RÅDETS FORORDNING (EF) Nr. 2027/97 af 9. oktober 1997 om luftfartsselskabers erstatningsansvar i tilfælde af ulykker
RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 84, stk. 2,
under henvisning til forslag fra Kommissionen (1),
under henvisning til udtalelse fra Det Økonomiske og Sociale Udvalg (2),
i henhold til fremgangsmåden i traktatens artikel 189 C (3), og
ud fra følgende betragtninger:
(1) inden for den fælles transportpolitik er det nødvendigt at forbedre beskyttelsesniveauet for passagerer, der bliver involveret i luftfartsulykker;
(2) reglerne om erstatningsansvar i tilfælde af ulykker omhandles i konventionen angående indførelse af visse ensartede regler om international luftbefordring, undertegnet i Warszawa den 12. oktober 1929, og i den ændring af denne, som blev undertegnet i Haag den 28. september 1955, samt konventionen, der blev indgået den 18. september 1961 i Guadalajara, alt efter hvilken der finder anvendelse (i det følgende benævnt »Warszawa-konventionen«); Warszawa-konventionen anvendes over hele verden til gavn for både passagerer og luftfartsselskaber;
(3) Warszawa-konventionens erstatningsgrænser er for lave i forhold til de nuværende økonomiske og sociale normer og fører ofte til langvarige retssager, som skader luftfartens omdømme; medlemsstaterne har derfor hver for sig hævet erstatningsgrænsen og således skabt forskellige transportbetingelser i det indre marked for luftfart;
(4) desuden gælder Warszawa-konventionen kun for international transport; i det indre marked for luftfart skelnes der ikke længere mellem indenrigs- og udenrigsflyvning; det vil derfor være hensigtsmæssigt, at erstatningsansvaret i forbindelse med såvel indenrigs- som udenrigsflyvning har samme omfang og karakter;
(5) en fuldstændig fornyet gennemgang og revision af Warszawa-konventionen har længe været påkrævet, hvilket globalt på lang sigt vil være en mere ensartet og gennemførlig respons på spørgsmålet om luftfartsselskabers erstatningsansvar i tilfælde af ulykker; der bør fortsat gennem forhandling på internationalt plan gøres bestræbelser på at udvide de begrænsninger for erstatningsansvar, der er fastsat i Warszawa-konventionen;
(6) i overensstemmelse med subsidiaritetsprincippet er det ønskeligt, at der på fællesskabsplan gøres en indsats for at få harmoniseret luftfartsselskabers erstatningsansvar, hvilket igen kunne bruges som retningslinje for forbedret passagerbeskyttelse på verdensplan;
(7) det vil være hensigtsmæssigt at ophæve alle finansielle ansvarsgrænser i henhold til Warszawa-konventionens artikel 22, stk. 1, eller andre retlige eller kontraktlige begrænsninger, i overensstemmelse med de nuværende tiltag på internationalt plan;
(8) for at undgå, at ofre for ulykker ikke får tilkendt erstatning, bør ÅF-luftfartsselskaberne ikke kunne påberåbe sig konventionens artikel 20, stk. 1, i forbindelse med et erstatningskrav som følge af, at en passager er blevet dræbt eller har lidt skade på legeme eller helbred som omhandlet i Warszawa-konventionens artikel 17, hvis kravet ligger inden for en vis grænse;
(9) EF-luftfartsselskaber kan fritages for erstatningsansvar, såfremt den pågældende passagers uagtsomhed har været en medvirkende faktor;
(10) det er nødvendigt at præcisere forpligtelserne i denne forordning på baggrund af artikel 7 i Rådets forordning (EØF) nr. 2407/92 af 23. juli 1992 om udstedelse af licenser til luftfartsselskaber (4); i denne henseende skal EF-luftfartsselskaber være forsikret op til en vis grænse som fastsat i nærværende forordning;
(11) EF-luftfartsselskaber må altid kunne rejse krav over for tredjemand;
(12) hurtig udbetaling af forskudsbeløb vil i høj grad være en hjælp for tilskadekomne passagerer eller erstatningsberettigede personer til dækning af umiddelbare omkostninger i forbindelse med en luftfartsulykke;
(13) reglerne om erstatningsansvarets karakter og begrænsning, hvis en passager bliver dræbt eller lider skade på legeme eller helbred, indgår i transportbetingelserne i transportaftalen mellem luftfartsselskabet og passageren; for at mindske risikoen for konkurrenceforvridning bør luftfartsselskaber fra tredjelande give passagererne tilstrækkelige oplysninger om deres transportbetingelser;
(14) denne forordnings finansielle begrænsninger skal kunne revideres på baggrund af den økonomiske udvikling og udviklingen i internationale fora;
(15) Organisationen for International Civil Luftfart (ICAO) er for øjeblikket ved at revidere Warszawa-konventionen; indtil resultatet af denne revision foreligger, kunne midlertidige EF-foranstaltninger give passagererne en bedre beskyttelse; Rådet bør tage denne forordning op til fornyet overvejelse snarest muligt, efter at ICAO har revideret Warszawa-konventionen -
UDSTEDT FØLGENDE FORORDNING:
Artikel 1
I denne forordning fastsættes EF-luftfartsselskabers forpligtelser med hensyn til at yde erstatning til passagerer i tilfælde af ulykke, såfremt en passager bliver dræbt eller lider skade på legeme eller helbred, hvis den ulykke, der har forårsaget skaden, fandt sted om bord i et luftfartøj eller i forbindelse med passagerens indstigning eller udstigning.
Denne forordning præciserer ligeledes nogle forsikringskrav for EF-luftfartsselskaber.
Denne forordning fastsætter endvidere krav til de oplysninger, der skal gives af luftfartsselskaber, som er etableret uden for Fællesskabet, og som udfører flyvninger til, fra eller inden for Fællesskabet.
Artikel 2
1. I denne forordning forstås ved:
a) luftfartsselskab: et lufttrafikforetagende med gyldig licens;
b) EF-luftfartsselskab: et luftfartsselskab med gyldig licens udstedt af en medlemsstat i overensstemmelse med bestemmelserne i forordning (EØF) nr. 2407/92;
c) erstatningsberettiget: en passager eller enhver person, som efter gældende ret har ret til at fremsætte krav i forbindelse med en passager;
d) ecu: den regningsenhed, som anvendes ved opstilling af De Europæiske Fællesskabers almindelige budget i henhold til traktatens artikel 207 og 209;
e) SDR: en særlig trækningsrettighed som fastsat af Den Internationale Valutafond.
f) Warszawa-konventionen: konventionen angående indførelse af visse ensartede regler om international luftbefordring, undertegnet i Warszawa den 12. oktober 1929, eller Warszawa-konventionen som ændret i Haag den 28. september 1955 og tillægskonventionen til Warszawa-konventionen, undertegnet i Guadalajara den 18. september 1961 - alt efter hvilken der finder anvendelse på befordringskontrakten - foruden alle gældende internationale instrumenter, som bygger på denne og er knyttet dertil.
2. Begreber i denne forordning, som ikke er defineret i stk. 1, er de samme som i Warszawa-konventionen.
Artikel 3
1. a) Et EF-luftfartsselskabs erstatningsansvar i tilfælde af, at en passager bliver dræbt eller lider skade på legeme eller helbred ved en ulykke, kan ikke underkastes nogen lov-, konventions- eller kontraktbestemt begrænsning.
b) Ved den forsikringsforpligtelse, som er fastsat i artikel 7 i forordning (EØF) nr. 2407/92, forstås et krav om, at et EF-luftfartsselskab skal være forsikret for mindst det i stk. 2, anførte erstatningsbeløb og derudover op til et rimeligt niveau.
2. Et luftfartsselskab kan ikke afvise eller begrænse erstatningsansvar for skader for et beløb på indtil 100 000 SDR udtrykt i ecu ved at bevise, at det selv og dets ansatte har taget alle nødvendige forholdsregler for at undgå skaden, eller at det ikke har været muligt for det eller dets ansatte at tage sådanne forholdsregler.
3. Uanset bestemmelserne i stk. 2 kan EF-luftfartsselskabet, hvis det beviser, at skaden helt eller delvis er forårsaget af den tilskadekomne eller dræbte persons uagtsomhed, helt eller delvis fritages for erstatningsansvar i overensstemmelse med den lovgivning, der finder anvendelse.
Artikel 4
I tilfælde af, at en passager bliver dræbt eller lider skade på legeme eller helbred som følge af ulykke, er der intet i denne forordning:
a) som indebærer, at et EF-luftfartsselskab er den eneste erstatningspligtige part, eller
b) som begrænser EF-luftfartsselskabets ret til at forsøge at opnå bidrag eller godtgørelse fra en anden part i overensstemmelse med gældende lovgivning.
Artikel 5
1. EF-luftfartsselskabet udbetaler omgående og senest 15 dage efter, at den erstatningsberettigede person er blevet identificeret, sådanne forskudsbeløb, som måtte være nødvendige til dækning af øjeblikkelige økonomiske behov, og som står i forhold til omfanget af den lidte skade.
2. Med forbehold af stk. 1, må en forskudsudbetaling ikke være mindre end 15 000 SDR udtrykt i ecu pr. passager i tilfælde af død.
3. Forskudsudbetaling er ikke ensbetydende med en anerkendelse af ansvaret og kan fraregnes et eventuelt senere erstatningsbeløb, som udbetales på grundlag af EF-luftfartsselskabets ansvar, men skal kun tilbagebetales i de i artikel 3, stk. 3, nævnte tilfælde eller, hvis det senere bevises, at den person, som modtog forskudsudbetalingen, ved uagtsomhed forårsagede eller bidrog til skaden eller ikke var en person, der var berettiget til erstatning.
Artikel 6
1. Bestemmelserne i artikel 3 og 5 indgår i EF-luftfartsselskabernes transportbetingelser.
2. EF-luftfartsselskabers agenturer, rejsebureauer, check-in diske og salgssteder giver på anmodning passagererne fyldestgørende oplysninger om bestemmelserne i artikel 3 og 5. Billetten eller et tilsvarende dokument skal indeholde et sammendrag af disse bestemmelser i et klart og letforståeligt sprog.
3. Luftfartsselskaber, der ikke er hjemmehørende i Fællesskabet, og som udfører flyvninger til, fra eller inden for Fællesskabet og ikke anvender bestemmelserne i artikel 3 og 5, oplyser klart og utvetydigt passagererne om dette ved billetkøb, som foretages i agenturer eller rejsebureauer eller ved check-in diske på medlemsstaternes territorium. Luftfartsselskaberne udleverer en formular med en redegørelse for deres betingelser til passagererne. Den omstændighed, at en ansvarsgrænse er indikeret på billetten eller et tilsvarende dokument, er ikke tilstrækkelig oplysning.
Artikel 7
Senest to år efter forordningens ikrafttræden udarbejder Kommissionen en beretning om anvendelsen af denne forordning, hvori der bl.a. tages hensyn til den økonomiske udvikling og udviklingen i internationale fora. Beretningen ledsages eventuelt af forslag om en revision af forordningen.
Artikel 8
Denne forordning træder i kraft et år efter offentliggørelsen i De Europæiske Fællesskabers Tidende.
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat.
Udfærdiget i Luxembourg, den 9. oktober 1997.
19971009
Регламент (ЕО) № 2027/97 на Съвета
от 9 октомври 1997 година
относно отговорността на въздушните превозвачи в случай на произшествия
СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взе предвид Договора за създаване на Европейската общност, и по-специално член 84, параграф 2 от него,
като взе предвид предложението на Комисията [1],
като взе предвид становището на Икономическия и социален комитет [2],
като действа в съответствие с процедурата, предвидена в член 189в от Договора [3],
(1) като има предвид, че в рамките на Общата транспортна политика, е необходимо да се подобри степента на защита за пътници, пострадали от въздушни произшествия;
(2) като има предвид, че правилата за отговорност в случай на произшествие се регулират с Международна конвенция за уеднаквяване на някои правила при международния въздушен превоз, подписана във Варшава на 12 октомври 1929 г., или със същата Конвенция, така както тя е изменена в Хага на 28 септември 1955 г., и с Конвенцията от Гуадалахара от 18 септември 1961 г., съгласно конвенцията, която се прилага в отделния случай, като всяка от тях е наричана по-долу "Варшавската конвенция"; като има предвид, че Варшавската конвенция се прилага по целия свят както в полза на пътниците, така и на въздушните превозвачи;
(3) като има предвид, че установените с Варшавската конвенция граници на отговорността са прекалено ниски спрямо днешните икономически и социални условия и често водят до продължителни правни действия, които вредят на имиджа на въздушния транспорт; като има предвид, че вследствие на това, държавите-членки в различна степен са увеличили тези граници и така са установили транспортни условия, които се променят в рамките на вътрешния авиационен пазар;
(4) като има предвид, че, освен това, Варшавската конвенция се прилага само за международния транспорт; като има предвид, че на вътрешния авиационен пазар разграничаването на вътрешен и международен транспорт е премахнато; като има предвид, че поради това следва естеството и степента на отговорност да са еднакви както за националния, така и за международния транспорт;
(5) като има предвид, че задълбоченото преразглеждане и преглед на Варшавската конвенция са дългоочаквани и в дългосрочна перспектива в международен план ще представляват по-уеднаквено и по-приложимо решение на въпроса за отговорността на въздушните превозвачи в случаи на произшествие; като има предвид, че усилията да се увеличи границата на отговорността, наложена от Варшавската конвенция, ще продължат чрез преговори на многостранна основа;
(6) като има предвид, че съгласно принципа на субсидиарност, общностно действие е желателно с оглед постигането на хармонизация в сферата на отговорността на въздушните превозвачи и би могло да послужи за пример за засилена защита на пътниците в световен мащаб;
(7) като има предвид, че е подходящо да се отстранят всички парични граници на отговорността, предвидени в член 22, параграф 1 от Варшавската конвенция или всяко друго правно или договорно ограничение, съгласно настоящите тенденции на международно равнище;
(8) като има предвид, че за да се избегне жертвите на произшествия да не бъдат обезщетени, въздушните превозвачи от Общността, при всяко предявено искане за, за смърт, наранявания или друга телесна повреда на пътник по смисъла на член 17 от Варшавската конвенция, трябва да се откажат от каквато и да е защита съгласно член 20 от Варшавската конвенция до определена граница;
(9) като има предвид, че въздушните превозвачи на Общността могат да бъдат освободени от отговорност в случаи на грешка на засегнатите пътници;
(10) като има предвид, че е необходимо да се изяснят задълженията, които произтичат от настоящия регламент в светлината на член 7 от Регламент (ЕИО) № 2407/92 на Съвета от 23 юли 1992 г. [4] относно лицензите на въздушните превозвачи; като има предвид, че в това отношение въздушните превозвачи на Общността трябва да са сигурни в определени граници, установени от настоящия регламент;
(11) като има предвид, че въздушните превозвачи на Общността би следвало винаги да могат да предявят иск срещу трети страни;
(12) като има предвид, че бързи авансови плащания могат значително да подпомогнат увредените пътници или физическите лица с право на обезщетение, за да посрещнат непосредствените разходи след въздушно произшествие;
(13) като има предвид, че правилата за естеството и ограничаването на отговорността в случай на смърт, нараняване или друга телесна повреда на пътника са част от транспортните условия в договора за въздушен транспорт между превозвача и пътника; като има предвид, че с оглед намаляването на рискове от нарушаване на конкуренцията, превозвачите от трети страни трябва надлежно да информират пътниците за транспортните условия;
(14) като има предвид, че е подходящо и необходимо паричните граници, изразени в настоящия регламент, да бъдат преглеждани с оглед отчитане на икономическото развитие и развитието на международните форуми;
(15) като има предвид, че преразглеждането на Варшавската конвенция е в ход в рамките на Международната организация за гражданска авиация (ИКАО); като има предвид, че като, междувременно, приема временни мерки, Общността ще подобри защитата на пътниците; като има предвид, че Съветът би следвало да преразгледа настоящия регламент възможно най-бързо след преразглеждането на Варшавската конвенция от ИКАО,
ПРИЕ НАСТОЯЩИЯ РЕГЛАМЕНТ:
Член 1
Настоящият регламент определя задълженията на въздушните превозвачи от Общността по отношение на отговорността им към пътниците в случай на произшествие за вреди, настъпили в случай на смърт, нараняване на пътник или всякакъв друг вид телесна повреда, която пътникът е претърпял, ако произшествието, предизвикало настъпилата вреда, е произтекло на борда на самолета или в хода на която и да е операция по качването или слизането.
Настоящият регламент изяснява също така някои изисквания по отношение на застраховането на въздушни превозвачи от Общността.
В допълнение, настоящият регламент формулира изисквания относно информацията, която следва да бъде предоставена от въздушни превозвачи, които са установени извън Общността, и които извършват дейност към, от или в рамките на Общността.
Член 2
1. По смисъла на настоящия регламент:
а) "въздушен превозвач" е предприятие за въздушен транспорт, притежател на валиден оперативен лиценз;
б) "въздушен превозвач на Общността" е предприятие за въздушен транспорт, притежател на валиден оперативен лиценз, издаден от държава-членка съгласно разпоредбите на Регламент (ЕИО) № 2407/92;
в) "лице с право на обезщетение" е пътник или лице, което може да предявява претенции за обезщетение по отношение на такъв пътник, в съответствие с приложимото право;
г) "екю" е разчетна единица при формиране на бюджета на Европейските общности съгласно членове 207 и 209 от Договора;
д) "СПТ" са специални права на тираж, както са определени от Международния валутен фонд;
е) "Варшавска конвенция" е Международна конвенция за уеднаквяване на някои правила при международния въздушен превоз, подписана във Варшава на 12 октомври 1929 г. или Варшавската конвенция, както е допълнена в Хага на 28 септември 1955 г., или още Конвенция, която допълва Варшавската конвенция, подписана в Гуадалахара на 18 септември 1961 г., в зависимост от това коя от тях е приложима за съответния договор за превоз на пътници, заедно с всички действащи международни инструменти, които я допълват или произтичат от нея.
2. Понятия, които се съдържат в този регламент и които не са дефинирани в параграф 1, са равнозначни на тези, използвани във Варшавската конвенция.
Член 3
1. а) отговорността на въздушен превозвач от Общността за вреди в случай на смърт, нараняване или каквато и да е телесна повреда, претърпени от пътника в случай на произшествие, не може да бъде предмет на някакво парично ограничение, определено от закон, конвенция или договор;
б) задължението за застраховане, постановено в член 7 от Регламент (ЕИО) № 2407/92, се разбира като изискващо въздушния превозвач от Общността да бъде застрахован при максимално равнище, изисквано от параграф 2, и следователно до разумно равнище.
2. За всяка вреда в рамките на сума в екю, еквивалентна на 100000 СПТ, въздушният превозвач от Общността няма да се освобождава или да намалява своята отговорност, като доказва, че той или неговите агенти са предприели всички необходими мерки за избягване на вредата или че за него или за тях не е било възможно да предприемат такива мерки.
3. Независимо от разпоредбите на параграф 2 и съгласно приложимото право, въздушният превозвач на Общността може да бъде освободен, изцяло или частично, от неговата отговорност, ако приведе доказателството, че вредите са били причинени или съпричинени чрез небрежността на ранения или починал пътник.
Член 4
В случай на смърт, нараняване на пътника или каквато и да е телесна повреда, претърпяна от пътника в случай на произшествие, никоя разпоредба в настоящия регламент не може да се тълкува:
а) като посочваща въздушният превозвач от Общността като единствена страна за покриване на вредите; или
б) като ограничаваща правото на въздушния превозвач от Общността да иска обезщетение от трета страна съгласно приложимото право.
Член 5
1. Въздушният превозвач от Общността, в най-кратък срок и, във всеки случай, не по-късно от петнадесет дни, след като се идентифицира физическото лице с право на обезщетение, прави авансово плащане на това лице, което ще му позволи да посрещне непосредствените икономически нужди пропорционално на претърпените материални щети.
2. Без да се засяга параграф 1, авансовото плащане не трябва да бъде по-малко от еквивалента на 100000 СПТ сума за всеки пътник в случай на смърт.
3. Авансовото плащане не представлява признаване на отговорността и може да бъде приспаднато от всяка последващо изплатена сума в зависимост от отговорността на въздушния превозвач от Общността; тя не се възстановява, освен в случаите, предвидени в член 3, параграф 3, или когато впоследствие се докаже, че лицето, на което е изплатена сумата, е причинило или съпричинило вредата чрез небрежност или не е било лицето с право на обезщетение.
Член 6
1. Разпоредбите на членове 3 и 5 следва да фигурират в условията за превоз на въздушните превозвачи от Общността.
2. Подходяща информация за разпоредбите на членове 3 и 5, при поискване, ще бъде предоставяна на пътниците в агенциите на въздушните превозвачи от Общността, в пътните агенции и всички места за продажба. Билетът или негов еквивалент ще съдържа обобщения на изискванията, изразени с ясен и разбираем език.
3. Въздушните превозвачи, установени извън Общността, които извършват дейност към, от или в рамките на Общността и не прилагат разпоредбите на членове 3 и 5, изрично и ясно уведомяват пътниците за това при закупуването на билета в агенцията на превозвача, в пътна агенция или на гишета за регистрация, разположени на територията на държавите-членки. Въздушните превозвачи предоставят на пътниците формуляр, който уточнява техните условия. Фактът, че само границата на отговорността е посочена на билета или неговия еквивалент, не представлява достатъчна информация.
Член 7
Не по-късно от две години след влизането в сила на настоящия регламент, Комисията ще изготви доклад за прилагането на настоящия регламент, който, между другото, ще отчита икономическото развитие и развитието в международните форуми. Такъв доклад може да се придружава от предложения за преразглеждане на настоящия регламент.
Член 8
Настоящият регламент влиза в сила една година след датата на публикуването му в Официален вестник на Европейските общности.
Настоящият регламент е задължителен в своята цялост и се прилага пряко във всички държави-членки.
Съставено в Люксембург на 9 октомври 1997 година.