RAADETS FORORDNING (EF) Nr. 3286/94 af 22. december 1994 om fastsaettelse af faellesskabsprocedurer paa omraadet for den faelles handelspolitik med henblik paa at sikre udoevelsen af Faellesskabets rettigheder i henhold til internationale handelsregler, navnlig regler fastlagt i Verdenshandelsorganisationens regi
RAADET FOR DEN EUROPAEISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europaeiske Faellesskab, saerlig artikel 113,
under henvisning til forskrifterne om de faelles markedsordninger for landbrugsprodukter samt de forskrifter, der er vedtaget i henhold til traktatens artikel 235, og som gaelder for varer fremstillet paa basis af landbrugsprodukter, saerlig til de bestemmelser deri, som muliggoer en fravigelse af det almindelige princip om udelukkende at erstatte kvantitative restriktioner eller foranstaltninger med tilsvarende virkning med de i naevnte forskrifter fastsatte foranstaltninger,
under henvisning til forslag fra Kommissionen,
under henvisning til udtalelse fra Europa-Parlamentet (1), ogud fra foelgende betragtninger:
Den faelles handelspolitik boer bygge paa ensartede principper, navnlig med hensyn til beskyttelse af handelen;
ved Raadets forordning (EOEF) nr. 2641/84 af 17. september 1984 om styrkelse af den faelles handelspolitik, saerlig med hensyn til beskyttelse mod uretmaessig handelspraksis (2) indfoertes der procedurer, der gjorde det muligt for Faellesskabet:
- at imoedegaa enhver form for uretmaessig handelspraksis med henblik paa at eliminere deraf foelgende skade, og
- at sikre, at Faellesskabet fuldt ud kan goere sine rettigheder gaeldende i forhold til tredjelandes handelspraksis;
erfaringerne fra anvendelsen af forordning (EOEF) nr. 2641/84 har vist, at der stadig er behov for at behandle handelshindringer, der indfoeres eller viderefoeres af tredjelande, og at den fremgangsmaade, der er fulgt i naevnte forordning, ikke har vaeret fuldstaendig effektiv;
det forekommer derfor noedvendigt at indfoere nye og forbedrede faellesskabsprocedurer for at sikre, at Faellesskabet effektivt kan udoeve sine rettigheder i henhold til de internationale handelsregler;
de internationale handelsregler er hovedsagelig de regler, der er indfoert under WTO og angivet i bilagene til WTO-overenskomsten, men der kan ogsaa vaere tale om reglerne i enhver anden aftale, hvori Faellesskabet er part, og hvori der er fastsat regler, der finder anvendelse paa handelen mellem Faellesskabet og tredjelande, og det er hensigtsmaessigt at give et klart begreb om den type aftaler, som der henvises til med udtrykket »internationale handelsregler«;
de ovennaevnte faellesskabsprocedurer boer baseres paa en retlig mekanisme i henhold til faellesskabsretten, der skal vaere fuldstaendig gennemsigtig og sikre, at beslutningen om at beraabe sig Faellesskabets rettigheder i henhold til internationale handelsregler traeffes paa grundlag af korrekte faktuelle oplysninger og juridisk analyse;
denne mekanisme har det sigte at tilvejebringe proceduremaessige midler til at anmode om, at Faellesskabets institutioner reagerer paa handelshindringer, som indfoeres eller viderefoeres af tredjelande, og som foraarsager skade eller andre negative handelsmaessige virkninger for saa vidt der eksisterer en ret til indgreb over for saadanne hindringer i henhold til de relevante internationale regler for samhandel;
medlemsstaternes ret til at anvende denne mekanisme boer ikke indskraenke deres mulighed for at rejse det samme eller tilsvarende spoergsmaal gennem de bestaaende faellesskabsprocedurer og navnlig for det udvalg, der er nedsat i henhold til traktatens artikel 113;
der boer tages hensyn til det ved traktatens artikel 113 nedsatte udvalgs institutionelle rolle ved udarbejdelse af raadgivning for Faellesskabets institutioner om alle handelspolitiske spoergsmaal; dette udvalg boer derfor holdes underrettet om udviklingen i individuelle sager, saa det kan goere sig overvejelser om deres bredere politiske konsekvenser;
i det omfang en aftale med et tredjeland forekommer at vaere det mest hensigtsmaessige middel til at fjerne eller bilaegge en uoverensstemmelse, der hidroerer fra en handelshindring, skal der desuden foeres forhandlinger med henblik herpaa i henhold til de procedurer, der er fastsat i traktatens artikel 113, saerlig i konsultation med det udvalg der er nedsat i henhold til denne artikel;
det er hensigtsmaessigt at bekraefte, at Faellesskabet skal overholde sine internationale forpligtelser og i tilfaelde, hvor saadanne forpligtelser foelger af aftaler, opretholde den balance mellem rettigheder og forpligtelser, som det er disse aftalers formaal at skabe;
det er endvidere hensigtsmaessigt at bekraefte, at alle foranstaltninger, der traeffes i henhold til de paagaeldende procedurer, ogsaa skal vaere i overensstemmelse med Faellesskabets internationale forpligtelser og ikke foregribe andre foranstaltninger i tilfaelde, der ikke er daekket af denne forordning, og som kan vedtages direkte i henhold til traktatens artikel 113;
de procedureregler, som skal foelges ved den undersoegelsesprocedure, der fastsaettes i denne forordning, skal ogsaa bekraeftes, saerlig vedroerende faellesskabsmyndighedernes og de beroerte parters rettigheder og forpligtelser, samt de betingelser, hvorpaa de interesserede parter kan faa adgang til oplysninger og kraeve underretning om de vigtigste kendsgerninger og betragtninger, der er fremkommet ved undersoegelsen;
naar Faellesskabet handler i henhold til denne forordning, maa det tage i betragtning, at der er behov for hurtig og effektiv indgriben gennem anvendelsen af de beslutningsprocedurer, der foreskrives i forordningen;
inden for rammerne af Faellesskabets internationale rettigheder og forpligtelser paahviler det kun Kommissionen og Raadet at handle for saa vidt angaar handelshindringer, der indfoeres eller viderefoeres af tredjelande, naar et indgreb er paakraevet af hensyn til Faellesskabets interesser, og Kommissionen og Raadet boer ved vurderingen af saadanne interesser tage behoerigt hensyn til de synspunkter, der fremfoeres af alle interesserede parter under proceduren -
UDSTEDT FOELGENDE FORORDNING:
Artikel 1
Maalsaetninger
I denne forordning fastsaettes faellesskabsprocedurer paa omraadet for den faelles handelspolitik med henblik paa at sikre udoevelsen af Faellesskabets rettigheder i henhold til internationale handelsregler, isaer de under Verdenshandelsorganisationen fastsatte regler, der under overholdelse af eksisterende internationale forpligtelser og procedurer har til formaal:
a) at imoedegaa handelshindringer, der indvirker paa Faellesskabets marked, med henblik paa at eliminere deraf foelgende skade
b) at imoedegaa handelshindringer, der indvirker paa markedet i et tredjeland, med henblik paa at eliminere deraf foelgende negative handelsmaessige virkninger.
Disse procedurer gaelder navnlig for indledningen og den derpaa foelgende gennemfoerelse og afslutning af de internationale procedurer for bilaeggelse af tvister i forbindelse med den faelles handelspolitik.
Artikel 2
Definitioner
1. Ved »handelshindringer« forstaas i denne forordning enhver handelspraksis, der indfoeres eller viderefoeres af et tredjeland, og overfor hvilken der i henhold til internationale handelsregler er ret til indgreb. En saadan ret til indgreb eksisterer, naar internationale handelsregler enten udtrykkelig forbyder en praksis eller giver en anden part, der er paavirket af den paagaeldende praksis, ret til at soege at fjerne dens virkning.
2. Ved »Faellesskabets rettigheder« forstaas i denne forordning og under forbehold af stk. 8, rettigheder, som det i international handel kan paaberaabe sig i henhold til internationale handelsregler. I denne forbindelse er »internationale handelsregler« hovedsagelig de regler, der er indfoert under WTO og angivet i bilagene til WTO-overenskomsten, men der kan ogsaa vaere tale om reglerne i enhver anden aftale, hvori Faellesskabet er part, og hvori der er fastsat regler, der finder anvendelse paa handelen mellem Faellesskabet og tredjelande.
3. Ved »skade« forstaas i denne forordning enhver vaesentlig skade, som en handelshindring foraarsager eller truer med at foraarsage for en erhvervsgren i Faellesskabet paa faellesskabsmarkedet for saa vidt angaar en vare eller tjenesteydelse.
4. Ved »negative handelsmaessige virkninger« forstaas i denne forordning virkninger, som en handelshindring foraarsager eller truer med at foraarsage for virksomheder i Faellesskabet paa et tredjelands marked for saa vidt angaar en vare eller tjenesteydelse, og som har en vaesentlig virkning paa Faellesskabets eller en af dets regioners oekonomi eller paa en oekonomisk sektor heri. Det forhold, at klageren lider under saadanne negative virkninger, opfattes ikke i sig selv som tilstraekkeligt til, at Faellesskabets institutioner indleder noget initiativ.
5. Ved »erhvervsgren i Faellesskabet« forstaas samtlige faellesskabsproducenter eller -leverandoerer:
- af identiske eller lignende varer eller tjenesteydelser som dem, der er genstand for en handelshindring
- af varer eller tjenesteydelser, der er i direkte konkurrence hermed, eller
- som forbruger eller forarbejder varer eller tjenesteydelser, der er genstand for en handelshindring
eller de af dem, hvis produktion sammenlagt udgoer en betydelig andel af den samlede faellesskabsproduktion af tilsvarende varer eller tjenesteydelser; men
a) naar producenterne eller leverandoererne har tilknytning til eksportoererne eller importoererne eller selv er importoer af den vare eller tjenesteydelse, der paastaas at vaere genstand for en handelshindring, kan udtrykket »erhvervsgren i Faellesskabet« fortolkes som omfattende de oevrige producenter eller leverandoerer
b) under saerlige omstaendigheder kan producenterne eller leverandoererne i en af Faellesskabets regioner betragtes som repraesentative for en erhvervsgren i Faellesskabet, saafremt deres sammenlagte produktion udgoer den overvejende del af produktionen af den paagaeldende vare eller tjenesteydelse i den eller de medlemsstater, hvor regionen er beliggende, for saa vidt at virkningerne af handelshindringen koncentreres i denne eller disse medlemsstater.
6. Ved »virksomhed i Faellesskabet« forstaas et selskab eller en virksomhed, der er oprettet i overensstemmelse med lovgivningen i en medlemsstat, og som har sit vedtaegtsmaessige hjemsted, sin centrale administration eller sit hovedforretningssted i Faellesskabet, og som direkte er beskaeftiget med fremstilling af de varer eller levering af de tjenesteydelser, der er genstand for handelshindringen.
7. I forbindelse med denne forordning paavirker begrebet »leverandoer af tjenesteydelser« i forbindelse med saavel udtrykket »erhvervsgren i Faellesskabet« som defineret i stk. 5 som udtrykket »virksomhed i Faellesskabet« som defineret i stk. 6 ikke den ikke-kommercielle karakter, som levering af nogen given tjenesteydelse kan have i henhold til lovgivningen eller reglerne i en medlemsstat.
8. I forbindelse med denne forordning er begrebet »tjenesteydelser« de tjenesteydelser, om hvilke Faellesskabet kan indgaa internationale aftaler paa grundlag af traktatens artikel 113.
Artikel 3
Klage paa vegne af erhvervsgrenen i Faellesskabet
1. Enhver fysisk eller juridisk person samt enhver sammenslutning, der uden status som juridisk person optraeder paa vegne af en erhvervsgren i Faellesskabet, som anser sig for skadet af handelshindringer, der har en virkning paa faellesskabsmarkedet, kan indgive skriftlig klage.
2. Klagen skal indeholde tilstraekkelige beviser for forekomsten af handelshindringen og den deraf foelgende skade. Bevisfoerelsen for skaden skal, naar dette er relevant, ske paa grundlag af den forklarende liste over faktorer, der er anfoert i artikel 10.
Artikel 4
Klage paa vegne af virksomheder i Faellesskabet
1. Enhver virksomhed i Faellesskabet samt enhver sammenslutning med eller uden status som juridisk person, der optraeder paa vegne af en eller flere virksomheder i Faellesskabet, som anser sig for at have vaeret udsat for negative handelsmaessige virkninger som foelge af handelshindringer, der har en virkning paa markedet i et tredjeland, kan indgive skriftlig klage. En saadan klage kan imidlertid kun tages til foelge, hvis den handelshindring, hvorom klagen indeholder paastand, er genstand for en ret til indgreb i henhold til internationale handelsregler, der er fastsat i en multilateral eller plurilateral handelsaftale.
2. Klagen skal indeholde tilstraekkelige beviser for forekomsten af handelshindringerne og deraf foelgende negative handelsmaessige virkninger. Bevisfoerelsen for negative handelsmaessige virkninger skal, naar dette er relevant, ske paa grundlag af den liste over eksempler paa faktorer, der er anfoert i artikel 10.
Artikel 5
Klageprocedurer
1. Klagen indgives til Kommissionen, som fremsender en genpart heraf til medlemsstaterne.
2. Klagen kan traekkes tilbage, hvorved proceduren kan afsluttes, medmindre en saadan afslutning ikke vil vaere i Faellesskabets interesse.
3. Saafremt det efter konsultation viser sig, at klagen ikke indeholder tilstraekkelige beviser til at berettige ivaerksaettelse af en undersoegelse, underrettes klageren herom.
4. Kommissionen traeffer saa hurtigt som muligt afgoerelse om, hvorvidt der skal ivaerksaettes en faellesskabsprocedure for undersoegelse i forbindelse med klager, der indgives i henhold til artikel 3 eller 4, og senest 45 dage fra indgivelsen af klagen, idet denne periode dog kan suspenderes efter anmodning fra klageren eller med dennes samtykke for at tilvejebringe yderligere oplysninger, der kan vaere noedvendige for at vurdere gyldigheden af klagerens paastand.
Artikel 6
Indbringelse af klage paa en medlemsstats initiativ
1. Enhver medlemsstat kan anmode Kommissionen om, at de i artikel 1 omhandlede procedurer indledes.
2. Den forelaegger Kommissionen tilstraekkelige beviser til begrundelse af sin anmodning for saa vidt angaar handelshindringer og de deraf foelgende virkninger. Naar beviser for skade eller negative handelsmaessige virkninger er fornoedne, fremlaegges de paa grundlag af den i artikel 10 anfoerte liste over eksempler paa faktorer, hvor dette er relevant.
3. Kommissionen underretter omgaaende de oevrige medlemsstater om saadanne anmodninger.
4. Saafremt det efter konsultation viser sig, at anmodningen ikke indeholder tilstraekkelige beviser til at berettige ivaerksaettelse af en undersoegelse, underrettes medlemsstaten herom.
5. Kommissionen traeffer saa hurtigt som muligt afgoerelse om, hvorvidt der skal ivaerksaettes en faellesskabsprocedure for undersoegelse i forbindelse med klager, der indbringes af en medlemsstat i henhold til artikel 6, og normalt senest 45 dage efter indbringelsen af klagen, idet denne periode dog kan suspenderes efter anmodning fra den indbringende medlemsstat eller med dennes samtykke for at tilvejebringe yderligere oplysninger, der kan vaere noedvendige for fuldt ud at vurdere gyldigheden af den sag, der er indbragt af medlemsstaten.
Artikel 7
Konsultationsprocedure
1. Med henblik paa afholdelse af konsultationer inden for rammerne af denne forordning nedsaettes der et raadgivende udvalg, i det foelgende benaevnt »udvalget«, bestaaende af repraesentanter for hver enkelt medlemsstat med en repraesentant for Kommissionen som formand.
2. Der afholdes omgaaende konsultationer paa begaering af en medlemsstat eller paa Kommissionens initiativ, og i alle tilfaelde inden for en tidsramme, der goer det muligt at overholde de tidsfrister, der er fastsat i denne forordning. Udvalgets formand fremsender saa hurtigt som muligt til medlemsstaterne alle relevante oplysninger, som han er i besiddelse af. Kommissionen fremsender desuden disse oplysninger til det udvalg, der er nedsat i henhold til traktatens artikel 113, saa det kan goere sig overvejelser over de videre konsekvenser for den faelles handelspolitik.
3. Udvalget indkaldes af formanden.
4. Konsultationerne kan om fornoedent ske skriftligt. I saa fald underretter Kommissionen skriftligt medlemsstaterne, som senest otte arbejdsdage efter denne oplysning kan afgive skriftlig udtalelse eller begaere en mundtlig konsultation, der arrangeres af formanden, forudsat at saadanne mundtlige konsultationer kan afholdes inden for en tidsramme, der goer det muligt at overholde de tidsfrister, der er fastsat i denne forordning.
Artikel 8
Faellesskabsprocedure for undersoegelse
1. Saafremt Kommissionen efter konsultationer finder, at der foreligger tilstraekkelige beviser til at berettige ivaerksaettelsen af en undersoegelsesprocedure, og saafremt det er noedvendigt af hensyn til Faellesskabets interesser, skal Kommissionen:
a) give meddelelse i De Europaeiske Faellesskabers Tidende om ivaerksaettelsen af en undersoegelsesprocedure; i meddelelsen oplyses det, hvilken vare eller tjenesteydelse og hvilke lande der er tale om, der gives et sammendrag af de modtagne oplysninger, og det fremhaeves, at alle relevante oplysninger skal meddeles Kommissionen; endvidere angives den frist, inden for hvilken de beroerte parter kan anmode om at blive hoert mundtligt af Kommissionen i henhold til stk. 5
b) officielt underrette de repraesentanter for det eller de lande, som er omfattet af proceduren, med hvilke der i givet fald kan afholdes konsultationer
c) foretage sin undersoegelse paa faellesskabsniveau i samarbejde med medlemsstaterne.
2. a) I givet fald indhenter Kommissionen alle de oplysninger, som den anser for noedvendige, og bestraeber sig paa at efterproeve de paagaeldende oplysninger hos importoerer, handlende, repraesentanter, producenter, erhvervssammenslutninger og erhvervsorganisationer, under forudsaetning af, at de paagaeldende virksomheder og organisationer er indforstaaet hermed.
b) Om fornoedent foretager Kommissionen undersoegelser paa tredjelandes territorium, forudsat at de paagaeldende landes regeringer, der er officielt underrettet, ikke inden for en rimelig frist modsaetter sig dette.
c) Kommissionen bistaas i sine undersoegelser af embedsmaend fra den medlemsstat, paa hvis omraade efterproevningen finder sted, saafremt den paagaeldende medlemsstat har udtrykt oenske herom.
3. Medlemsstaterne indgiver til Kommissionen, paa dennes anmodning og efter forskrifter fastsat af denne, alle til undersoegelsen noedvendige oplysninger.
4. a) De beroerte klagere, eksportoerer og importoerer samt repraesentanterne for det eller de beroerte lande kan faa kendskab til alle de oplysninger, som Kommissionen har faaet stillet til raadighed, med undtagelse af dokumenter til Kommissionens og myndighedernes interne brug, forudsat at oplysningerne er relevante for varetagelsen af deres interesser, at de ikke er fortrolige i henhold til artikel 9, og at Kommissionen anvender dem i sin undersoegelsesprocedure. De paagaeldende personer retter skriftligt en begrundet anmodning til Kommissionen med angivelse af de oplysninger, der oenskes kendskab til.
b) De beroerte klagere, eksportoerer og importoerer samt repraesentanter for det eller de beroerte lande kan anmode om at blive underrettet om de vigtigste kendsgerninger og betragtninger, der er fremkommet ved undersoegelsen.
5. Kommissionen kan hoere de beroerte parter. De skal hoeres, naar de inden for den frist, der er fastsat i den i De Europaeiske Faellesskabers Tidende offentliggjorte meddelelse, skriftligt anmoder om en saadan hoering og i denne forbindelse godtgoer, at de er parter, der i foerste raekke er beroert af resultatet af proceduren.
6. Desuden giver Kommissionen efter anmodning de parter, der i foerste raekke er beroert, lejlighed til at moedes, for at modstridende synspunkter og eventuelle modargumenter kan blive fremlagt. Herved tager den hensyn til parternes oensker og til noedvendigheden af at bevare oplysningernes fortrolige karakter. Ingen af parterne er forpligtet til at deltage i et moede, og deres udeblivelse vil ikke vaere til skade for deres sag.
7. Indgives de af Kommissionen oenskede oplysninger ikke inden for en rimelig frist, eller laegges der vaesentlige hindringer i vejen for undersoegelsen, kan der drages konklusioner paa basis af de oplysninger, der er til raadighed.
8. Naar Kommissionen har afsluttet sin undersoegelse, forelaegger den en rapport for udvalget. Rapporten skal i almindelighed forelaegges senest fem maaneder efter meddelelsen om procedurens ivaerksaettelse, medmindre undersoegelsens komplicerede karakter foranlediger Kommissionen til at forlaenge denne frist til syv maaneder.
Artikel 9
Fortrolig behandling
1. De i medfoer af denne forordning modtagne oplysninger kan kun anvendes til det formaal, hvortil de er indhentet.
2. a) Raadet, Kommissionen og medlemsstaterne samt personer i deres tjeneste maa ikke videregive oplysninger, som de har modtaget i medfoer af denne forordning, og som ifoelge deres natur er fortrolige eller er meddelt fortroligt af en af parterne i en undersoegelsesprocedure, medmindre den part, der har givet oplysningerne, udtrykkeligt har givet tilladelse hertil.
b) Ved enhver anmodning om fortrolig behandling angives det, hvorfor oplysningerne er fortrolige, og der vedlaegges et ikke-fortroligt sammendrag af saadanne oplysninger, eller en begrundelse for, at der ikke kan foretages et sammendrag af oplysningerne.
3. I almindelighed betragtes oplysninger som fortrolige, naar videregivelsen heraf sandsynligvis vil vaere til betydelig skade for den, der har givet oplysningerne eller er kilde hertil.
4. Viser det sig imidlertid, at en anmodning om fortrolig behandling ikke er berettiget, og at den, der giver oplysningerne, hverken er villig til at offentliggoere dem eller tillade, at de offentliggoeres i store traek eller i forkortet form, kan disse oplysninger lades ude af betragtning.
5. Denne artikel er ikke til hinder for, at Faellesskabets myndigheder videregiver generelle oplysninger og i saerdeleshed begrundelserne for de i medfoer af denne forordning trufne afgoerelser. Ved en saadan videregivelse tages der hensyn til de beroerte parters berettigede interesse i, at deres forretningshemmeligheder ikke roebes.
Artikel 10
Bevis
1. Undersoegelsen af skaden omfatter i givet fald foelgende faktorer:
a) omfanget af henholdsvis den beroerte faellesskabsimport eller -eksport, isaer naar den er henholdsvis steget eller faldet betydeligt enten i absolut vaerdi eller i forhold til produktionen eller forbruget paa det paagaeldende marked
b) de priser, der er praktiseret af faellesskabserhvervsgrenens konkurrenter, isaer for at fastslaa, om der i Faellesskabet eller paa tredjelandes markeder tilbydes en vaesentlig lavere pris end faellesskabserhvervsgrenens pris
c) foelgevirkningerne heraf for den paagaeldende erhvervsgren i Faellesskabet, vurderet paa baggrund af visse oekonomiske faktorer saasom produktion, kapacitetsudnyttelse, lagre, salg, markedsandel, priser (dvs. pristryk eller hindring af de prisstigninger, som normalt ville have fundet sted), fortjeneste, forrentning af kapital, investeringer og beskaeftigelse.
2. Saafremt der fremsaettes paastand om en truende skade, undersoeger Kommissionen ligeledes, om det er sandsynligt, at en bestemt situation udvikler sig til en faktisk skade. I denne forbindelse kan der ligeledes tages hensyn til faktorer saasom:
a) stigningstakten for eksporten til det marked, hvor faellesskabsprodukterne er udsat for konkurrence
b) den eksportkapacitet, der allerede eksisterer, eller som vil kunne udnyttes i naermeste fremtid i oprindelses- eller eksportlandet, og sandsynligheden for, at den deraf foelgende eksport vil gaa til det i litra a) naevnte marked.
3. Skade foraarsaget af andre faktorer, som enkeltvis eller i forening ligeledes har en ugunstig indflydelse paa en erhvervsgren i Faellesskabet, maa ikke tilskrives den paagaeldende handelspraksis.
4. Saafremt der fremsaettes paastand om negative handelsmaessige virkninger, undersoeger Kommissionen foelgerne af saadanne negative virkninger for Faellesskabets eller en af dets regioners oekonomi eller for en oekonomisk sektor deri. Med henblik herpaa kan Kommissionen, hvor det er relevant, tage hensyn til faktorer af den type, der er anfoert i stk. 1 og 2. Negative handelsmaessige virkninger kan bl. a. opstaa i situationer, hvor handelen med en vare eller tjenesteydelse forhindres, vanskeliggoeres eller omdirigeres som foelge af en handelshindring, eller fra situationer, hvor handelshindringer vaesentligt har paavirket leverancer eller produktionsfaktorer (f. eks. dele og komponenter eller raamaterialer) til virksomheder i Faellesskabet. Naar der fremsaettes paastand om negative handelsmaessige virkninger, undersoeger Kommissionen ligeledes, om det klart kan forudses, at en bestemt situation sandsynligvis vil foere til faktiske negative handelsmaessige virkninger.
5. Ved undersoegelse af beviser for negative handelsmaessige virkninger tager Kommissionen endvidere hensyn til de bestemmelser og principper eller den praksis, der styrer retten til indgreb i henhold til de relevante internationale handelsregler, der er omhandlet i artikel 2, stk. 1.
6. Kommissionen undersoeger desuden alle andre relevante beviser, der er indeholdt i klagen eller indgivningen af klage. I denne forbindelse er den i stk. 1-5 angivne liste over faktorer og indikatorer ikke udtoemmende, og en eller flere saadanne faktorer og indikatorer kan ej heller noedvendigvis tages som afgoerende tegn paa, at der forekommer skade eller negative handelsmaessige virkninger.
Artikel 11
Afslutning og suspension af proceduren
1. Naar undersoegelsesproceduren viser, at der ikke kraeves noget indgreb til beskyttelse af Faellesskabets interesse, afsluttes den i henhold til artikel 14.
2. a) Proceduren kan ligeledes suspenderes i henhold til artikel 14, saafremt det eller de paagaeldende tredjelande efter afslutningen af en undersoegelse traeffer saadanne foranstaltninger, som anses for tilfredsstillende, og der derfor ikke kraeves noget indgreb fra Faellesskabet.
b) Kommissionen kontrollerer gennemfoerelsen af de paagaeldende foranstaltninger, i givet fald paa grundlag af regelmaessige oplysninger, som den kan anmode de paagaeldende tredjelande om og i fornoedent omfang efterproeve.
c) Saafremt de af tredjelandet/tredjelandene trufne foranstaltninger ophaeves, suspenderes eller ikke gennemfoeres korrekt, eller Kommissionen har begrundet mistanke herom, eller saafremt en anmodning om oplysninger, som Kommissionen har fremsat i henhold til litra b), ikke er blevet efterkommet, oplyser Kommissionen medlemsstaterne herom, og saafremt resultaterne af undersoegelsen og de nye kendsgerninger, der foreligger, goer det noedvendigt og berettiget, traeffes der foranstaltninger i henhold til artikel 13, stk. 3.
3. Saafremt det efter en undersoegelsesprocedure eller paa noget tidspunkt foer, under og efter en international tvistbilaeggelsesprocedure maa antages, at det mest hensigtsmaessige middel til at bilaegge en tvist, der er opstaaet som foelge af en handelshindring, er indgaaelse af en aftale med det eller de paagaeldende tredjelande, som kan aendre Faellesskabets og det eller de paagaeldende tredjelandes materielle rettigheder, suspenderes proceduren i overensstemmelse med artikel 14, og der foeres forhandlinger i overensstemmelse med traktatens artikel 113.
Artikel 12
Vedtagelse af handelspolitiske foranstaltninger
1. Naar det (som foelge af undersoegelsesproceduren, medmindre det af den faktiske og juridiske situation fremgaar, at der ikke er behov for en saadan undersoegelsesprocedure) konstateres, at et indgreb er noedvendigt til beskyttelse af Faellesskabets interesser for at sikre, at Faellesskabet kan udoeve sine rettigheder i henhold til internationale handelsregler med henblik paa at fjerne den skade eller de hindringer, som indfoeres eller viderefoeres af tredjelande, traeffes der hensigtsmaessige foranstaltninger efter fremgangsmaaden i artikel 13.
2. Naar Faellesskabet ifoelge sine internationale forpligtelser skal gennemfoere en forudgaaende international procedure for konsultation eller bilaeggelse af tvister, traeffes der foerst afgoerelse om de i stk. 3 omhandlede foranstaltninger efter afslutning af denne procedure og under hensyn til resultaterne heraf. Navnlig gaelder, at naar Faellesskabet har anmodet et internationalt tvistbilaeggelsesorgan om at angive og tillade de foranstaltninger, som er hensigtsmaessige for gennemfoerelsen af resultaterne af en international tvistbilaeggelsesprocedure, skal de handelspolitiske faellesskabsforanstaltninger, der kan vaere paakraevede som foelge af en saadan tilladelse vaere i overensstemmelse med henstillingen fra det paagaeldende internationale tvistbilaeggelsesorgan.
3. Som handelspolitisk foranstaltning kan traeffes enhver foranstaltning, der kan forenes med bestaaende internationale forpligtelser og procedurer, navnlig:
a) suspension eller tilbagekaldelse af indroemmelser, der er ydet i forbindelse med handelspolitiske forhandlinger
b) forhoejelse af gaeldende told eller indfoerelse af enhver anden form for importafgift
c) indfoerelse af kvantitative restriktioner eller enhver anden form for foranstaltning, hvorved import- eller eksportvilkaarene aendres, eller samhandelen med de paagaeldende tredjelande paavirkes paa anden maade.
4. De hertil svarende afgoerelser begrundes og offentliggoeres i De Europaeiske Faellesskabers Tidende. Denne offentliggoerelse tjener ligeledes til underretning af de lande og parter, der i foerste raekke er beroert.
Artikel 13
Beslutningsprocedurer
1. De i artikel 11, stk. 1, og artikel 11, stk. 2, litra a), omhandlede afgoerelser vedtages efter proceduren i artikel 14.
2. Saafremt Faellesskabet, som foelge af en klage i henhold til artikel 3 eller 4 eller en indbringelse af klage i henhold til artikel 6, foelger internationale formelle procedurer for konsultation eller bilaeggelse af tvister, traeffes afgoerelserne om indledning, gennemfoerelse og afslutning af disse procedurer efter proceduren i artikel 14.
3. Saafremt Faellesskabet efter at have truffet afgoerelse i henhold til artikel 12, stk. 2, skal beslutte, hvilke handelspolitiske foranstaltninger der skal traeffes i henhold til artikel 11, stk. 2, litra c), eller artikel 12, traeffer Raadet i overensstemmelse med traktatens artikel 113 afgoerelse med kvalificeret flertal senest 30 arbejdsdage efter modtagelsen af forslaget.
Artikel 14
Udvalgsprocedure
1. Naar der henvises til den procedure, der er fastsat i denne artikel, indkaldes udvalget af formanden.
2. Kommissionens repraesentant forelaegger udvalget et udkast til den afgoerelse, der skal traeffes. Udvalget behandler spoergsmaalet inden for en frist, som formanden kan fastsaette afhaengigt af, hvor meget sagen haster.
3. Kommissionen traeffer en afgoerelse, som den meddeler medlemsstaterne, og som finder anvendelse efter udloebet af en frist paa ti dage, hvis ingen medlemsstat har rettet henvendelse til Raadet inden for denne frist.
4. Efter anmodning fra en medlemsstat kan Raadet med kvalificeret flertal aendre Kommissionens afgoerelse.
5. Kommissionens afgoerelse finder anvendelse ved udloebet af en frist paa 30 dage regnet fra den dag, paa hvilken der er rettet henvendelse til Raadet, hvis dette ikke har truffet afgoerelse inden for denne frist.
Artikel 15
Generelle bestemmelser
1. Denne forordning finder ikke anvendelse i tilfaelde, der er omfattet af andre gaeldende retsforskrifter vedroerende den faelles handelspolitik. Den anvendes som supplement:
- til retsforskrifter om oprettelse af de faelles markedsordninger for landbrugsvarer og gennemfoerelsesbestemmelserne hertil
- til saerlige retsforskrifter, der er vedtaget i henhold til traktatens artikel 235, og som gaelder for varer fremstillet paa basis af landbrugsprodukter.
Den foregriber ikke andre foranstaltninger, der maatte blive truffet i henhold til traktatens artikel 113, eller faellesskabsprocedurer til behandling af spoergsmaal vedroerende handelshindringer, som er rejst af medlemsstaterne i det udvalg, der er nedsat i henhold til traktatens artikel 113.
2. Forordning (EOEF) nr. 2641/84 ophaeves. Henvisninger til den ophaevede forordning skal betragtes som henvisninger til naervaerende forordning.
Artikel 16
Ikrafttraeden
Denne forordning traeder i kraft den 1. januar 1995. Den anvendes paa procedurer, der indledes efter denne dato.
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gaelder umiddelbart i hver medlemsstat.
Udfaerdiget i Bruxelles, den 22. december 1994.
31994R3286
L 349/71
ОФИЦИАЛЕН ВЕСТНИК НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ
РЕГЛАМЕНТ (ЕО) № 3286/94 НА СЪВЕТА
от 22 декември 1994 година
за установяване на процедури на Общността в областта на общата търговска политика с оглед гарантиране упражняването от Общността на правата, които са ѝ предоставени съгласно правилата за международна търговия, по-специално тези, които са установени под егидата на Световната търговска организация (СТО)
СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взе предвид Договора за създаване на Европейската общност, и по-специално член 113 от него,
като взе предвид правилата, установяващи общата организация на пазарите на земеделска продукция, както и правилата, приети съгласно член 235 от Договора и приложими за стоки, произхождащи от преработката на земеделски продукти, и главно тези разпоредби от него, които позволяват дерогация от общия принцип, че всяко количествено ограничение или мярка с еквивалентен ефект може да бъде заместено/а единствено с мерките, предвидени в тези правила,
като взе предвид предложението на Комисията,
като взе предвид становището на Европейския парламент (1),
като има предвид, че общата търговска политика трябва да се основава на единни принципи, особено що се отнася до търговската защита;
като има предвид, че Регламент (ЕИО) № 2641/84 на Съвета от 17 септември 1984 г. относно укрепването на общата търговска политика, по-специално в областта на защитата срещу незаконни търговски практики (2), предвижда възможност за Комисията да прилага процедури, които ѝ позволяват:
-
да отговори на всяка незаконна търговска пракитка, с цел да премахне произлизаща от това вреда,
-
да осигури пълно упражняване на правата от страна на Общността по отношение на търговските практики на трети страни;
като има предвид, че придобитият при прилагането на Регламент (ЕИО) № 2641/84 опит е показал, че остава нужно да се премахнат пречките пред търговията, приети или създавани от трети страни, и че подходът, следван в Регламент (ЕИО) № 2641/84, не се е оказал изцяло ефикасен;
като има предвид, че поради това изглежда необходимо да се допълнят и да се подобрят процедурите на Общността, за да се гарантира на Общността ефективно упражняване на правата, които са ѝ предоставени от правилата на международната търговия;
като има предвид, че правилата на международната търговия са предимно тези, установени под егидата на СТО и постановени в приложенията към Споразумението за СТО, но и тези, които са установени във всяко друго споразумение, по което Общността е страна и което определя правилата, приложими за търговията между Общността и третите страни; като има предвид, че е важно да се уточнят типовете споразумения, за които се отнасят термините „правила на международната търговия“;
като има предвид, че по-горе цитираните процедури в Общността следва да се основават на юридически механизъм съгласно общностното право, който да бъде напълно прозрачен и да гарантира, че решението за позоваване на правата на Общността в рамките на правилата за международна търговия се основава на конкретна фактологична информация и правен анализ;
като има предвид, че този механизъм има за цел да представи процедура, позволяваща да се изисква от международните институции да реагират на пречките пред търговията, приети или създадени от трети страни, които предизвикват вреда или отрицателен търговски ефект, при условие че в правилата, приложими в международната търговия, съществува право на действие по отношение на такива пречки;
като има предвид, че правото на държавите-членки да прибягват до този механизъм не следва да им пречи да повдигат идентични или сходни въпроси посредством други съществуващи процедури на Общността, и по-специално пред комитета, създаден с член 113 от Договора;
като има предвид, че следва да се отчита институционалната роля на комитета, създаден по силата на член 113 от Договора, при формулирането на становище за институциите на Общността по всички въпроси на търговската политика; като има предвид, че при това положение този комитет следва да бъде информиран за състоянието на напредъка на индивидуалните случаи, за да му се позволи да отчете тяхното по-широко отражение върху политиките;
като има предвид, още повече, че доколкото споразумение с трета страна се оказва най-подходящото средство да се разрешават спорове, възникнали вследствие на пречки пред търговията, преговорите за постигане на тази цел се провеждат съгласно процедурите, установени в член 113 от Договора, по-специално чрез консултации с комитета, създаден в съответствие с него
като има предвид, че е желателно също да се потвърди, че Общността трябва да действа при спазване на нейните международни задължения и когато тези задължения произхождат от споразумения, да се спазва равновесието между правата и задълженията, които тези споразумения имат за цел да установяват;
като има предвид, че е също целесъобразно да се потвърди, че взетите мерки в рамките на въпросните процедури следва също да бъдат съобразени с международните задължения на Общността, като не се накърняват други мерки в случаи, които не са обхванати от настоящия регламент, но които могат да бъдат приети пряко по силата на член 113 от Договора;
като има предвид, че е целесъобразно също да се следва процедурният правилник по време на процедурата по проучване, постановена в настоящия регламент, по-специално правата и задълженията на органите на Общността и засегнатите страни, и условията, при които заинтересованите страни могат да получат достъп до информация и могат да поискат да бъдат информирани за съществени факти и съображения в резултат на процедурата на проучване;
като има предвид, че Общността, действайки в съответствие с настоящия регламент, трябва да отчита необходимостта от бързо и ефикасно действие в хода на прилагането на процедурите за вземане на решения, предвидени в настоящия регламент;
като има предвид, че в компетентността на Комисията и на Съвета е да действат по отношение на пречките пред търговията, породени или поддържани от трети страни, в рамките на международните права и задължения на Общността, само в случаи, когато интересите на Общността изискват намеса; като има предвид, че когато се оценяват тези интереси, Комисията и Съветът следва да отчитат становищата на всички заинтересовани страни в хода на производствата,
ПРИЕ НАСТОЯЩИЯ РЕГЛАМЕНТ:
Член 1
Цели
Настоящият регламент установява процедури на Общността в областта на общата търговска политика, с цел да гарантира упражняването на правата на Общността съгласно международните търговски правила, в частност тези, установени под егидата на Световната търговска организация и при условие, че се спазват съществуващите международни задължения и процедури, които са насочени към:
а)
отговаряне на пречките пред търговията, които имат отражение върху пазара на Общността, с цел да се премахне произтичащата от това вреда;
б)
отговаряне на пречките пред търговията, които имат отражение върху пазара на трета страна, с цел да се премахнат неблагоприятните търговски последици, произтичащи от това.
Тези процедури се прилагат по-специално по време на започването, протичането и приключването на международните процедури за решаване на спорове в областта на общата търговска политика.
Член 2
Дефиниции
1. По смисъла на настоящия регламент, под „пречка пред търговията“ се разбира всяка търговска практика, възприета или поддържана от трета страна, по отношение на която правилата на международната търговия предвиждат право на предприемане на действие. Такова право съществува, когато правилата на международната търговия забраняват изрично практика или признават на друга увредена от тази практика страна право да търси премахването на ефекта от разглежданата практика.
2. По смисъла на настоящия регламент и съгласно параграф 8 „правата на Общността“ са правата, произтичащи от международната търговия, на които тя може да се позове по силата на прави-лата на международната търговия. В този контекст „правилата на международната търговия“ са главно тези, които са установени от СТО и които фигурират в приложенията към Споразумението за СТО, но може също да става дума за друго споразумение, по което Общността е страна и което създава правила, приложими за търговията между Общността и трети страни.
3. По силата на настоящия регламент под „вреда“ се разбира всяка сериозна вреда, която причинява или съществува риск да причини пречка пред търговията, във връзка с продукт или услуга, по отношение на индустрия на Общността на пазара на Общността.
4. По смисъла на настоящия регламент „неблагоприятни търговски последици“ са последиците, които предизвикват или съществува риск да предизвикат пречка пред търговията във връзка с продукт или услуга по отношение на предприятия на Общността на пазара на която и да е трета страна и които имат сериозно отражение върху икономиката на Общността или на регион или сектор - част от икономическата дейност на Общността. Фактът, че жалбоподателят е потърпевш от неблагоприятните последици, не се оценява като достатъчен сам по себе си, за да оправдае предприемането на действие от институциите на Общността.
5. Под „индустрия на Общността“ се разбират всички производители или доставчици от Общността, съответно:
-
на продукти или услуги, идентични или сходни на продуктите или услугите, обект на пречка пред търговията, или
-
на продукти или услуги, конкуриращи пряко продуктите или услугите, обект на пречка пред търговията, или
-
които са потребители или преработватели на продукта или потребители или ползватели на услугата, обект на пречка пред търговията,
или всички производители или доставчици, чиято обща продукция представлява преобладаваща част от общото производството в Общността от разглежданите продукти или услуги. Във всеки случай:
а)
когато производителите или доставчиците са свързани с износителите или с вносителите или самите те са вносители на продукта или на услугата, за които се твърди, че са обект на пречка пред търговията, изразът „индустрия на Общността“ може да се тълкува като отнасящ се до останалите производители или доставчици;
б)
в някои особени обстоятелства производителите или доставчиците в един регион на Общността могат да бъдат оценявани като представляващи индустрията на Общността, ако тяхното общо производство представлява преобладаващата част от разглеждания продукт или услуга в държавата-членка или държавите-членки, в които е разположен регионът, при условие че въздействието от пречката пред търговията е съсредоточено в тази държава-членка, или тези държави-членки.
6. Под „предприятие от Общността“ се разбира дружество или фирма, създадена съобразно законодателството на държава-членка и имащо постоянно седалище, централна администрация или основно място на стопанска дейност в Общността, пряко засегнато от производството на стоки или доставката на услуги, които са обект на пречка пред търговията.
7. По смисъла на настоящия регламент понятието „доставчик на услуги“ в контекста едновременно на концепцията за „индустрия на Общността“ така, както е определена в параграф 5, и на концепцията за „предприятие в Общността“ така, както е определено в параграф 6, не предполага нетърговско естество, каквото доставката на особена услуга може да има съобразно законодателството или правилниците на държава-членка.
8. По смисъла на настоящия регламент терминът „услуги“ означава услугите, за които от Общността могат да бъдат сключени международни споразумения въз основа на член 113 от Договора.
Член 3
Жалба от името на индустрия на Общността
1. Всяко физическо или юридическо лице или всяко сдружение, което няма юридическа правосубектност, действащо от името на индустрия на Общността, което смята, че е понесло вреда в резултат на пречки пред търговията, въздействащи върху пазара на Общността, може да депозира писмена жалба.
2. Жалбата трябва да съдържа достатъчно доказателства по отношение наличието на пречки пред търговията и на произлизаща от това вреда. Трябва да бъде предоставено доказателство за вреда, ако е възможно, на базата на примерния списък, посочен в член 10.
Член 4
Жалба от името на предприятия в Общността
1. Всяко предприятие от Общността или всяко сдружение, имащо или не юридическа правосубектност, действащо от името на едно или повече предприятия от Общността, което смята, че тези предприятия са понесли неблагоприятни търговски последици от пречки пред търговията, въздействащи върху пазара на трета страна, може да депозира писмена жалба. Тази жалба се приема, само ако предполагаемата пречка пред търговията е обект на право на действие, определено от правилата на международната търговия, съдържащи се в многостранно търговско споразумение.
2. Жалбата трябва да съдържа достатъчно доказателства по отношение наличието на пречки пред търговията и неблагоприятни търговски последици в резултат на това. Доказателствата за неблагоприятните търговски последици трябва да бъдат приложени, ако е възможно, на основата на примерния списък, посочен в член 10.
Член 5
Процедура по обжалване
1. Жалбата се подава до Комисията, която изпраща копие от нея на държавите-членки.
2. Жалбата може да бъде оттеглена, в който случай процедурата може да бъде приключена, освен ако това приключване не е срещу интересите на Общността.
3. Когато е видно след консултации, че жалбата не съдържа достатъчно доказателства, които оправдават започването на проучване, жалбоподателят бива информиран за това.
4. Комисията се произнася възможно най-скоро по започването на процедура на Общността за проучване вследствие всяка жалба, отправена съгласно член 3 или 4, и това се прави обикновено в срок от четиридесет и пет дни след депозиране на жалбата. Този срок може да бъде преустановен по искане или със съгласие на жалбоподателя, така че да позволи да се обединят допълнителните информации, които може да бъдат необходими за пълната оценка на валидността на досието на жалбоподателя.
Член 6
Сезиране от държава-членка
1. Държавите-членки, могат да поискат от Комисията започване на процедурите, посочени в член 1.
2. Те предоставят на Комисията в подкрепа на тяхното искане достатъчно доказателства по повод на пречките пред търговията и произлизащите от това последици. Наличието на вреда или неблагоприятни търговски последици трябва да бъде показано, ако е възможно, на базата на примерния списък на факторите, визирани в член 10.
3. Комисията нотифицира незабавно другите държави-членки за тези искания.
4. Когато стане ясно след консултации, че искането не съдържа достатъчни доказателства, които оправдават започването на проучване, държавата-членка бива информирана за това.
5. Комисията се произнася възможно най-скоро за откриването на процедура на Общността за проучване вследствие на всяко сезиране, осъществено от държава-членка, съгласно член 6, и решението за това се взима обикновено в срок от четиридесет и пет дни, следващи сезирането. Този срок може да бъде преустановен по искане или със съгласието на сезиращата държава-членка, така че да се позволи да се обединят допълнителните информации, сметнати за необходими за пълна оценка на валидността на досието, представено от тази държава-членка.
Член 7
Процедура на консултации
1. За целите на консултациите в рамките на настоящия регламент се създава консултативен комитет, по-долу наричан „комитетът“, съставен от представители на всяка държава-членка и председателстван от представител на Комисията.
2. Консултациите започват незабавно или, във всеки случай, в срокове, позволяващи спазването на сроковете, определени по силата на настоящия регламент, или по искане на държава-членка, или по инициатива на Комисията. Председателят на комитета съобщава на държавите-членки в най-подходящи срокове цялата полезна информация, с която разполага. Комисията предоставя тази информация на вниманието на комитета по член 113 от Договора, за да може да бъдат анализирани възможните последици за общата търговска политика.
3. Комитетът заседава, когато бъде свикан от неговия председател.
4. В случай на нужда консултациите могат да бъдат проведени и в писмена форма. В такъв случай Комисията нотифицира в писмена форма държавите-членки, които в срок от осем работни дни, считани от тази нотификация, могат да изразят своето становище в писмена форма или да поискат устна консултация, която председателят организира, ако тя може да се проведе в сроковете, позволяващи спазването на сроковете, определени в настоящия регламент.
Член 8
Процедура на Общността за проучване
1. Когато в резултат на консултации за Комисията стане ясно, че са налице достатъчни доказателства, които оправдават откриването на процедура за проучване и че това е необходимо в интерес на Общността, Комисията действа, както следва:
а)
тя обявява откриването на процедура на проучване в Официален вестник на Европейските общности; това известие посочва продукта или услугата и съответните страни, представя резюме от получените информации и уточнява, че всяка полезна информация трябва да бъде съобщавана на Комисията; това известие фиксира и срока, в който заинтересованите страни могат да заявят, че искат да бъдат изслушани устно от Комисията в съответствие с параграф 5;
б)
тя нотифицира официално представителите на страната или страните, обект на процедурата, с които при необходимост могат да бъдат проведени консултации;
в)
тя провежда своето проучване на ниво Общност в сътрудничество с държавите-членки.
2.
а)
В случай на нужда Комисията търси всякаква информация, която смята за необходима, и се опитва да провери тази информация при вносителите, търговците, служителите, производителите, търговските сдружения или организации, при положение, че съответните предприятия или организации са съгласни с това.
б)
Ако е необходимо Комисията пристъпва към разследване на територията на трети страни, при положение, че правителствата на страните са официално нотифицирани и не са повдигнали възражение в разумен период от време.
в)
В разследванията си Комисията следва да бъде подпомагана от служители на държавата-членка, на чиято територия се извършват проверките, при условие, че въпросната държава-членка изиска това.
3. Държавите-членки предоставят на Комисията по нейно искане и според детайлните условия, определени от нея, всяка необходима информация за проучването.
4.
а)
Жалбоподателите и съответните износители и вносители, както и представителите на съответните страна или страни, могат да се запознаят с цялата предоставена на Комисията информация с изключение на вътрешните документи на Комисията и администрациите, доколкото тези сведения са съществени за защитата на техните интереси, не са поверителни по смисъла на член 9 и се използват от Комисията в процедурата на проучване. Заинтересованите лица отправят до Комисията мотивирано искане в писмена форма, като посочват желаната информация.
б)
Жалбоподателите и съответните износители и вносители и представителите на съответните страна или страни могат да поискат да бъдат информирани за основните факти и съображения, произлизащи от процедурата на проучване.
5. Комисията може да изслуша заинтересованите страни. Те биват изслушани, когато са поискали това в писмена форма в срока, установен от публикуваното в Официален вестник на Европейските общности известие, като показват, че са заинтересовани в най-голяма степен от процедурата.
6. Освен това, с оглед предоставяне на възможност да бъдат обменени противоречащи си мнения и да се изложат аргументи в подкрепа на противното, Комисията дава възможност по искане на заинтересованите в най-голяма степен страни да се срещнат. При предоставянето на тази възможност, тя взима предвид искането на страните, както и необходимостта да се съхрани поверителният характер на информацията. Никоя страна не е задължена да присъства на дадено заседание и нейното отсъствие не засяга разглеждането на случая на тази страна.
7. Когато исканата от Комисията информация не е предоставена в разумен срок или проучването е било съществено възпрепятствано, заключенията могат да бъдат направени на базата на наличните данни.
8. В края на своето проучване Комисията изпраща доклад на комитета. Този доклад обикновено следва да бъде представен в срок от пет месеца след известието за започване на процедура, освен ако поради сложността на проучването не се наложи Комисията да продължи този срок до седем месеца.
Член 9
Поверителност
1. Получената информация съгласно настоящия регламент може да бъде използвана само за целта, за която е била поискана.
2.
а)
Съветът, Комисията и държавите-членки, както и техните служители, не разкриват информация от поверителен характер, която са получили съгласно настоящия регламент, или такава, която са предоставили поверително на страна по процедурата на проучване освен при изрично разрешение от страната, която е предоставила тази информация.
б)
Всяко искане за поверително третиране посочва основанията, заради които информацията е поверителна, и се придружава от обобщение на информацията, което няма поверителен характер или от изложение на мотивите, поради които информацията не може да бъде обобщена.
3. Информация бива нормално оценявана като поверителна, ако нейното разгласяване е вероятно да има съществени неблагоприятни последици за този, който е предоставил тази информация или е източник на такава.
4. Във всеки случай, когато се окаже, че поверително третиране на една информация не е оправдано или този, който е предоставил информацията, не желае нито да я оповести, нито да разреши разгласяването ѝ в обобщена или сбита форма, въпросната информация може да не бъде вземана предвид.
5. Настоящият член не пречи на разгласяването на обща информация от властите на Общността и по-специално на основанията за взетите по силата на настоящия регламент решения. Такова разгласяване трябва да отчита законния интерес на заинтересованите страни за това техните служебни тайни да не бъдат разкривани.
Член 10
Доказателства
1. Проучването на вредата, в случай на нужда, включва главно следните фактори:
а)
относителният обем на съответния внос или износ на Общността, главно когато те са относително нараснали или намалели съществено или в абсолютна стойност, или по отношение на производството или потреблението на въпросния пазар;
б)
цените на конкурентите на оценяваната индустрия на Общността, главно за определяне дали е имало в Общността или на трети пазари, съществено подбиване на цените на индустрията на Общността;
в)
отражението в резултат на това по отношение на индустрията на Общността, както и показателите от тенденциите на някои икономически фактори като: производство, използване на капацитетите, стокови запаси, продажби, пазарен дял, цени (т.е. потискане на ценовото равнище или предотвратяване нарастването на цените, което би настъпило нормално), печалби, капиталова рентабилност, инвестиции, заетост.
2. Когато се предполага заплаха от вреда, Комисията проучва също дали е ясно предвидимо, че дадена особена ситуация е в състояние да се превърне в реална вреда. С оглед на това може да се отчитат и фактори като:
а)
процентът на нарастване на износа към пазара, където се осъществява конкуренцията с продуктите от Общността;
б)
капацитетът на износа на страната на произход или износителка, какъвто вече съществува или ще съществува в предвидимо бъдеще, и вероятността износът в резултат на този капацитет да бъде предназначен за пазара, посочен в буква а).
3. Причинените от други фактори вреди, които, самостоятелно или в комбинация, упражняват също неблагоприятно въздействие върху индустрията на Общността, не трябва да бъдат приписвани на разглежданите практики.
4. Когато се предполагат неблагоприятни търговски последици, Комисията проучва тяхното въздействие, реално или потенциално, върху икономиката на Общността или върху регион от Общността, или още върху сектор от икономическата дейност, която се практикува там. С оглед на това, Комисията може да вземе предвид, в случай на нужда, факторите от вида на тези, които са изброени в параграфи 1 и 2. Може да възникне и неблагоприятна последица, особено когато дадена пречка пред търговията пречи, възпрепятства или заобикаля търговските потоци на даден продукт или услуга, или засяга сериозно снабдяването на предприятията в Общността (напр. за части или компоненти или за суровини). В случаите, когато се предполага заплаха от неблагоприятни търговски последици, Комисията следва да проучи дали е ясно предвидимо, че дадена ситуация е вероятно да се прояви като действителна неблагоприятна последица.
5. Комисията отчита също в своето проучване доказателства, отнасящи се до неблагоприятни търговски последици, разпоредби, принципи или практики, които регламентират правото на действие в рамките на валидните правила на международната търговия, посочени в член 2, параграф 1.
6. Комисията проучва освен това всяко друго релевантно доказателство, съдържащо се в жалбата или във връзка със сезирането. С оглед на това, изброяването на факторите и показателите, фигуриращи в параграфи от 1 до 5, не е изчерпателно и, един или повече от тези фактори или показатели не води непременно до окончателно заключение за наличието на вреда или неблагоприятни търговски последици.
Член 11
Приключване и преустановяване на процедурата
1. Когато от процедурата по проучването резултатът е, че не е необходимо никакво действие в интерес на Общността, решава се приключването на процедурата според член 14.
2.
а)
Процедурата може да бъде преустановена по силата на член 14, когато в резултат на процедура по проучване засегнатата трета страна или страни вземат мерки, които бъдат сметнати за удовлетворителни и не се налага действие на Комисията при това положение.
б)
Комисията контролира прилагането на тези мерки, в случай на нужда, на базата на периодични информации, които тя може да поиска от засегнатите трети страни, и да ги провери, доколкото е необходимо.
в)
Когато мерките, взети от третата страна или страни са били отменени, преустановени или изпълнени по неправилен начин, или когато Комисията има основания да приеме, че случаят е такъв или, накрая, когато едно искане за информация, формулирано от Комисията по силата на буква б) не е било удовлетворено, Комисията информира за това държавите-членки и, ако резултатите от проучването и новите налични факти правят това необходимо и го оправдават, мерките се взимат съобразно член 13, параграф 3.
3. Ако или след процедура на проучване, или преди нейното приключване, по време или след международна процедура за решаване на спорове, се окаже, че най-подходящият начин за решаване на спор, предизвикан от пречка пред търговията е сключването на споразумение със заинтересованата трета страна или страни, което може да промени материалните права на Общността или на заинтересованата трета страна или страни,процеду рата се преустановява съобразно член 14 и се провеждат преговори съобразно член 113 от Договора.
Член 12
Приемане на мерки за търговска политика
1. Освен ако фактическото или правното положение е такова, че не се изисква процедура по проучване, когато се установи, че е необходимо действие в интерес на Общността за осигуряване на пълното упражняване на правата, предоставени на Общността съгласно правилата на международната търговия с оглед отстраняването на вредата или на неблагоприятните търговски последици, причинени от пречки пред търговията, допуснати или поддържани от трети страни, подходящите мерки се определят според процедурата, установена в член 13.
2. Когато международните задължения на Общността ѝ налагат предварително провеждане на международна процедура на консултации или решаване на спорове, мерките, посочени в параграф 3, се решават едва в края на тази процедура и като се отчитат резултатите от процедурата. По-специално, когато Общността е поискала от международен орган за решаване на спорове да посочи и да разреши подходящи мерки за постигане на резултатите от международна процедура за решаване на спорове, мерките за търговска политика на Общността, които може да бъдат нужни за прилагане вследствие на това разрешение, следва да бъдат съвместими с препоръките на този международен орган за решаване на спорове.
3. Могат да бъдат взети всякакви мерки за търговска политика, съвместими със съществуващите международни задължения и процедури, и главно:
а)
суспендирането или оттеглянето на всяка концесия в резултат на преговори в областта на търговската политика;
б)
премахването на съществуващите митни сборове или въвеждането на всякакви други такси върху вноса;
в)
въвеждането на количествени ограничения или на всякаква друга мярка, изменяща условията на вноса или на износа, или засягаща по друг начин търговията със съответната трета страна.
4. Съответните решения се мотивират и публикуват в Официален вестник на Европейските общности. Тези публикации се считат за нотификация на заинтересованите в най-висока степен държави и страни.
Член 13
Процедури по взимане на решение
1. Решенията, предвидени в член 11, параграф 1 и параграф 2, буква а), се приемат съгласно разпоредбите на член 14.
2. Когато Общността, в резултат на жалба съгласно член 3 или 4 или на сезиране съгласно член 6, следва официални международни процедури на консултация или процедури на решаване на спорове, решенията за започване, провеждане и приключване на тези процедури се взимат съгласно член 14.
3. Когато Общността съгласно член 12, параграф 2 трябва да вземе решение за мерките за търговска политика по силата на член 11, параграф 2, буква в) или на член 12, Съветът се произнася по предложението на Комисията съгласно член 113 от Договора с квалифицирано мнозинство, не по-късно от 30 работни дни след получаването на предложението.
Член 14
Процедура на комитета
1. В случай, че е направено позоваване на процедурата, предвидена в настоящия член, комитетът бива сезиран от неговия председател.
2. Представителят на Комисията предлага на комитета проект на решение, което трябва да бъде взето. Комитетът обсъжда темата в срок, който Председателят може да определи в зависимост от спешността на въпроса.
3. Комисията взема решение, което съобщава на държавите-членки и което се прилага след изтичането на срок от 10 дни, ако никоя държава-членка не е отнесла въпроса до Съвета в този срок.
4. По искане на държава-членка Съветът, произнасящ се с квалифицирано мнозинство, може да преразгледа решението на Комисията.
5. Решението на Комисията се прилага след изтичането на срок от 30 дни, ако Съветът не се е произнесъл в този срок, който се изчислява от деня, в който въпросът е бил отнесен до Съвета.
Член 15
Общи разпоредби
1. Настоящият регламент не се прилага в случаите, които са обхванати от други действащи правила в областта на общата търговска политика. Той се прилага допълнително:
-
за правилата, водещи до общата организация на пазарите на земеделски стоки и техните разпоредби по прилагане,
-
за специфичните правила, приети съгласно член 235 от Договора и валидни за стоки, произлизащи от преработката на земеделски продукти.
Той не засяга други мерки, които могат да бъдат взети по силата на член 113 от Договора, както и процедури на Общността за решаване на въпросите, отнасящи се до пречки пред търговията, повдигнати от държавите-членки в комитета, създаден с член 113 от Договора.
2. Регламент (ЕИО) № 2641/84 се отменя. Позоваванията на този отменен регламент се считат за позовавания на настоящия регламент.
Член 16
Влизане в сила
Настоящият регламент влиза в сила на 1 януари 1996 г. Той се прилага за всички процедури, започнали след тази дата.
Настоящият регламент е задължителен в своята цялост и се прилага пряко във всички държави-членки.
Съставено в Брюксел на 22 декември 1994 година.