KOMMISSIONENS FORORDNING (EF) Nr. 65/2006
af 13. januar 2006
om ændring af forordning (EF) nr. 622/2003 om foranstaltninger til gennemførelse af grundlæggende fælles normer for luftfartssikkerhed
(EØS-relevant tekst)
KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab,
under henvisning til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 2320/2002 af 16. december 2002 om fastsættelse af fælles bestemmelser om sikkerhed inden for civil luftfart (1), særlig artikel 4, stk. 2, og
ud fra følgende betragtninger:
(1)
I henhold til forordning (EF) nr. 2320/2002 skal Kommissionen vedtage foranstaltninger til gennemførelse af grundlæggende fælles normer for luftfartssikkerhed i hele Det Europæiske Fællesskab. Kommissionens forordning (EF) nr. 622/2003 af 4. april 2003 om foranstaltninger til gennemførelse af grundlæggende fælles normer for luftfartssikkerhed (2) var den første retsakt, der fastlagde sådanne foranstaltninger.
(2)
Der er behov for en præcisering af de grundlæggende fælles normer.
(3)
Det bør navnlig være muligt at indføre nye teknologier og processer på forsøgsbasis og i et begrænset tidsrum. Sådanne forsøg bør ikke forringe luftfartssikkerheden som helhed.
(4)
Forordning (EF) nr. 622/2003 bør derfor ændres tilsvarende.
(5)
Foranstaltningerne i denne forordning er i overensstemmelse med udtalelse fra Komitéen for Civil Luftfartssikkerhed -
UDSTEDT FØLGENDE FORORDNING:
Artikel 1
I forordning (EF) nr. 622/2003 indsættes følgende artikel 3a:
»Artikel 3a
Nye tekniske metoder og processer
1. Medlemsstaterne kan tillade brug af en teknisk metode eller proces til sikkerhedskontrol, der adskiller sig fra dem, der er fastlagt i bilaget, forudsat at:
a)
metoden eller processen anvendes med det formål at evaluere en ny måde at udføre den pågældende sikkerhedskontrol på, og at
b)
det ikke har en negativ indflydelse på luftfartssikkerheden som helhed.
2. En medlemsstat, der har til hensigt at tillade brug af en ny metode eller proces, underretter mindst fire måneder før den planlagte indførelse skriftligt Kommissionen og de øvrige medlemsstater om denne nye metode eller proces, og gør i den forbindelse rede for, hvordan det garanteres, at anvendelsen af den nye metode eller proces opfylder kravet i stk. 1, litra b). Anmeldelsen skal også indeholde detaljerede oplysninger om, hvor metoden eller processen vil blive anvendt, og hvor lang en evalueringsperiode der er planlagt.
3. Hvis Kommissionen giver medlemsstaten et positivt svar, eller hvis medlemsstaten ikke modtager noget svar inden for tre måneder, efter at den skriftlige anmeldelse er modtaget, kan medlemsstaten tillade, at den nye metode eller proces indføres.
Hvis Kommissionen ikke er overbevist om, at den planlagte nye metode eller proces giver tilstrækkelig garanti for, at luftfartssikkerheden som helhed opretholdes i Fællesskabet, underretter den medlemsstaten herom senest tre måneder efter at have modtaget den i stk. 2 nævnte anmeldelse, og forklarer, hvilke betænkeligheder den har. I sådanne tilfælde giver den pågældende medlemsstat ikke tilladelse til at tage metoden eller processen i brug, før den har opnået Kommissionens accept.
4. Evalueringsperioden for en teknisk metode eller proces kan normalt ikke overstige 18 måneder. Dog kan denne evalueringsperiode forlænges af Kommissionen med op til 12 måneder på betingelse af, at medlemsstaten forelægger en fyldestgørende begrundelse for forlængelsen.
5. Den relevante myndighed i medlemsstaten forelægger mindst én gang hver sjette måned i løbet af evalueringsperioden en statusrapport om evalueringen for Kommissionen. Kommissionen underretter de øvrige medlemsstater om indholdet af statusrapporten.
6. Evalueringsperioden kan under ingen omstændigheder overstige 30 måneder.«
Artikel 2
Ikrafttrædelsesdato
Denne forordning træder i kraft på tyvendedagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat.
Udfærdiget i Bruxelles, den 13. januar 2006.
32006R0065
L 011/4
ОФИЦИАЛЕН ВЕСТНИК НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ
РЕГЛАМЕНТ (ЕО) № 65/2006 НА КОМИСИЯТА
от 13 януари 2006 година
за изменение на Регламент (ЕО) № 622/2003 за определяне на мерки за прилагане на общи основни правила относно сигурността на въздухоплаването
(текст от значение за ЕИП)
КОМИСИЯТА НА ЕВРОПЕЙСКИТЕ ОБЩНОСТИ,
като взе предвид Договора за създаване на Европейската общност,
като взе предвид Регламент (ЕО) № 2320/2002 на Европейския парламент и на Съвета от 16 декември 2002 г. за установяване на общи правила в областта на сигурността на гражданското въздухоплаване (1), и по-специално член 4, параграф 2 от него,
като има предвид, че:
(1)
От Комисията се изисква, в съответствие с Регламент (ЕО) № 2320/2002, да приеме мерки за въвеждането на общи основни стандарти за безопасност на въздухоплаването в Европейската общност. Регламент (ЕО) № 622/2003 на Комисията от 4 април 2003 г. за установяване на мерки за въвеждането на общи основни стандарти за сигурност на въздухоплаването (2) беше първият акт, който съдържа такива мерки.
(2)
Съществува необходимост от мерки, които да дадат по-голяма точност на общите основни стандарти.
(3)
По-специално следва да се даде възможност за извършване на изпитания на нови технологии и процеси за точно определен период от време. Тези изпитания не следва да накърняват общото ниво на сигурност на въздухоплаването.
(4)
Регламент (ЕО) № 622/2003 следва да бъде съответно изменен.
(5)
Мерките, предвидени в настоящия регламент, са в съответствие със становището на Комитета по безопасност на гражданското въздухоплаване,
ПРИЕ НАСТОЯЩИЯ РЕГЛАМЕНТ:
Член 1
В Регламент (ЕО) № 622/2003 се добавя следният член 3а:
„Член 3a
Нови технически методи и процеси
1. Държавите-членки могат да разрешат прилагането на технически метод или процес за контрол на сигурността, който се използва, вместо тези, посочени в приложението, при положение че:
a)
той се използва с цел оценяване на нов начин на функциониране на посочения контрол на сигурността, и
б)
той няма да окаже негативно влияние върху общото ниво на сигурност, което вече е достигнато.
2. Най-малко четири месеца преди неговото планирано въвеждане съответната държава-членка информира писмено Комисията и останалите държави-членки за предложения нов метод или процес, който тя възнамерява да разреши, като включва и становището си за начина, по който ще гарантира, че прилагането на новия метод или процес ще изпълни изискванията на параграф 1, буква б). Нотификацията съдържа също така подробна информация за местоположението/ята, в което/ито ще бъде използван методът или процесът, както и планираната продължителност на периода за оценка.
3. Ако Комисията даде положителен отговор на държавата-членка или ако в продължение на три месеца след получаване на писмената молба държавата-членка не получи отговор от Комисията, държавата-членка може да разреши въвеждането на новия метод или процес.
Ако Комисията не е убедена, че предлаганият нов метод или процес предоставя достатъчно гаранции за поддържане на общото ниво на сигурност на въздухоплаването в Общността, Комисията информира държавата-членка за това в срок от три месеца след получаване на нотификацията, посочена в параграф 2, като посочва причините. При това положение съответната държава-членка не започва прилагането на метода или процеса, преди да е спазила изискванията на Комисията.
4. Максималният срок на оценка за всеки технически метод или процес е 18 месеца. Този срок на оценка може да бъде удължен от Комисията най-много с допълнителни 12 месеца, при условие че държавата-членка представи адекватна обосновка за удължаването.
5. На периоди, не по-дълги от шест месеца по време на периода на оценка, отговорният орган в съответната държава-членка предоставя на Комисията доклад за напредъка на дейността по оценката. Комисията информира останалите държави-членки за съдържанието на доклада за напредъка.
6. Периодът на оценка не може да бъде по-дълъг от 30 месеца.“
Член 2
Влизане в сила
Настоящият регламент влиза в сила на двадесетия ден след публикуването му в Официален вестник на Европейския съюз.
Настоящият регламент е задължителен в своята цялост и се прилага пряко във всички държави-членки.
Съставено в Брюксел на 13 януари 2006 година.