RÅDETS BESLUTNING
af 26. november 2009
om Det Europæiske Fællesskabs holdning til genforhandlingen af den monetære aftale med Vatikanstaten
(2009/895/EF)
RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 111, stk. 3,
under henvisning til henstilling fra Kommissionen,
efter høring af Den Europæiske Centralbank, og
ud fra følgende betragtninger:
(1)
Fællesskabet har siden euroens indførelse haft kompetence for monetære spørgsmål og valutakursspørgsmål.
(2)
Det påhviler Rådet at fastlægge arrangementer for forhandling og indgåelse af aftaler om monetære spørgsmål eller spørgsmål vedrørende valutakursordninger.
(3)
Den Italienske Republik indgik på Fællesskabets vegne en monetær aftale med Vatikanstaten den 29. december 2000.
(4)
Rådet opfordrede i sine konklusioner af 10. februar 2009 Kommissionen til at undersøge, hvordan de eksisterende monetære aftaler fungerer, og til at overveje, om lofterne for udstedelse af mønter bør forhøjes.
(5)
Kommissionen konkluderede i sin meddelelse om, hvordan de monetære aftaler med Monaco, San Marino og Vatikanstaten har fungeret, at den monetære aftale med Vatikanstaten i den nuværende form bør ændres, således at der sikres en mere ensartet tilgang i forbindelserne mellem Fællesskabet og de lande, som har undertegnet en monetær aftale.
(6)
Den monetære aftale med Vatikanstaten bør derfor genforhandles hurtigst muligt, således at den nye ordning træder i kraft den 1. januar 2010 samtidig med de nye regler vedrørende indførelsen af euromønter, der er fastlagt i Kommissionens henstilling af 19. december 2008 om fælles retningslinjer for de nationale sider og udstedelsen af euromønter, som er bestemt til at sættes i omløb (1), der blev godkendt af Rådet i dets konklusioner af 10. februar 2009 -
VEDTAGET FØLGENDE BESLUTNING:
Artikel 1
Den Italienske Republik meddeler Vatikanstaten, at der er behov for at ændre den nuværende monetære aftale mellem Den Italienske Republik, på Fællesskabets vegne, og Vatikanstaten (herefter »aftalen«) hurtigst muligt, og tilbyder genforhandling af de relevante bestemmelser i aftalen.
Artikel 2
Ved genforhandlingen af aftalen med Vatikanstaten søger Fællesskabet at opnå følgende ændringer:
a)
Aftalen skal indgås mellem Fællesskabet og Vatikanstaten. Aftaleteksten skal bestå af en kodificeret udgave af den nuværende aftale med de indførte ændringer.
b)
Vatikanstaten forpligter sig til ved hjælp af direkte gennemførelse eller eventuelle tilsvarende tiltag at træffe alle hensigtsmæssige foranstaltninger til at anvende al relevant fællesskabslovgivning om forebyggelse af hvidvaskning af penge og forebyggelse af svig og forfalskning af kontanter og andre betalingsmidler. Den forpligter sig ligeledes til at vedtage al relevant fællesskabslovgivning for bank- og finanssektoren, hvis og når en banksektor etableres i Vatikanstaten.
c)
Metoden for fastlæggelsen af lofterne for Vatikanstatens udstedelse af euromønter skal revideres. De nye lofter beregnes efter en metode, hvor en fast del, som tager sigte på at undgå en for stor numismatisk spekulation i Vatikanstatens mønter ved at dække møntsamlermarkedets efterspørgsel, kombineres med en variabel del, der beregnes som Den Italienske Republiks gennemsnitlige møntudstedelse pr. indbygger i år n-1 multipliceret med antallet af indbyggere i Vatikanstaten. Med forbehold af bestemmelserne om udstedelsen af mønter til samlerformål skal det i aftalen fastsættes, at mindst 51 % af Vatikanstatens euromønter sættes i omløb til pålydende værdi.
d)
Der nedsættes et blandet udvalg til at overvåge fremskridtene med gennemførelsen af aftalen. Det består af repræsentanter for Vatikanstaten, Den Italienske Republik, Kommissionen og Den Europæiske Centralbank (ECB). Udvalget skal have mulighed for hvert år at revidere den faste del for at tage hensyn til inflationen og udviklingen på møntsamlermarkedet. Udvalget skal hvert femte år undersøge, om minimumsandelen af mønter, der skal sættes i omløb til pålydende værdi, er tilstrækkelig, og kan beslutte at øge den. Det træffer beslutninger ved enstemmighed. Den blandede udvalg vedtager selv sin forretningsorden.
e)
Vatikanstatens euromønter udstedes af Instituto Poligrafico e Zecca dello Stato. Vatikanstaten skal dog have mulighed for at indgå kontrakt med en anden af Den Europæiske Unions møntanstalter, der præger euromønter, med det blandede udvalgs godkendelse. Mængden af mønter, som udstedes af Vatikanstaten, lægges sammen med den mængde mønter, der udstedes af Den Italienske Republik, med henblik på ECB's godkendelse af den samlede mængde udstedte mønter.
f)
De Europæiske Fællesskabers Domstol vælges som den instans, der skal bilægge eventuelle tvister i forbindelse med aftalens anvendelse.
Hvis Fællesskabet eller Vatikanstaten finder, at den anden part ikke har opfyldt en forpligtelse i henhold til den monetære aftale, kan de hver især indbringe sagen for Domstolen. Domstolens dom er bindende for parterne, som træffer de nødvendige foranstaltninger for at efterkomme dommen inden for en frist, som Domstolen fastlægger i sin dom. Hvis Fællesskabet eller Vatikanstaten ikke træffer de nødvendige foranstaltninger til at efterkomme dommen inden for den fastlagte frist, kan den anden part straks bringe aftalen til ophør.
Artikel 3
Forhandlingerne med Vatikanstaten føres af Den Italienske Republik og Kommissionen på Fællesskabets vegne. Den Italienske Republik og Kommissionen har beføjelse til at parafere aftalen på Fællesskabets vegne. ECB tilknyttes forhandlingerne fuldt ud, og dens samtykke kræves for så vidt angår spørgsmål, der falder inden for dens kompetenceområde. Den Italienske Republik og Kommissionen forelægger udkastet til aftale for Det Økonomiske og Finansielle Udvalg (EFC) til udtalelse.
Artikel 4
Efter aftalens parafering er Kommissionen berettiget til at indgå aftalen på Fællesskabets vegne, medmindre EFC eller ECB er af den opfattelse, at aftalen bør forelægges Rådet.
Artikel 5
Denne beslutning er rettet til Den Italienske Republik, Kommissionen og ECB.
Udfærdiget i Bruxelles, den 26. november 2009.
РЕШЕНИЕ НА СЪВЕТА
от 26 ноември 2009 година
относно позицията, която да бъде взета от Европейската общност по отношение на предоговарянето на паричното споразумение с града-държава Ватикан
(2009/895/ЕО)
СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взе предвид Договора за създаване на Европейската общност, и по-специално член 111, параграф 3 от него,
като взе предвид препоръката на Комисията,
след консултация с Европейската централна банка,
като има предвид, че:
(1)
От датата на въвеждането на еврото Комисията е компетентна по парични и валутни въпроси.
(2)
Съветът определя правилата за водене на преговори и сключване на споразумения по въпросите на паричния или валутен режим.
(3)
На 29 декември 2000 г. Италианската република подписа парично споразумение с града-държава Ватикан, от името на Общността.
(4)
В заключенията си от 10 февруари 2009 г. Съветът прикани Комисията да направи преглед на действието на съществуващите парични споразумения и да обмисли възможността за повишаване на таваните за емитиране на монети.
(5)
В своето Съобщение „Доклад относно функционирането на паричните споразумения с Монако, Сан Марино и Ватикана“ Комисията направи извода, че е необходимо паричното споразумение с града-държава Ватикан да бъде изменено с цел осигуряване на по-последователен подход в отношенията между Общността и държавите, с които са сключени парични споразумения.
(6)
Следователно паричното споразумение с града-държава Ватикан следва да бъде предоговорено колкото се може по-скоро, така че новият режим да влезе в сила от 1 януари 2010 г. заедно с новите правила относно начините за въвеждането на евромонети, предвидени в Препоръка на Комисията от 19 декември 2008 г. относно общите насоки за националните страни и емитирането на разменни евромонети (1), одобрени от Съвета в неговите заключения от 10 февруари 2009 г.,
ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:
Член 1
Италианската република уведомява града-държава Ватикан относно необходимостта от изменение на съществуващото Парично споразумение между Италианската република, действаща от името на Европейската общност, и града-държава Ватикан (наричано по-нататък „споразумението“), възможно най-скоро, и предлага предоговаряне на съответните разпоредби на споразумението.
Член 2
Общността се стреми към следните промени при предоговарянето на споразумението с града-държава Ватикан:
а)
споразумението се сключва между Общността и града-държава Ватикан. Текстът на споразумението представлява кодифициран текст на действащото в момента споразумение с нанесени изменения;
б)
градът-държава Ватикан се задължава да приеме всички подходящи мерки - чрез пряко транспониране или възможни равностойни действия - за прилагане на цялото приложимо общностно законодателство относно предотвратяването на изпирането на пари, предотвратяването на измами и подправянето на парични и непарични разплащателни средства. Ватиканът също така се задължава да приеме цялото приложимо общностно законодателство в банковата и финансовата област, ако и когато в града-държава Ватикан бъде създаден банков сектор;
в)
преразглежда се методът за определяне на тавана за емитиране на евромонети от Ватикана. Новият таван се изчислява, като се използва метод, съчетаващ фиксирана част, която има за цел да предотврати прекомерните нумизматични спекулации с монети от Ватикана, като се задоволява търсенето на колекционерския пазар, и променлива част, изчислявана, като средното емитиране на монети на човек от населението в Италианската република в годината n-1 се умножи по броя на жителите на града-държава Ватикан. Без да се засяга емитирането на колекционерски монети, споразумението определя минимален дял от 51 % за евромонети на Ватикана, които да бъдат пуснати в обращение по номинална стойност;
г)
създава се Съвместен комитет, който да наблюдава напредъка по прилагането на споразумението. Той се състои от представители на града-държава Ватикан, на Италианската република, на Комисията и на ЕЦБ. Той има възможността ежегодно да преразглежда фиксираната част с оглед на отчитането на инфлацията и развитието на колекционерския пазар. На всеки пет години той разглежда доколко подходящ е минималният дял от монети, които да бъдат пуснати в обращение по номинална стойност, и може да вземе решение за увеличаването му. Той приема решенията си с единодушие. Съвместният комитет приема своя процедурен правилник;
д)
евромонетите на Ватикана се изсичат от Instituto Poligrafico e Zecca dello Stato. Със съгласието на Съвместният комитет обаче градът-държава Ватикан има възможност да използва друг доставчик сред монетните дворове от Европейския съюз, които изсичат евромонети. Количеството на монетите, емитирани от града-държава Ватикан, се добавя към количеството на монетите, емитирани от Италианската република, за целите на одобряването на общото количество емитирани монети от страна на ЕЦБ;
е)
Съдът на Европейските общности се избира за орган, натоварен с уреждането на споровете, които могат да възникнат в резултат на прилагането на споразумението.
Ако Общността или градът-държава Ватикан смятат, че другата страна не е изпълнила свое задължение по паричното споразумение, те могат да сезират Съда. Решението на Съда е задължително за страните, които вземат необходимите мерки, за да изпълнят с решението в срок, определен от Съда в неговото решение. В случай че Общността или градът-държава Ватикан не успеят да вземат необходимите мерки, за да изпълнят решението в този срок, другата страна може незабавно да прекрати споразумението.
Член 3
Преговорите с града-държава Ватикан се водят от Италианската република и Комисията от името на Общността. Италианската република и Комисията се оправомощени да парафират споразумението от името на Общността. Европейската централна банка участва пълноценно в преговорите, като съгласието ѝ е необходимо по въпроси от нейната компетентност. Италианската република и Комисията представят проект на споразумението на Икономическия и финансов комитет (ИФК) за становище.
Член 4
След парафиране на споразумението, Комисията има право да сключи споразумението от името на Общността, освен ако ИФК или ЕЦБ не изразят мнение, че споразумението следва да бъде внесено в Съвета.
Член 5
Адресати на настоящото решение са Италианската република, Комисията и ЕЦБ.
Съставено в Брюксел на 26 ноември 2009 година.