsstater. Hvor der ikke bestaar saadanne aftaler mellem to medlemsstater, skal de kompetente myndigheder i disse stater eller de myndigheder, hvorunder internationale betalinger henhoerer, traeffe aftale om de til gennemfoerelse af disse overfoersler fornoedne foranstaltninger.
Artikel 89
Saerregler for anvendelsen af visse medlemsstaters lovgivning
Saerregler for anvendelsen af visse medlemssaters lovgivning er anfoert i bilag V.
Artikel 90
Boligtilskud og familieydelser indfoert efter denne forordnings ikrafttraeden
Boligtilskud og, for saa vidt angaar Luxembourg, familieydelser, som efetr denne forordnings ikrafttraeden maatte blive indfoert af befolkningspolitiske grunde, ydes ikke til personer, der er bosat i en anden medlemsstat end den kompetente stat.
Artikel 91
Bidrag, som paahviler arbejdsgivere eller virksomheder, hvis bopael henholdsvis hjemsted ikke ligger i den kompetente stat
Der kan ikke paalaegges en arbejdsgiver hoejere bidrag som foelge af, at han er bosat, eller hans virksomhed sit hjemsted, I en anden medlemsstat end den kompetente stat.
Artikel 92
Inddrivelse af bidrag
1. Skyldige bidrag til en medlemsstats institution kan inddrives paa en anden medlemsstats omraade efetr den administrative procedure og med de garantier og fortrinsrettigheder, som gaelder for inddrivelse af skyldige bidrag til en tilsvarende institution i den sidstnaevnte stat.
2. Naermere regler for anvendelsen af bestemmelserne I stk. 1 skal om fornoedent fastlaagges i den i artikel 97 omhandlede gennemfoerelseforordning eller ved aftaler mellem medlemsstaterne. Saadanne regler vil ligeledes kunne omfatte fremgangsmaaden ved tvangsmaessig inddrivelse.
Artikel 93
Forpligtede institutioners krav over for en erstaningspligtig tredjemand
1. Saafremt en person modtager ydelser efter en medlemsstats lovgivning for en skade, der er indtraadt som foelge af en begivenhed indtruffet paa en anden medlemsstats omraade, gaelder foelgende regler om den forpligtede institutions eventuelle krav over for en erstatningspligtig tredjemand :
a) naar den forpligtede institution i henhold til den for denne gaeldende lovgivning er indtraadt i de krav, som modtageren af ydelserne har over for tredjemand, skal enhver medlemsstat anerkende denne indtraeden :
b) naar den forpligtede institution har et selvstaendigt krav over for tredjemand, skal enhver medlemsstat anerkende dette krav.
2. Saafremt en person modtager ydelser i medfoer af den medlemsstats lovgivning for en skade, der er indtraadt som foelge af en begivenhed indtruffet paa en anden medlemsstats omraade, gaelder de regler i den naevnte lovgivning, som bestemmer, i hvilke tilfaelde arbejdsgivere eller de af dem beskaeftigede arbejdstagere er fritaget for civilretligt ansvar, i forhold til den paagaeldende person eller til den kompetente institution.
Bestemmelserne i stk. 1 finder tilsvarende anvendelse paa den forpligtede institutions eventuelle krav over for en arbejdsgiver eller de af denne beskaeftigede arbejdstagere, i tilfaelde hvor det ikke kan udelukkes, at de paagaeldende er erstatningspligtige.
AFSNIT VII
OVERGANGSBESTEMMELSER OG AFSLUTTENDE BESTEMMELSER
Artikel 94
Forskellige bestemmelser
1. Denne forordning giver ikke ret til ydelser for noget tidsrum, der ligger forud for dens ikrafttraeden.
2.Enhver forsikringsperiode samt, i givet fald, enhver beskaeftigelses- eller bopaelsperiode, der er tilbagelagt efetr en medlemsstats lovgivning foer denne forordnings ikrafttraeden, skal medregnes ved afgoerelsen af, om der er erhvervet ret til ydelser efter denne forordning.
3. Medmindre andet foelger af bestemmelsen i stk. 1, giver denne forordning ogsaa ret til ydelser paa grundlag af begivenheder, der er indtruffet foer forordningens ikrafttraeden.
4. Enhver ydelse, som paa grund af den paagaeldendes nationalitet eller bopael ikke har vaeret fastsat eller har vaeret stillet i bero, skal paa den paagaeldendes begaering fastsaettes eller udredes paa ny efter denne forordnings ikrafttraeden, medmindre tidligere anerkendte rettigheder har foert til udbetaling af ydelser i form af kapitalbeloeb.
5. Personer, der har faaet tillagt pension eller rente foer denne forordnings ikrafttraeden, kan paa begaering faa deres rettigheder ooptaget til fornyet afgoerelse paa grundlag af bestemmelserne i denne forordning. Dette gaelder ogsaa de ovrige i artikel 78 omhandlede ydelser.
6. Saafremt begaering som i stk. 4 eller 5 naevnt indgives inden udloebet af to aar fra datoen for denne forordnings ikrafttraeden, erhverves de rettigheder, der tilkommer de paagaeldende i medfoer af denne forordning, med virkning fraa naevnte dato, uden at nogen medlemsstats lovgivning om bortfald eller foraeldelse af rettigheder kan goeres gaeldende over for dem.
7. Saafremt begaering som I stk. 4 eller stk. 5 naevnt indgives efter udloebet af to aar efter denne forordnings ikrafttraeden, erhverves de rettigheder, der ikke er bortfaldet eller foraeldet, foerst fra datoen for begaeringens indgivelse, medmindre der gaelder mere gunstige regler efter en medlemsstats lovgivning.
8 . I tilfaelde af sclerogen pneumoconiose finder bestemmelsen i artikel 57, stk. 3, litra c), anvendelse paa kontantydelser ved erhvervssygdom, naar udgifterne herved ikke har kunnet fordeles paa de paagaeldende institutioner inden denne forordnings ikrafttraeden, fordi der ikke var truffet nogen aftale mellem disse institutioner .
9. Anvendelsen af bestemmelserne i artikel 73, stk. 2, kan ikke medfoere nogen indskraenkning i de rettigheder, der tilkommer de paagaeldende ved denne forordnings ikrafttraeden. For saa vidt angaar personer, som paa dette tidspunkt i medfoer af bilaterale overenskomster indgaaet med Frankrig har ret til mere gunstige ydelser, skal disse overenskomster fortsat finde anvendelse paa de paagaeldende, saa laenge de er omfattet af fransk lovgivning. Der ses herved bort fra afbrydelser paa under én maaned samt fra perioder, for hvilke der modtages ydelser i anledning af sygdom og arbejdsloeshed. De naermere regler for anvendelsen af disse bestemmelser fastsaettes i den i artikel 97 omhandlede gennemfoerelsesforordning.
Artikel 95
Bilag til denne forordning &lt;BR&gt;Paa begaering af den eller de paagaeldende medlemsstater og efter udtalelse fra Den administrative Kommission kan bilagene til denne forordning aendres ved en forordning udstedt af Raadet paa forslag af Kommissionen.
Artikel 96
Meddelelser om visse bestemmelser
1. De i artikel 1, litra j), artikel 5 og artikel 8, stk. 2, omhandlede meddelelser stiles til formanden for De europaeiske Faellesskabers Raad . De skal angive datoen for de paagaeldende loves og ordningers ikrafttraeden, og hvor det drejer sig om de i artikel 1, litra j), omhandlede meddelelser, tillige den dato, fra hvilken denne forordning finder anvendelse paa de ordninger, der er anfoert i medlemsstaternes erklaeringer.
2 . De i henhold til bestemmelserne i stk. 1 modtagne meddelelser skal offentliggoeres i De Europaeiske Faellesskabers Tidende.
Artikel 97
Gennemfoerelsesforordning &lt;BR&gt;De naermere regler for denne forordnings gennemfoerelse fastsaettes i en senere forordning
Artikel 98
Ny undersoegelse af spoergsmaalet om udbetaling af familieydelser
Inden 1. januar 1973 skal Raadet paa forslag af Kommissionen ivaerksaette en fornyet undersoegelse af alle problemerne vedroerende udbetaling af familieydelser til familiemedlemmer, der ikke er bosat paa den kompetente stats omraade, med henblik paa at finde frem til en ensartet loesning for samtlige medlemsstater.
Artikel 99
Ikrafttraeden
Denne forordning traeder i kraft den foerste dag i den syvende maaned efter offentliggoerelsen i De Europaeiske Faellesskabers Tidende af den i artikel 97 omhandlede gennemfoerelsesforordning. Samtidig ophaeves foelgende forordninger:
- Raadets forordning nr. 3 om social sikring af vandrende arbejdstagere,
- Raadets forordning nr. 4 om gennemfoerelse og supplering af bestemmelserne i forordning nr. 3 [6], og
[6] EFT nr. 30 af 16.12.1958, s. 597/58.
- Raadets forordning nr . 36/63/EOEF af 2. april 1963 om social sikring af graensearbejdere [7].
[7] EFT nr. 62 af 20.04.1963, s. 1314/63.
Bestemmelserne i artiklerne 82 og 83 om oprettelse af Det radgivende Udvalg finder dog anvendelse fra datoen for offentliggoerelsen af den i artikel 97 omhandlede gennemfoerelsesforordning.
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gaelder umiddelbart i enhver medlemsstat.
Udfaerdiget i Luxembourg, den 14. juni 1971.
31971R1408
L 149/2
ОФИЦИАЛЕН ВЕСТНИК НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ
РЕГЛАМЕНТ (ЕИО) № 1408/71 НА СЪВЕТА
от 14 юни 1971 година
за прилагането на схеми за социално осигуряване на заети лица и членове на техните семейства, които се движат в рамките на Общността
Съдържание
ДЯЛ I:
ОБЩИ РАЗПОРЕДБИ (членове 1-12)
ДЯЛ II:
ОПРЕДЕЛЯНЕ НА ПРИЛОЖИМОТО ЗАКОНОДАТЕЛСТВО (членове 13-17)
ДЯЛ III:
ОСОБЕНИ РАЗПОРЕДБИ ВЪВ ВРЪЗКА С РАЗЛИЧНИТЕ КАТЕГОРИИ ОБЕЗЩЕТЕНИЯ
Глава 1:
Раздел 1:
Общи разпоредби (член 18)
Раздел 2:
Работници и членове на техните семейства (членове 19-24)
Раздел 3:
Безработни лица и членове на техните семейства (член 25)
Раздел 4:
Лица, претендиращи за пенсия и членове на техните семейства (член 26)
Раздел 5:
Пенсионери и членове на техните семейства (член 27-34)
Раздел 6:
Разни разпоредби (член 35)
Раздел 7:
Възстановяване на разходи между институциите (член 36)
Глава 2:
Раздел 1:
Работници, които са субекти само на законодателства, съгласно които размерът на обезщетенията за инвалидност не зависи от продължителността на осигурителните периоди (членове 37-39)
Раздел 2:
Работници, които са субекти само на законодателства, съгласно които размерът на обезщетението за инвалидност зависи от продължителността на осигурителните периоди, или са субекти на законодателства от този тип и от типа, посочен в раздел 1 (член 40)
Раздел 3:
Увеличаване на степента на инвалидност (член 41)
Раздел 4:
Възобновяване на предоставянето на обезщетения след спиране или прекратяване - Преобразуване на обезщетения за инвалидност в обезщетения за старост (членове 42 и 43)
Глава 3:
Старост и смърт (пенсии) (членове 44-51)
Глава 4:
Раздел 1:
Право на обезщетения (членове 52-59)
Раздел 2:
Усложняване на професионална болест, за която е отпуснато обезщетение (член 60)
Раздел 3:
Разни разпоредби (членове 61 и 62)
Раздел 4:
Възстановяване на разходи между институциите (член 63)
Глава 5:
Помощи при смърт (членове 64-66)
Глава 6:
Раздел 1:
Общи разпоредби (членове 67 и 68)
Раздел 2:
Безработни лица, които отиват в държава-членка, различна от компетентната държава (членове 69 и 70)
Раздел 3:
Безработни лица, които по време на последната си заетост са пребивавали в държава-членка, различна от компетентната държава (член 71)
Глава 7:
Раздел 1:
Общи разпоредби (член 72)
Раздел 2:
Работници и безработни лица, чиито семейства пребивават в държава-членка, различна от компетентната държава (членове 73-76)
Глава 8:
Обезщетения за деца на издръжка на пенсионери и обезщетения за сираци (членове 77-79)
ДЯЛ IV:
АДМИНИСТРАТИВНА КОМИСИЯ ЗА СОЦИАЛНО ОСИГУРЯВАНЕ НА РАБОТНИЦИ МИГРАНТИ (членове 80 и 81)
ДЯЛ V:
КОНСУЛТАТИВЕН КОМИТЕТ ПО СОЦИАЛНО ОСИГУРЯВАНЕ НА РАБОТНИЦИ МИГРАНТИ (членове 82 и 83)
ДЯЛ VI:
РАЗЛИЧНИ РАЗПОРЕДБИ (членове 84-93)
ДЯЛ VII:
ПРЕХОДНИ И ЗАКЛЮЧИТЕЛНИ РАЗПОРЕДБИ (членове 94-99)
СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИТЕ ОБЩНОСТИ,
като взе предвид Договора за създаване на Европейската икономическа общност, и по-специално членове 2, 7 и 51 от него,
като взе предвид предложенията на Комисията, изготвени след консултации с Административната комисия за социално осигуряване на работници мигранти (1),
като взе предвид становищата на Асамблеята (2),
като взе предвид становищата на Икономическия и социален комитет (3),
като има предвид все по-очевидната необходимост от общо преразглеждане на Регламент № 3 на Съвета (4) за социалното осигуряване на работници мигранти, както в светлината на практическия опит в прилагането му от 1959 г. насам, така и в резултат на извършените изменения в националните законодателства;
като има предвид, че съществуващите разпоредби за координация като цяло могат да бъдат едновременно развивани, усъвършенствани и в известна степен опростени, като се вземат под внимание съществуващите значителни различия между националните законодателства за социално осигуряване;
като има предвид, че в интерес на работниците, включително пограничните работници, сезонните работници и моряците, в момента е целесъобразно всички основни разпоредби за прилагане на член 51 от Договора да се обединят в единен законодателен акт;
като има предвид, че поради съществуващите значителни различия между националните законодателства по отношение на лицата, за които те се прилагат, е препоръчително да се установи принципът, че регламентът се прилага за всички граждани на държавите-членки, които са осигурени по схеми за социално осигуряване на заети лица;
като има предвид, че разпоредбите за координиране на националните законодателства в областта на социалното осигуряване спадат към свободното движение на работници граждани на държавите-членки и за целта следва да допринасят за подобряване на техния жизнен стандарт и условия за заетост чрез гарантиране в рамките на Общността, на първо място, на равно третиране на всички граждани на държавите-членки съгласно различните национални законодателства, и на второ място, социално-осигурителни обезщетения за работниците и лицата на тяхна издръжка, независимо от мястото им на заетост или пребиваване;
като има предвид, че тези цели трябва да се постигнат по-конкретно чрез сумиране на всички периоди, които се вземат под внимание съгласно различните национални законодателства с оглед придобиване и запазване на правото на обезщетения и за изчисляване на размера на обезщетенията, и чрез предоставянето на обезщетения за различните категории лица, включени в приложното поле на регламента, независимо от мястото им на пребиваване в рамките на Общността;
като има предвид, че приетите разпоредби за координация при прилагането на разпоредбите на член 51 от Договора трябва да гарантират придобитите права и предимства на работниците, които се движат в рамките на Общността, без това да поражда неоснователно натрупване на обезщетения;
като има предвид, че за целта лицата, които имат право на обезщетения за инвалидност, старост и смърт (пенсии), трябва да могат да ползват всички полагащи им се обезщетения в различните държави-членки; като има предвид, че въпреки това, за да се избегне неоснователно натрупване на обезщетения, което би могло да настъпи по-конкретно от дублирането на осигурителни периоди и други приравнени към тях периоди, е необходимо обезщетенията да се ограничават до най-голямата сума, която би била дължима на работник от една от тези държави, ако цялата му трудова дейност е преминала в тази държава;
като има предвид, че за да се осигури мобилност на работната сила при подобрени условия, е необходимо да се гарантира по-тясна координация между осигурителните схеми за безработица и схемите за подпомагане при безработица на всички държави-членки; като има предвид, че поради това е особено подходящо, с оглед улесняване на търсенето на работа в различните държави-членки, на даден безработен да се отпускат за ограничен период от време обезщетенията за безработица, предвидени от законодателството на държавата-членка, чийто субект е бил последно;
като има предвид, че е желателно да се усъвършенства системата, предвидена в Регламент № 3, уреждащ семейните обезщетения в случай на разделени семейства, както по отношение на категориите лица, които следва да имат право на такива обезщетения, така и по отношение на механизма за отпускането им;
като има предвид, че с оглед на проблемите, свързани с безработицата, е целесъобразно правото на семейни обезщетения да се разшири и да включва членовете на семействата на безработни лица, които пребивават в държава-членка, различна от държавата, която е отговорна за изплащането на обезщетенията за безработица;
като има предвид, че освен това следва да се премахнат съществуващите ограничения за отпускането на семейни обезщетения, и че за да се гарантира изплащане на обезщетения за издръжката на членовете на разделени семейства, отделно от факта, че целта на тези обезщетения е да се насърчава прираста на населението, би било препоръчително да се определят общи правила за всички държави-членки и усилията в тази насока следва да продължават; но предвид големите различия между националните законодателства, следва да се приеме решение, което да отчита това положение: изплащане на семейни обезщетения в страната на упражняване на заетост по отношение на пет страни и изплащане на семейни помощи в страната по пребиваване на членовете на семейството, когато страната на упражняване на заетост е Франция;
като има предвид, че по аналогия на решенията, съдържащи се в Регламент (ЕИО) № 1612/68 на Съвета (5) от 15 октомври 1968 г. за свободно движение на работници в рамките на Общността, е желателно да се създаде консултативен комитет, състоящ се от представители на работниците и работодателите, който да разглежда проблемите, с които се занимава Административната комисия;
като има предвид, че настоящият регламент може да замени разпоредбите, предвидени в член 69, параграф 4 от Договора за създаване на Европейската общност за въглища и стомана,
ПРИЕ НАСТОЯЩИЯ РЕГЛАМЕНТ:
ДЯЛ I
ОБЩИ РАЗПОРЕДБИ
Член 1
Определения
За целите на настоящия регламент:
а)
„работник“ означава:
i)
съобразно ограниченията, посочени в приложение V, всяко лице, което задължително или доброволно за продължително време е осигурено за един или повече от социалните рискове, обхванати от клоновете на схема за социално осигуряване на заети лица;
ii)
всяко лице, което е задължително осигурено за един или повече от осигурителните случаи, обхванати от разглежданите в настоящия регламент клонове на социално осигуряване, съгласно схема за социално осигуряване на всички пребиваващи лица или на цялото работещо население, ако лицето:
-
може да се определи като заето лице, в зависимост от начина на управление или финансиране на такава схема, или
-
ако не отговаря на тези критерии, задължително или доброволно за продължително време е осигурено за друг, посочен в приложение V осигурен социален риск, съгласно схема за заети лица;
iii)
всяко лице, което е доброволно осигурено за един или повече от осигурените социални рискове, обхванати от клоновете, разглеждани в настоящия регламент, съгласно схема за социално осигуряване на държава-членка за заети лица или за всички пребиваващи лица, или за определени категории пребиваващи лица, ако лицето е било задължително осигурено за същия осигурен социален риск съгласно схема за заети лица на същата държава-членка;
б)
„пограничен работник“ означава всяко заето лице, което е заето на територията на дадена държава-членка, но пребивава на територията на друга държава-членка, в която по правило се връща ежедневно или поне веднъж седмично; въпреки това, пограничен работник, който е командирован другаде на територията на същата или друга държава-членка от предприятието, в което обичайно работи, и поради това командироване е възпрепятстван да се връща ежедневно или поне веднъж седмично на мястото на пребиваването си, запазва статута си на пограничен работник за срок от не повече от четири месеца;
в)
„сезонен работник“ означава всеки работещ, който отива на територията на държава-членка, различна от тази, в която пребивава, за да извършва там работа от сезонен характер за предприятие или работодател от тази държава за срок, който в никакъв случай не може да надвишава осем месеца, и който пребивава на територията на споменатата държава през целия срок на работата си; приема се, че работа от сезонен характер е работа, която, поради своята зависимост от смяната на годишните времена, автоматично се повтаря всяка година;
г)
„бежанец“ има значението, определено в член 1 от Конвенцията за статута на бежанците, подписана в Женева на 28 юли 1951 г.;
д)
„лице без гражданство“ има значението, определено в член 1 от Конвенцията за статута на лицата без гражданство, подписана в Ню Йорк на 28 септември 1954 г.;
е)
„член на семейството“ означава всяко лице, което е определено или признато за член на семейството, или е определено като член на домакинството от законодателството, съгласно което се предоставят обезщетенията, или в случаите, посочени в член 22, параграф 1, буква а) и член 39, от законодателството на държавата-членка, на чиято територията лицето пребивава; въпреки това, когато съгласно посочените законодателства за член на семейството или за член на домакинството се счита само лице, което живее под един и същи покрив с работника, това условие се счита за изпълнено, ако въпросното лице е главно на издръжка на този работник;
ж)
„преживяло лице“ означава всяко лице, което е определено или признато за такова от законодателството, съгласно което се отпускат обезщетенията; въпреки това, когато съгласно въпросното законодателство за преживяло лице се счита само лице, което е живяло под един и същи покрив с починалия работник, това условие се счита за изпълнено, ако лицето е било главно на издръжка на починалия работник;
з)
„пребиваване“ означава обичайното пребиваване;
и)
„престой“ означава временно пребиваване;
й)
„законодателство“ означава законите, наредбите и други разпоредби, както и всички настоящи или бъдещи мерки за прилагане на всяка държава-членка, които се отнасят за клоновете и схемите на социално осигуряване, предвидени в член 4, параграфи 1 и 2;
Терминът изключва разпоредби на съществуващи или бъдещи колективни споразумения, независимо дали те са били, или не са били предмет на решение на органите, което ги прави задължителни или разширява техния обхват. Въпреки това, когато такива колективни споразумения служат за изпълнение на изискване за осигуряване, съгласно посочените в предходната алинея закони и наредби, това ограничение може по всяко време да се премахне с декларация на съответната държава-членка, в която се посочват схемите от такъв род, за които се прилага настоящият регламент. За тази декларация се извършва нотифициране и тя се публикува в съответствие с разпоредбите на член 96. Разпоредбите на предходната алинея нямат ефект на освобождаване от задължението за прилагане на разпоредбите на настоящия регламент за схемите, за които са се прилагали разпоредбите на Регламент № 3.
к)
„конвенция за социално осигуряване“ означава всеки двустранен или многостранен акт, който специално обвързва или ще обвързва две или повече държави-членки, както и всеки друг многостранен акт, който обвързва или ще обвързва най-малко две държави-членки и една или повече други държави в областта на социалното осигуряване за всички или за част от клоновете и схемите, определени в член 4, параграф 1 и 2, заедно със сключените, съгласно посочените актове, споразумения от всякакво естество;
л)
„компетентен орган“ означава, за всяка държава-членка, министърът, министрите или друг равностоен орган, който отговаря за схемите на социално осигуряване на цялата или на част от територията на въпросната държава;
м)
„административна комисия“ означава комисията, посочена в член 80;
н)
„институция“ означава, за всяка държава-членка, органът или институцията, които отговарят за прилагане на цялото или на част от законодателството;
о)
„компетентна институция“ означава:
i)
институцията, при която заинтересованото лице е осигурено в момента на подаване на заявлението за обезщетение; или
ii)
институцията, от която заинтересованото лице има право или би имало право да получи обезщетение, ако то или член, или членове на семейството му пребивават на територията на държавата-членка, в която се намира институцията; или
iii)
институцията, която е определена от компетентния орган на съответната държава-членка; или
iv)
при схема, свързана с отговорност на работодателя, за обезщетенията, посочени в член 4, параграф 1 - съответният работодател или осигурител, или, при неизправност от тяхна страна, орган, определен от компетентния орган на съответната държава-членка;
п)
„институция по мястото на пребиваване“ и „институция по мястото на престой“ означава съответно институцията, която е компетентна да предоставя обезщетения по мястото на пребиваване на заинтересованото лице, и институцията, която е компетентна да предоставя обезщетения по мястото на престой на заинтересованото лице, съгласно прилаганото от тази институция законодателство или, когато не съществува такава институция, институцията, определена от компетентния орган на въпросната държава-членка;
р)
„компетентна държава“ означава държавата-членка, на чиято територия се намира компетентната институция;
с)
„осигурителни периоди“ означава периодите, през които са внасяни вноски или периодите на заетост, които се определят или признават за осигурителни периоди от законодателството, съгласно което са завършени или се считат за завършени, както и всички приравнени на тях периоди, когато съгласно упоменатото законодателство се считат за равностойни на осигурителни периоди;
т)
„периоди на заетост“ означава периодите, които са определени или признати като такива от законодателството, съгласно което са завършени, както и всички приравнени на тях периоди, когато съгласно споменатото законодателство се считат за равностойни на периоди на заетост;
у)
„обезщетения“ и „пенсии“ означава всички обезщетения и пенсии, включително всички техни елементи, които съобразно разпоредбите на дял III се изплащат от обществени фондове, увеличения от осъвременяване и допълнителни начисления, както и еднократни обезщетения, които могат да се изплащат вместо пенсии, и плащания под формата на възстановяване на вноски;
ф)
i)
„семейни обезщетения“ означава всички парични обезщетения и обезщетенията в натура, които са предназначени за посрещане на семейни разходи съгласно законодателството, предвидено в член 4, параграф 1, буква з), без посочените в приложение I специални помощи за раждане на дете;
ii)
„семейни помощи“ означава периодични парични обезщетения, които се отпускат изключително според броя и, когато е целесъобразно, възрастта на членовете на семейството;
х)
„помощи при смърт“ означава всяко еднократно плащане в случай на смърт, без еднократните обезщетения, посочени в буква у).
Член 2
Лица, включени в приложното поле
1. Настоящият регламент се прилага за работници, които са или са били субекти на законодателството на една или повече държави-членки, и които са граждани на една от държавите-членки, или които са лица без гражданство, или бежанци, които пребивават на територията на една от държавите-членки, както и за членовете на техните семейства и преживелите ги лица.
2. В допълнение, настоящият регламент се прилага за преживелите лица на работници, които са били субекти на законодателството на една или повече държави-членки, независимо от националността им, когато преживелите ги са граждани на една от държавите-членки или са лица без гражданство, или бежанци, които пребивават на територията на една от държавите-членки.
3. Настоящият регламент се прилага за държавни служители и за приравнени на тях лица съгласно приложимото законодателство, когато те са или са били субекти на законодателството на държава-членка, за която се прилага настоящият регламент.
Член 3
Еднакво третиране
1. Съобразно особените разпоредби на настоящия регламент лицата, които пребивават на територията на една от държавите-членки, за които се прилага настоящият регламент, подлежат на същите задължения и се ползват със същите обезщетения съгласно законодателството, на която и да е държава-членка, както гражданите на съответната държава.
2. Разпоредбите на параграф 1 се прилагат за правото на избор на членове на органите на социално-осигурителни институции или на участие в тяхното номиниране, но не засягат законодателните разпоредби, на която и да е държава-членка за избираемост или методите за номиниране.
3. Ако в приложение II не е предвидено друго, разпоредбите на конвенциите за социално осигуряване, които остават в сила съгласно член 7, параграф 2, буква в) и разпоредбите на сключените конвенции съгласно член 8, параграф 1 се прилагат за всички лица, за които се прилага настоящият регламент.
Член 4
Уредени въпроси
1. Настоящият регламент се прилага за цялото законодателство, което се отнася до следните клонове на социално осигуряване:
а)
обезщетения за болест и майчинство;
б)
обезщетения за инвалидност, включително обезщетенията за поддържане или подобряване на способността за придобиване на доходи;
в)
обезщетения за старост;
г)
обезщетения за преживелите лица;
д)
обезщетения при трудова злополука и професионална болест;
е)
помощи при смърт;
ж)
обезщетения при безработица;
з)
семейни обезщетения.
2. Настоящият регламент се прилага за всички общи и специални схеми на социално осигуряване, независимо дали с, или без плащане на лични вноски, и за схеми, които касаят отговорността на работодател или собственик на кораб за обезщетенията, посочени в параграф 1.
3. Въпреки това, разпоредбите на дял III от настоящия регламент не засягат законодателните разпоредби на никоя държава-членка относно отговорността на собствениците на кораби.
4. Настоящият регламент не се прилага за социално и медицинското подпомагане, за схеми на обезщетения за пострадали от войни или последици от тях, или за специални схеми за държавни служители и приравнени на тях лица.
Член 5
Декларации от държавите-членки за приложното поле на настоящия регламент
Държавите-членки посочват законодателството и схемите по член 4, параграфи 1 и 2, минималните обезщетения по член 50 и обезщетенията по членове 77 и 78 в декларации, които подлежат на нотифициране и публикуване в съответствие с член 96.
Член 6
Конвенции за социално осигуряване, които се заменят с настоящия регламент
Съобразно разпоредбите на членове 7, 8 и член 46, параграф 4, настоящият регламент заменя, по отношение на уредените от него лица и въпроси, разпоредбите на всяка конвенция за социално осигуряване, която обвързва:
а)
изключително две или повече държави-членки, или
б)
най-малко две държави-членки и една или повече други държави, когато в уреждането на съответните случаи не участва институция на една от последно споменатите държави.
Член 7
Международни разпоредби, които не се засягат от разпоредбите на настоящия регламент
1. Настоящият регламент не засяга задълженията, произтичащи от:
а)
влязла в сила конвенция, след ратификация от една или повече държави-членки, която е приета от Международната конференция по труда;
б)
Европейските временни споразумения за социално осигуряване от 11 декември 1953 г., сключени между държавите-членки и Съвета на Европа.
2. Независимо от разпоредбите на член 6, продължават да се прилагат:
а)
Споразумението от 27 юли 1950 г. за социално осигуряване на лицата, осигуряващи превоз по река Рейн, преразгледано на 13 февруари 1961 г.;
б)
Европейската конвенция от 9 юли 1956 г. за социално осигуряване за работниците в международния транспорт;
в)
изброените в приложение II конвенции за социално осигуряване.
Член 8
Сключване на конвенции между държави-членки
1. При възникване на необходимост, две или повече държави-членки могат да сключват помежду си конвенции въз основа на принципите и в духа на настоящия регламент.
2. Всяка държава-членка нотифицира, в съответствие с разпоредбите на член 96, параграф 1, всяка сключена конвенция с друга държава-членка съгласно разпоредбите на параграф 1.
Член 9
Допускане до доброволно или незадължително продължено осигуряване
1. Разпоредбите на законодателството на която и да е държава-членка, съгласно които придобиването на правото на доброволно или незадължително продължено осигуряване зависи от пребиваването на територията на тази държава, не се прилагат за пребиваващи лица на територията на друга държава-членка, при условие че в определен период от предишната им трудова дейност са били субекти на законодателството на първата държава.
2. Когато, съгласно законодателството на дадена държава-членка, придобиването на право на доброволно или незадължително продължено осигуряване зависи от завършването на осигурителни периоди, всички завършени такива периоди съгласно законодателството на друга държава-членка се вземат предвид, доколкото е необходимо, като завършени съгласно законодателството на първата държава.
Член 10
Отмяна на клаузите за пребиваване - Ефект на задължителното осигуряване върху възстановяването на вноски
1. Ако в настоящия регламент не е предвидено друго, придобитите съгласно законодателството на една или повече държави-членки парични обезщетения за инвалидност, старост или на преживели лица, пенсия за трудова злополука или професионална болест и помощи при смърт не подлежат на никакво намаление, изменение, спиране, прекратяване или конфискация, заради факта, че получателят пребивава на територията на държава-членка, различна от тази, в която се намира институцията, която отговаря за изплащането на обезщетенията.
Разпоредбите на предходната алинея важат и за отпусканите еднократни обезщетения при повторна женитба на преживял съпруг, който е имал право на наследствена пенсия.
2. Когато съгласно законодателството на държава-членка възстановяването на вноски зависи от това заинтересованото лице да е престанало да подлежи на задължително осигуряване, това условие не се счита за изпълнено, ако заинтересованото лице подлежи на задължително осигуряване като работещ съгласно законодателството на друга държава-членка.
Член 11
Осъвременяване на обезщетения
За дължимите обезщетения съгласно законодателството на дадена държава-членка се прилагат предвидените от това законодателство правила за осъвременяване, съгласно разпоредбите на настоящия регламент.
Член 12
Предотвратяване на натрупване на обезщетения
1. Настоящият регламент не може нито да предоставя, нито да запазва правото на няколко обезщетения от един и същи вид за един и същи период на задължително осигуряване. Въпреки това, тази разпоредба не важи за обезщетения при инвалидност, старост, смърт (пенсии) или професионална болест, които се отпускат от институциите на две или повече държави-членки в съответствие с разпоредбите на член 41, член 43, параграфи 2 и 3, членове 46, 50 и 51 или член 60, параграф 1, буква б).
2. Позоваване на законодателните разпоредби на държава-членка за намаляване, спиране или прекратяване на обезщетения в случаи на натрупване на други социално-осигурителни обезщетения или други доходи може да се извършва, дори и когато такива обезщетения са придобити съгласно законодателството на друга държава-членка, или когато такъв доход възниква на територията на друга държава-членка. Въпреки това, тази разпоредба не се прилага, когато заинтересованото лице получава обезщетения от един и същи вид за инвалидност, старост, смърт (пенсии) или професионална болест, които са отпуснати от институциите на две или повече държави-членки в съответствие с разпоредбите на членове 46, 50, 51 или член 60, параграф 1, буква б).
3. В случай на лице, което получава обезщетения за инвалидност или предварителни обезщетения за старост, и което упражнява професионална или търговска дейност, срещу това лице може да се извършва позоваване на законодателните разпоредби на дадена държава-членка за намаляване, спиране или прекратяване на обезщетения, дори и когато лицето упражнява дейността си на територията на друга държава-членка.
4. Платима съгласно нидерландското законодателство пенсия за инвалидност, когато съгласно член 57, параграф 3, буква в) или член 60, параграф 2, буква а) нидерландската институция е длъжна да участва и в разноските за отпуснати съгласно законодателството на друга държава-членка обезщетения за професионална болест, може да се намалява с дължимата сума спрямо институцията на другата държава-членка, която отговаря за отпускането на обезщетенията за професионална болест.
ДЯЛ II
ОПРЕДЕЛЯНЕ НА ПРИЛОЖИМОТО ЗАКОНОДАТЕЛСТВО
Член 13
Общи правила
1. Работник, за когото се прилага настоящият регламент, е субект на законодателството само на една държава-членка. Това законодателство се определя в съответствие с разпоредбите на настоящия дял.
2. Съобразно разпоредбите на членове 14-17:
а)
работник, който е нает на работа на територията на една държава-членка, е субект на законодателството на тази държава, дори и ако пребивава на територията на друга държава-членка, или ако седалището или мястото на стопанска дейност на предприятието или лицето, което го е наело на работа, се намира на територията на друга държава-членка;
б)
работник, който е нает на работа на борда на плавателен съд, плаващ под флага на държава-членка, е субект на законодателството на тази държава;
в)
държавните служители и приравнените на тях лица са субекти на законодателството на държавата-членка, на което се подчинява администрацията, в която работят;
г)
работник, който е мобилизиран или повторно мобилизиран на служба в армията или на цивилна служба от дадена държава-членка, е субект на законодателството на тази държава; ако съгласно това законодателство правото на обезщетение зависи от завършването на осигурителни периоди преди постъпване или след освобождаване от такава военна или цивилна служба, завършените осигурителни периоди съгласно законодателството на която и да е друга държава-членка се вземат предвид, доколкото е необходимо, като че те са били завършени осигурителни периоди съгласно законодателството на първата държава.
Член 14
Особени правила
1. Разпоредбите на член 13, параграф 2, буква а) се прилагат при съблюдаване на следните изключения и обстоятелства:
а)
i)
работник, който е нает на работа на територията на държава-членка от предприятие, в което обичайно работи, който е командирован от това предприятие на територията на друга държава-членка да извършва работа там за въпросното предприятие, продължава да бъде субект на законодателството на първата държава-членка, при условие че очакваната продължителност на въпросната работа не надвишава дванадесет месеца, и че лицето не е изпратено да замести друг работник, чийто срок на командироване е изтекъл;
ii)
ако поради непредвидими обстоятелства продължителността на работата, която трябва да се извърши, превишава първоначално очакваната продължителност и превишава 12 месеца, законодателството на първата държава-членка продължава да се прилага до завършването на въпросната работа, при условие че е налице съгласие от страна на компетентния орган на държавата-членка, на чиято територия е командировано заинтересованото лице или от страна на определената от този орган институция; такова съгласие трябва да се поиска преди края на първоначалния дванадесетмесечен срок. Въпреки това, такова съгласие не може да се дава за срок, по-голям от дванадесет месеца;
б)
работник, който е нает на работа в областта на международния транспорт в територията на две или повече държави-членки като член на екипажа на предприятие, което за своя или за чужда сметка извършва услуги по международен железопътен, автомобилен, въздушен или речен превоз на пътници или стоки, и чието седалище или място на стопанска дейност се намира на територията на държава-членка, е субект на законодателството на последно споменатата държава при следните ограничения:
i)
когато посоченото предприятие има клон или представителство на територията на друга държава-членка, различна от тази, в която се намира седалището или мястото му на стопанска дейност, работещ, който е нает на работа в такъв клон или представителство, е субект на законодателството на държавата-членка, на чиято територия се намира съответният клон или представителство;
ii)
когато работник е нает на работа предимно на територията на държавата-членка, в която пребивава, той е субект на законодателството на тази държава, дори и ако предприятието, за което работи, няма седалище, място на стопанска дейност, клон или представителство на тази територия;
в)
работник, различен от този, който е нает на работа в сферата на международния транспорт, който обичайно упражнява дейността си на територията на две или повече държави-членки, е субект:
i)
на законодателството на държавата-членка, в която пребивава, ако отчасти упражнява дейността си на тази територия, или ако работи за няколко предприятия или няколко работодатели, чиито седалища или места на стопанска дейност се намират на територията на различни държави-членки;
ii)
на законодателството на държавата-членка, на чиято територия се намира седалището или мястото на стопанска дейност на наелото го на работа предприятие или физическо лице, ако работникът не пребивава на територията на нито една от държавите-членки, в които упражнява дейността си;
г)
работник, който е нает на работа на територията на една държава-членка от предприятие, чието седалище или място на стопанска дейност се намира на територията на друга държава-членка, и който прекосява общата граница между тези държави, е субект на законодателството на държавата-членка, на чиято територия се намира седалището или мястото на стопанска дейност на предприятието.
2. Разпоредбите на член 13, параграф 2, буква б) се прилагат при съблюдаване на следните изключения и обстоятелства:
а)
работник, който е нает на работа от предприятие, в което обичайно работи, или на територията на държава-членка, или на борда на плавателен съд, плаващ под флага на държава-членка, който е командирован от това предприятие на борда на плавателен съд, плаващ под флага на друга държава-членка, за да извършва работа там за това предприятие, съобразно условията, предвидени в параграф 1, буква а), продължава да бъде субект на законодателството на първата държава-членка;
б)
работник, който, без да е обичайно нает на работа по море, извършва работа в териториалните води или в пристанище на държава-членка на борда на плавателен съд, плаващ под флага на друга държава-членка, но не е член на екипажа на плавателния съд, е субект на законодателството на първата държава;
в)
работник, който е нает на работа на борда на плавателен съд, плаващ под флага на държава-членка, и който получава възнаграждение за тази работа от предприятие или лице, чието седалище или място на стопанска дейност се намира на територията на друга държава-членка, е субект на законодателството на последно споменатата държава, ако въпросният работещ пребивава на територията на тази държава; предприятието или лицето, което изплаща възнаграждението се счита за работодател по смисъла на споменатото законодателство.
3. Законодателните разпоредби на държава-членка, съгласно които пенсионер, който упражнява професионална или търговска дейност, не подлежи на задължително осигуряване за тази дейност, се прилагат и за пенсионер, чиято пенсия е придобита съгласно законодателството на друга държава-членка.
Член 15
Правила за доброволно осигуряване или незадължително продължено осигуряване
1. Разпоредбите на членове 13 и 14 не се прилагат за доброволно осигуряване или незадължително продължено осигуряване.
2. Когато прилагането на законодателството на две или повече държави-членки води до припокриване на осигуряване:
-
съгласно схема за задължително осигуряване и една или повече схеми за доброволно или незадължително продължено осигуряване, заинтересованото лице подлежи само на схемата за задължително осигуряване,
-
съгласно две или повече схеми за доброволно или незадължително продължено осигуряване, заинтересованото лице може да се включи само в избраната от него схема за доброволно или незадължително продължено осигуряване.
3. Въпреки това, по отношение на инвалидност, старост и смърт (пенсии), заинтересованото лице може да се включи в схемата за доброволно или незадължително продължено осигуряване на дадена държава-членка, дори и ако лицето задължително подлежи на законодателството на друга държава-членка дотолкова, доколкото такова припокриване е изрично или косвено допустимо от първата държава-членка
Заинтересованото лице, което подава заявление за включване в схема за доброволно или незадължително продължено осигуряване в държава-членка, чието законодателство в допълнение към такова осигуряване предвижда и допълнително осигуряване по избор, може да се включи само в последно посочената осигурителна схема.
Член 16
Особени правила за лица, които са заети на работа в дипломатически мисии и консулски служби, и за служители от помощния персонал на Европейските общности
1. Разпоредбите на член 13, параграф 2, буква а) се прилагат за лицата, които са наети на работа в дипломатически мисии и консулски служби, както и за личния домакински персонал на представителите на такива мисии и служби.
2. Въпреки това, работниците по параграф 1, които са граждани на акредитиращата или на изпращащата държава-членка, могат да изберат да бъдат субекти на законодателството на тази държава. Това право на избор може да се подновява в края на всяка календарна година и няма обратна сила.
3. По отношение на други разпоредби, освен тези, които се отнасят за семейни издръжки, чието отпускане се урежда от приложимите условия за наемане на работа на служители от помощния персонал на Европейските общности, тези служители могат да избират да бъдат субекти на законодателството на държавата-членка, на чиято територия са наети на работа, на законодателството на държавата-членка, чийто субект последно са били или на законодателството на държавата-членка, чиито граждани са. Това право на избор, което може да се упражнява само веднъж, влиза в сила от деня на постъпване на работа.
Член 17
Изключения от разпоредбите на членове 13-16
Две или повече държави-членки или компетентните органи на тези държави могат, по общо споразумение, да предвиждат изключения от разпоредбите на членове 13-16 в интерес на определени работници или категории работници лица.
ДЯЛ III
ОСОБЕНИ РАЗПОРЕДБИ ВЪВ ВРЪЗКА С РАЗЛИЧНИТЕ КАТЕГОРИИ ОБЕЗЩЕТЕНИЯ
ГЛАВА 1
БОЛЕСТ И МАЙЧИНСТВО
Раздел 1
Общи разпоредби
Член 18
Сумиране на осигурителни периоди
1. Компетентната институция на държава-членка, според чието законодателство придобиването, запазването или възстановяването на правото на обезщетения зависи от завършването на осигурителни периоди, отчита, доколкото е необходимо, завършените осигурителни периоди съгласно законодателството на друга държава-членка като завършени съгласно прилаганото от нея законодателство.
2. Разпоредбите на параграф 1 се прилагат за сезонни работници, дори и за периоди преди евентуално прекъсване на осигуряването, които превишават допустимия период съгласно законодателството на компетентната държава, но при условие че няма прекъсване на осигуряването на съответния работник за срок повече от четири месеца.
Раздел 2
Работници и членове на техните семейства
Член 19
Пребиваване в държава-членка, различна от компетентната държава - Общи правила
1. Работник, който пребивава на територията на държава-членка, различна от компетентната държава и който отговаря на предвидените от законодателството на компетентната държава условия за придобиване на право на обезщетения, като при необходимост се вземат предвид разпоредбите на член 18, получава в държавата, в която пребивава:
а)
предоставяните от името на компетентната институция обезщетения в натура от институцията по пребиваване, в съответствие с разпоредбите на прилаганото от тази институция законодателство, като осигурено при нея лице;
б)
предоставяните от компетентната институция парични обезщетения в съответствие с прилаганото от нея законодателство. Въпреки това, по споразумение между компетентната институция и институцията по пребиваване, такива обезщетения могат да се предоставят от последно посочената институция за сметка на първата посочена институция, в съответствие със законодателството на компетентната държава.
2. Разпоредбите на параграф 1, буква а) се прилагат по аналогия за членове на семейството, които пребивават на територията на държава-членка, различна от компетентната държава, когато същите нямат право на такива обезщетения съгласно законодателството на държавата, на чиято територия пребивават.
Член 20
Погранични работници и членове на техните семейства - Особени правила
Пограничен работник също може да получава обезщетения на територията на компетентната държава. Такива обезщетения се предоставят от компетентната институция в съответствие с разпоредбите на законодателството на тази държава, все едно, че работникът пребивава в тази държава. Членовете на неговото семейство могат да получават обезщетения в натура при същите условия; въпреки това, освен в спешни случаи, получаването на такива обезщетения зависи от наличието на споразумение между съответните държави или между компетентните органи на тези държави, или, при отсъствие на такова споразумение, от предварително разрешение от компетентната институция.
Член 21
Престой или смяна на пребиваването в компетентната държава
1. Посочените в член 19 работник и членовете на неговото семейство, които имат престой на територията на компетентната държава, получават обезщетения в съответствие с разпоредбите на законодателството на тази държава, така, както ако са пребиваващи на нейна територия, дори и ако преди престоя си вече са получавали обезщетения за същия случай на болест или майчинство. Въпреки това, тази разпоредба не се прилага по отношение на погранични работници и членове на техните семейства.
2. Посочените в член 19 работник и членовете на неговото семейство, които преместват пребиваването си на територията на компетентната държава, получават обезщетения в съответствие с разпоредбите на законодателството на тази държава, дори и ако преди смяната на пребиваването си вече са получавали обезщетения за същия случай на болест или майчинство.
Член 22
Престой извън територията на компетентната държава - Завръщане или смяна на пребиваването в друга държава-членка по време на болест или майчинство - Необходимост от заминаване в друга държава-членка за получаване на подходящо лечение
1. Работник, който отговаря на предвидените от законодателството на компетентната държава условия за придобиване на право на обезщетения, като при необходимост се вземат предвид разпоредбите на член 18, и:
а)
чието състояние налага необходимост от незабавни обезщетения по време на пребиваване на територията на друга държава-членка; или
б)
който, след като е придобил право на обезщетения за сметка на компетентната институция, е получил разрешение от тази институция да се завърне на територията на държавата-членка, в която пребивава или да смени пребиваването си на територията на друга държава-членка; или
в)
който е получил разрешение от компетентната институция да отиде на територията на друга държава-членка, за да получи подходящо за състоянието си лечение, има право:
i)
на предоставяните от името на компетентната институция обезщетения в натура от институцията по мястото на престой или пребиваване, в съответствие с разпоредбите на прилаганото от тази институция законодателство, като осигурено при нея лице; въпреки това, продължителността на периода, през който се предоставят обезщетенията, се урежда от законодателството на компетентната държава;
ii)
на предоставяните от компетентната институция парични обезщетения, в съответствие с разпоредбите на прилаганото от нея законодателство. Въпреки това, по споразумение между компетентната институция и институцията по място на престой или пребиваване, такива обезщетения могат да се предоставят от последно споменатата институция от името на първата посочена институция, в съответствие с разпоредбите на законодателството на компетентната държава.
2. Отказ за даване на разрешението, което се изисква съгласно параграф 1, буква б), може да се дава, само ако се установи, че движението на заинтересованото лице би могло да навреди на здравословното му състояние или на получаването на медицинско лечение.
Не може да се прави отказ за даване на разрешението, което се изисква съгласно параграф 1, буква в), когато заинтересованото лице не може да получи въпросното лечение на територията на държавата-членка, в която пребивава.
3. Разпоредбите на параграфи 1 и 2 се прилагат за членовете на семейството на работник по отношение на обезщетения в натура.
4. Фактът, че разпоредбите на параграф 1 се прилагат за работник, не засяга правото на обезщетение на членовете на неговото семейство.
Член 23
Изчисляване на парични обезщетения
1. Компетентната институция на държава-членка, чието законодателство предвижда изчисляването на паричните обезщетения да се извършва въз основа на средна надница или заплата, определя тази средна надница или заплата изключително въз основа на надниците или заплатите, за които е потвърдено, че са изплатени през завършените периоди, съгласно споменатото законодателство.
2. Компетентната институция на държава-членка, чието законодателство предвижда изчисляването на паричните обезщетения да се извършва въз основа на стандартна надница или заплата, взема предвид изключително само стандартната надница или заплата или, по целесъобразност, средноаритметичната стойност на стандартните надници или заплати за завършените периоди съгласно споменатото законодателство.
3. Компетентната институция на държава-членка, съгласно чието законодателство размерът на паричните обезщетения се променя според броя на членовете на семейството, взема под внимание като пребиваващи на територията на компетентната държава и членовете на семейството на заинтересованото лице, които пребивават на територията на друга държава-членка.
Член 24
Значителни обезщетения в натура
1. Когато правото на работник или на член на семейството му на протеза, скъпо струващо устройство или други значителни обезщетения в натура е било признато от институцията на държава-членка преди лицето да е започнало да се осигурява при институцията на друга държава-членка, въпросният работещ получава такива обезщетения за сметка на първата институция, дори и ако същите се отпускат, след като лицето започне да се осигурява при втората институция.
2. Административната комисия съставя списъка на обезщетенията, за които се прилагат разпоредбите на параграф 1.
Раздел 3
Безработни лица и членове на техните семейства
Член 25
1. Безработно лице, за което важат разпоредбите на член 69, параграф 1 или разпоредбите на второто изречение на член 71, параграф 1, буква б), ii), и което отговаря на предвидените от законодателството на компетентната държава условия за придобиване на право на парични обезщетения и обезщетения в натура, като по целесъобразност се вземат под внимание разпоредбите на член 18, получава за срока, предвиден в член 69, параграф 1, буква в):
а)
предоставяните от името на компетентната институция обезщетения в натура от институцията на държавата-членка, в която лицето търси работа, съобразно разпоредбите на прилаганото законодателство от последно споменатата институция като осигурено при нея лице;
б)
предоставяните от компетентната институция парични обезщетения, съобразно разпоредбите на прилаганото от нея законодателство. Въпреки това, по споразумение между компетентната институция и институцията на държавата-членка, в която безработното лице търси работа, обезщетенията могат да се предоставят от последно споменатата институция от името на първата институция, в съответствие с разпоредбите на законодателството на компетентната държава. Обезщетения за безработица по член 69, параграф 1 не се отпускат за периода, през който се получават парични обезщетения.
2. Напълно безработно лице, за което се прилагат разпоредбите на член 71, параграф 1, буква а), ii) или разпоредбите на първото изречение на член 71, параграф 1, буква б), ii), получава парични обезщетения и обезщетения в натура в съответствие с разпоредбите на законодателството на държавата-членка, на чиято територия пребивава като лице, което е било субект на това законодателство по време на последната си заетост, като при необходимост се вземат под внимание разпоредбите на член 18; разноските за такива обезщетения се поемат от институцията на страната по пребиваване.
3. Когато безработно лице отговаря на условията, предвидени от законодателството на държавата-членка, която отговаря за разноските за обезщетения за безработица, за придобиване на право на обезщетения за болест и майчинство, като при необходимост се вземат под внимание разпоредбите на член 18, членовете на неговото семейство получават такива обезщетения, независимо от държавата-членка, на чиято територия пребивават или имат престой. Такива обезщетения се предоставят от институцията по място на пребиваване или престой, в съответствие с разпоредбите на прилаганото от нея законодателство, от името на компетентната институция на държавата-членка, която отговаря за разноските за обезщетения за безработица.
4. Без да се нарушава никоя от законодателните разпоредби на държава-членка, която допуска удължаване на периода, през който могат да се отпускат обезщетения за болест, при форсмажорни обстоятелства компетентната институция може да удължава предвидения в параграф 1 срок в рамките на определения от прилаганото от нея законодателство срок.
Раздел 4
Лица, претендиращи пенсия и членове на техните семейства
Член 26
Право на обезщетения в натура при прекратяване на правото на обезщетения от последната компетентна институция
1. Работник, членовете на неговото семейство или преживелите го лица, които по време на проучването на искане за пенсия престанат да имат право на обезщетения в натура съгласно законодателството на последната компетентна държава-членка, независимо от това получават такива обезщетения при следните условия: обезщетенията в натура се предоставят в съответствие с разпоредбите на законодателството на държавата-членка, на чиято територия пребивава заинтересованото лице или лица, при условие че същите имат право на такива обезщетения съгласно това законодателство или биха имало право на такива обезщетения съгласно законодателството на друга държава-членка, ако са пребивавали на територията на тази държава, като при необходимост се вземат под внимание разпоредбите на член 18.
2. Лице, претендиращо за пенсия, което има право на обезщетения в натура съгласно законодателството на държава-членка, което задължава заинтересованото лице лично да плаща осигурителни вноски за болест през периода на проучване на искането му за пенсия, престава да има право на обезщетения в натура в края на втория месец, за който не са внесени дължимите вноски.
3. Обезщетенията в натура, които се предоставят в съответствие с разпоредбите на параграф 1, са за сметка на институцията, която е събирала вноските съгласно разпоредбите на параграф 2; когато съгласно разпоредбите на параграф 2 не се дължат вноски, след отпускане на пенсията съобразно разпоредбите на член 28, институцията, която отговаря за разходите за обезщетенията в натура, възстановява сумата на предоставените обезщетения на институцията по мястото на пребиваване.
Раздел 5
Пенсионери и членове на техните семейства
Член 27
Платими пенсии съгласно законодателството на няколко държави, когато се ползва право на обезщетения в натура в страната на пребиваване
Пенсионер, който има право да получава пенсии съгласно законодателството на две или повече държави-членки, и който има право на обезщетения в натура съгласно законодателството на държавата-членка, на чиято територия пребивава, като при необходимост се вземат под внимание разпоредбите на член 18 и приложение V, получава, заедно с членовете на семейството си, такива обезщетения от и за сметка на институцията по мястото на пребиваване като пенсионер, чиято пенсия е платима единствено съгласно законодателството на последно посочената държава.
Член 28
Платими пенсии съгласно законодателството на една или повече държави, когато не се ползва право на обезщетения в натура в страната на пребиваване
1. Пенсионер, който има право на пенсия или пенсии съгласно законодателството на една или повече държави-членки, и който няма право на обезщетения в натура съгласно законодателството на държавата-членка, на чиято територия пребивава, въпреки всичко получава такива обезщетения за себе си и за членовете на своето семейство, ако би имал право на това, като при необходимост се вземат под внимание разпоредбите на член 18 и приложение V, съгласно законодателството на държавата-членка или поне на една от държавите-членки, които са компетентни по отношение на пенсиите, ако той е пребивавал на територията на тази държава. Обезщетенията се предоставят от името на институцията, посочена в параграф 2, от институцията по пребиваване все едно, че заинтересованото лице е пенсионер съгласно законодателството на държавата, на чиято територия пребивава и има право на обезщетения в натура.
2. В уредените в параграф 1 случаи, разходите за обезщетения в натура са за сметка на институцията, която се определя съгласно следните правила:
а)
когато пенсионерът има право на посочените обезщетения съгласно законодателството на една единствена държава-членка, разходите са за сметка на компетентната институция на тази държава;
б)
когато пенсионерът има право на посочените обезщетения съгласно законодателството на две или повече държави-членки, разходите за тези обезщетения са за сметка на компетентната институция на държавата-членка, съгласно чието законодателство пенсионерът е завършил най-дълъг осигурителен период; ако в резултат на прилагането на това правило се окаже, че няколко институции отговарят за разходите за обезщетенията, разходите са за сметка на институцията, при която пенсионерът последно е бил осигурен.
Член 29
Пребиваване на членовете на семейството в държава, различна от тази, в която пребивава пенсионерът - Смяна на пребиваването в държавата, в която пребивава пенсионерът
1. Членовете на семейството на пенсионер, който има право да получава пенсия или пенсии съгласно законодателството на една или повече държави-членки, които пребивават на територията на държава-членка, различна от тази, в която пребивава пенсионерът, когато последният има право на обезщетения в натура съгласно законодателството на държава-членка, получават такива обезщетения, все едно че пенсионерът пребивава на територията на тяхното пребиваване. Такива обезщетения се предоставят от институцията по пребиваване на членовете на семейството в съответствие с разпоредбите на прилаганото от тази институция законодателство, а разходите за това са за сметка на институцията по пребиваване на пенсионера.
2. Посочените в параграф 1 членове на семейството, които сменят пребиваването си на територията на държавата-членка, в която пребивава пенсионерът, получават обезщетения съгласно законодателството на тази държава, дори и ако преди да сменят пребиваването си вече са получавали обезщетения за същия случай на болест или майчинство.
Член 30
Значителни обезщетения в натура
Разпоредбите на член 24 се прилагат по аналогия за пенсионери.
Член 31
Пребиваване на пенсионер и/или член на неговото семейство в държава, различна от държавата на пребиваване
Пенсионер, който има право на пенсия или пенсии съгласно законодателството на една или повече държави-членки, и който има право на обезщетения в натура съгласно законодателството на една от тези държави, заедно с членовете на семейството му, получават такива обезщетения, докато пребивават на територията на държава-членка, различна от държавата, в която пребивават. Тези обезщетения се предоставят от институцията по място на престой, в съответствие с прилаганото от нея законодателство, а разходите за това са за сметка на институцията по пребиваване на пенсионера.
Член 32
Особени разпоредби относно отговорността за разходите за обезщетенията, които се предоставят на бивши погранични работници, членове на техните семейства или техни преживели лица
Разходите за обезщетенията, които съгласно разпоредбите на член 27 се предоставят на пенсионер, който е бивш пограничен работник или негово преживяло лице, както и разходите за обезщетенията, които съгласно разпоредбите на член 27 или 31 се предоставят на членовете на неговото семейство, когато пограничният работник е работил като такъв през трите месеца, които непосредствено предшестват датата, на която пенсията е станала платима в деня на смъртта му, се поделят поравно между институцията по пребиваване на пенсионера и институцията, при която същият е бил последно осигурен.
Член 33
Дължими вноски от пенсионери
Отговорната за изплащането на пенсия институция, която принадлежи на държава-членка, чието законодателство предвижда приспадане от пенсиите на дължими от пенсионер вноски за покриване на обезщетения в натура, има право да извършва такова приспадане, което се изчислява съобразно съответното законодателство, от платимата от въпросната институция пенсия, доколкото разходите за обезщетенията в натура по членове 27, 28, 31 и 32 са за сметка на институция на споменатата държава-членка.
Член 34
Обща разпоредба
Разпоредбите на членове 27-33 не се прилагат за пенсионер или за членове на неговото семейство, които имат право на обезщетения в натура съгласно законодателството на държава-членка вследствие на упражняването на професионална или търговска дейност. В такъв случай, по смисъла на настоящата глава, заинтересованото лице се счита за работник или за член на семейството на работник.
Раздел 6
Различни разпоредби
Член 35
Приложима схема при наличие на няколко схеми в страната на пребиваване или престой - Предишно заболяване - Максимален период, през който се отпускат обезщетения
1. Когато законодателството на страната по престой или пребиваване съдържа няколко осигурителни схеми за болест или майчинство, приложимите разпоредби съгласно член 19, член 21, параграф 1, членове 22, 25, 26, член 28, параграф 1, член 29, параграф 1 или член 31 са разпоредбите на схемата, която се отнася за работниците в стоманодобивната промишленост. Въпреки това, когато посоченото законодателство включва специална схема за работниците в мини и подобни предприятия, разпоредбите на тази схема се прилагат за тази категория работници и за членовете на техните семейства, при условие че институцията по място на престой или пребиваване е компетентна да прилага такава схема.
2. Когато съгласно законодателството на държава-членка отпускането на обезщетения зависи от произхода на болестта, това условие не важи нито за работници, нито за членовете на техните семейства, за които се прилага настоящият регламент, независимо от държавата-членка, на чиято територия пребивават.
3. Когато законодателството на държава-членка определя максимален срок, през който могат да се отпускат обезщетения, институцията, която прилага това законодателство, може, по целесъобразност, да взема предвид периода, през който вече са били предоставяни обезщетения от институцията на друга държава-членка за същия случай на болест или майчинство.
Раздел 7
Възстановяване на разходи между институциите
Член 36
1. Без да се засягат разпоредбите на член 32, обезщетенията в натура, които се предоставят в съответствие с разпоредбите на настоящата глава от институцията на една държава-членка от името на институцията на друга държава-членка, се възстановяват в пълен размер.
2. Възстановяването на разходи по параграф 1 се определя и извършва по предвидения за това ред в посочения в член 97 регламент за прилагане, или при представяне на доказателство за действително извършените разходи, или на основата на еднократни плащания.
В последния случай размерът на еднократните плащания трябва да гарантира максимална близост на възстановената сума до действително извършените разходи.
3. Две или повече държави-членки или компетентните органи на тези държави могат да предвидят други методи за възстановяване на разходи или да направят отказ от възстановяването на разходи между институциите под тяхна юрисдикция.
ГЛАВА 2
ИНВАЛИДНОСТ
Раздел 1
Работници, които са субекти само на законодателства, съгласно които размерът на обезщетенията за инвалидност не зависи от продължителността на осигурителните периоди
Член 37
Общи разпоредби
1. Работещ, който последователно или с прекъсване е бил субект на законодателството на две или повече държави-членки и който има завършени осигурителни периоди изключително съгласно законодателство, според което размерът на обезщетенията за инвалидност не зависи от продължителността на осигурителните периоди, получава обезщетения в съответствие с разпоредбите на член 39. Разпоредбите на настоящия член не засягат пенсионните увеличения или добавки за деца, които се отпускат в съответствие с разпоредбите на глава 8.
2. В приложение III са изброени действащите на територията на всяка от заинтересованите държави-членки законодателства от споменатия в параграф 1 вид.
Член 38
Сумиране на осигурителни периоди
1. Компетентната институция на държава-членка, съгласно чието законодателството придобиването, запазването или възстановяването на правото на обезщетение зависи от завършването на осигурителни периоди, взема под внимание, до необходимата степен, завършените осигурителни периоди съгласно законодателството на която и да е друга държава-членка като завършени съгласно нейното собствено законодателство.
2. Когато, съгласно законодателството на държава-членка, отпускането на определени обезщетения зависи от завършените осигурителни периоди при упражняването на специфична заетост, по целесъобразност, завършените осигурителни периоди съгласно законодателството на други държави-членки се вземат предвид за отпускането на тези обезщетения, само ако са завършени съгласно съответстваща схема или, ако не е изпълнено това условие, при упражняване на същата професия или, по целесъобразност, при упражняване на същата заетост. Ако, след като са взети предвид така завършените периоди, заинтересованото лице не отговаря на условията за получаване на тези обезщетения, тези периоди се вземат предвид за отпускане на обезщетенията по общата схема или, ако не е изпълнено това условие, по приложимата схема за работници или служители, в зависимост от случая.
Член 39
Отпускане на обезщетения
1. Институцията на държавата-членка, чието законодателство е било приложимо в момента на настъпване на неработоспособност, последвана от инвалидност, определя, съобразно разпоредбите на това законодателство, дали заинтересованото лице отговаря на условията за придобиване на право на обезщетения, като, когато е приложимо, се вземат под внимание разпоредбите на член 38.
2. Лице, което отговаря на условията по параграф 1, получава обезщетенията само от споменатата институция, в съответствие с разпоредбите на прилаганото от нея законодателство.
3. Лице, което не отговаря на условията по параграф 1, получава обезщетенията, на които продължава да има право съгласно законодателството на друга държава-членка, като по целесъобразност се вземат под внимание разпоредбите на член 38.
4. Ако приложимото законодателство по параграф 2 или 3 предвижда, че размерът на обезщетенията се определя, като се отчита съществуването на други членове на семейството, освен деца, компетентната институция взема под внимание и тези членове на семейството на заинтересованото лице, които пребивават на територията на друга държава-членка като лица, които пребивават на територията на компетентната държава.
Раздел 2
Работници, които са субекти само на законодателства, съгласно които размерът на обезщетението за инвалидност зависи от продължителността на осигурителните периоди или които са субекти на законодателства от този тип и от типа, посочен в раздел 1
Член 40
Общи разпоредби
1. Работещ, който последователно или с прекъсване е бил субект на законодателството на две или повече държави-членки, поне едно от които е от типа, посочен в член 37, параграф 1, получава обезщетения съгласно разпоредбите на глава 3, които се прилагат по аналогия при съобразяване с разпоредбите на параграф 3.
2. Въпреки това, работещ, който страда от неработоспособност, последвана от инвалидност, и който същевременно е субект на законодателство, изброено в приложение III, получава обезщетения в съответствие с разпоредбите на член 37, параграф 1 при две условия:
-
да отговаря на условията, предвидени от това законодателство или други законодателства от същия тип, като по целесъобразност се вземат под внимание разпоредбите на член 38, но да няма право да се позовава на завършени осигурителни периоди съгласно законодателства, които не са изброени в приложение III, и
-
да не отговаря на условията за придобиване на право на обезщетения съгласно законодателство, което не е изброено в приложение III.
3. Решение на институция на държава-членка относно степента на инвалидност на лице, което претендира за обезщетение, е задължително за институцията на всяка друга заинтересована държава-членка, при условие че в приложение IV е признато съответствие между законодателствата на тези държави относно условията за степента на инвалидност.
Раздел 3
Увеличаване на степента на инвалидност
Член 41
1. При увеличаване на степента на инвалидност, за която работещ получава обезщетения съгласно законодателството на една единствена държава-членка, се прилагат следните разпоредби:
а)
ако, откакто получава обезщетения, заинтересованото лице не е било субект на законодателството на друга държава-членка, компетентната институция на първата държава-членка е длъжна да отпуска обезщетенията, като отчита увеличаването на степента на инвалидност, в съответствие с разпоредбите на прилаганото от нея законодателство;
б)
ако, откакто получава обезщетения, заинтересованото лице е било субект на законодателството на една или повече други държави-членки, обезщетенията му се отпускат, като се отчита увеличаването на степента на инвалидност, в съответствие с разпоредбите на член 37, параграф 1 или член 40, параграфи 1 или 2, в зависимост от случая;
в)
ако общата сума на дължимото съгласно буква б) обезщетение или обезщетения е по-нисък от размера на обезщетението, което заинтересованото лице е получавало за сметка на преди това отговорната за изплащане на обезщетението институция, тази институция е длъжна да изплаща на лицето добавка, равна на разликата между двете суми;
г)
ако в посочения в буква б) случай институцията, която отговаря за първоначалната неработоспособност, е нидерландска институция, и ако:
i)
болестта, която е станала причина за увеличаване на степента на инвалидност, е същата, която е довела до отпускането на обезщетения съгласно нидерландското законодателство;
ii)
тази болест е професионална болест по смисъла на законодателството на държавата-членка, чийто субект заинтересованото лице е било последно, и му дава право на изплащане на добавката по член 60, параграф 1, буква б); и
iii)
законодателството или законодателствата, чийто субект е било заинтересованото лице, откакто получава обезщетения, е или са изброени в приложение III,
нидерландската институция продължава да предоставя първоначалното обезщетение след настъпване на увеличаването на степента на инвалидност, а дължимото обезщетение съгласно законодателството на последната държава-членка, чийто субект е било заинтересованото лице, се намалява със сумата на нидерландското обезщетение;
д)
ако в посочения в буква б) случай заинтересованото лице няма право на обезщетения за сметка на институция на друга държава-членка, компетентната институция на първата държава е длъжна да отпуска обезщетенията в съответствие с разпоредбите на законодателството на тази държава, като се отчита увеличаването на степента на инвалидност и, по целесъобразност, разпоредбите на член 38.
2. При увеличаване на степента на инвалидност, за която работещ получава обезщетения съгласно законодателството на две или повече държави-членки, обезщетенията се отпускат на лицето, като се отчита увеличената степен на инвалидност, в съответствие с разпоредбите на член 40, параграф 1.
Раздел 4
Възобновяване на предоставянето на обезщетения след спиране или прекратяване - Преобразуване на обезщетения за инвалидност в обезщетения за старост
Член 42
Определяне на институцията, която отговаря за предоставянето на обезщетения при възобновяване на предоставянето на обезщетения за инвалидност
1. При възобновяване на предоставянето на обезщетения след спиране, без да се нарушават разпоредбите на член 43, това предоставяне е отговорност на институцията или институциите, които са отговаряли за предоставяне на обезщетенията в момента на тяхното спиране.
2. Ако след прекратяване на обезщетения, състоянието на заинтересованото лице дава основание за отпускането на допълнителни обезщетения, те се отпускат в съответствие с разпоредбите на член 37, параграф 1 или член 40, параграфи 1 или 2, по целесъобразност.
Член 43
Преобразуване на обезщетения за инвалидност в обезщетения за старост
1. По целесъобразност, обезщетенията за инвалидност се преобразуват в обезщетения за старост при условията, предвидени от законодателството или законодателствата, съгласно които са отпуснати, и в съответствие с разпоредбите на глава 3.
2. Всяка институция на държава-членка, която отговаря за предоставянето на обезщетения за инвалидност, в случай, че лице, което получава обезщетения за инвалидност, може, по силата на член 49, да предяви иск за обезщетения за старост съгласно законодателството на други държави-членки, продължава да предоставя на лицето обезщетенията за инвалидност, на които то има право съгласно прилаганото от институцията законодателство, докато разпоредбите на параграф 1 станат приложими по отношение на тази институция.
3. Въпреки това, ако в случая по параграф 2, обезщетенията за инвалидност са били отпускани съгласно разпоредбите на член 39, институцията, която остава отговорна за предоставянето на тези обезщетения, може да прилага разпоредбите на член 49, параграф 1, буква а), все едно че получателят на посочените обезщетения е отговарял на условията, предвидени от законодателството на съответната държава-членка за придобиване на право на обезщетения за старост, чрез заместване на размера на дължимото от посочената институция обезщетение за инвалидност с теоретичния размер, посочен в член 46, параграф 2, буква а).
ГЛАВА 3
СТАРОСТ И СМЪРТ (ПЕНСИИ)
Член 44
Общи разпоредби за отпускането на обезщетения, когато работещ е бил субект на законодателството на две или повече държави-членки
1. Правото на обезщетения на работещ, който е бил субект на законодателството на две или повече държави-членки или на преживелите го лица се определя съобразно разпоредбите на настоящата глава.
2. Съобразно разпоредбите на член 49, при подаване на иск за отпускане на обезщетение, това обезщетение трябва да се отпуска като се вземат предвид всички законодателства, на които работникът е бил субект. Изключение от това правило се допуска, ако заинтересованото лице изрично поиска отлагане на отпускането на обезщетенията за старост, на които то би имало право съгласно законодателството на една или повече държави-членки, при условие че завършените периоди съгласно това законодателство или законодателства не се вземат под внимание за придобиването на право на обезщетение в друга държава-членка.
3. Разпоредбите на настоящата глава не се отнасят за пенсионните увеличения или пенсионните добавки за деца, или за пенсиите за сираци, които се отпускат в съответствие с разпоредбите на глава 8.
Член 45
Зачитане на завършени осигурителни периоди съгласно законодателствата, чийто субект е бил работникът с оглед придобиване, запазване или възстановяване на правото на обезщетения
1. Институцията на държава-членка, съгласно чието законодателство придобиването, запазването или възстановяването на правото на обезщетения зависи от завършването на осигурителни периоди, взема под внимание, до необходимата степен, завършените осигурителни периоди съгласно законодателството на всяка друга държава-членка като завършени съгласно нейното собствено законодателство.
2. Когато съгласно законодателството на държава-членка отпускането на определени обезщетения зависи от завършените осигурителни периоди при упражняването на професия, която подлежи на специална схема или, по целесъобразност, при упражняване на специфична заетост, завършените осигурителни периоди, съгласно законодателството на други държави-членки, се вземат предвид за отпускането на тези обезщетения, само ако са завършени съгласно такава схема или, ако не е изпълнено това условие, при упражняване на същата професия или, по целесъобразност, при упражняване на същата заетост. Ако, след като са взети предвид така завършените периоди, заинтересованото лице не отговаря на условията за получаване на тези обезщетения, тези периоди се вземат предвид за отпускане на обезщетенията по общата схема или, ако не е изпълнено това условие, по приложимата схема за работници или служители, в зависимост от случая.
3. Когато законодателството на държава-членка, при което отпускането на обезщетения зависи от това работникът да е субект на нейното законодателство в момента на осъществяване на риска, не поставя изисквания относно продължителността на осигурителните периоди нито по отношение на придобиването на право, нито по отношение на изчисляването на обезщетения, по смисъла на настоящата глава, всеки работещ, който вече не е субект на това законодателство, се счита, че продължава да бъде негов субект при осъществяване на риска, ако в този момент той е субект на законодателството на друга държава-членка или, ако не е изпълнено това условие, може да предяви иск за обезщетения съгласно законодателството на друга държава-членка. Въпреки това, последното условие се счита за изпълнено в случая, посочен в член 48, параграф 1.
Член 46
Отпускане на обезщетения
1. Когато работещ е бил субект на законодателството на дадена държава-членка и когато той отговаря на предвидените от това законодателство условия за придобиване на право на обезщетения, без да е необходимо да се прилагат разпоредбите на член 45, компетентната институция на тази държава-членка, в съответствие с прилаганото от нея законодателство, определя размера на обезщетението, съответстващо на общата продължителност на осигурителните периоди, които следва да се вземат под внимание в изпълнение на разпоредбите на това законодателство.
Тази институция изчислява и размера на обезщетението, което би се получило при прилагане на правилата, определени в параграф 2, букви а) и б). Под внимание се взема само по-голямата от тези две суми.
2. Когато работещ е бил субект на законодателството на дадена държава-членка и не отговаря на условията за придобиване на право на обезщетения, освен ако не се вземат предвид разпоредбите на член 45, компетентната институция на тази държава-членка прилага следните правила:
а)
институцията изчислява теоретичния размер на обезщетението, за което заинтересованото лице би могло да претендира, ако всички осигурителни периоди, които са завършени съгласно законодателството на държавите-членки, чийто субект е било лицето, са завършени във въпросната държава съгласно прилаганото от нея законодателство в деня на отпускане на обезщетението. Ако, съгласно това законодателство, размерът на обезщетението не зависи от продължителността на осигурителните периоди, сумата се приема за посочения в настоящата буква теоретичен размер;
б)
институцията впоследствие определя действителния размер на обезщетението въз основа на посочения в предходната точка теоретичен размер съобразно съотношението между продължителността на завършените осигурителни периоди преди осъществяването на риска съгласно прилаганото от тази институция законодателство спрямо общата продължителност на завършените осигурителни периоди преди осъществяване на риска съгласно законодателствата на всички заинтересовани държави-членки;
в)
ако общата продължителност на завършените осигурителни периоди съгласно законодателството на всички заинтересовани държави-членки преди осъществяване на риска е по-голяма от максималния период, който се изисква от законодателството на една от тези държави за получаването на обезщетение в пълен размер, компетентната институция на тази държава, при прилагане на разпоредбите на настоящия параграф, взема под внимание този максимален период, вместо общата продължителност на завършените периоди; този метод на изчисление не трябва да води до налагане на тази институция на разходи за обезщетение, което е по-голямо от предвидения от прилаганото от нея законодателство пълен размер на обезщетението;
г)
редът, по който се вземат под внимание дублиращи се периоди при прилагане на определените в настоящия параграф правила за изчисление, се определя в посочения в член 97 регламент за прилагане.
3. Заинтересованото лице има право на общата сума на обезщетенията, изчислена в съответствие с разпоредбите на параграф 1 и 2, в рамките на най-високия теоретичен размер на обезщетенията, изчислен съобразно разпоредбите на параграф 2, буква а).
При превишаване на посочения в предходния параграф размер, всяка институция, която прилага разпоредбите на параграф 1, коригира отпусканото от нея обезщетение със сума, съответстваща на съотношението между размера на съответното обезщетение и общия размер на обезщетенията, определен в съответствие с разпоредбите на параграф 1.
4. Когато, в случай на пенсии за инвалидност, старост или наследствени пенсии, общият размер на дължимите обезщетения от две или повече държави-членки съгласно разпоредбите на многостранна конвенция за социално осигуряване, посочена в член 6, буква б), е по-малък от общия дължим размер от тези държави-членки съгласно разпоредбите на параграфи 1 и 3, заинтересованото лице се ползва от разпоредбите на настоящата глава.
Член 47
Допълнителни разпоредби за изчисляването на обезщетения
1. За изчисляване на теоретичния размер, посочен в член 46, параграф 2, буква а), се прилагат следните правила:
а)
когато съгласно законодателството на държава-членка обезщетенията се изчисляват въз основа на средна надница или заплата, среден размер на вноските, средно увеличение или въз основа на съществувалото съотношение по време на осигурителните периоди между брутната надница или заплата на лицето, което претендира за обезщетение и средната брутна надница или заплата на всички осигурени лица, освен чираци, тези средни цифри или съотношения се определят само от компетентната институция на тази държава въз основа на завършените осигурителни периоди съгласно законодателството на същата държава, или въз основа на получената от заинтересованото лице брутна надница или заплата само по време на тези осигурителни периоди;
б)
когато съгласно законодателството на държава-членка обезщетенията се изчисляват въз основа на размера на надниците или заплатите, вноските или увеличенията, компетентната институция определя надниците или заплатите, вноските и увеличенията, които следва да се вземат предвид по отношение на завършените осигурителни периоди съгласно законодателството на други държави-членки въз основа на регистрираните средни надници или заплати, вноски или увеличения за завършените осигурителни периоди съгласно прилаганото от нея законодателство;
в)
когато съгласно законодателството на държава-членка обезщетенията се изчисляват въз основа на стандартна надница или заплата или фиксирана сума, компетентната институция разглежда надницата, заплатата или фиксираната сума, които следва да се вземат предвид по отношение на завършените осигурителни периоди съгласно законодателствата на други държави-членки, като равни на размера на стандартната надница, заплата или фиксирана сума, или по целесъобразност, на средната стойност на стандартните надници, заплати или фиксирани суми, съответстващи на завършените осигурителни периоди съгласно прилаганото от нея законодателство;
г)
когато съгласно законодателството на държава-членка обезщетенията за едни периоди се изчисляват въз основа на размера на надниците или заплатите, а за други периоди въз основа на стандартна надница, заплата или фиксирана сума по отношение на завършените осигурителни периоди съгласно законодателствата на други държави-членки, компетентната институция взема предвид размера на надниците, заплатите или фиксираните суми, определен в съответствие с разпоредбите на букви б) или в), или по целесъобразност, средната стойност на тези надници, заплати или суми; когато обезщетенията се изчисляват въз основа на размера на стандартна надница, заплата или фиксирана сума за всички завършени периоди съгласно прилаганото от нея законодателство, компетентната институция приема размера на надницата или заплатата, която трябва да вземе предвид по отношение на завършените осигурителни периоди съгласно законодателствата на други държави-членки, за равен на размера на фиктивната надница или заплата, съответстваща на стандартната надница или заплата, или фиксирана сума.
2. Законодателните разпоредби на държава-членка относно преоценката на вземаните под внимание фактори при изчисляването на обезщетения, по целесъобразност се прилагат за факторите, които следва да бъдат взети под внимание от компетентната институция на тази държава, в съответствие с разпоредбите на параграф 1, по отношение на завършените осигурителни периоди съгласно законодателството на други държави-членки.
3. Ако съгласно законодателството на държава-членка размерът на обезщетенията се определя, като се отчита съществуването на други членове на семейството, освен деца, компетентната институция на тази държава взема под внимание и тези членове на семейството на заинтересованото лице, които пребивават на територията на компетентната държава.
Член 48
Осигурителни периоди по-малки от една година
1. Независимо от разпоредбите на член 46, параграф 2, ако общата продължителност на завършените осигурителни периоди съгласно законодателството на дадена държава-членка е по-малка от една година, и ако съгласно това законодателство не се придобива право на обезщетения въз основа само на тези периоди, институцията на въпросната държава-членка не е длъжна да отпуска обезщетения за такива периоди.
2. Компетентната институция на всяка от останалите заинтересовани държави-членки взема под внимание периодите, посочени в параграф 1, с оглед прилагане на разпоредбите на член 46, параграф 2, с изключение на буква б).
3. Ако ефектът от прилагането на разпоредбите на параграф 1 би се изразил в облекчаване на задълженията на всички институции на заинтересованите държави-членки, обезщетенията се отпускат изключително съгласно законодателството на последната от тези държави, чиито условия са изпълнени, все едно че всички завършени и взети под внимание осигурителни периоди в съответствие с разпоредбите на член 45, параграфи 1 и 2 са завършени съгласно законодателството на тази държава.
Член 49
Изчисляване на обезщетения, когато заинтересованото лице не отговаря едновременно на условията, предвидени от всички законодателства, съгласно които има завършени осигурителни периоди
1. Ако в определен момент заинтересованото лице не отговаря на условията за предоставяне на обезщетения, предвидени от всички законодателства на държавите-членки, чийто субект е било лицето, като по целесъобразност се вземат под внимание разпоредбите на член 45, но отговаря на условията на само едно или няколко от тях, се прилагат следните разпоредби:
а)
всяка от компетентните институции, които прилагат законодателство, чиито условия са изпълнени, изчислява размера на дължимото обезщетение в съответствие с разпоредбите на член 46;
б)
въпреки това:
i)
ако заинтересованото лице отговаря на условията на поне две законодателства, без да е необходимо да се вземат предвид завършените осигурителни периоди съгласно законодателствата, чиито условия не са изпълнени, тези периоди не се вземат предвид с оглед прилагането на член 46, параграф 2;
ii)
ако заинтересованото лице отговаря на условията на само едно законодателство, без да е необходимо да се вземат предвид завършените осигурителни периоди съгласно законодателствата, чиито условия не са изпълнени, размерът на дължимото обезщетение се изчислява само в съответствие с разпоредбите на законодателството, чиито условия са изпълнени, като се вземат предвид само периодите, които са завършени съгласно това законодателство.
2. В посочения в параграф 1 случай отпуснатото обезщетение или обезщетения съгласно едно или повече от въпросните законодателства автоматично се преизчислява в съответствие с разпоредбите на член 46, ако и когато бъдат изпълнени условията, които се изискват от едно или повече от другите законодателства, чийто субект е било заинтересованото лице, като по целесъобразност се вземат под внимание разпоредбите на член 45.
3. Без да се засягат разпоредбите на член 40, параграф 2, се извършва автоматично преизчисляване в съответствие с разпоредбите на параграф 1, когато престанат да бъдат удовлетворени условията, които се изискват от едно или повече от съответните законодателства.
Член 50
Отпускане на добавка, когато общият размер на дължимите обезщетения съгласно законодателствата на различните държави-членки не достига минималния размер, определен от законодателството на държавата, на чиято територия пребивава получателят
На получател на обезщетения, за когото важат разпоредбите на настоящата глава, в държавата, на чиято територия той пребивава и съгласно чието законодателство му се дължи обезщетение, не може да се отпуска обезщетение, което е по-малко от определеното от това законодателство минимално обезщетение за осигурителен период, който е равен на всички осигурителни периоди, които се вземат предвид за изплащането в съответствие с разпоредбите на предходните членове. При необходимост, компетентната институция на тази държава му изплаща, през целия период на неговото пребиваване на нейна територия, добавка, равна на разликата между общия размер на дължимите обезщетения съгласно настоящата глава и размера на минималното обезщетение.
Член 51
Преоценка и преизчисляване на обезщетения
1. Ако поради нарастване на стойността на живота или промени в равнището на надниците или заплатите, или други основания за корекция, обезщетенията в съответните държави се променят с определен процент или сума, този процент или сума трябва пряко да се прилагат за определените в съответствие с разпоредбите на член 46 обезщетения, без да е необходимо да се извършва преизчисляване в съответствие с разпоредбите на същия член.
2. От друга страна, ако трябва да се промени методът за определяне на обезщетенията или правилата за изчисляване на обезщетенията, се извършва преизчисление в съответствие с разпоредбите на член 46.
ГЛАВА 4
ТРУДОВИ ЗЛОПОЛУКИ И ПРОФЕСИОНАЛНИ БОЛЕСТИ
Раздел 1
Право на обезщетения
Член 52
Пребиваване в държава, различна от компетентната държава - Общи правила
Работник, който претърпи трудова злополука или заболее от професионална болест и който пребивава на територията на държава-членка, различна от компетентната държава, получава в държавата, в която пребивава:
а)
обезщетения в натура, които се предоставят от името на компетентната институция от институцията по неговото пребиваване, в съответствие с разпоредбите на прилаганото от нея законодателство, като осигурено при тази институция лице;
б)
парични обезщетения, които се предоставят от компетентната институция, в съответствие с разпоредбите на прилаганото от нея законодателство. Въпреки това, по споразумение между компетентната институция и институцията по пребиваване, тези обезщетения могат да се предоставят от последно споменатата институция от името на първата, в съответствие с разпоредбите на законодателството на компетентната държава.
Член 53
Погранични работници - Особено правило
Пограничен работник също може да получава обезщетения на територията на компетентната държава. Такива обезщетения се предоставят от компетентната институция в съответствие с разпоредбите на законодателството на тази държава, все едно че работникът пребивава там.
Член 54
Пребиваване или смяна на пребиваването в компетентната държава
1. Работник, включен в приложното поле на член 52, което има престой на територията на компетентната държава, получава обезщетения в съответствие с разпоредбите на законодателството на тази държава, дори и ако вече е получавал обезщетения преди престоя си. Въпреки това, тази разпоредба не се прилага за пограничните работници.
2. Работник, включен в приложното поле на член 52, който сменя мястото си на пребиваване на територията на компетентната държава, получава обезщетения в съответствие с разпоредбите на законодателството на тази държава, дори и ако вече е получавал обезщетения преди смяната на пребиваването.
Член 55
Пребиваване извън компетентната държава - Завръщане или смяна на пребиваването в друга държава-членка след претърпяване на трудова злополука или заболяване от професионална болест - Необходимост от заминаване в друга държава-членка за получаване на подходящо лечение
1. Работник, който претърпи трудова злополука или заболее от професионална болест, и:
а)
който пребивава на територията на държава-членка, различна от компетентната държава; или
б)
който, след като е придобил право на обезщетения за сметка на компетентната институция, е получил разрешение от тази институция да се завърне на територията на държавата-членка, в която пребивава или да смени пребиваването си на територията на друга държава-членка; или
в)
който е получил разрешение от компетентната институция да отиде на територията на друга държава-членка, за да получи там подходящо за състоянието си лечение,
има право на:
i)
обезщетения в натура, които се предоставят от името на компетентната институция, от институцията по място на престой или пребиваване, в съответствие с разпоредбите на прилаганото от тази институция законодателство като осигурено при нея лице, но въпреки това периодът, през който се предоставят обезщетенията, се определя от законодателството на компетентната държава;
ii)
парични обезщетения, които се предоставят от компетентната институция, в съответствие с прилаганото от нея законодателство. Въпреки това, по споразумение между компетентната институция и институцията по място на престой или пребиваване, тези обезщетения могат да се предоставят от последно спомената институция от името на първата, в съответствие със законодателството на компетентната държава.
2. Исканото разрешение съгласно параграф 1, буква б), може да се отказва само ако се установи, че движението на заинтересованото лице би могло да навреди на здравословното му състояние или на предоставяното медицинско лечение.
Не може да се отказва даване на разрешението, което се иска съгласно параграф 1, буква в), когато заинтересованото лице не може да получи въпросното лечение на територията на държавата-членка, в която пребивава.
Член 56
Злополуки по време на пътуване
Злополука по време на пътуване, настъпила на територията на държава-членка, различна от компетентната държава, се счита за настъпила на територията на компетентната държава.
Член 57
Обезщетения за професионална болест, когато заинтересованото лице е било изложено на един и същи риск в няколко държави-членки
1. Когато лице, заболяло от професионална болест, съгласно законодателството на две или повече държави-членки, е упражнявало дейност, която има вероятност да причинява тази болест, обезщетенията, за които може да претендира лицето или неговите преживели лица, се отпускат изключително съгласно законодателството на последната от тези държави, чиито условия са изпълнени, като по целесъобразност се вземат под внимание разпоредбите на параграфи 2 и 3.
2. Ако съгласно законодателството на държава-членка отпускането на обезщетения за професионална болест зависи от условието въпросната болест да е била диагностицирана за първи път на нейна територия, това условие се счита за изпълнено, ако болестта е диагностицирана за първи път на територията на друга държава-членка.
3. В случаи на склерогенна пневмокониоза се прилагат следните правила:
а)
ако съгласно законодателството на държава-членка отпускането на обезщетения за професионална болест зависи от условието въпросната болест да е била диагностицирана в рамките на определен срок след преустановяване на последната дейност, която има вероятност да е причинила тази болест, при проверка на времето, през което е упражнявана тази дейност, компетентната институция на тази държава взема под внимание, доколкото е необходимо, сходните дейности, упражнявани съгласно законодателството на всяка друга държава-членка като упражнявани съгласно законодателството на първата държава;
б)
ако съгласно законодателството на държава-членка отпускането на обезщетения за професионална болест зависи от условието за упражняване в продължение на определен период от време на дейност, която има вероятност да причинява въпросната болест, компетентната институция на държавата взема под внимание, доколкото е необходимо, периодите, през които тази дейност е упражнявана съгласно законодателството на всяка друга държава-членка като упражнявана съгласно законодателството на първата държава;
в)
разходите за парични обезщетения, в това число и пенсии, се разделят между компетентните институции на държавите-членки, на чиято територия заинтересованото лице е упражнявало дейност, която има вероятност да причинява болестта. Делението се извършва в зависимост на това кой от периодите измежду продължителността на завършените съгласно законодателството на всяка от държавите осигурителни периоди за старост се приближава до общата продължителност на завършените съгласно законодателството на всички тези държави осигурителни периоди за старост към датата, на която е започнало изплащането на обезщетенията.
4. Съветът определя с единодушие, по предложение на Комисията, професионалните болести, за които се отнасят разпоредбите на параграф 3.
Член 58
Изчисляване на парични обезщетения
1. Компетентната институция на държава-членка, чието законодателство предвижда изчисляването на паричните обезщетения да се извършва въз основа на средна надница или заплата, определя тази средна надница или заплата изключително въз основа на регистрираните надници или заплати през завършените периоди съгласно въпросното законодателство.
2. Компетентната институция на държава-членка, чието законодателство предвижда изчисляването на паричните обезщетения да се извършва въз основа на стандартна надница или заплата, по целесъобразност определя тази средна надница или заплата изключително въз основа на средната стойност на стандартните надници или заплати, съответстващи на завършените периоди съгласно въпросното законодателство.
3. Компетентната институция на държава-членка, чието законодателство предвижда различен размер на паричните обезщетения, в зависимост от броя на членовете на семейството, взема предвид и членовете на семейството на заинтересованото лице, които пребивават на територията на друга държава-членка като пребиваващи на територията на компетентната държава.
Член 59
Разноски за транспортиране на лице, което е претърпяло трудова злополука или страда от професионална болест
1. Компетентната институция на държава-членка, чието законодателство предвижда поемане на разноските за транспортиране на лице, което е претърпяло трудова злополука или страда от професионална болест, до неговото пребиваване или до болница, поема тези разноски до съответното място на територията на друга държава-членка, в която лицето пребивава, при условие че тази институция предварително даде разрешение за такова транспортиране при надлежно отчитане на причините, които го обосновават. Такова разрешение не се изисква за пограничен работник.
2. Компетентната институция на държава-членка, чието законодателство предвижда проемане на разноските за транспортиране на тялото на починало при трудова злополука лице до мястото на погребване, съобразно разпоредбите на прилаганото от нея законодателство, поема тези разноски до съответното място на територията на друга държава-членка, в която лицето е пребивавало в момента на злополуката.
Раздел 2
Усложняване на професионална болест, за която е отпуснато обезщетение
Член 60
1. В случай на усложняване на професионална болест, за която работник е получавал или получава обезщетение съгласно законодателството на държава-членка, се прилагат следните правила:
а)
ако, докато е получавал обезщетения, работникът не е упражнявал заетост съгласно законодателството на друга държава-членка, която има вероятност да причинява или усложнява въпросната болест, компетентната институция на първата държава-членка е длъжна да поеме разходите за обезщетенията съгласно разпоредбите на прилаганото от нея законодателство, като отчита усложняването;
б)
ако, докато е получавал обезщетения, работникът е упражнявал такава заетост съгласно законодателството на друга държава-членка, компетентната институция на първата държава-членка е длъжна да поеме разходите за обезщетенията съгласно разпоредбите на прилаганото от нея законодателство, без да отчита усложняването. Компетентната институция на втората държава-членка отпуска на работника добавка, чийто размер се определя съгласно прилаганото от нея законодателство и е равен на разликата между сумата на дължимите обезщетения след усложняването и сумата, която би била дължима преди усложняването съгласно прилаганото от тази институция законодателство, ако въпросната болест е настъпила съгласно законодателството на тази държава-членка;
в)
ако, в случаите по буква б), работник, страдащ от склерогенна пневмокониоза или от болест, определена в съответствие с член 57, параграф 4, няма право на обезщетения съгласно законодателството на втората държава-членка, компетентната институция на първата държава-членка е длъжна да предоставя обезщетения съгласно прилаганото от нея законодателство, като отчита усложняването. Въпреки това, компетентната институция на втората държава поема разходите за разликата между сумата на дължимите парични обезщетения, в това число и пенсии, от компетентната институция на първата държава при отчитане на усложняването и сумата на съответните обезщетения, които са били дължими преди усложняването.
2. В случай на усложняване на професионална болест, което дава основание за прилагане на разпоредбите на член 57, параграф 3, буква в), се прилагат следните разпоредби:
а)
компетентната институция, която е отпуснала обезщетенията в съответствие с разпоредбите на член 57, параграф 1, е длъжна да предоставя обезщетения съгласно прилаганото от нея законодателство, като отчита усложняването;
б)
разходите за парични обезщетения, в това число и пенсии, продължават да се поделят между институциите, които са си поделяли разходите за предишните обезщетения в съответствие с разпоредбите на член 57, параграф 3, буква в). Въпреки това, когато лицето отново е упражнявало дейност, която има вероятност да причинява или усложнява въпросната професионална болест, съгласно законодателството на една от държавите-членки, в които вече е упражнявало дейност от същото естество или съгласно законодателството на друга държава-членка, компетентната институция на тази държава поема разходите за разликата между сумата на дължимите обезщетения при отчитане на усложняването и сумата на дължимите обезщетения преди усложняването.
Раздел 3
Разни разпоредби
Член 61
Правила за отчитане на особеностите на някои законодателства
1. Ако на територията на държавата-членка, в която се намира работникът, няма осигуряване за трудова злополука или професионална болест, или ако съществува такова осигуряване, но няма отговорна институция за предоставянето на обезщетения в натура, тези обезщетения се предоставят от институцията по място на престой или пребиваване, която отговаря за предоставянето на обезщетения в натура в случай на болест.
2. Когато съгласно законодателството на компетентната държава напълно безплатните обезщетения в натура зависят от използването на медицинската служба, организирана от работодателя, предоставените обезщетения в посочените в член 52 и член 55, параграф 1 случаи се считат за предоставени от въпросната медицинска служба.
3. Когато законодателството на компетентната държава включва схема във връзка със задълженията на работодателя, предоставените обезщетения в посочените в член 52 и член 55, параграф 1 случаи се считат за предоставени по искане на компетентната институция.
4. Когато естеството на схемата на компетентната държава във връзка с компенсациите за трудови злополуки не съответства на схема за задължително осигуряване, обезщетенията в натура се предоставят пряко от работодателя или от съответния осигурител.
5. Когато законодателството на държава-членка изрично или косвено предвижда да се вземат под внимание настъпилите или преди това потвърдени трудови злополуки или професионална болест, с оглед оценяване на степента на неработоспособност, компетентната институция на тази държава също взема под внимание настъпилите или преди това потвърдени трудови злополуки или професионални болести съгласно законодателството на друга държава-членка като настъпили или потвърдени съгласно прилаганото от нея законодателство.
Член 62
Приложима схема при наличие на няколко схеми в страната на престой или пребиваване - Максимална продължителност на обезщетенията
1. Ако законодателството на страната по престой или пребиваване предвижда няколко осигурителни схеми, приложимите разпоредби за работниците, посочени в член 52 или член 55, параграф 1, са разпоредбите на схемата, която се отнася за работниците в стоманодобивната промишленост. Въпреки това, ако посоченото законодателство включва специална схема за работниците в мини и подобни предприятия, разпоредбите на тази схема се прилагат за тази категория работници и за членовете на техните семейства, когато институцията по място на престой или пребиваване, в която те подават своите искове, е компетентна да прилага такава схема.
2. Ако законодателството на държава-членка определя максимален период, през който могат да се отпускат обезщетения, институцията, която прилага това законодателство, може да взема предвид всеки период, през който вече са предоставени обезщетения от институцията на друга държава-членка.
Раздел 4
Възстановяване на разходи между институциите
Член 63
1. Компетентните институции са длъжни да възстановяват сумата на предоставените от тяхно име обезщетения в съответствие с разпоредбите на член 52 и член 55, параграф 1.
2. Възстановяването на разходи по параграф 1 се определя и извършва по предвидения за това ред в посочения в член 97 регламент за прилагане, при представяне на доказателства за действително извършените разходи.
3. Две или повече държави-членки, или компетентните органи на тези държави, могат да предвидят други методи за възстановяване на разходи или да направят отказ от възстановяването на разходи между институциите под тяхна юрисдикция.
ГЛАВА 5
ПОМОЩИ ПРИ СМЪРТ
Член 64
Сумиране на осигурителни периоди
Компетентната институция на държава-членка, съгласно чието законодателство придобиването, запазването или възстановяването на правото на помощи при смърт зависи от завършването на осигурителни периоди, доколкото е необходимо взема под внимание завършените осигурителни периоди съгласно законодателството на всяка друга държава-членка като завършени съгласно прилаганото от нея законодателство.
Член 65
Право на помощи, когато смъртта настъпи, или когато лицето, което има право на помощи, пребивава в държава-членка, различна от компетентната държава
1. Когато работник, пенсионер или лице, претендиращо за пенсия, или член на неговото семейство, почине на територията на държава-членка, различна от компетентната държава, смъртта се счита за настъпила на територията на компетентната държава.
2. Компетентната институция е длъжна да отпуска дължимите съгласно прилаганото от нея законодателство помощи при смърт, дори и ако лицето, което има право на тях, пребивава на територията на държава-членка, различна от компетентната държава.
3. Разпоредбите на параграфи 1 и 2 се прилагат и когато смъртта е настъпила вследствие на трудова злополука или професионална болест.
Член 66
Предоставяне на обезщетения в случай на смърт на пенсионер, който е пребивавал в държава-членка, различна от държавата, чиято институция е отговаряла за предоставянето на обезщетения в натура
В случай на смърт на пенсионер, който е имал право да получава пенсия или пенсии съгласно законодателството на една или повече държави-членки, когато въпросният пенсионер е пребивавал на територията на държава-членка, различна от държавата, чиято институция е отговаряла за предоставянето на обезщетения в натура по член 28, платимите помощи при смърт, съгласно прилаганото от тази институция законодателство, се предоставят от и за сметка на същата тази институция, все едно че в момента на смъртта си пенсионерът е пребивавал на територията на държавата-членка, в която се намира тази институция.
Разпоредбите на предходния параграф се прилагат по аналогия за членовете на семейството на пенсионер.
ГЛАВА 6
БЕЗРАБОТИЦА
Раздел 1
Общи разпоредби
Член 67
Сумиране на осигурителни периоди или периоди на заетост
1. Компетентната институция на държава-членка, съгласно чието законодателство придобиването, запазването или възстановяването на правото на обезщетения зависи от завършването на осигурителни периоди, взема под внимание, доколкото е необходимо, завършените осигурителни периоди или периоди на заетост съгласно законодателството на всяка друга държава-членка като завършени периоди съгласно прилаганото от нея законодателство, но, при условие че ако са били завършени съгласно това законодателство, периодите на заетост биха се брояли за осигурителни периоди.
2. Компетентната институция на държава-членка, съгласно чието законодателство придобиването, запазването или възстановяването на правото на обезщетения зависи от завършването на периоди на заетост, взема под внимание, доколкото е необходимо, завършените осигурителни периоди или периоди на заетост съгласно законодателството на всяка друга държава-членка като периоди на заетост, завършени съгласно прилаганото от нея законодателство.
3. Освен в случаите, посочени в член 71, параграф 1, буква а), ii) и буква б), ii), прилагането на разпоредбите на параграф 1 и 2 зависи от условието заинтересованото лице да има последно завършени:
-
в случая по параграф 1, осигурителни периоди,
-
в случая по параграф 2, периоди на заетост,
в съответствие с разпоредбите на законодателството, съгласно което се претендира за обезщетенията.
4. Когато продължителността на периода, през който могат да се отпускат обезщетения, зависи от продължителността на осигурителните периоди или периодите на заетост, в зависимост от случая, се прилагат по целесъобразност разпоредбите на параграф 1 или 2.
Член 68
Изчисляване на обезщетенията
1. Компетентната институция на държава-членка, чието законодателство предвижда изчисляването на обезщетенията да се извършва въз основа на размера на предишната надница или заплата, взема под внимание изключително само получената от заинтересованото лице надница или заплата за последната му заетост на територията на тази държава. Въпреки това, ако заинтересованото лице е било наето на работа на последното си работно място на тази територия за по-малко от четири седмици, обезщетенията се изчисляват въз основа на нормалната надница или заплата на мястото на престой или пребиваване на безработното лице, съответстваща на равностойна или сходна заетост на последното му работно място на територията на друга държава-членка.
2. Компетентната институция на държава-членка, чието законодателство предвижда различен размер на обезщетенията в зависимост от броя на членовете на семейството, взема под внимание и членовете на семейството на заинтересованото лице, които пребивават на територията на друга държава-членка като пребиваващи на територията на компетентната държава. Тази разпоредба не се прилага, ако в страната на пребиваване на членовете на семейството друго лице има право на обезщетения за безработица, за чието изчисляване се вземат под внимание членовете на семейството.
Раздел 2
Безработни лица, които отиват в държава-членка, различна от компетентната държава
Член 69
Условия и ограничения за запазване на правото на обезщетения
1. Работник, който е напълно безработен, и който отговаря на предвидените от законодателството на държава-членка условия за придобиване на право на обезщетения, и който отива в една или повече други държави-членки, за да търси там работа, запазва правото си на такива обезщетения при следните условия и в рамките на следните ограничения:
а)
преди заминаването си лицето трябва да е било регистрирано като лице, което търси работа и да е било на разположение на службите по заетостта на компетентната държава най-малко в продължение на най-малко четири седмици, след като е станало безработно. Въпреки това, компетентните служби или институции могат да му дадат разрешение за заминаване преди изтичането на този срок;
б)
лицето трябва да се регистрира като лице, което търси работа в службите по заетостта на всяка от държавите-членки, в които отива и трябва да подлежи на организираната в тях контролна процедура. Това условие се счита за изпълнено за периода преди регистрация, ако заинтересованото лице се е регистрирало в седемдневен срок от датата, на която е престанало да бъде на разположение на службите по заетостта на държавата, която е напуснало. В извънредни случаи, този срок може да се удължава от компетентните служби или институции;
в)
правото на обезщетения важи за максимален срок от три месеца от датата, на която заинтересованото лице е престанало да бъде на разположение на службите по заетостта на държавата, която е напуснало, при условие че общата продължителност на обезщетенията не надвишава продължителността на срока, през който лицето е имало право на обезщетения съгласно законодателството на тази държава. Освен това, в случай на сезонен работник, тази продължителност се ограничава до оставащия период до края на сезона, за който работникът е нает на работа.
2. Ако заинтересованото лице се завърне в компетентната държава преди изтичането на срока, през който има право на обезщетения съгласно разпоредбите на параграф 1, буква в), то продължава да има право на обезщетения съгласно законодателството на тази държава; лицето губи всички права на обезщетения съгласно законодателството на компетентната държава, ако не се завърне в нея преди изтичането на този срок. В извънредни случаи, този срок може да се удължава от компетентните служби или институции.
3. Позоваване на разпоредбите на параграф 1 може да се извършва само веднъж между два периода на заетост.
4. Когато компетентната държава е Белгия, безработно лице, което се завръща там след изтичането на предвидения в параграф 1, буква в) тримесечен срок, няма право на обезщетения в тази страна, докато не навърши най-малко три месеца трудов стаж там.
Член 70
Предоставяне на обезщетения и възстановяване на разходи
1. В случаите по член 69, параграф 1, обезщетенията се предоставят от институцията на всяка от държавите, в които безработно лице отива да търси работа.
Компетентната институция на държава-членка, чийто субект е бил работник по време на последната си заетост, е длъжна да възстанови сумата за такива обезщетения.
2. Възстановяването на разходи по параграф 1 се определя и извършва по предвидения за това ред в посочения в член 97 регламент за прилагане, при представяне на доказателства за действително извършените разходи или на основата на еднократни плащания.
3. Две или повече държави-членки, или компетентните органи на тези държави, могат да предвидят други методи за възстановяване на разходи или да направят отказ от възстановяването на разходи между институциите под тяхна юрисдикция.
Раздел 3
Безработни лица, които по време на последната си заетост са пребивавали в държава-членка, различна от компетентната държава
Член 71
1. Безработно лице, което по време на последната си заетост е пребивавало на територията на държава-членка, различна от компетентната държава, получава обезщетения в съответствие със следните разпоредби:
а)
i)
пограничен работник, който е частично или непрекъснато безработен в предприятието, в което е нает на работа, получава обезщетения в съответствие с разпоредбите на законодателството на компетентната държава като пребиваващ на територията на тази държава; тези обезщетения се предоставят от компетентната институция;
ii)
пограничен работник, който е напълно безработен, получава обезщетения в съответствие с разпоредбите на законодателството на държавата-членка, на чиято територия пребивава като лице, което по време на последната си заетост е било субект на това законодателство; тези обезщетения се предоставят от и за сметка на институцията по мястото на пребиваване;
б)
i)
работник, различен от пограничен работник, който е частично, непрекъснато или напълно безработен, и който остава на разположение на работодателя си или на службите по заетостта на територията на компетентната държава, получава обезщетения в съответствие с разпоредбите на законодателството на тази държава като пребиваващо на нейна територия лице; тези обезщетения се предоставят от компетентната институция;
ii)
работник, различен от пограничен работник, който е напълно безработен, и който се поставя на разположение за работа на службите по заетостта на територията на държавата-членка, в която пребивава, или който се завръща на тази територия, получава обезщетения в съответствие със законодателството на тази държава като лице, което за последен път е било наето на работа там; тези обезщетения се предоставят от и за сметка на институцията по мястото на пребиваване. Въпреки това, ако такъв работещ е получил право на обезщетения за сметка на компетентната институция на държавата-членка, чийто субект е бил последно, той получава обезщетения съобразно разпоредбите на член 69. Получаването на обезщетения съгласно законодателството на държавата, в която пребивава, се спира за всеки период, през който безработното лице може съгласно разпоредбите на член 69 да предяви иск за обезщетения съгласно законодателството, чийто субект е било последно.
2. Безработно лице не може да претендира за обезщетения съгласно законодателството на държавата-членка, на чиято територия пребивава, докато има право на обезщетения съгласно разпоредбите на параграф 1, буква а), i) или буква б), i).
ГЛАВА 7
СЕМЕЙНИ ОБЕЗЩЕТЕНИЯ И СЕМЕЙНИ ПОМОЩИ ЗА ЗАЕТИ И БЕЗРАБОТНИ ЛИЦА
Раздел 1
Общи разпоредби
Член 72
Сумиране на периоди на заетост
Когато съгласно законодателството на държава-членка придобиването на право на обезщетения зависи от завършването на периоди на заетост, компетентната институция на тази държава взема под внимание, доколкото е необходимо, завършените периоди на заетост на територията на всяка друга държава-членка като завършени съгласно нейното собствено законодателство.
Раздел 2
Работници и безработни лица, чиито семейства пребивават в държава-членка, различна от компетентната държава
Член 73
Работници
1. Работник, който е субект на законодателството на държава-членка, различна от Франция, има право на семейните обезщетения, предвидени от законодателството на първата държава-членка, за членовете на неговото семейство, които пребивават на територията на друга държава-членка, все едно че пребивават на територията на първата държава.
2. Работник, който е субект на френското законодателство, има право, по отношение на членовете на неговото семейството, които пребивават на територията на държава-членка, различна от Франция, на семейните помощи, които са предвидени от законодателството на тази държава-членка; работникът трябва да отговаря на условията за заетост, на които съгласно френското законодателство се основава правото на такива обезщетения.
3. Въпреки това, работник, който по силата на член 14, параграф 1, буква а) е субект на френското законодателство, има право на предвидените от френското законодателство и посочени в приложение V семейни обезщетения за членовете на неговото семейство, които го придружават на територията на държавата-членка, в която работникът е командирован.
Член 74
Безработни лица
1. Безработно лице, което получава обезщетения за безработица съгласно законодателството на държава-членка, различна от Франция, има право на предвидените от законодателството на първата държава-членка семейни обезщетения за членовете на неговото семейство, които пребивават на територията на друга държава-членка, все едно че пребивават на територията на първата държава.
2. Безработно лице, което получава обезщетения за безработица съгласно френското законодателство, има право, по отношение на членовете на неговото семейство, които пребивават на територията на държава-членка, различна от Франция, на семейните помощи, които са предвидени от законодателството на държавата, на чиято територия пребивават въпросните членове на семейството.
Член 75
Предоставяне на обезщетения и възстановяване на суми
1.
а)
В случаите по член 73, параграфи 1 и 3 семейните обезщетения се предоставят от компетентната институция на държавата, на чието законодателство е субект работникът, а в случаите по член 74, параграф 1 - от компетентната институция на държавата, съгласно чието законодателство безработното лице получава обезщетения за безработица. Те се предоставят съобразно прилаганите от тези институции разпоредби, независимо дали физическото или юридическото лице, на което се дължат тези обезщетения, пребивава или има престой или се намира на територията на компетентната държава или на територията на друга държава-членка;
б)
въпреки това, ако семейните обезщетения не се използват от лицето, на което следва да се предоставят за издръжка на членовете на семейството, компетентната институция се освобождава от юридическите си задължения, като предоставя въпросните обезщетения на физическото или юридическото лице, което действително издържа членовете на семейството, по искане на и с посредничеството на институцията по тяхното пребиваване или на определената институция, или на назначения за целта орган от компетентните власти на страната на тяхното пребиваване;
в)
две или повече държави-членки могат да се договорят, съобразно разпоредбите на член 8, компетентната институция да предоставя дължимите семейни обезщетения съгласно законодателството на тези държави или на една от тези държави на физическото или юридическото лице, което действително издържа членовете на семейството, пряко или с посредничеството на институцията по тяхното пребиваване.
2.
а)
В случаите по член 73, параграф 2 и член 74, параграф 2 семейните помощи се предоставят от институцията по пребиваване на членовете на семейството, в съответствие с прилаганото от тази институция законодателство;
б)
въпреки това, ако съгласно това законодателство помощите трябва да се предоставят на работника, посочената в предходната буква институция изплаща тези помощи на физическото или юридическото лице, което действително издържа членовете на семейството на мястото им на пребиваване или, по целесъобразност, пряко на членовете на семейството;
в)
компетентната институция възстановява пълния размер на предоставените помощи в съответствие с предходните букви. Възстановяването на суми се определя и извършва по реда, определен в посочения в член 97 регламент за прилагане.
Член 76
Правила за преимущество в случаи на натрупване на право на семейни обезщетения или семейни помощи в изпълнение на разпоредбите на член 73 и 74, поради упражняването на професионална или търговска дейност в страната по пребиваване на членовете на семейството
Правото на семейни обезщетения или семейни помощи съгласно член 73 и 74 се спира, ако поради упражняването на професионална или търговска дейност се дължат семейни обезщетения или семейни помощи и съгласно законодателството на държавата-членка, на чиято територия пребивават членовете на семейството.
ГЛАВА 8
ОБЕЗЩЕТЕНИЯ ЗА ДЕЦА НА ИЗДРЪЖКА НА ПЕНСИОНЕРИ И ОБЕЗЩЕТЕНИЯ ЗА СИРАЦИ
Член 77
Деца на издръжка на пенсионери
1. По смисъла на настоящия член, терминът „обезщетения“ означава семейни помощи за лица, които получават пенсии за старост, инвалидност, трудова злополука или професионална болест и увеличения или добавки към такива пенсии за децата на такива пенсионери, с изключение на добавките, които се отпускат съгласно осигурителни схеми за трудови злополуки и професионална болест.
2. Обезщетенията се отпускат в съответствие със следните правила, независимо от държавата-членка, на чиято територия пребивават пенсионерът или децата:
а)
на пенсионер, който получава пенсия съгласно законодателството на само една държава-членка, в съответствие със законодателството на държавата-членка, която отговаря за пенсията;
б)
на пенсионер, който получава пенсии съгласно законодателството на повече от една държава-членка:
i)
в съответствие със законодателството на тази от държавите, в която пребивава, при условие че съгласно законодателството на тази държава се придобива право на едно от обезщетенията, посочени в параграф 1, като по целесъобразност се вземат предвид разпоредбите на член 79, параграф 1, буква а),
или
ii)
в други случаи, в съответствие със законодателството на държавата-членка, чийто субект лицето е било най-дълго, при условие че съгласно въпросното законодателство се придобива право на едно от обезщетенията, посочени в параграф 1, като по целесъобразност се вземат предвид разпоредбите на член 79, параграф 1, буква а); ако съгласно това законодателство не се придобива право на обезщетение, условията за придобиване на такова право съгласно законодателствата на другите заинтересовани държави се разглеждат в низходящ ред според продължителността на завършените осигурителни периоди съгласно законодателството на тези държави-членки.
Член 78
Сираци
1. По смисъла на настоящия член, терминът „обезщетения“ означава семейни помощи и, по целесъобразност, допълнителни или специални обезщетения за сираци и пенсии за сираци, освен такива, които се отпускат съгласно осигурителни схеми за трудови злополуки и професионална болест.
2. Обезщетенията за сираци се отпускат в съответствие със следните правила, независимо от държавата-членка, на чиято територия пребивава сиракът или физическото или юридическото лице, което действително го издържа:
а)
за сирака на починал работник, който е бил субект на законодателството на само една държава-членка, в съответствие със законодателството на тази държава;
б)
за сирака на починал работник, който е бил субект на законодателството на няколко държави-членки:
i)
в съответствие със законодателството на държавата-членка, на чиято територия пребивава сиракът, при условие че съгласно законодателството на тази държава се придобива право на едно от обезщетенията, посочени в параграф 1, като по целесъобразност се вземат предвид разпоредбите на член 79, параграф 1, буква а);
ii)
в други случаи, в съответствие със законодателството на държавата-членка, чийто субект починалият работник е бил най-дълго, при условие че съгласно въпросното законодателство се придобива право на едно от обезщетенията, посочени в параграф 1, като по целесъобразност се вземат предвид разпоредбите на член 79, параграф 1, буква а); ако съгласно това законодателство не се придобива право на обезщетение, условията за придобиване на такова право съгласно законодателствата на другите заинтересовани държави-членки се разглеждат в низходящ ред според продължителността на завършените осигурителни периоди съгласно законодателството на тези държави-членки.
Въпреки това, приложимото законодателство на държавата-членка за предоставяне на обезщетенията по член 77 за деца на пенсионер остава приложимо след смъртта на въпросния пенсионер по отношение на предоставянето на обезщетения на неговите сираци.
Член 79
Общи разпоредби за обезщетенията за деца на издръжка на пенсионери и за обезщетенията за сираци
1. Обезщетенията по смисъла на членове 77 и 78 се предоставят в съответствие с определеното чрез прилагане на разпоредбите на тези членове законодателство, от и за сметка на институцията, която отговаря за прилагането на това законодателство, все едно че пенсионерът или починалият работник е бил субект само на законодателството на компетентната държава-членка.
Въпреки това:
а)
ако това законодателство предвижда, че придобиването, запазването или възстановяването на правото на обезщетения зависи от продължителността на осигурителните периоди или периодите на заетост, тази продължителност се определя, като при необходимост се вземат под внимание разпоредбите на член 45 или член 72, в зависимост от случая;
б)
ако това законодателство предвижда размерът на обезщетенията да се изчислява въз основа на размера на пенсията или да зависи от продължителността на осигурителните периоди, размерът на тези обезщетения се изчислява въз основа на теоретичния размер, определен в съответствие с разпоредбите на член 46, параграф 2.
2. В случай, когато ефектът от прилагане на правилото, определено в член 77, параграф 2, буква б) ii) и член 78, параграф 2, буква б) ii), би се изразявал в това няколко държави-членки да бъдат компетентни, при еднаква продължителност на периодите, обезщетенията по смисъла на член 77 или член 78, в зависимост от случая, се отпускат в съответствие със законодателството на държавата-членка, чийто субект последно е бил работникът.
3. Правото на дължими обезщетения съгласно разпоредбите на параграф 2 и съгласно разпоредбите на член 77 и 78 се прекратява, ако децата придобият право на семейни обезщетения или семейни помощи съгласно законодателството на държава-членка по силата на това, че упражняват професионална или търговска дейност. В такъв случай заинтересованите лица се считат за членове на семейството на работник.
ДЯЛ IV
АДМИНИСТРАТИВНА КОМИСИЯ ЗА СОЦИАЛНО ОСИГУРЯВАНЕ НА РАБОТНИЦИ МИГРАНТИ
Член 80
Състав и метод на работа
1. Към Комисията на Европейските общности се създава Административна комисия за социално осигуряване на работници мигранти (оттук нататък наричана „Административна комисия“), състояща се от по един представител на всяка държава-членка, която при необходимост се подпомага от експертни съветници. На заседанията на Административната комисия присъства представител на Комисията със съвещателни функции.
2. Административната комисия се подпомага по технически въпроси от Международната служба по труда съгласно условията на сключените за целта споразумения между Европейската икономическа общност и Международната организация на труда.
3. Правилникът за работа на Административната комисия се изготвя по взаимно споразумение между нейните членове.
Решенията по посочените в член 81, буква а) въпроси на тълкуване се вземат с единодушие и им се дава необходимата гласност.
4. Секретариатът на Административната комисия се осигурява от Комисията на Европейските общности.
Член 81
Задачи на Административната комисия
Административната комисия има следните задачи:
а)
да разглежда всички административни въпроси и въпроси на тълкуване, произтичащи от разпоредбите на настоящия и последващите регламенти или от всяко сключено въз основа на тях споразумение или спогодба, без да се накърнява правото на заинтересованите органи, институции и лица да прибягват до процедурите и съдилищата, предвидени от законодателството на държавите-членки, на настоящия регламент или на Договора;
б)
да извършва всички преводи на документи във връзка с прилагането на настоящия регламент по искане на компетентните органи, институции и съдилища на държавите-членки и по-специално преводи на подадените искове от лица, които могат да имат право на обезщетение съгласно разпоредбите на настоящия регламент;
в)
да насърчава и развива сътрудничеството между държавите-членки по въпроси от областта на социалното осигуряване, по-специално във връзка със здравните и социални мерки от общ интерес;
г)
да насърчава и развива сътрудничеството между държавите-членки с оглед ускоряване, като се отчитат постиженията в областта на техниките за административно управление, на отпускането на обезщетения, по-специално дължимите съгласно настоящия регламент обезщетения за инвалидност, старост и смърт (пенсии);
д)
да обобщава факторите, които следва да се вземат под внимание за съставянето на отчети за разходите, които ще бъдат за сметка на институциите на държавите-членки съгласно разпоредбите на настоящия регламент и да приема годишните отчети между споменатите институции;
е)
да изпълнява всякакви други функции от нейната компетентност съгласно разпоредбите на настоящия и последващите регламенти или всяко сключено въз основа на тях споразумение или спогодба;
ж)
да представя на Комисията на Европейските икономически общности предложения за изработване на последващи регламенти и за преразглеждане на настоящия и последващите регламенти.
ДЯЛ V
КОНСУЛТАТИВЕН КОМИТЕТ ПО СОЦИАЛНО ОСИГУРЯВАНЕ НА РАБОТНИЦИ МИГРАНТИ
Член 82
Създаване, състав и метод на работа
1. Създава се Консултативен комитет по социално осигуряване на работници мигранти (оттук нататък наричан „Консултативният комитет“), който се състои от общо тридесет и шест членове от всяка държава-членка:
а)
двама представители на правителството, от които поне един трябва да е член на Административната комисия;
б)
двама представители на синдикати;
в)
двама представители на организации на работодателите.
За всяка от посочените по-горе категории се назначава по един заместник за всяка държава-членка.
2. Членовете на Консултативния комитет и техните заместници се назначават от Съвета, който при подбора на представители на синдикати и на организации на работодателите се стреми да постигне равностойно представителство в комитета на различните заинтересовани отрасли.
Съветът публикува списъка на членовете и техните заместници в Официален вестник на Европейските общности.
3. Мандатът за членове и заместници е две години. Назначението им може да се подновява. При изтичане на мандата им, членовете и заместниците остават на длъжност, докато бъдат сменени или до подновяване на назначението им.
4. Консултативният комитет се председателства от представител на Комисията. Председателят няма право на глас.
5. Консултативният комитет заседава най-малко веднъж годишно. Той се свиква на заседание от председателя, по негов почин или въз основа на отправена до него писмена молба от най-малко една трета от членовете. Молбата трябва да съдържа конкретни предложения относно дневния ред.
6. При извънредни обстоятелства, по предложение на председателя, Консултативният комитет може да вземе решение да се консултира с всяко лице или представители на организации с богат опит по въпроси от областта на социалното осигуряване. Освен това, комитетът получава техническа помощ от Международната служба по труда при същите условия, както Административната комисия, съгласно условията на сключеното споразумение между Европейската икономическа общност и Международната организация на труда.
7. В становищата и предложенията на Консултативния комитет трябва да са посочени мотивите, на които те се основават. Те се произнасят с абсолютно мнозинство при редовно проведено гласуване.
Правилникът за работа на комитета се изготвя с мнозинство на неговите членове и се одобрява от Съвета, след получаване на становището на Комисията.
8. Секретариатът на Консултативния комитет се осигурява от Комисията на Европейските общности.
Член 83
Задачи на Консултативния комитет
Консултативният комитет е оправомощен, по искане на Комисията на Европейските общности, на Административната комисия или по свой почин:
а)
да разглежда общи или принципни въпроси и проблеми, произтичащи от прилагането на приетите регламенти съгласно разпоредбите на член 51 от Договора;
б)
да формулира становища по даден въпрос за Административната комисия и предложения за евентуално преразглеждане на регламентите.
ДЯЛ VI
РАЗЛИЧНИ РАЗПОРЕДБИ
Член 84
Сътрудничество между компетентните органи
1. Компетентните органи на държавите-членки взаимно си съобщават цялата информация във връзка с:
а)
предприетите мерки за прилагане на настоящия регламент;
б)
промените в законодателството им, които има вероятност да засягат прилагането на настоящия регламент.
2. С оглед прилагане на настоящия регламент, органите и институциите на държавите-членки оказват съдействие и действат така, сякаш прилагат собственото си законодателство. По правило, предоставяното от споменатите органи и институции административно съдействие е безвъзмездно. Въпреки това, компетентните органи на държавите-членки могат да дават съгласие за възстановяване на някои разходи.
3. С оглед прилагане на настоящия регламент, органите и институциите на държавите-членки могат да комуникират пряко помежду си и със заинтересованите лица или техни представители.
4. Органите, институциите и съдилищата на дадена държава-членка не могат да отхвърлят представени им искове или други документи на основание, че същите са написани на официалния език на друга държава-членка. По целесъобразност, те прилагат разпоредбите на член 81, буква б).
Член 85
Освобождаване от или намаляване на данъци - Освобождаване от изискване за заверка
1. Всяко предвидено в законодателството на дадена държава-членка освобождаване от или намаляване на данъци, държавни, нотариални или регистрационни такси по отношение на удостоверения или документи, за които се изисква да бъдат представени съгласно законодателството на тази държава, важат за сходни документи, които се изисква да бъдат представени съгласно законодателството на друга държава-членка или настоящия регламент.
2. Всички декларации, документи или удостоверения от всякакво естество, за които се изисква да бъдат представени съгласно настоящия регламент, са освободени от изискване за заверка от дипломатически или консулски органи.
Член 86
Искове, декларации или жалби, представени пред орган, институция или съд на държава-членка, различна от компетентната държава
Всеки иск, декларация или жалба, които с оглед спазване на законодателството на дадена държава-членка е трябвало да бъдат подадени в определен срок пред орган, институция или съд на тази държава, са допустими, ако са подадени в същия срок пред съответстващ орган, институция или съд на друга държава-членка. В такъв случай органът, институцията или съдът, които получават иска, декларацията или жалбата, незабавно ги изпращат на компетентния орган, институция или съд на първата държава, пряко или чрез компетентните органи на съответната държава-членка. Датата, на която въпросните искове, декларации или жалби са подадени пред органа, институцията или съда на втората държава, се счита за дата на подаването им пред компетентния орган, институция или съд.
Член 87
Медицински прегледи
1. По искане на компетентната институция медицинските прегледи, предвидени от законодателството на една държава-членка, могат да се извършват на територията на друга държава-членка от институцията по място на престой или пребиваване на лицето, което има право на обезщетения, при условията, предвидени в посочения в член 97 регламент за прилагане, или, ако това условие не бъде изпълнено, съгласно договорените условия между компетентните органи на заинтересованите държави-членки.
2. Медицинските прегледи, извършени съгласно условията по параграф 1, се считат за извършени на територията на компетентната държава.
Член 88
Преводи от една държава-членка в друга на дължими парични суми съгласно настоящия регламент
Съобразно разпоредбите на член 106 от Договора, паричните преводи в съответствие с настоящия регламент се извършват съгласно разпоредбите на съответните действащи споразумения между заинтересованите държави-членки към момента на превода. При отсъствие на такива действащи споразумения между две държави-членки, компетентните органи на тези държави или органите, които отговарят за международните разплащания, по взаимно споразумение определят необходимите мерки за извършване на такива преводи.
Член 89
Особен ред за прилагане на разпоредбите на някои законодателства
Особеният ред за прилагане на разпоредбите на законодателствата на някои държави-членки е посочен в приложение V.
Член 90
Помощи за жилищно настаняване и семейни обезщетения, въведени след влизането в сила на настоящия регламент
Помощи за жилищно настаняване и, когато се отнася до Люксембург, семейни обезщетения, въведени по демографски съображения след влизането в сила на настоящия регламент, не се отпускат на лица, които пребивават на територията на държава-членка, различна от компетентната държава.
Член 91
Вноски за сметка на работодатели или предприятия, които не са установени в компетентната държава
Работодател не е длъжен да плаща по-високи вноски поради факта, че мястото му на стопанска дейност или седалището му, или мястото на стопанска дейност на неговото предприятие се намира на територията на държава-членка, различна от компетентната държава.
Член 92
Събиране на вноски
1. Дължимите вноски към институцията на една държава-членка могат да се събират на територията на друга държава-членка в съответствие с приложимия административен ред, гаранции и привилегии за събирането на дължими вноски към съответната институция на последно споменатата държава.
2. Редът за прилагане на разпоредбите на параграф 1 се урежда, доколкото е необходимо, чрез посочения в член 97 регламент за прилагане или чрез споразумения между държавите-членки. Такъв ред за прилагане може да включва процедура за принудително плащане.
Член 93
Права на институциите, които отговарят за обезщетенията спрямо задължени трети страни
1. Ако дадено лице получава обезщетения съгласно законодателството на една държава-членка за вреда, настъпила на територията на друга държава-членка, всички права на институцията, която отговаря за обезщетенията спрямо трети страни, които са длъжни да компенсират вредата, се уреждат от следните правила:
а)
когато съгласно прилаганото от нея законодателство институцията, която отговаря за обезщетенията, встъпва в правата на получателя спрямо трета страна, това встъпване в права се признава от всяка държава-членка;
б)
когато посочената институция има преки права спрямо третата страна, тези права се признават от всяка държава-членка.
2. Ако дадено лице получава обезщетения съгласно законодателството на една държава-членка за вреда, настъпила на територията на друга държава-членка, по отношение на въпросното лице или компетентната институция се прилагат разпоредбите на посоченото законодателство, които определят случаите, в които се изключва гражданската отговорност на работодателите или на наетите от тях лица.
Разпоредбите на параграф 1 се прилагат и за всички права на институцията, която отговаря за обезщетенията спрямо работодател или наетите от него лица в случаите, когато не се изключва тяхната отговорност.
ДЯЛ VII
ПРЕХОДНИ И ЗАКЛЮЧИТЕЛНИ РАЗПОРЕДБИ
Член 94
Различни разпоредби
1. Не се придобиват никакви права съгласно настоящия регламент за период преди датата на неговото влизане в сила.
2. За определяне на правата на обезщетения съгласно разпоредбите на настоящия регламент се вземат предвид всички осигурителни периоди и, по целесъобразност, всички периоди на заетост или пребиваване, които са завършени съгласно законодателството на дадена държава-членка преди датата на влизане в сила на рег ламента.
3. Съобразно разпоредбите на параграф 1 право съгласно настоящия регламент се придобива, дори и ако се отнася до осигурен социален риск, който се е осъществил преди датата на влизане в сила на настоящия регламент.
4. Всяко обезщетение, което не е било отпуснато или е било спряно на основание националност или пребиваване на заинтересованото лице, се отпуска или възобновява по молба на заинтересованото лице, считано от влизането в сила на настоящия регламент, при условие че преди това определените права не са били основание за изплащане на еднократно обезщетение.
5. Правата на лице, на което е отпусната пенсия преди влизането в сила на настоящия регламент, могат да се преразгледат по молба на заинтересованото лице, като се отчитат разпоредбите на настоящия регламент. Тази разпоредба се прилага и за другите обезщетения, посочени в член 78.
6. Ако посочената в параграф 4 или 5 молба се подаде в срок от две години от датата на влизане в сила на настоящия регламент, придобитите съгласно настоящия регламент права влизат в сила от тази дата и срещу съответните лица не може да се извършва позоваване на разпоредбите на законодателството на която и да е държава-членка относно загубата или погасяването на права по давност.
7. Ако посочената в параграф 4 или 5 молба е подадена след изтичането на двугодишния срок след влизането в сила на настоящия регламент, правата, които не са изгубени или погасени по давност, влизат в сила от датата на подаване на молбата, освен ако не се прилагат по-благоприятни разпоредби на законодателството на която и да е държава-членка.
8. В случай на склерогенна пневмокониоза, разпоредбата на член 57, параграф 3, буква в) се прилага за парични обезщетения за професионална болест, разноските за които, при отсъствие на споразумение между заинтересованите институции, не е можело да бъдат поделени между тези институции преди датата на влизане в сила на настоящия регламент.
9. Прилагането на разпоредбите на член 73, параграф 2 не води до намаляване на съществуващи права в деня на влизане в сила на настоящия регламент. По отношение на лицата, които към тази дата получават по-благоприятни обезщетения по силата на сключени двустранни споразумения с Франция, разпоредбите на тези споразумения продължават да се прилагат за такива лица, докато същите са субекти на френското законодателство. Не се вземат под внимание прекъсвания с продължителност по-малко от един месец, нито периоди, през които се получават обезщетения за безработица или болест. Редът за прилагане на тези разпоредби се определя в посочения в член 97 регламент за прилагане.
Член 95
Приложения към настоящия регламент
Приложенията към настоящия регламент могат да се изменят и допълват с регламент, приет от Съвета по предложение на Комисията, по искане на една или повече заинтересовани държави-членки и след получаване на становището на Административната комисия.
Член 96
Нотифициране съгласно някои разпоредби
1. Нотифицирането по член 1, буква й), член 5 и член 8, параграф 2 се адресира до председателя на Съвета на Европейските общности. В тях се посочва датата на влизане в сила на въпросните закони и схеми или, в случай на нотифицирането по член 1, буква й), датата, от която настоящият регламент се прилага за схемите, посочени в декларациите на държавите-членки.
2. Получените нотификации в съответствие с разпоредбите на параграф 1 се публикуват в Официален вестник на Европейските общности.
Член 97
Регламент за прилагане
Редът за прилагане на настоящия регламент се определя в допълнителен регламент.
Член 98
Преразглеждане на проблема с изплащането на семейни обезщетения
По предложение на Комисията, Съветът преразглежда преди 1 януари 1973 г. цялостния проблем с изплащането на семейни обезщетения на членове на семейството, които не пребивават на територията на компетентната държава, с оглед намиране на единно решение за всички държави-членки.
Член 99
Влизане в сила
Настоящият регламент влиза в сила на първо число от седмия месец след публикуване на посочения в член 97 регламент за прилагане в Официален вестник на Европейските общности.
Тези два регламента отменят следните регламенти:
-
Регламент № 3 на Съвета относно социалното осигуряване на работници мигранти,
-
Регламент № 4 на Съвета за определяне на реда за прилагане и допълнителни разпоредби във връзка с Регламент № 3 (6), и
-
Регламент № 36/63/ЕИО на Съвета от 2 април 1963 г. относно социалното осигуряване на пограничните работници (7).
Въпреки това, разпоредбите на членове 82 и 83 относно създаването на Консултативния комитет влизат в сила в деня на публикуване на посочения в член 97 регламент за прилагане.
Настоящият регламент е задължителен в своята цялост и се прилага пряко във всички държави-членки.
Съставено в Люксембург на 14 юни 1971 година.