RÅDETS FORORDNING (EF) Nr. 791/2007
af 21. maj 2007
om en ordning for godtgørelse af meromkostninger ved afsætning af visse fiskerivarer fra fjernområderne Azorerne, Madeira, De Kanariske Øer, Fransk Guyana og Réunion
RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 37 og artikel 299, stk. 2,
under henvisning til forslag fra Kommissionen,
under henvisning til udtalelse fra Europa-Parlamentet (1),
under henvisning til udtalelse fra Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg (2), og
ud fra følgende betragtninger:
(1)
Fiskerisektoren i Fællesskabets fjernområder er i vanskeligheder og har især meromkostninger ved afsætning af visse fiskerivarer som følge af disse områders særlige ulemper, der er anerkendt i artikel 299, stk. 2, i traktaten, hovedsagelig på grund af transportomkostningerne til det europæiske fastland.
(2)
For at opretholde visse fiskerivarers konkurrenceevne over for fiskerivarer fra andre fællesskabsområder har der siden 1992 været iværksat en række foranstaltninger til godtgørelse af sådanne meromkostninger i fiskerisektoren. Foranstaltningerne for perioden 2003-2006 blev fastsat ved Rådets forordning (EF) nr. 2328/2003 (3). Det er ifølge en rapport fra Kommissionen til Europa-Parlamentet, Rådet og Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg nødvendigt fra 2007 fortsat at opretholde foranstaltninger til udligning af meromkostningerne ved afsætning af visse fiskerivarer.
(3)
På grund af de anderledes afsætningsvilkår i de pågældende fjernområder, udsvingene i fangster og bestande og markedsefterspørgslen bør det overlades til de relevante medlemsstater inden for de samlede tildelinger pr. medlemsstat at fastsætte, hvilke fiskerivarer og hvilke maksimumsmængder heraf der kan ydes godtgørelse for, og hvor stor en godtgørelse der skal ydes.
(4)
Medlemsstaterne bør bemyndiges til inden for den samlede tildeling pr. medlemsstat at differentiere listen over og mængderne af de pågældende fiskerivarer samt godtgørelsens størrelse. De bør også bemyndiges til at justere deres godtgørelsesplaner, hvis det er berettiget, fordi situationen har ændret sig.
(5)
Medlemsstaterne bør fastsætte godtgørelsen således, at der sikres en passende udligning af de meromkostninger, der skyldes de særlige ulemper i fjernområderne og især omkostningerne ved transport af varerne til det europæiske fastland. For at undgå overkompensation bør beløbet være proportionalt med de meromkostninger, som støtten udligner, og den bør under ingen omstændigheder overstige 100 % af transportomkostningerne til det europæiske fastland og andre dermed forbundne omkostninger. I den forbindelse bør der i godtgørelsen også tages hensyn til andre former for offentlig intervention, som har indvirkning på meromkostningernes størrelse.
(6)
For at nå målene i denne forordning som tilsigtet og sikre, at godtgørelsen er forenelig med den fælles fiskeripolitik, bør den begrænses til fiskerivarer, der høstes og forarbejdes efter den fælles fiskeripolitiks regler.
(7)
For at godtgørelsesordningen kan fungere effektivt og korrekt, bør medlemsstaterne også sikre sig, at støttemodtagerne er økonomisk levedygtige, og at gennemførelsesforanstaltningerne gør det muligt at anvende godtgørelsesordningen som foreskrevet.
(8)
For at godtgørelsesordningen kan overvåges på passende vis, bør de relevante medlemsstater indsende årlige rapporter om, hvordan ordningen fungerer.
(9)
For at gøre det muligt at træffe beslutning om, hvorvidt godtgørelsesordningen bør videreføres efter 2013, bør Kommissionen i god tid, inden ordningen udløber, forelægge en rapport for Europa-Parlamentet, Rådet og Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg baseret på en uvildig evaluering.
(10)
Fællesskabets forventede udgifter til godtgørelsesordningen bør afholdes over Den Europæiske Garantifond for Landbruget ved direkte central forvaltning, jf. artikel 3, stk. 2, litra f), i Rådets forordning (EF) nr. 1290/2005 af 21. juni 2005 om finansiering af den fælles landbrugspolitik (4).
(11)
De nødvendige foranstaltninger til gennemførelse af denne forordning bør vedtages i overensstemmelse med Rådets afgørelse 1999/468/EF af 28. juni 1999 om fastsættelse af de nærmere vilkår for udøvelsen af de gennemførelsesbeføjelser, der tillægges Kommissionen (5).
(12)
Ved gennemførelsen af den direkte centrale finansforvaltning anvendes Kommissionens forordning (EF) nr. 2003/2006 af 21. december 2006 om gennemførelsesforanstaltninger til den finansiering, som Den Europæiske Garantifond for Landbruget (EGFL) foretager af udgifter vedrørende den fælles markedsordning for fiskerivarer og akvakulturprodukter (6) -
UDSTEDT FØLGENDE FORORDNING:
Artikel 1
Formål
Ved denne forordning indføres der for perioden 2007-2013 en ordning for godtgørelse af de meromkostninger, som aktørerne omhandlet i artikel 3 har ved afsætning af visse fiskerivarer fra følgende fjernområder på grund af de særlige ulemper i disse områder (i det følgende benævnt »godtgørelsen«):
-
Azorerne
-
Madeira
-
De Kanariske Øer
-
Fransk Guyana, og
-
Réunion.
Artikel 2
Definitioner
Ved anvendelsen af denne forordning anvendes definitionen af »fiskerivarer« i artikel 1 i forordning (EF) nr. 104/2000 af 17. december 1999 om den fælles markedsordning for fiskerivarer og akvakulturprodukter (7).
Artikel 3
Aktører
1. Godtgørelsen ydes til følgende aktører, der har meromkostninger ved afsætning af fiskerivarer:
a)
producenter
b)
ejere eller brugere af fartøjer, som er registreret i havne i de i artikel 1 nævnte områder, og som udøver deres virksomhed i disse områder, eller sammenslutninger af sådanne aktører, og
c)
aktører i forarbejdnings- og afsætningssektoren, der har meromkostninger ved afsætning af de pågældende varer, eller sammenslutninger af sådanne aktører.
2. De berørte medlemsstater træffer de fornødne skridt til at sikre, at de aktører, der modtager godtgørelsen, bliver økonomisk levedygtige.
Artikel 4
Støtteberettigede fiskerivarer
1. Hver berørte medlemsstat opstiller for sine områder som omhandlet i artikel 1 en liste over, hvilke fiskerivarer og hvilken mængde heraf der kan ydes godtgørelse for. Listen over fiskerivarer og mængderne kan differentieres for hvert område tilhørende samme medlemsstat.
2. Ved fastsættelse af varelisten og mængderne, jf. stk. 1, tager medlemsstaterne hensyn til alle relevante faktorer, især nødvendigheden af at sikre, at godtgørelsen ikke giver øget pres på biologisk følsomme bestande, meromkostningernes størrelse og kvalitative og kvantitative aspekter ved produktion og afsætning.
3. Fiskerivarer, for hvilke der ydes godtgørelse, skal være høstet og forarbejdet efter den fælles fiskeripolitiks bestemmelser for:
a)
bevarelse og forvaltning
b)
sporbarhed
c)
klassificeringsnormer.
4. Der ydes ikke godtgørelse for fiskerivarer:
a)
fanget af tredjelandsfartøjer, bortset fra fiskerfartøjer, som fører venezuelansk flag og fisker i EF-farvande
b)
fanget af EF-fiskerfartøjer, som er registreret i en anden havn end den, der er omhandlet i artikel 1
c)
importeret fra tredjelande
d)
fra ulovligt, urapporteret eller ureguleret fiskeri.
Litra b) finder ikke anvendelse, hvis de råvarer, der er leveret i henhold til bestemmelserne i denne artikel, ikke er tilstrækkelige til at anvende den eksisterende kapacitet i det pågældende fjernområdes forarbejdningsindustri.
Artikel 5
Godtgørelse
1. Hver medlemsstat fastsætter for sine områder som omhandlet i artikel 1 godtgørelsen for de enkelte fiskerivarer opført på listen i artikel 4, stk. 1. Godtgørelsen kan differentieres både inden for et og samme område og mellem områder tilhørende samme medlemsstat.
2. Ved fastsættelse af godtgørelsen tages der hensyn til følgende:
a)
meromkostningerne som følge af de særlige ulemper i de pågældende områder, især omkostningerne ved transport til det europæiske fastland, pr. fiskerivare, og
b)
enhver anden form for offentlig intervention, der påvirker meromkostningernes størrelse.
3. Godtgørelsen med hensyn til meromkostningerne skal være proportionel med de meromkostninger, den skal udligne. Størrelsen af godtgørelsen med hensyn til meromkostningerne skal behørigt begrundes i godtgørelsesplanen. Godtgørelsen må dog under ingen omstændigheder være på over 100 % af transportomkostningerne og andre dermed forbundne omkostninger i forbindelse med fiskerivarer, som er bestemt til det europæiske fastland.
4. Den samlede godtgørelse pr. år må ikke overstige:
a)
:
for Azorerne og Madeira
:
EUR 4 283 992
b)
:
for De Kanariske Øer
:
EUR 5 844 076
c)
:
for Fransk Guyana og Réunion
:
EUR 4 868 700.
Artikel 6
Justeringer
De berørte medlemsstater kan justere listen over og mængderne af støtteberettigede fiskerivarer, jf. artikel 4, stk. 1, og godtgørelsens størrelse, jf. artikel 5, stk. 1, hvis forholdene skulle ændre sig, idet de samlede beløb i artikel 5, stk. 4, dog ikke må overskrides.
Artikel 7
Indsendelse af godtgørelsesplaner
1. De berørte medlemsstater meddeler senest 6. november 2007 Kommissionen listen og mængderne, jf. artikel 4, stk. 1, og godtgørelsens størrelse, jf. artikel 5, stk. 1 (i det følgende samlet benævnt »godtgørelsesplanen«).
2. Hvis godtgørelsesplanen ikke opfylder kravene i denne forordning, anmoder Kommissionen inden to måneder medlemsstaten om at foretage de nødvendige justeringer. I så fald indsender medlemsstaten sin justerede godtgørelsesplan til Kommissionen.
3. Hvis Kommissionen ikke har reageret senest to måneder efter modtagelse af godtgørelsesplanen omhandlet i stk. 1 og 2, anses godtgørelsesplanen for godkendt.
4. Hvis en medlemsstat foretager ændringer i henhold til artikel 6, indsender den sin ændrede godtgørelsesplan til Kommissionen, og proceduren i stk. 2 og 3 anvendes tilsvarende. Den ændrede plan anses for godkendt, hvis Kommissionen ikke har reageret senest fire uger efter modtagelse af den ændrede godtgørelsesplan.
Artikel 8
Rapportering
1. De enkelte medlemsstater udarbejder en årlig rapport om gennemførelsen af godtgørelsesordningen og indsender den til Kommissionen senest den 30. juni hvert år.
2. Senest den 31. december 2011 forelægger Kommissionen, på basis af en uvildig evaluering, Europa-Parlamentet, Rådet og Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg en rapport om godtgørelsesordningens gennemførelse sammen med eventuelt nødvendige forslag til retsakter.
Artikel 9
Finansielle bestemmelser
1. Medlemsstaters udgifter i henhold til denne forordning anses for udgifter som omhandlet i artikel 3, stk. 2, litra f), i forordning (EF) nr. 1290/2005.
2. Ved gennemførelsen af stk. 1 anvendes forordning (EF) nr. 2003/2006.
Artikel 10
Kontrol
Medlemsstaterne fastsætter passende bestemmelser til at sikre, at betingelserne i denne forordning overholdes, og at foranstaltningerne gennemføres korrekt.
Artikel 11
Gennemførelsesbestemmelser
Der kan vedtages gennemførelsesbestemmelser til denne forordning efter proceduren i artikel 12, stk. 2.
Artikel 12
Udvalg
1. Kommissionen bistås af Forvaltningskomitéen for Fiskerivarer.
2. Når der henvises til dette stykke, anvendes artikel 4 og 7 i afgørelse 1999/468/EF.
Perioden i artikel 4, stk. 3, i afgørelse 1999/468/EF fastsættes til én måned.
Artikel 13
Overgangsforanstaltninger
1. Hvis medlemsstaterne har indsendt anmodninger om justeringer til Kommissionen, jf. artikel 8, stk. 1 og 2, i forordning (EF) nr. 2328/2003, som der ikke er blevet truffet beslutning om senest den 31. december 2006, anvendes artikel 8 i den pågældende forordning fortsat på sådanne anmodninger.
2. Artikel 9 anvendes for udgifter, som medlemsstaterne har afholdt i henhold til forordning (EF) nr. 2328/2003, og som er blevet anmeldt til Kommissionen efter den 15. oktober 2006.
Artikel 14
Ikrafttræden
Denne forordning træder i kraft på dagen for offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
Den anvendes i perioden 1. januar 2007-31. december 2013.
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat.
Udfærdiget i Bruxelles, den 21. maj 2007.
РЕГЛАМЕНТ (ЕО) № 791/2007 НА СЪВЕТА
от 21 май 2007 година
за въвеждане на схема за компенсиране на допълнителните разходи, реализирани в търговията с определени рибни продукти от крайно отдалечените региони Азорските острови, Мадейра, Канарските острови, Френска Гвиана и Реюнион
СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взе предвид Договора за създаване на Европейската общност, и по-специално член 37 и член 299, параграф 2 от него,
като взе предвид предложението на Комисията,
като взе предвид становището на Европейския парламент (1),
като взе предвид становището на Европейския икономически и социален комитет (2),
като има предвид, че:
(1)
Секторът на рибарството в крайно отдалечените региони на Общността изпитва затруднения, по-специално по отношение на допълнителните разходи, реализирани в търговията с определени рибни продукти, и породени от специфичните проблеми, признати в член 299, параграф 2 от Договора и свързани най-вече с разходите за транспортиране до континентална Европа.
(2)
С цел поддържане на конкурентоспособността на определени рибни продукти спрямо тази на подобни продукти от други региони на Общността, през 1992 г. Общността въведе мерки за компенсиране на такива допълнителни разходи в сектора на рибарството. Мерките, прилагани за периода 2003-2006 г., са предвидени в Регламент (ЕО) № 2328/2003 на Съвета (3). Необходимо е мерките за компенсиране на допълнителните разходи, реализирани в търговията с определени рибни продукти, да продължат да действат и от 2007 г. нататък въз основа на доклада на Комисията до Европейския парламент, Съвета и Европейския икономически и социален комитет.
(3)
Предвид различните пазарни условия в съответните крайно отдалечени региони, колебанията в уловите и запасите, както и в пазарното търсене, съответните държави-членки следва сами да определят рибните продукти, отговарящи на изискванията за компенсиране, съответните максимални количества и размерите на компенсацията в рамките на цялостното разпределение на помощите за държава-членка.
(4)
На държавите-членки следва да се разреши да внасят разграничения в списъка и количествата на съответните рибни продукти, както и в размера на компенсацията в рамките на цялостното разпределение на помощите за държава-членка. Те следва също да получат разрешение да коригират плановете си за компенсиране, ако променящите се условия оправдават това.
(5)
Държавите-членки следва да определят размера на компенсацията на ниво, позволяващо подходящо компенсиране на допълнителните разходи, породени от специфичните проблеми на крайно отдалечените региони и по-специално на тези, породени от разходите за транспортиране на продуктите до континентална Европа. За да се избегне прекомерно компенсиране, компенсацията следва да е пропорционална на допълнителните разходи, които се покриват от помощта, и в никакъв случай не бива да надвишава 100 % от разходите за транспортиране до континентална Европа и другите свързани с тях разходи. За целта следва да се вземат предвид и други видове публична интервенция, които оказват въздействие върху размера на допълнителните разходи.
(6)
За правилното постигане на целите на настоящия регламент и за осигуряване на съгласуваност с Общата политика в областта на рибарството, помощта следва да се ограничи до рибните продукти, добити и преработени в съответствие с правилата на посочения регламент.
(7)
За да работи схемата за компенсиране ефективно и правилно, държавите-членки следва също да дадат уверения, че получателите на помощта са икономически жизнеспособни и че системата за изпълнение на схемата гарантира правилното ѝ прилагане.
(8)
За да позволят извършването на подходящ мониторинг на схемата за компенсиране, съответните държави-членки следва да представят годишни отчети за нейното функциониране.
(9)
За да създаде условия за вземане на решение дали схемата за компенсиране да продължи да съществува и след 2013 г., Комисията следва да представи доклад пред Европейския парламент, Съвета и Европейския икономически и социален комитет, изготвен въз основа на независима оценка, своевременно извършена преди изтичането на срока на схемата.
(10)
Разходите на Общността, предвидени за схемата за компенсиране, следва да се реализират посредством пряко централно управление по линия на Европейския фонд за гарантиране на земеделието в съответствие с член 3, параграф 2, буква е) от Регламент (ЕО) № 1290/2005 на Съвета от 21 юни 2005 г. относно финансирането на Общата селскостопанска политика (4).
(11)
Мерките, необходими за прилагането на настоящия регламент, следва да се приемат в съответствие с Решение 1999/468/ЕО на Съвета от 28 юни 1999 г. относно установяване на условията и реда за упражняване на изпълнителните правомощия, предоставени на Комисията (5).
(12)
За изпълнението на прякото централно финансово управление следва да се прилага Регламент (ЕО) № 2003/2006 на Комисията от 21 декември 2006 г. за установяване на подробни правила за финансирането от Европейски фонд за гарантиране на земеделието (ЕФГЗ) на разходите, отнасящи се до общата организация на пазарите за рибни продукти и продукти от аквакултури (6),
ПРИЕ НАСТОЯЩИЯ РЕГЛАМЕНТ:
Член 1
Предмет
Настоящият регламент въвежда схема за периода 2007-2013 г., целяща да осигури компенсация (наричана по-долу „компенсацията“) на допълнителните разходи, реализирани от посочените в член 3 участници в търговията с определени рибни продукти от следните крайно отдалечени региони, като резултат от специфичните проблеми на тези региони:
-
Азорски острови,
-
Mадейра,
-
Канарски острови,
-
Френска Гвиана, и
-
Реюнион.
Член 2
Определения
За целите на настоящия регламент се прилага определението за „рибни продукти“, посочено в член 1 от Регламент (ЕО) № 104/2000 на Съвета от 17 декември 1999 г. относно общата организация на пазарите на рибни продукти и продукти от аквакултури (7).
Член 3
Оператори
1. Компенсацията се изплаща на следните оператори, реализиращи допълнителни разходи във връзка с търговията с рибни продукти:
а)
производители;
б)
собственици или оператори на кораби, регистрирани в пристанищата на посочените в член 1 региони и упражняващи дейността си в тях, или сдружения на такива оператори; и
в)
оператори в сферата на преработвателната промишленост и търговията или сдружения на такива оператори, реализиращи допълнителни разходи във връзка с търговията със съответните продукти.
2. Съответните държави-членки вземат мерки за гарантиране на икономическата жизнеспособност на получаващите компенсацията оператори.
Член 4
Рибни продукти, отговарящи на изискванията
1. Всяка съответна държава-членка определя за посочените в член 1 региони списък с рибни продукти и техните количества, които отговарят на изискванията за компенсиране. Както списъкът на рибните продукти, така и техните количества могат да се диференцират за всички региони, принадлежащи на една и съща държава-членка.
2. При уточняване на списъка и количествата, посочени в параграф 1, държавите-членки вземат предвид всички имащи отношение към въпроса фактори, по-специално необходимостта да се гарантира, че компенсацията не поражда увеличен натиск върху биологично чувствителните рибни запаси, върху размера на допълнителните разходи и върху качествените и количествените аспекти на производството и търговията.
3. Рибните продукти, за които се предоставя компенсацията, трябва да са добити и обработени в съответствие с правилата на Общата политика в областта на рибарството относно:
а)
опазването и управлението;
б)
проследяемостта;
в)
стандартите за качество.
4. Не се предоставя компенсация за рибни продукти, които са:
а)
уловени от кораби на трети държави, с изключение на риболовните кораби, плаващи под флага на Венесуела и опериращи във водите на Общността;
б)
уловени от риболовни кораби на Общността, които не са регистрирани в пристанище в някой от регионите, посочени в член 1;
в)
внесени от трети страни;
г)
получени чрез незаконен, недеклариран или нерегламентиран риболов.
Буква б) не се прилага, ако суровината, доставена в съответствие с правилата, предвидени в настоящия член, е недостатъчна за използване на наличния капацитет на предприятията от преработвателната промишленост в съответния крайно отдалечен регион.
Член 5
Компенсация
1. Всяка съответна държава-членка определя за регионите, посочени в член 1, размера на компенсацията за всеки рибен продукт от списъка, посочен в член 4, параграф 1. Този размер може да бъде диференциран за отделните региони или между регионите, принадлежащи на една държава-членка.
2. Компенсацията взема предвид:
а)
за всеки рибен продукт допълнителните разходи в резултат на специфичните проблеми на съответните региони, и по-специално разходите за транспортиране до континентална Европа; и
б)
всякакъв друг вид публична интервенция, влияеща върху размера на допълнителните разходи.
3. Компенсирането на допълнителните разходи е пропорционално на допълнителните разходи, които то цели да покрие. Сумите, с които се компенсират допълнителните разходи, се обосновават надлежно в плана за компенсиране. Компенсацията обаче в никакъв случай не надвишава 100 % от разходите за транспортиране и другите свързани разходи за рибните продукти, предназначени за континентална Европа.
4. Общият годишен размер на компенсацията не надхвърля:
а)
:
за Азорските острови и Мадейра
:
4 283 992 EUR;
б)
:
за Канарските острови
:
5 844 076 EUR;
в)
:
за Френска Гвиана и Реюнион
:
4 868 700 EUR.
Член 6
Корекции
За да отразят настъпилите промени в обстоятелствата, съответните държави-членки могат да правят корекции в списъка и в количествата на отговарящите на изискванията рибни продукти, посочени в член 4, параграф 1, както и в размера на компенсацията, посочен в член 5, параграф 1, стига да са спазени общите ѝ размери, посочени в член 5, параграф 4.
Член 7
Представяне на планове за компенсиране
1. До 6 ноември 2007 г. съответните държави-членки представят на Комисията списъка и количествата, посочени в член 4, параграф 1, както и размера на компенсацията, посочен в член 5, параграф 1 (заедно наричани по-долу „план за компенсиране“).
2. Ако планът за компенсиране не отговаря на изискванията, установени в настоящия регламент, в рамките на два месеца Комисията отправя искане към държавата-членка да коригира плана по съответния начин. В този случай държавата-членка представя на Комисията коригиран план за компенсиране.
3. Ако Комисията не реагира в гореспоменатия двумесечен срок след получаване на плана за компенсиране, посочен в параграфи 1 и 2, същият се счита за одобрен.
4. Ако държава-членка направи изменения съгласно член 6, тя представя на Комисията своя изменен план за компенсиране и процедурата, предвидена в параграфи 2 и 3, се прилага mutatis mutandis. Измененият план се счита за одобрен, ако Комисията не реагира в срок от четири седмици след получаване на изменения план за компенсиране.
Член 8
Докладване
1. Всяка съответна държава-членка изготвя годишен доклад за използването на компенсацията и го представя на Комисията не по-късно от 30 юни всяка година.
2. Въз основа на независима оценка, до 31 декември 2011 г. Комисията представя пред Европейския парламент, Съвета и Европейския икономически и социален комитет доклад относно използването на компенсацията, придружен, когато е необходимо, от законодателни предложения.
Член 9
Финансови разпоредби
1. Разходите, направени от държавите-членки в съответствие с настоящия регламент, се считат за разходи съгласно член 3, параграф 2, буква е) от Регламент (ЕО) № 1290/2005.
2. При изпълнението на параграф 1 се прилага Регламент (ЕО) № 2003/2006.
Член 10
Контрол
Държавите-членки приемат подходящи разпоредби, за да осигурят спазването на изискванията, установени в настоящия регламент, и коректността на действията.
Член 11
Подробни правила
Подробни правила за прилагане на настоящия регламент могат да се приемат в съответствие с процедурата, предвидена в член 12, параграф 2.
Член 12
Комитет
1. Комисията се подпомага от Управителния комитет по рибните продукти.
2. Когато се прави позоваване на настоящия параграф, се прилагат членове 4 и 7 от Решение 1999/468/ЕО.
Срокът, предвиден в член 4, параграф 3 от Решение 1999/468/ЕО, се определя на един месец.
Член 13
Преходни мерки
1. Ако държавите-членки са представили пред Комисията искания за корекции съгласно член 8, параграфи 1 и 2 от Регламент (ЕО) № 2328/2003, по отношение на които не е взето решение до 31 декември 2006 г., спрямо тези искания продължава да се прилага член 8 от посочения регламент.
2. Разпоредбите на член 9 се прилагат спрямо разходите, направени от държавите-членки съгласно Регламент (ЕО) № 2328/2003 и декларирани пред Комисията след 15 октомври 2006 г.
Член 14
Влизане в сила
Настоящият регламент влиза в сила в деня на публикуването му в Официален вестник на Европейския съюз.
Той се прилага от 1 януари 2007 г. до 31 декември 2013 г.
Настоящият регламент е задължителен в своята цялост и се прилага пряко във всички държави-членки.
Съставено в Брюксел на 21 май 2007 година.