RÅDETS FORORDNING (EF) Nr. 1798/2003
af 7. oktober 2003
om administrativt samarbejde vedrørende merværdiafgift og ophævelse af forordning (EØF) nr. 218/92
RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 93,
under henvisning til forslag fra Kommissionen (1),
under henvisning til udtalelse fra Europa-Parlamentet (2),
under henvisning til udtalelse fra Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg (3), og
ud fra følgende betragtninger:
(1)
Svig og skatteunddragelse på tværs af grænserne mellem medlemsstaterne fører til budgettab og forvridninger af princippet om skattemæssig retfærdighed og kan bevirke fordrejninger i kapitalbevægelserne og konkurrencevilkårene. Det berører således det indre markeds funktion.
(2)
Bekæmpelsen af svig i forbindelse med merværdiafgift (moms) kræver et nært samarbejde mellem de administrative myndigheder, som i hver medlemsstat har til opgave at gennemføre de bestemmelser, der er fastsat på området.
(3)
Foranstaltninger med henblik på afgiftsharmonisering, som træffes for at fuldføre det indre marked, bør derfor omfatte indførelse af en fælles ordning for udveksling af oplysninger mellem medlemsstaterne, hvorved medlemsstaternes administrative myndigheder skal yde hinanden gensidig bistand og samarbejde med Kommissionen med henblik på at sikre en korrekt anvendelse af moms på leveringer af varer og tjenesteydelser, på erhvervelse inden for Fællesskabet af varer og på import af varer.
(4)
Det er nødvendigt med elektronisk lagring og transmission af visse data med henblik på momskontrol, for at momssystemet skal kunne fungere korrekt.
(5)
Vilkårene for medlemsstaternes udveksling af og direkte adgang til elektronisk lagrede data i hver medlemsstat bør fastlægges tydeligt. Virksomhederne bør have adgang til en del af disse oplysninger, hvis det er nødvendigt for, at de kan opfylde deres forpligtelser.
(6)
Forbrugsmedlemsstaten bærer hovedansvaret for at sikre, at ikke-etablerede leverandører efterkommer statens krav. For at kunne anvende den midlertidige særordning for elektronisk leverede tjenesteydelser i henhold til artikel 26c i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter - Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag (4) - er det derfor nødvendigt, at der fastlægges regler om videregivelse af oplysninger og overførsel af penge mellem identifikationsmedlemsstaten og forbrugsmedlemsstaten.
(7)
Med Rådets forordning (EØF) nr. 218/92 af 27. januar 1992 om administrativt samarbejde inden for området indirekte skatter (moms) (5) blev der etableret et nært samarbejde på området mellem medlemsstaternes administrative myndigheder og mellem disse og Kommissionen.
(8)
Forordning (EØF) nr. 218/92 supplerer bestemmelserne i Rådets direktiv 77/799/EØF af 19. december 1977 om gensidig bistand mellem medlemsstaternes kompetente myndigheder inden for området direkte og indirekte skatter (6).
(9)
Disse to retsakter har vist sig at være effektive, men de er ikke tilstrækkelige til at opfylde de nye behov på området administrativt samarbejde, der er opstået ved den stadig tættere integration af økonomierne inden for det indre marked.
(10)
Det har også vist sig, at to forskellige samarbejdsredskaber vedrørende moms kan være en hæmsko for et effektivt samarbejde mellem skatteadministrationerne.
(11)
Det har endvidere vist sig nødvendigt at fastlægge klare og bindende regler for samarbejdet mellem medlemsstaterne, da der ikke har været tilstrækkelig faste rammer for alle berørte parters rettigheder og forpligtelser.
(12)
Der er også alt for få tilfælde af direkte kontakt mellem de lokale kontorer eller mellem de nationale kontorer, som arbejder med bekæmpelse af svig, da hovedreglen er, at al kommunikation foregår via de centrale forbindelseskontorer. Dette resulterer både i begrænset effektivitet, dårlig udnyttelse af de administrative samarbejdsordninger og for lange frister. Kontakten mellem tjenesterne bør derfor gøres mere direkte for at samarbejdet kan blive hurtigere og mere effektivt.
(13)
Samarbejdet er heller ikke tilstrækkeligt intensivt, idet udvekslingen af oplysninger mellem medlemsstaterne, bortset fra VIES-systemet, kun i ringe grad er automatisk eller spontan. Udvekslingen af oplysninger mellem administrationerne og mellem disse og Kommissionen bør være hurtigere og mere intensiv, så svig kan bekæmpes mere effektivt.
(14)
Bestemmelserne for administrativt momssamarbejde i forordning (EØF) nr. 218/92 og i direktiv 77/799/EØF bør sammenskrives og styrkes. Af klarhedshensyn bør dette ske i ét nyt instrument, som skal træde i stedet for forordning (EØF) nr. 218/92.
(15)
Denne forordning bør ikke berøre andre fællesskabsforanstaltninger med henblik på bekæmpelse af momssvig.
(16)
Med henblik på anvendelsen af denne forordning bør det overvejes at begrænse visse rettigheder og forpligtelser, der er fastsat ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 95/46/EF af 24. oktober 1995 om beskyttelse af fysiske personer i forbindelse med behandling af personoplysninger og om fri udveksling af sådanne oplysninger (7), for at beskytte de interesser, der er nævnt i artikel 13, stk. 1, litra e), i nævnte direktiv.
(17)
De nødvendige foranstaltninger til gennemførelse af denne forordning bør vedtages i overensstemmelse med Rådets afgørelse 1999/468/EF af 28. juni 1999 om fastsættelse af de nærmere vilkår for udøvelsen af de gennemførelsesbeføjelser, der tillægges Kommissionen (8).
(18)
Denne forordning overholder de grundlæggende rettigheder og følger de principper, der bl.a. er anerkendt i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder -
UDSTEDT FØLGENDE FORORDNING:
KAPITEL I ALMINDELIGE BESTEMMELSER
Artikel 1
1. Ved denne forordning fastsættes de vilkår, hvorunder de administrative myndigheder, der i medlemsstaterne er ansvarlige for anvendelsen af momslovgivningen på leveringer af varer og tjenesteydelser, på erhvervelse inden for Fællesskabet af varer og på import af varer, skal samarbejde med de administrative myndigheder i de øvrige medlemsstater og med Kommissionen for at sikre håndhævelsen af denne lovgivning.
Med henblik herpå fastsættes der regler og procedurer, som giver medlemsstaternes kompetente myndigheder mulighed for at samarbejde og udveksle alle nødvendige oplysninger indbyrdes med henblik på en korrekt momsansættelse.
I denne forordning fastsættes også regler og procedurer for den elektroniske udveksling af visse oplysninger, navnlig hvad angår momsoplysninger i forbindelse med transaktioner inden for Fællesskabet.
For den periode, der er nævnt i artikel 4 i direktiv 2002/38/EF (9), fastsættes der også regler og procedurer for den elektroniske udveksling af oplysninger om moms i forbindelse med elektronisk leverede tjenesteydelser i overensstemmelse med særordningen i artikel 26c i direktiv 77/388/EØF og også for eventuel efterfølgende informationsudveksling samt for så vidt angår tjenesteydelser, der er omfattet af denne særordning, for pengeoverførsel mellem medlemsstaternes kompetente myndigheder.
2. Denne forordning berører ikke anvendelsen i medlemsstaterne af reglerne for gensidig retshjælp i straffesager.
Artikel 2
I denne forordning forstås ved:
1)
en medlemsstats kompetente myndighed
-
i Belgien:
-
Le ministre des finances
-
De Minister van financiën
-
i Danmark:
Skatteministeriet
-
i Tyskland:
Bundesministerium der Finanzen
-
i Grækenland:
Yπουργείο Oικονομίας και Οικονομικών
-
i Spanien:
El Secretario de Estado de Hacienda
-
i Frankrig:
le ministre de l'économie, des finances et de l'industrie
-
i Irland:
The Revenue Commissioners
-
i Italien:
il Capo del Dipartimento delle Politiche Fiscali
-
i Luxembourg:
L'Administration de l'Enregistrement et des Domaines
-
i Nederlandene:
De minister van Financiën
-
i Østrig:
Bundesminister für Finanzen
-
i Portugal:
O Ministro das Finanças
-
i Finland:
-
Valtiovarainministeriö
-
Finansministeriet
-
i Sverige:
Chefen för Finansdepartementet
-
i Det Forenede Kongerige:
The Commissioners of Customs and Excise
2)
»centralt forbindelseskontor«: det kontor, der er udpeget i henhold til artikel 3, stk. 2, som særlig ansvarligt for kontakterne til de øvrige medlemsstater med henblik på det administrative samarbejde
3)
»forbindelseskontor«: ethvert kontor, som ikke er det centrale forbindelseskontor, og som har en specifik territorial kompetence eller et specialiseret ansvarsområde, og som er udpeget af den kompetente myndighed i henhold til artikel 3, stk. 3, til direkte at udveksle oplysninger på grundlag af denne forordning
4)
»kompetent embedsmand«: enhver embedsmand, der direkte kan udveksle oplysninger på grundlag af denne forordning, som han er beføjet til i medfør af artikel 3, stk. 4
5)
»bistandssøgende myndighed«: det centrale forbindelseskontor, et forbindelseskontor eller enhver kompetent embedsmand i en medlemsstat, som fremsætter en anmodning om bistand på den kompetente myndigheds vegne
6)
»bistandssøgte myndighed«: det centrale forbindelseskontor, et forbindelseskontor eller enhver kompetent embedsmand i en medlemsstat, som modtager en anmodning om bistand på den kompetente myndigheds vegne
7)
»transaktioner inden for Fællesskabet«: levering af varer og tjenesteydelser inden for Fællesskabet
8)
»levering af varer inden for Fællesskabet«: en levering af varer, der skal anføres i den oversigt, der er omhandlet i artikel 22, stk. 6, litra b), som affattet ved artikel 28h, i direktiv 77/388/EØF
9)
»levering af tjenesteydelser inden for Fællesskabet«: levering af tjenesteydelser, der er omfattet af bestemmelserne i artikel 28b, punkt C, D, E og F, i direktiv 77/388/EØF
10)
»erhvervelse af varer inden for Fællesskabet«: erhvervelse af retten til som ejer at råde over løsøre som omhandlet i artikel 28a, stk. 3, i direktiv 77/388/EØF
11)
»momsregistreringsnummer«: det nummer, der er omhandlet i artikel 22, stk. 1, litra c), d) og e) i direktiv 77/388/EØF
12)
»administrativ undersøgelse«: alle former for kontrol, efterprøvning og foranstaltninger, som foretages af medlemsstater i forbindelse med udførelsen af deres opgaver med henblik på at sikre en korrekt anvendelse af momslovgivningen
13)
»automatisk udveksling af oplysninger«: systematisk meddelelse til en anden medlemsstat med forudfastsat regelmæssighed, uden forudgående anmodning, af oplysninger, som er defineret på forhånd
14)
»struktureret automatisk udveksling af oplysninger«: systematisk meddelelse til en anden medlemsstat, uden forudgående anmodning, af oplysninger, som er defineret på forhånd, efterhånden som de pågældende oplysninger foreligger
15)
»spontan udveksling«: uregelmæssig meddelelse, uden forudgående anmodning, af oplysninger til en anden medlemsstat
16)
»person«:
a)
en fysisk person
b)
en juridisk person
c)
når der i henhold til gældende lovgivning er mulighed for det, en sammenslutning af personer, der kan udføre retshandler, men som ikke har en juridisk persons retsstilling
17)
»give adgang«: give tilladelse til adgang til den relevante elektroniske database samt til levering af data ad elektronisk vej
18)
»ad elektronisk vej«: ved hjælp af edb-udstyr (herunder digital kompression) og lagring af data og ved anvendelse af kabel, radio eller optiske eller andre elektroniske midler
19)
»CCN/CSI-netværk«: den fælles platform, der er baseret på the Common Communication Network (CCN) og Common System Interface (CSI), og som er udviklet af Fællesskabet for at sikre alle transmissioner ad elektronisk vej mellem de kompetente myndigheder på told- og skatteområdet.
Artikel 3
1. Det er de i stk. 2, nr. 1, omhandlede kompetente myndigheder, i hvis navn bestemmelserne i denne forordning anvendes, hvad enten det sker direkte eller efter bemyndigelse.
2. Hver medlemsstat udpeger et centralt forbindelseskontor som særlig ansvarligt, efter bemyndigelse, for kontakterne til de øvrige medlemsstater med henblik på det administrative samarbejde. Den underretter Kommissionen og de andre medlemsstater herom.
3. Den kompetente myndighed i hver medlemsstat kan udpege forbindelseskontorer. Det centrale forbindelseskontor har til opgave at ajourføre listen over disse kontorer og gøre den tilgængelig for de centrale forbindelseskontorer i de andre berørte medlemsstater.
4. Den kompetente myndighed i hver medlemsstat kan desuden på de af denne fastsatte betingelser udpege kompetente embedsmænd, der direkte kan udveksle oplysninger på grundlag af denne forordning. Ved en sådan udpegelse kan den begrænse omfanget af de uddelegerede beføjelser. Det centrale forbindelseskontor er ansvarligt for at ajourføre listen over de pågældende embedsmænd og videregive den til de andre berørte medlemsstaters centrale forbindelseskontorer.
5. De embedsmænd, der udveksler oplysninger i medfør af artikel 11 og 13, anses under alle omstændigheder for at være kompetente til dette formål i overensstemmelse med de betingelser, de kompetente myndigheder fastlægger.
6. Når et forbindelseskontor eller en kompetent embedsmand sender eller modtager en anmodning om bistand eller svar på en sådan anmodning, underretter det/han det centrale forbindelseskontor i dets/sin medlemsstat på de af denne fastlagte betingelser.
7. Hvis et forbindelseskontor eller en kompetent embedsmand modtager en anmodning om bistand, der kræver foranstaltninger uden for dets/hans territoriale område eller ansvarsområde, sender det/han straks en sådan anmodning til det centrale forbindelseskontor i dets/sin medlemsstat og underretter den bistandssøgende myndighed herom. I dette tilfælde begynder perioden i artikel 8 dagen efter, at anmodningen om bistand er blevet fremsendt til det centrale forbindelseskontor.
Artikel 4
1. Den ved denne forordning fastsatte bistandspligt omfatter ikke meddelelse af oplysninger eller dokumenter indhentet af de i artikel 1 omhandlede myndigheder, når de handler med tilladelse fra eller efter anmodning fra en retslig myndighed.
2. Har en kompetent myndighed efter national ret imidlertid beføjelse til at meddele de oplysninger, der er omhandlet i stk. 1, kan dette gøres som led i det administrative samarbejde i henhold til denne forordning. Enhver meddelelse kræver forudgående tilladelse fra den retslige myndighed, hvis der i den nationale ret er krav herom.
KAPITEL II UDVEKSLING AF OPLYSNINGER EFTER ANMODNING
Afdeling 1 Anmodning om oplysninger og om administrative undersøgelser
Artikel 5
1. På anmodning af den bistandssøgende myndighed meddeler den bistandssøgte myndighed de i artikel 1 omhandlede oplysninger, herunder også oplysninger vedrørende et eller flere konkrete tilfælde.
2. Med henblik på den i stk. 1 omhandlede meddelelse lader den bistandssøgte myndighed om nødvendigt foretage den nødvendige administrative undersøgelse for at indhente disse oplysninger.
3. Den i stk. 1 omhandlede anmodning kan indeholde en begrundet anmodning om en specifik administrativ undersøgelse. Hvis medlemsstaten ikke finder det nødvendigt med en administrativ undersøgelse, underretter den straks den bistandssøgende myndighed om grundene hertil.
4. For at fremskaffe de ønskede oplysninger eller at foretage den ønskede administrative undersøgelse forholder den bistandssøgte myndighed eller den administrative myndighed, som førstnævnte forelægger sagen for, sig på samme måde, som hvis den handlede på egne vegne eller efter anmodning fra en anden myndighed i sit hjemland.
Artikel 6
Anmodninger om oplysninger og om administrative undersøgelser i henhold til artikel 5 indgives så vidt muligt ved hjælp af en standardformular, som vedtages efter den i artikel 44, stk. 2, nævnte procedure.
Artikel 7
1. På anmodning af den bistandssøgende myndighed meddeler den bistandssøgte myndighed denne alle de relevante oplysninger, den råder over eller fremskaffer, samt resultaterne af administrative undersøgelser i form af rapporter, attester og alle andre dokumenter eller bekræftede genparter eller uddrag af sådanne dokumenter.
2. Originaldokumenter fremsendes dog kun, for så vidt som de gældende bestemmelser i den medlemsstat, hvor den bistandssøgte myndighed er hjemmehørende, ikke er til hinder herfor.
Afdeling 2 Frist for meddelelse af oplysninger
Artikel 8
Den bistandssøgte myndighed meddeler de i artikel 5 og 7 omhandlede oplysninger hurtigst muligt og senest tre måneder efter datoen for modtagelsen af anmodningen.
I tilfælde, hvor de pågældende oplysninger allerede er til den bistandssøgte myndigheds rådighed, nedsættes fristen til højst en måned.
Artikel 9
For særlige kategorier af tilfælde kan den bistandssøgte og den bistandssøgende myndighed aftale andre frister end dem, der er fastsat i artikel 8.
Artikel 10
Når den bistandssøgte myndighed ikke er i stand til at besvare anmodningen inden for den fastsatte frist, underretter den omgående skriftligt den bistandssøgende myndighed om årsagerne til, at fristen ikke kan overholdes, og om, hvornår den mener, den rimeligvis vil kunne besvare anmodningen.
Afdeling 3 Tilstedeværelse i administrative kontorer og deltagelse i administrative undersøgelser
Artikel 11
1. Efter aftale mellem den bistandssøgende og den bistandssøgte myndighed og ifølge bestemmelser, som sidstnævnte har fastsat, kan embedsmænd, der er behørigt bemyndiget af den bistandssøgende myndighed, med henblik på at udveksle de i artikel 1 omhandlede oplysninger være til stede i de kontorer, hvor de administrative myndigheder i den medlemsstat, hvor den bistandssøgte myndighed er hjemmehørende, udøver deres virksomhed. Hvis de ønskede oplysninger er indeholdt i dokumentation, hvortil den bistandssøgte myndigheds embedsmænd har adgang, vil embedsmændene fra den bistandssøgende myndighed få udleveret genparter af dokumentationen med de ønskede oplysninger.
2. Efter aftale mellem den bistandssøgende og den bistandssøgte myndighed og ifølge bestemmelser, som sidstnævnte har fastsat, kan embedsmænd udpeget af den bistandssøgende myndighed være til stede under de administrative undersøgelser med henblik på at udveksle de i artikel 1 omhandlede oplysninger. De administrative undersøgelser ledes udelukkende af den bistandssøgte myndigheds embedsmænd. Den bistandssøgende myndigheds embedsmænd gør ikke brug af de kontrolbeføjelser, der er tillagt den bistandssøgte myndigheds embedsmænd. De kan imidlertid få adgang til samme lokaler og dokumenter, som sidstnævnte har adgang til, ved deres mellemkomst og udelukkende til brug i forbindelse med den igangværende administrative undersøgelse.
3. Embedsmænd fra den bistandssøgende myndighed, som er til stede i en anden medlemsstat i medfør af stk. 1 og 2, skal til enhver tid kunne fremvise en skriftlig fuldmagt med angivelse af deres identitet og deres officielle adkomst til at medvirke i sagen.
Afdeling 4 Samtidig kontrol
Artikel 12
Med henblik på at udveksle de i artikel 1 omhandlede oplysninger kan to eller flere medlemsstater aftale, at de på hver sit område foretager samtidig kontrol af en eller flere afgiftspligtige personers skattemæssige situation, som er af fælles eller komplementær interesse, hver gang en sådan kontrol forekommer at være mere effektiv end kontrol udført af kun en enkelt medlemsstat.
Artikel 13
1. En medlemsstat udpeger uafhængigt de afgiftspligtige personer, den har til hensigt at indstille til samtidig kontrol. Den kompetente myndighed i den pågældende medlemsstat underretter den kompetente myndighed i de andre berørte medlemsstater om de tilfælde, den foreslår med henblik på samtidig kontrol. Den begrunder sit valg, så vidt det er muligt, ved at fremlægge de oplysninger, der har ført til dette valg. Den angiver under alle omstændigheder, inden for hvilken periode kontrollen skal finde sted.
2. De berørte medlemsstater beslutter derefter, om de ønsker at deltage i den samtidige kontrol. Den medlemsstats kompetente myndighed, over for hvem der er foreslået en samtidig kontrol, bekræfter over for den tilsvarende myndighed, at den accepterer, eller giver et begrundet afslag på at foretage denne kontrol.
3. Hver kompetent myndighed i de berørte medlemsstater udpeger en repræsentant, som har ansvaret for at lede og koordinere kontrollen.
KAPITEL III ANMODNING OM ADMINISTRATIV MEDDELELSE
Artikel 14
På anmodning af den bistandssøgende myndighed meddeler den bistandssøgte myndighed i overensstemmelse med retsregler, der gælder for meddelelse af tilsvarende akter i den medlemsstat, hvor den er hjemmehørende, modtageren alle akter og afgørelser fra de administrative myndigheder vedrørende anvendelsen af momslovgivningen i den medlemsstat, hvor den bistandssøgende myndighed er hjemmehørende.
Artikel 15
Anmodningen om meddelelse skal indeholde en angivelse af formålet med den akt eller afgørelse, der skal meddeles, samt en angivelse af navn, adresse og andre oplysninger til identifikation af modtageren.
Artikel 16
Den bistandssøgte myndighed underretter omgående den bistandssøgende myndighed om, hvordan anmodningen om meddelelse er blevet fulgt op, og navnlig om den dato, hvor afgørelsen eller retsakten er blevet meddelt modtageren.
KAPITEL IV UDVEKSLING AF OPLYSNINGER UDEN FORUDGÅENDE ANMODNING
Artikel 17
Med forbehold af bestemmelserne i kapitel V og VI foretager den kompetente myndighed i hver medlemsstat en automatisk eller struktureret automatisk udveksling af de i artikel 1 omhandlede oplysninger, med den kompetente myndighed i enhver anden medlemsstat, som berøres heraf, i følgende situationer:
1)
hvor afgiftsfastsættelsen skønnes at finde sted i bestemmelsesmedlemsstaten, og kontrolsystemets effektivitet beror på de oplysninger, oprindelsesmedlemsstaten giver
2)
hvor en medlemsstat har grunde til at tro, at der er eller kan være begået en overtrædelse af momslovgivningen i den anden medlemsstat
3)
hvor der er risiko for svig eller afgiftsunddragelse i den anden medlemsstat.
Artikel 18
Følgende fastsættes efter den i artikel 44, stk. 2, nævnte procedure:
1)
nøjagtigt, hvilke kategorier af oplysninger der skal udveksles
2)
hvor hyppigt udvekslingen skal foregå
3)
de praktiske dispositioner for udvekslingen af disse oplysninger.
Hver medlemsstat beslutter, om den vil deltage i udvekslingen af en bestemt kategori af oplysninger, samt om den vil lade udvekslingen være automatisk eller struktureret automatisk.
Artikel 19
Medlemsstaternes kompetente myndigheder kan altid spontant udveksle de i artikel 1 omhandlede oplysninger, som de har kendskab til.
Artikel 20
Medlemsstaterne træffer de nødvendige administrative og organisatoriske foranstaltninger med henblik på den i dette kapitel omhandlede udveksling af oplysninger.
Artikel 21
Iværksættelsen af bestemmelserne i dette kapitel kan ikke forpligte en medlemsstat til at pålægge momspligtige personer nye forpligtelser med hensyn til at indsamle oplysninger eller til at afholde uforholdsmæssigt store administrative byrder.
KAPITEL V LAGRING OG UDVEKSLING AF SÆRLIGE OPLYSNINGER VEDRØRENDE SAMHANDELEN INDEN FOR FÆLLESSKABET
Artikel 22
1. Hver medlemsstat skal have en elektronisk database, hvor de oplysninger, der indsamles i overensstemmelse med artikel 22, stk. 6, litra b), som affattet ved artikel 28h, i direktiv 77/388/EØF, lagres og behandles.
For at disse oplysninger kan anvendes i de procedurer, der er fastlagt ved denne forordning, skal de opbevares i mindst fem år regnet fra udgangen af det kalenderår, hvor der skal gives adgang til oplysningerne.
2. Medlemsstaterne skal sikre, at databaserne ajourføres, er komplette og indeholder korrekte oplysninger.
Der fastlægges efter den i artikel 44, stk. 2, nævnte procedure kriterier for, hvilke ændringer der ikke er relevante, væsentlige eller nyttige, og som derfor ikke behøver at blive foretaget.
Artikel 23
På grundlag af de oplysninger, der er lagret i overensstemmelse med artikel 22, modtager en medlemsstats kompetente myndighed straks og automatisk fra hver af de andre medlemsstater følgende oplysninger, også gennem direkte adgang ad elektronisk vej:
1)
de momsregistreringsnumre, som er udstedt af den medlemsstat, der modtager oplysningerne
2)
den samlede værdi af alle leverancer af varer inden for Fællesskabet til personer, der har fået tildelt disse numre, fra alle virksomheder, der er momsregistreret i den medlemsstat, der stiller oplysningerne til rådighed.
De i nr. 2, omhandlede værdier skal angives i valutaen i den medlemsstat, der stiller oplysningerne til rådighed, og skal vedrøre kvartaler.
Artikel 24
På grundlag af de oplysninger, der er lagret i overensstemmelse med artikel 22, modtager en medlemsstats kompetente myndighed, når den finder det nødvendigt for at kontrollere erhvervelser af varer inden for Fællesskabet og udelukkende med henblik på at undgå overtrædelse af momslovgivningen, straks og automatisk følgende oplysninger, også gennem direkte adgang ad elektronisk vej:
1)
momsregistreringsnummeret for alle personer, der har foretaget de i artikel 23, nr. 2, omhandlede leverancer, og
2)
den samlede værdi af sådanne leverancer fra hver af disse personer til hver af de berørte personer, der har fået tildelt det i artikel 23, nr. 1, omhandlede momsregistreringsnummer.
De i stk. 1, nr. 2, omhandlede værdier skal angives i valutaen i den medlemsstat, der stiller oplysningerne til rådighed, og skal vedrøre kvartaler.
Artikel 25
1. Når en medlemsstats kompetente myndighed er forpligtet til at give adgang til oplysninger i henhold til artikel 23 og 24, skal det ske hurtigst muligt og senest tre måneder efter det kvartal, oplysningerne vedrører.
2. Uanset bestemmelserne i stk. 1 skal der, dersom der tilføjes oplysninger i databasen under de omstændigheder, der er omhandlet i artikel 22, gives adgang til disse oplysninger hurtigst muligt og senest tre måneder efter det kvartal, hvor de er indsamlet.
3. De betingelser, på hvilke de korrigerede oplysninger stilles til rådighed, fastlægges efter proceduren i artikel 44, stk. 2.
Artikel 26
Når medlemsstaternes kompetente myndigheder med henblik på anvendelsen af artikel 22-25 lagrer oplysninger i elektroniske databaser og udveksler sådanne oplysninger ad elektronisk vej, skal de træffe de nødvendige foranstaltninger til at sikre overholdelsen af artikel 41.
Artikel 27
1. Hver medlemsstat skal have en elektronisk database med et register over personer, der har fået tildelt et momsregistreringsnummer i den pågældende medlemsstat.
2. På grundlag af de i overensstemmelse med artikel 22 lagrede data kan den kompetente myndighed i en medlemsstat på ethvert tidspunkt enten direkte opnå eller få overført bekræftelse på gyldigheden af det momsregistreringsnummer, hvorunder en person har leveret eller modtaget varer eller tjenesteydelser inden for Fællesskabet.
Efter særlig anmodning meddeler den bistandssøgte myndighed ligeledes datoen for momsregistreringsnummerets tildeling og eventuelt dets ophørstidspunkt.
3. Når der anmodes om det, meddeler den kompetente myndighed også straks navn og adresse på den person, som har fået nummeret tildelt, forudsat at den bistandssøgende myndighed ikke lagrer disse oplysninger med henblik på eventuelt at bruge dem på et senere tidspunkt.
4. De kompetente myndigheder i hver medlemsstat sikrer, at personer, der er involveret i leverancer af varer eller tjenesteydelser, og, i den i artikel 4 i direktiv 2002/38/EF nævnte periode, personer, der udfører tjenesteydelser omhandlet i artikel 9, stk. 2, litra e), sidste led i direktiv 77/388/EØF inden for Fællesskabet, har mulighed for at få bekræftet gyldigheden af et momsregistreringsnummer for en bestemt person.
I den i artikel 4 i direktiv 2002/38/EF nævnte periode skal medlemsstaterne især give en sådan bekræftelse ad elektronisk vej efter proceduren i artikel 44, stk. 2.
5. Når medlemsstaternes kompetente myndighed i forbindelse med anvendelsen af stk. 1-4 lagrer oplysninger i elektroniske databaser og udveksler sådanne oplysninger ad elektronisk vej, skal de træffe de nødvendige foranstaltninger til at sikre overholdelsen af artikel 41.
KAPITEL VI BESTEMMELSER VEDRØRENDE SÆRORDNINGEN I ARTIKEL 26c I DIREKTIV /EØF 77/388
Artikel 28
Følgende bestemmelser finder anvendelse med hensyn til særordningen i artikel 26c i direktiv 77/388/EØF. Definitionerne i punkt A i denne artikel finder også anvendelse med henblik på dette kapitel.
Artikel 29
1. De oplysninger, som den ikke-etablerede afgiftspligtige person sender til identifikationsmedlemsstaten, når hans afgiftspligtige virksomhed påbegyndes, som anført i artikel 26c, punkt B, stk. 2, i direktiv 77/388/EØF, skal forelægges ad elektronisk vej. De tekniske detaljer, herunder en generel elektronisk meddelelse, fastsættes efter proceduren i artikel 44, stk. 2.
2. Identifikationsmedlemsstaten fremsender disse oplysninger ad elektronisk vej til de kompetente myndigheder i de øvrige medlemsstater senest ti dage efter udgangen af den måned, hvor oplysningerne blev modtaget fra den ikke-etablerede afgiftspligtige person. På samme måde skal de kompetente myndigheder i de øvrige medlemsstater underrettes om det tildelte identifikationsnummer. De tekniske detaljer, herunder en generel elektronisk meddelelse, hvormed disse oplysninger skal fremsendes, fastsættes efter proceduren i artikel 44, stk. 2.
3. Identifikationsmedlemsstaten skal ad elektronisk vej omgående underrette de kompetente myndigheder i de øvrige medlemsstater, hvis en ikke-etableret afgiftspligtig person udelukkes fra identifikationsregisteret.
Artikel 30
Angivelsen med de nærmere enkeltheder i artikel 26c, punkt B, stk. 5, andet afsnit, i direktiv 77/388/EØF indsendes ad elektronisk vej. De tekniske detaljer, herunder en generel elektronisk meddelelse, fastsættes efter proceduren i artikel 44, stk. 2.
Identifikationsmedlemsstaten fremsender disse oplysninger elektronisk til den kompetente myndighed i den pågældende medlemsstat senest ti dage efter udgangen af den måned, hvor angivelsen blev modtaget. Medlemsstater, der har krævet, at afgiftsangivelsen udarbejdes i en anden national valuta end euro, omregner beløbene til euro under anvendelse af kursen på den sidste dag i indberetningsperioden. Omregningen skal ske til de valutakurser, som Den Europæiske Centralbank har offentliggjort for den dag, eller, hvis der ikke har været nogen offentliggørelse den dag, den næste offentliggørelsesdag. De tekniske detaljer for fremsendelse af disse oplysninger fastsættes efter proceduren i artikel 44, stk. 2.
Identifikationsmedlemsstaten fremsender ad elektronisk vej de oplysninger til forbrugsmedlemsstaten, der er nødvendige for at kunne knytte den enkelte indbetaling sammen med den relevante kvartalsafgiftsangivelse.
Artikel 31
Bestemmelserne i artikel 22, finder også anvendelse på oplysninger indsamlet af identifikationsmedlemsstaten i overensstemmelse med artikel 26c, punkt B, stk. 2 og 5, i direktiv 77/388/EØF.
Artikel 32
Identifikationsmedlemsstaten skal sikre, at det beløb, som den ikke-etablerede afgiftspligtige person har betalt, overføres til den bankkonto denomineret i euro, som den forbrugsmedlemsstat, som skal modtage betalingen, har udpeget hertil. Medlemsstater, der har krævet indbetaling i en anden national valuta end euro, omregner beløbene til euro under anvendelse af kursen på den sidste dag i indberetningsperioden. Omregningen skal ske til de valutakurser, som Den Europæiske Centralbank har offentliggjort for den dag, eller, hvis der ikke har været nogen offentliggørelse den dag, den næste offentliggørelsesdag. Overførslen skal finde sted senest ti dage efter udgangen af den måned, hvor betalingen blev modtaget.
Hvis den ikke-etablerede afgiftspligtige person ikke betaler hele det skyldige afgiftsbeløb, sikrer identifikationsmedlemsstaten, at betalingen overføres til forbrugsmedlemsstaten i forhold til den afgift, der skal betales i hver medlemsstat. Identifikationsmedlemsstaten underretter ad elektronisk vej de kompetente myndigheder i forbrugsmedlemsstaten herom.
Artikel 33
Medlemsstaterne underretter ad elektronisk vej de kompetente myndigheder i de øvrige medlemsstater om de bankkontonumre, som indbetalinger skal foretages til, jf. artikel 32.
Medlemsstaterne underretter omgående ad elektronisk vej de kompetente myndigheder i de øvrige medlemsstater og Kommissionen om ændringer i standardafgiftssatsen.
Artikel 34
Artikel 28-33 finder anvendelse for en periode, der er fastsat i artikel 4 i direktiv 2002/38/EF.
KAPITEL VII FORBINDELSERNE MED KOMMISSIONEN
Artikel 35
1. Medlemsstaterne og Kommissionen undersøger og vurderer, hvordan den ordning vedrørende administrativt samarbejde, der er fastsat ved denne forordning, fungerer. Kommissionen samler medlemsstaternes erfaringer med henblik på at forbedre denne ordnings funktion.
2. Medlemsstaterne sender Kommissionen alle disponible oplysninger, der er af betydning for deres anvendelse af denne forordning.
3. Der vil blive opstillet en liste over statistiske oplysninger, der er af betydning for vurderingen af denne forordning, efter proceduren i artikel 44, stk. 2. Medlemsstaterne sender disse oplysninger til Kommissionen, i det omfang de er tilgængelige og meddelelsen ikke vil medføre ubegrundede administrative byrder.
4. Med henblik på en evaluering af, om de gældende bestemmelser om administrativt samarbejde er effektive i forbindelse med bekæmpelse af afgiftssvig og afgiftsunddragelse, kan medlemsstaterne meddele Kommissionen alle andre oplysninger, jf. artikel 1.
5. Kommissionen meddeler de i stk. 2, 3 og 4 omhandlede oplysninger til de andre berørte medlemsstater.
KAPITEL VIII FORBINDELSERNE MED TREDJELANDE
Artikel 36
1. Når et tredjeland sender oplysninger til den kompetente myndighed i en medlemsstat, kan denne myndighed sende dem til de kompetente myndigheder i medlemsstater, som må formodes at være interesseret i disse oplysninger, og under alle omstændigheder til dem, der anmoder herom, i det omfang det er tilladt i henhold til bistandsordninger med dette særlige tredjeland.
2. Forudsat at det pågældende tredjeland har forpligtet sig til at yde den nødvendige bistand til at indsamle bevismateriale for uregelmæssigheder i forbindelse med transaktioner, som synes at være i strid med momslovgivningen, kan de oplysninger, der indhentes i henhold til denne forordning, videregives til det pågældende land med samtykke fra de kompetente myndigheder, som har leveret dem, og under overholdelse af deres nationale bestemmelser om videregivelse af personoplysninger til tredjelande.
KAPITEL IX BETINGELSER FOR UDVEKSLING AF OPLYSNINGER
Artikel 37
Meddelelser, som foretages i henhold til denne forordning, afgives så vidt muligt ad elektronisk vej efter nærmere bestemmelser, der vedtages efter proceduren i artikel 44, stk. 2.
Artikel 38
Anmodninger om bistand, herunder anmodninger om meddelelse og bilag dertil, kan fremsættes på ethvert sprog, der aftales mellem den bistandssøgte og den bistandssøgende myndighed. Anmodningerne skal blot ledsages af en oversættelse til det eller et af de officielle sprog i den medlemsstat, hvor den bistandssøgte myndighed er hjemmehørende i tilfælde, hvor den bistandssøgte myndighed begrunder sin anmodning om en sådan oversættelse.
Artikel 39
For det i artikel 4 i direktiv 2002/38/EF nævnte periode sikrer Kommissionen og medlemsstaterne, at de bestående eller nye kommunikations- og informationssystemer, der er nødvendige for udvekslingen af oplysninger nævnt i artikel 29 og 30, fungerer. Kommissionen er ansvarlig for enhver udvikling af CCN/CSI-netværket, der er nødvendig for at sikre udvekslingen af oplysninger mellem medlemsstaterne. Medlemsstaterne er ansvarlige for enhver udvikling af deres systemer, der er nødvendig for at sikre, at disse oplysninger kan udveksles under anvendelse af CCN/CSI.
Medlemsstaterne afstår fra alle krav om godtgørelse af udgifter, der påløber i forbindelse med anvendelsen af denne forordning, undtagen eventuelt udgifter til eksperthonorar.
Artikel 40
1. Den bistandssøgte myndighed i en medlemsstat skal give den bistandssøgende myndighed i en anden medlemsstat de oplysninger, der er nævnt i artikel 1, på betingelse af, at:
a)
antallet og arten af den bistandssøgende myndigheds anmodninger om oplysninger inden for en vis periode ikke udgør en uforholdsmæssig tung administrativ byrde for den bistandssøgte myndighed
b)
den bistandssøgende myndighed har udtømt de sædvanlige informationskilder, som den alt efter omstændighederne kunne have brugt til at få de ønskede oplysninger uden fare for, at det tilstræbte resultat ikke blev nået.
2. Ved denne forordning indføres der ingen forpligtelse til at foretage undersøgelser eller til at videregive oplysninger, hvis lovgivningen eller den administrative praksis i den medlemsstat, som skulle levere oplysningerne, ikke tillader medlemsstaten at foretage sådanne undersøgelser eller at indsamle eller anvende sådanne oplysninger til den pågældende medlemsstats eget brug.
3. En medlemsstats kompetente myndighed kan afslå at videregive oplysninger, når den stat, oplysningerne er bestemt for, af retlige grunde ikke er i stand til at stille tilsvarende oplysninger til rådighed. Den bistandssøgte medlemsstat underretter Kommissionen om grunden til, at det er blevet afslået at videregive oplysningerne.
4. Videregivelse af oplysninger kan afslås i de tilfælde, hvor det vil føre til offentliggørelse af en erhvervsmæssig, industriel eller faglig hemmelighed, en fremstillingsmetode eller en oplysning, hvis offentliggørelse vil stride mod almene interesser.
5. Den bistandssøgte myndighed underretter den bistandssøgende myndighed om grunden til, at anmodningen om bistand ikke kan imødekommes.
6. Der kan fastsættes et mindstebeløb, som kan give anledning til en anmodning om bistand, efter proceduren i artikel 44, stk. 2.
Artikel 41
1. Oplysninger, der under en eller anden form videregives i medfør af denne forordning, er omfattet af tavshedspligt og nyder samme beskyttelse som den, der gælder for tilsvarende oplysninger i henhold til lovgivningen i den medlemsstat, der modtager dem, og i henhold til de tilsvarende bestemmelser for Fællesskabets instanser.
Sådanne oplysninger kan anvendes med henblik på fastsættelse af afgiftsgrundlaget, til opkrævning eller til administrativ kontrol af skatter og afgifter for at sikre afgiftsfastsættelse.
Oplysningerne kan også anvendes ved ansættelse af andre skatter, told og afgifter, der er omfattet af artikel 2 i Rådets direktiv 76/308/EØF af 15. marts 1976 om gensidig bistand ved inddrivelse af fordringer i forbindelse med visse bidrag, afgifter, skatter og andre foranstaltninger (10).
Endvidere kan de anvendes i forbindelse med retslige procedurer, som kan medføre anvendelse af sanktioner, og som indledes på grund af overtrædelse af skattelovgivningen, med forbehold af generelle regler og lovbestemmelser om sagsøgtes og vidners rettigheder i sådanne procedurer.
2. Personer, der er behørigt sikkerhedsgodkendt af Europa-Kommissionens sikkerhedsgodkendelsesmyndighed, kan udelukkende få adgang til disse oplysninger, hvis det er nødvendigt med henblik på drift, vedligeholdelse og udvikling af CCN/CSI-netværket.
3. Uanset stk. 1 skal de kompetente myndigheder i den medlemsstat, der meddeler oplysningerne, tillade, at de benyttes til andre formål i den bistandssøgende medlemsstat, såfremt oplysningerne i henhold til den bistandssøgte medlemsstats lovgivning kunne benyttes til de samme formål i den bistandssøgte medlemsstat.
4. Når den bistandssøgende myndighed finder, at oplysninger, den har modtaget fra den bistandssøgte myndighed, kan være til nytte for en kompetent myndighed i en tredje medlemsstat, kan den videregive dem til denne. Den underretter på forhånd den bistandssøgte myndighed herom. Den bistandssøgte myndighed kan gøre videregivelsen af oplysninger til en tredje medlemsstat betinget af sit forudgående samtykke.
5. Medlemsstaterne begrænser med henblik på den korrekte anvendelse af denne forordning rækkevidden af de forpligtelser og rettigheder, der er fastsat i artikel 10, artikel 11, stk. 1, artikel 12 og 21 i direktiv 95/46/EF i det omfang, det er nødvendigt for at beskytte de interesser, der er nævnt i artikel 13, litra e), i nævnte direktiv.
Artikel 42
Rapporter, attester og alle andre dokumenter eller bekræftede genparter eller uddrag af sådanne dokumenter, der er indhentet af repræsentanter for den bistandssøgte myndighed og videresendt til den bistandssøgende myndighed i tilfælde af bistand i henhold til denne forordning, kan påberåbes som bevismateriale af de kompetente instanser i den bistandssøgende medlemsstat på samme måde som tilsvarende dokumenter, der er fremsendt af en anden myndighed i den stat, hvor den bistandssøgende myndighed er hjemmehørende.
Artikel 43
1. Med henblik på anvendelse af denne forordning tager medlemsstaterne de nødvendige skridt til at:
a)
sikre en effektiv indenlandsk koordination mellem de i artikel 3 omhandlede kompetente myndigheder
b)
etablere et direkte samarbejde mellem de myndigheder, der har særlige beføjelser med henblik på denne koordination
c)
sikre, at den ved denne forordning fastsatte informationsudveksling fungerer efter hensigten.
2. Kommissionen meddeler hurtigst muligt hver medlemsstat de oplysninger, den modtager og kan videregive.
KAPITEL X ALMINDELIGE OG AFSLUTTENDE BESTEMMELSER
Artikel 44
1. Kommissionen bistås af det stående udvalg vedrørende administrativt samarbejde (i det følgende benævnt »udvalget«).
2. Når der henvises til dette stykke, anvendes artikel 5 og 7 i afgørelse 1999/468/EF, jf. dennes artikel 8.
Perioden i artikel 5, stk. 6, i afgørelse 1999/468/EF, fastsættes til tre måneder.
3. Udvalget vedtager selv sin forretningsorden.
Artikel 45
1. Hvert tredje år regnet fra datoen for denne forordnings ikrafttræden forelægger Kommissionen Europa-Parlamentet og Rådet en rapport om betingelserne for anvendelsen af denne forordning.
2. Medlemsstaterne meddeler Kommissionen teksten til de nationale retsforskrifter, som de måtte udsteder på det område, der er omfattet af denne forordning.
Artikel 46
1. Bestemmelserne i denne forordning berører ikke opfyldelsen af videregående forpligtelser med hensyn til gensidig bistand på grundlag af andre retsakter, herunder også eventuelle bilaterale og multilaterale aftaler.
2. Når medlemsstaterne træffer bilaterale aftaler om spørgsmål, som omfattes af denne forordning, bortset fra afgørelser i individuelle tilfælde, underretter de straks Kommissionen herom. Kommissionen underretter de øvrige medlemsstater.
Artikel 47
Forordning (EØF) nr. 218/92 ophæves.
Henvisninger til den ophævede forordning læses som henvisninger til nærværende forordning.
Artikel 48
Denne forordning træder i kraft den 1. januar 2004.
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat.
Udfærdiget i Luxembourg, den 7. oktober 2003.
32003R1798
L 264/1
ОФИЦИАЛЕН ВЕСТНИК НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ
РЕГЛАМЕНТ (ЕО) № 1798/2003 НА СЪВЕТА
от 7 октомври 2003 година
относно административното сътрудничество в областта на данъка върху добавената стойност и за отмяна на Регламент (ЕИО) № 218/92
СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взе предвид Договора за създаване на Европейската общност, и по-специално член 93 от него,
като взе предвид предложението на Комисията (1),
като взе предвид становището на Европейския парламент (2),
като взе предвид становището на Икономическия и социален комитет (3),
като има предвид, че:
(1)
Избягването на плащане на данъци и отклонението от данъчно облагане отвъд границите на държавите-членки водят до бюджетни загуби и нарушаване на принципа за справедливо данъчно облагане, и могат да причинят отклонения в движението на капитали и условията на конкуренция. Те следователно се отразяват негативно върху функционирането на вътрешния пазар.
(2)
Борбата срещу избягване на плащане на данък върху добавената стойност изисква тясно сътрудничество между административните органи на всяка една от държавите-членки, които са отговорни за прилагането на съществуващите разпоредби в тази област.
(3)
В тази връзка мерките по хармонизиране на данъчното законодателство, които се предприемат за окончателното изграждане на вътрешния пазар съдържат създаването на обща система за обмен на информация между държавите-членки, като административните органи на тези държави се задължават да съдействат помежду си и да сътрудничат на Комисията с цел осигуряване на правилното облагане с данък върху добавената стойност на доставките на стоки и услуги, вътреобщностното придобиване на стоки и вноса на стоки.
(4)
Електронното съхраняване и предаване на определени данни за целите на контрола върху данък върху добавената стойност е решаващо условие за правилното функциониране на системата за данък върху добавената стойност.
(5)
Условията за обмен и пряк достъп на държавите-членки до данните, съхранявани електронно от всяка една от тях, следва да бъдат ясно определени. На търговците при необходимост трябва да се осигури достъп до определени данни за изпълнение на техните задължения.
(6)
Основна отговорност на държавата-членка на потребление е да осигури доставчиците, които не са установени на територията на Общността да спазват задълженията си. В тази връзка прилагането на временната специална схема за предоставяне на услуги по електронен път съгласно разпоредбите на член 26в от Шеста директива 77/388/ЕИО на Съвета от 17 май 1977 г. относно хармонизиране на законодателствата на държавите-членки за данъците върху оборота, общата система за данъка върху добавената стойност: уеднаквена основа за начисляване (4), изисква дефиниране на правила относно предоставянето на информация и превеждането на суми между държавата-членка на регистрация и държавата-членка на потребление.
(7)
Регламент (ЕИО) № 218/92 на Съвета от 27 януари 1992 г. относно административното сътрудничество в областта на косвеното данъчно облагане (ДДС) (5) установява в тази връзка система за тясно сътрудничество между административните органи на държавите-членки, както и между тях и Комисията.
(8)
Регламент (ЕИО) № 218/92 на Съвета допълва Директива 77/799/ЕИО на Съвета от 19 декември 1977 г. относно взаимопомощта между компетентните органи на държавите-членки в областта на прякото и косвеното данъчно облагане (6).
(9)
Тези два правни инструмента се оказаха ефективни, но понастоящем неспособни да отговорят на новите изисквания за административно сътрудничество, свързано с все по-тясното интегриране на икономиките в рамките на вътрешния пазар.
(10)
Освен това съществуването на два отделни инструмента за сътрудничество по отношение на данъка върху добавената стойност затруднява ефективното сътрудничество между данъчните администрации.
(11)
Настоящите права и задължения на всички заинтересовани страни не са добре дефинирани. Необходими са по-ясно определени и обвързващи правила за сътрудничество между държавите-членки.
(12)
Преките контакти между местните или националните служби за борба с измамите са недостатъчни, като правилото е комуникацията да се осъществява между централните звена за връзка. Това води до неефективност, непълноценно използване на инструментите за административно сътрудничество и забавяне в комуникацията. Поради това с оглед по-ефективно и по-бързо сътрудничество е необходимо да се предвидят по-преки контакти между службите.
(13)
Извън информационната система за обмен на информация по ДДС (VIES) сътрудничеството не е достатъчно интензивно и няма достатъчен автоматичен или спонтанен обмен на информация между държавите-членки. Обменът на информация между съответните администрации, както и между администрациите и Комисията е необходимо да стане по-интензивен и по-бърз с цел по-ефективната борба с измамите.
(14)
Разпоредбите относно административното сътрудничество на Регламент (ЕИО) № 218/92 на Съвета и на Директива 77/799/ЕИО на Съвета е необходимо да се обединят и засилят. За по-голяма яснота това следва да се направи в един общ нов инструмент, който да замени Регламент (ЕИО) № 218/92 на Съвета.
(15)
Настоящият регламент не засяга другите мерки на Общността, свързани с борбата с измамите с данък върху добавената стойност.
(16)
За целите на настоящия регламент е необходимо да се имат предвид ограниченията на определени права и задължения, определени в Директива 95/46/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 24 октомври 1995 г. относно защитата на физическите лица при обработването на лични данни и свободното движение на тези данни (7) с цел защита на интересите, посочени в член 13, параграф 1, буква д) от посочената директива.
(17)
Мерките, необходими за прилагането на настоящия регламент, се приемат в съответствие с Решение 1999/468/ЕО на Съвета от 28 юни 1999 г. за определяне на процедурите за упражняване правомощия за прилагане, предоставени на Комисията (8).
(18)
Настоящият регламент зачита основните права и спазва принципите, признати, по-специално, от Хартата на основните права на Европейския съюз,
ПРИЕ НАСТОЯЩИЯ РЕГЛАМЕНТ:
ГЛАВА I
ОБЩИ ПОЛОЖЕНИЯ
Член 1
1. С настоящия регламент се определят условията, при които административните органи на държавите-членки, отговорни за прилагането на законодателството, свързано с ДДС върху доставките на стоки и услуги, вътреобщностното придобиване на стоки и вноса на стоки, сътрудничат помежду си, както и с Комисията за осигуряване спазването на това законодателство.
В тази връзка с настоящия регламент се определят правилата и процедурите, които позволяват на компетентните органи на държавите-членки да си сътрудничат и обменят помежду си всякаква информация, която би им помогнала да изчислят правилно размера на ДДС.
С настоящия регламент се определят също и правилата и процедурите за обмен на определена информация по електронен път, по-точно такава, свързана с ДДС върху вътреобщностни сделки.
За периода, посочен в член 4 от Директива 2002/38/ЕО (9), с настоящия регламент се определят правилата и процедурите за обмен на информация, свързана с данък върху добавената стойност върху услугите, предоставяни по електронен път в съответствие със специалния режим, посочен в член 26в от Директива 77/388/ЕИО, а също и за всеки следващ обмен на информация, както и за превеждането на суми между компетентните органи на държавите-членки, доколкото те засягат включените в този режим услуги.
2. Настоящият регламент не засяга прилагането на правилата за взаимопомощ между държавите-членки по наказателни дела.
Член 2
За целите на настоящия регламент:
1.
„компетентен орган на държава-членка“ означава:
-
в Белгия:
-
Le ministre des finances
-
De Minister van financiën,
-
в Дания:
-
Skatteministeren,
-
в Германия:
-
Bundesministerium der Finanzen,
-
в Гърция:
-
Yπουργειο Oικονομίας και Οικονομικων,
-
в Испания:
-
El Secretario de Estado de Hacienda,
-
във Франция:
-
le ministre de l'économie, des finances et de l'industrie,
-
в Ирландия:
-
The Revenue Commissioners,
-
в Италия:
-
il Capo del Dipartimento delle Politiche Fiscali,
-
в Люксембург:
-
L'Administration de l'Enregistrement et des Domaines,
-
в Нидерландия:
-
De minister van Financiën,
-
в Австрия:
-
Bundesminister für Finanzen,
-
в Португалия:
-
O Ministro das Finanças,
-
във Финландия:
-
Valtiovarainministeriö
-
Finansministeriet,
-
в Швеция:
-
Chefen för Finansdepartementet,
-
в Обединеното кралство:
-
The Commissioners of Customs and Excise;
2.
„централно звено за връзка“ означава службата, на която съгласно член 3, параграф 2 се възлага главната отговорност за осъществяване на контактите с останалите държави-членки в областта на административното сътрудничество;
3.
„отдел за връзка“ означава всяка друга служба освен централното звено за връзка, имаща специфична териториална компетентност или притежаваща специализирани оперативни правомощия, възложени от компетентния орган по член 3, параграф 3, да осъществява пряк обмен на информация в съответствие с разпоредбите на настоящия регламент;
4.
„компетентно длъжностно лице“ означава всяко длъжностно лице, упълномощено съгласно член 3, параграф 4 да осъществява пряк обмен на информация в съответствие с настоящия регламент;
5.
„запитващ орган“ означава централното звено за връзка, отдел за връзка или всяко компетентно длъжностно лице на държава-членка, които отправят молба за съдействие от името на компетентния орган;
6.
„запитан орган“ означава централното звено за връзка, отделът за връзка или всяко компетентно длъжностно лице на държава-членка, които получават молба за съдействие от името на компетентния орган;
7.
„вътреобщностни сделки“ означава вътреобщностната доставка на стоки и услуги.
8.
„вътреобщностна доставка на стоки“ означава всяка доставка на стоки, която трябва да бъде декларирана в обобщената декларация съгласно член 22, параграф 6, буква б) от Директива 77/388/ЕИО;
9.
„вътреобщностна доставка на услуги“ означава всяка доставка на услуги, включени в член 28б, букви В), Г), Д) и Е) от Директива 77/388/ЕИО;
10.
„вътреобщностно придобиване на стоки“ означава придобиване на правото за разпореждане като собственик с движимо материално имущество съгласно член 28а, параграф 3 от Директива 77/388/ЕИО;
11.
„ДДС идентификационен номер“ означава номерът, предвиден в член 22, параграф 1, букви в), г) и д) от Директива 77/388/ЕИО;
12.
„административно разследване“ означава всички видове контрол, проверки и други действия, предприети от държавите-членки при изпълнение на техните правомощия с оглед осигуряване правилното прилагане на законодателството, свързано с ДДС;
13.
„автоматичен обмен“ означава системно предоставяне на предварително определена информация на друга държава-членка без предварително искане на договорени равни интервали;
14.
„структуриран автоматичен обмен“ означава системно предоставяне на предварително определена информация на друга държава-членка без предварително искане, когато информацията стане налична;
15.
„спонтанен обмен“ означава нередовен обмен на информация с друга държава-членка без предварително искане;
16.
„лице“ означава:
а)
физическо лице;
б)
юридическо лице; или,
в)
сдружение на лица, по отношение на което действащото законодателство предвижда възможността да извършва правни действия, но няма статут на юридическо лице;
17.
„предоставяне на достъп“ означава разрешаване на достъп до съответната база данни и получаване на информация по електронен път;
18.
„по електронен път“ означава използване на електронно оборудване за обработка (в т. ч. дигитално компресиране) и съхраняване на данни, използване на кабели, радиопредаватели, оптични технологии или други електромагнитни средства;
19.
„мрежа CCN/CSI“ означава обща платформа, която се основава на обща комуникационна мрежа (CCN) и общ системен интерфейс (CSI), разработени от Общността с цел да гарантират предаването на данни по електронен път между компетентните органи в областта на митата и данъчното облагане.
Член 3
1. Компетентните органи, посочени в член 2, точка 1, са органите, от името на които настоящият регламент се прилага пряко или чрез делегиране на права.
2. Всяка държава-членка определя едно централно звено за връзка, на което се делегира основната отговорност за осъществяване на контакти с останалите държави-членки в областта на административното сътрудничество. Тя информира Комисията и останалите държави-членки за това.
3. Компетентният орган на всяка държава-членка може да определи отдели за връзка. Централното звено за връзка отговаря за актуализирането на списъка на отделите за връзка и за предоставянето му на централните звена за връзка на другите държави-членки.
4. Компетентният орган на всяка държава-членка може допълнително да определи съгласно условия, установени от него, компетентни длъжностни лица, които да осъществяват пряк обмен на информация по настоящия регламент. В този случай компетентният орган може да ограничи обхвата на правомощията им. Централното звено за връзка е отговорно за актуализирането на списъка на тези лица и за предоставянето му на централните звена за връзка на другите държави-членки.
5. Длъжностните лица, които обменят информация по членове 11 и 13, се считат при всички случаи за компетентни длъжностни лица за тази цел в съответствие с условията, определени от компетентните органи.
6. Когато отдел за връзка или компетентно длъжностно лице изпраща или получава молба или отговор на молба за съдействие, задължително уведомява за това централното звено за връзка на своята държава-членка съгласно условията, определени от него.
7. Когато отдел за връзка или компетентно длъжностно лице получава молба за съдействие, налагаща действия извън неговата териториална или оперативна компетентност, молбата незабавно се препраща на централното звено за връзка на неговата държава-членка и се информира за това органът, отправил молбата. В този случай срокът съгласно член 8 започва да тече от следващия ден на изпращането на молбата за съдействие на централното звено за връзка.
Член 4
1. Задължението за оказване на съдействие съгласно разпоредбите на настоящия регламент не включва предоставянето на информация или документи, получени от административните органи по член 1, действайки с разрешение от или по искане на съдебните власти.
2. Ако обаче компетентният орган съгласно националното законодателство има правомощията да предава информацията по параграф 1, същата може да се предава като част от административното сътрудничество в съответствие с настоящия регламент. Всяко такова предаване на информация се осъществява с предварителното разрешение от страна на съдебните власти, в случай че необходимостта от такова разрешение произтича от националното законодателство.
ГЛАВА II
ОБМЕН НА ИНФОРМАЦИЯ ПРИ ПОИСКВАНЕ
Раздел 1
Молба за информация и за административно разследване
Член 5
1. По молба от страна на запитващия орган запитаният орган предоставя информацията по член 1, включително и тази, свързана със специфичен случай или случаи.
2. С цел предаване на информацията по параграф 1 запитаният орган организира провеждането на административно разследване с цел получаване на исканата информация.
3. Молбата по параграф 1 може да съдържа мотивирано искане за специфично административно разследване. Ако държавата-членка прецени, че не е необходимо административно разследване, тя незабавно уведомява за причините органа, отправил молбата.
4. За получаване на исканата информация или при провеждане на исканото административно разследване запитаният орган или органът към когото той се обръща за съдействие, действа, както би действал за своя сметка или по искане на друг орган в неговата държава-членка.
Член 6
Молбите за информация и за административно разследване съгласно член 5 се изпращат, доколкото това е възможно, като се използва стандартен формуляр, приет в съответствие с процедурата, съгласно член 44, параграф 2.
Член 7
1. По молба на запитващия орган запитаният орган му предава необходимата информация, която получава или с която разполага, както и резултатите от административните разследвания във формата на доклади, отчети или други документи, или заверени копия или извадки от тях.
2. Оригинали на документи се предоставят само ако това не противоречи на действащите разпоредби в държавата-членка на запитания орган.
Раздел 2
Срок за предоставяне на информация
Член 8
Запитаният орган предоставя информацията по членове 5 и 7 във възможно най-кратък срок, но не по-късно от три месеца след датата на получаване на молбата.
В случаите, когато обаче запитаният орган разполага с необходимата информация, срокът се намалява до не повече от един месец.
Член 9
В определени специални категории случаи запитващият и запитаният орган могат да договорят помежду си срокове, различни от установените в член 8.
Член 10
Когато запитаният орган не е в състояние да отговори на молбата в срок, той незабавно уведомява писмено запитващия орган за причините за това и посочва срок, в който смята, че би могъл да изпрати отговора.
Раздел 3
Присъствие в административни помещения и участие в административни разследвания
Член 11
1. По споразумение между запитващия орган и запитания орган и съгласно правилата, определени от последния, длъжностните лица, упълномощени от запитващия орган, с цел да обменят информацията по член 1, могат да присъстват в помещенията, в които административните органи на държавата-членка на запитания орган изпълняват задълженията си. Когато исканата информация се съдържа в документи, до които длъжностните лица на запитания орган имат достъп, на длъжностните лица на запитващия орган се предоставят копия от документите, съдържащи необходимата информация.
2. По споразумение между запитващия орган и запитания орган и съгласно правилата, определени от последния, длъжностните лица, упълномощени от запитващия орган, с цел да обменят информацията по член 1, могат да присъстват по време на административните разследвания. Административните разследвания се извършват единствено от длъжностните лица на запитания орган. Длъжностните лица на запитващия орган не могат да упражняват правомощията по извършване на проверката, възложени на служителите на запитания орган. Те могат обаче да имат достъп до същите помещения и документи както служителите на запитания орган, чрез тях и единствено за целите на извършване на административното разследване.
3. Длъжностните лица на запитващия орган, присъстващи в друга държава-членка съгласно параграфи 1 и 2, трябва да могат по всяко време да представят оправомощаващ ги писмен документ, удостоверяващ самоличността и служебното им качество.
Раздел 4
Едновременен контрол
Член 12
С оглед обмена на информацията по член 1 две или повече държави-членки могат да се договорят за провеждането на едновременен контрол, всяка на собствената си територия, върху едно или повече данъчно задължени лица, които са от общ или допълващ се интерес, в случай че такъв контрол би се оказал по-ефективен, отколкото този, упражняван само от една държава-членка.
Член 13
1. Всяка държава-членка самостоятелно избира данъчно задължените лица, които възнамерява да предложи за едновременен контрол. Компетентният орган на тази държава уведомява съответните компетентни органи на заинтересованите държави-членки за случаите, предложени за едновременен контрол. Той посочва причините за направения избор, доколкото това е възможно, като предоставя информацията, довела до това решение. Той посочва и периода, в който трябва да се извърши този контрол.
2. Заинтересованите държави-членки решават дали да участват в едновременния контрол. При получаване на предложение за едновременен контрол компетентният орган на държавата-членка потвърждава съгласието си или мотивира отказа си на съответния орган.
3. Всеки компетентен орган на заинтересованите държави-членки определя свой представител, отговорен за ръководенето и координирането на контролните действия.
ГЛАВА III
МОЛБА ЗА АДМИНИСТРАТИВНО НОТИФИЦИРАНЕ
Член 14
Запитаният орган по молба на запитващия орган и в съответствие с правилата за връчване на подобни актове в държавата-членка на запитания орган нотифицира адресата за всички актове и решения, издадени от административните органи и свързани с прилагането на законодателството в областта на данък върху добавената стойност на територията на държавата-членка на запитващия орган.
Член 15
Молбите за нотифициране, в които се посочва предметът на акта или решението, подлежащи на връчване, съдържат името, адреса и друга необходима информация за идентифициране на адресата.
Член 16
Запитаният орган информира незабавно запитващия орган за отговора си на молбата за нотифициране, и по-специално, за датата на връчване на решението или акта на адресата.
ГЛАВА IV
ОБМЕН НА ИНФОРМАЦИЯ БЕЗ ПРЕДВАРИТЕЛНО ИСКАНЕ
Член 17
Без да се нарушават разпоредбите на глави V и VI, компетентният орган на всяка държава-членка чрез автоматичен или структуриран автоматичен обмен предава информацията по член 1 на компетентния орган на заинтересованата държава-членка в следните случаи:
1.
когато данъчното облагане би следвало да се извърши в държавата-членка по местоназначение и ефективността на системата за контрол задължително зависи от информацията, предоставена от държавата-членка на произход;
2.
когато една държава-членка има основания да смята, че законодателството в областта на данъка върху добавената стойност е било нарушено или има вероятност да е било нарушено в другата държава-членка;
3.
когато съществува риск от данъчни загуби в другата държава-членка;
Член 18
В съответствие с процедурата по член 44, параграф 2 се определя следното:
1.
точните категории информация, която ще се обменя;
2.
честотата на обмен на информацията;
3.
практическите условия за обмен на информацията.
Всяка държава-членка решава дали да участва в обмена на определена категория информация, както и по какъв начин да го извърши - чрез автоматичен или структуриран автоматичен обмен.
Член 19
Компетентните органи на държавите-членки могат във всеки един случай чрез спонтанен обмен да разменят помежду си станалата им известна информация по член 1.
Член 20
Държавите-членки предприемат необходимите административни и организационни мерки за улесняване на обмена на информация по настоящата глава.
Член 21
С цел изпълнение на разпоредбите на настоящата глава държавите-членки не са длъжни да налагат допълнителни задължения на данъчно задължените лица по данъка върху добавената стойност с оглед събирането на информация, нито да поемат прекомерни административни тежести.
ГЛАВА V
СЪХРАНЕНИЕ И ОБМЕН НА ИНФОРМАЦИЯ ОТНОСНО ВЪТРЕОБЩНОСТНИ СДЕЛКИ
Член 22
1. Всяка държава-членка поддържа електронна база данни, в която съхранява и обработва събираната от нея информация по член 22, параграф 6, буква б) във вариант, определен в член 28з от Директива 77/388/ЕИО.
За да се осигури използването на информацията съгласно процедурите, предвидени в настоящия регламент, тя се съхранява най-малко пет години от края на календарната година, през която е разрешен достъпът до нея.
2. Държавите-членки гарантират, че базите им данни са актуални, пълни и точни.
Ще бъдат определени критерии в съответствие с процедурата по член 44, параграф 2 за установяване кои промени не са уместни, важни или полезни и следователно не трябва да се правят.
Член 23
Въз основа на данните, съхранявани в съответствие с член 22, компетентният орган на една държава-членка ще получава автоматично и незабавно от друга държава-членка следната информацията, до която също може да има и директен достъп:
1.
идентификационните номера по данъка върху добавената стойност, издадени от държавата-членка, получаваща информацията;
2.
общата стойност на всички вътреобщностни доставки на стоки на лица, притежаващи идентификационен номер по данък върху добавената стойност от всички търговци, идентифицирани за целите на данъка върху добавената стойност в държавата-членка, която предоставя информацията.
Стойностите по точка 2 се посочват във валутата на държавата-членка, предоставяща информацията и се отнасят за календарни тримесечия.
Член 24
Въз основа на съхраняваните данни съгласно член 22 и единствено с цел предотвратяване нарушаването на законодателството в областта на данъка върху добавената стойност, компетентният орган на държава-членка, когато сметне за необходимо относно контрола на вътреобщностните придобивания на стоки, получава пряко и незабавно или има пряк достъп по електронен път до следната информация:
1.
идентификационните номера по данъка върху добавената стойност на лицата, които извършват доставките, посочени в член 23, точка 2; и
2.
общата стойност на тези доставки от всяко такова лице на всяко лице, притежаващо идентификационен номер по данък върху добавената стойност съгласно член 23, точка 1.
Стойностите по точка 2 се посочват във валутата на държавата-членка, предоставяща информацията и се отнасят за календарни тримесечия.
Член 25
1. Когато компетентният орган на една държава-членка е длъжен да предостави достъп до информацията по членове 23 и 24, това се извършва във възможно най-кратък срок и не по-късно от три месеца след края на календарното тримесечие, за което се отнася информацията.
2. Чрез дерогация от параграф 1, когато се добавя информация към базата данни при обстоятелствата, предвидени в член 22, достъп до тази допълнителна информация се предоставя във възможно най-кратък срок и не по-късно от три месеца след края на календарното тримесечие, през което тя е събрана.
3. Условията, при които може да се предостави достъп до коригираната информация, се определят в съответствие с процедурата по член 44, параграф 2.
Член 26
Когато за целите на членове 22-25 компетентните органи на държавите-членки съхраняват информация в електронни бази данни и осъществяват обмен на информацията по електронен път, те предприемат всички необходими мерки, за да осигурят спазването на разпоредбите на член 41.
Член 27
1. Всяка държава-членка поддържа електронна база данни, която съдържа регистър на лицата, на които са издадени идентификационни номера по данък върху добавената стойност в тази държава.
2. По всяко време компетентният орган на държава-членка може да има директен достъп до или да му бъде изпратено потвърждение от данните, съхранявани по член 22, относно валидността на идентификационния номер по данъка върху добавената стойност, под който дадено лице е извършило или получило вътреобщностна доставка на стоки или услуги.
При специално поискване запитаният орган изпраща и датата на издаване на идентификационния номер по данъка върху добавената стойност, а когато е необходимо и датата на изтичане на неговата валидност.
3. При поискване компетентният орган предоставя незабавно и името и адреса на лицето, на което е издаден номерът, освен ако запитващият орган не е съхранил тази информация с цел използването ѝ в бъдеще.
4. Компетентните органи на всяка държава-членка предоставят възможност на лицата, които извършват вътреобщностни доставки на стоки или услуги и за срока по член 4 от Директива 2002/38/ЕО, на лица, предоставящи услуги по член 9, параграф 2, буква д), последно тире от Директива 77/388/ЕИО, да получат потвърждение относно валидността на идентификационния номер по данък върху добавената стойност на всяко посочено от тях лице.
За периода, предвиден в член 4 от Директива 2002/38/ЕО, държавите-членки предоставят това потвърждение по електронен път в съответствие с процедурата по член 44, параграф 2.
5. Когато за целите на параграфи от 1 до 4 компетентните органи на държавите-членки съхраняват информация в електронни бази данни и осъществяват обмен на информацията по електронен път, те предприемат всички необходими мерки, за да осигурят спазването на разпоредбите на член 41.
ГЛАВА VI
РАЗПОРЕДБИ ОТНОСНО СПЕЦИАЛНИЯ РЕЖИМ ПО ЧЛЕН 26В ОТ ДИРЕКТИВА 77/388/ЕИО
Член 28
Следващите разпоредби се прилагат във връзка със специалния режим по член 26в от Директива 77/388/ЕИО. Определенията, които се съдържат в буква А от посочения член, също се прилагат за целите на настоящата глава.
Член 29
1. Информацията от данъчно задължено лице, което не е установено на територията на Общността, се предоставя по електронен път на държавата-членка на регистрация при започване на дейността по член 26в, буква Б, параграф 2, втора алинея от Директива 77/388/ЕИО.. Техническите подробности, в това число общото електронно съобщение, се определят съгласно процедурата по член 44, параграф 2.
2. Държавата-членка на регистрация изпраща тази информация по електронен път на компетентните органи на другите държави-членки в рамките на 10 дни след края на месеца, през който информацията е получена от данъчнозадълженото лице, което не е установено на територията на Общността. Компетентните органи на останалите държави-членки се уведомяват по същия начин за издадения идентификационен номер. Техническите подробности, в това число общото електронно съобщение, чрез което се предава тази информация, се определят съгласно процедурата по член 44, параграф 2.
3. Държавата-членка на регистрация незабавно информира по електронен път компетентните органи на другите държави-членки, ако данъчнозадълженото лице, което не е установено на територията на Общността бъде изключено от регистъра.
Член 30
Декларацията с данните, посочени в член 26в, буква Б, параграф 5, алинея 2 от Директива 77/388/ЕИО се подава по електронен път. Техническите подробности, в това число общото електронно съобщение, се определят съгласно процедурата по член 44, параграф 2.
Държавата-членка на регистрация изпраща информацията по електронен път на компетентния орган на заинтересованата държава-членка не по-късно от 10 дни след края на месеца, през който е получена декларацията. Държавите-членки, които изискват данъчната декларация да се подава в национална валута, различна от еуро, обменят сумите в еуро по курса, валиден за последния ден от отчетния период. Обмяната се извършва по курса на Европейската централна банка за същия ден или ако няма публикуван за този ден - по курса за следващия ден. Техническите подробности за изпращането на тази информация се определят съгласно процедурата по член 44, параграф 2.
Държавата-членка на регистрация изпраща по електронен път на държавата-членка на потребление необходимата информацията за отнасяне на всяко плащане към съответната тримесечна данъчна декларация.
Член 31
Разпоредбите на член 22 се прилагат и по отношение на информацията, събрана от държавата-членка по регистрация в съответствие с член 26в, буква Б, параграфи 2 и 5 от Директива 77/388/ЕИО.
Член 32
Държавата-членка по регистрация гарантира, че сумата, платена от данъчнозадълженото лице, което не е установено на територията на Общността, ще бъде преведена по банковата сметка в еуро, посочена за целта от държавата-членка на потребление, на която се дължи сумата. Държавите-членки, които изискват плащанията да се извършват в национална валута, различна от еуро, обменят сумите в еуро по курса, валиден за последния ден на отчетния период. Обмяната се извършва по курса на Европейската централна банка за същия ден или ако няма публикуван за този ден - по курса за следващия ден. Преводът се извършва не по-късно от 10 дни след изтичане на месеца, през който е получено плащането.
Когато данъчнозадълженото лице, което не е установено на територията на Общността, не плати изцяло дължимия данък, държавата-членка по регистрация гарантира, че платените суми са преведени пропорционално на държавите-членки на потребление в съответствие с дължимия данък във всяка една от тях. Държавата-членка по регистрация информира по електронен път за това компетентните органи на държавите-членки на потребление.
Член 33
Държавите-членки информират по електронен път компетентните органи на останалите държави-членки за номерата на съответните банкови сметки за получаване на плащанията в съответствие с член 32.
Държавите-членки уведомяват незабавно по електронен път компетентните органи на останалите държави-членки и Комисията за промени в размера на стандартната данъчна ставка.
Член 34
Членове от 28 до 33 се прилагат за срока, определен в член 4 от Директива 2002/38/ЕО.
ГЛАВА VII
ВЗАИМОДЕЙСТВИЕ С КОМИСИЯТА
Член 35
1. Държавите-членки и Комисията проучват и оценяват как се прилагат процедурите за административно сътрудничество, предвидени в настоящия регламент. Комисията обобщава опита на държавите-членки с цел повишаване ефективността на сътрудничеството.
2. Държавите-членки предават на Комисията всяка налична информация, отнасяща се до прилагането на настоящия регламент.
3. Списък със статистически данни, необходими за оценката на прилагането на настоящия регламент се определя съобразно процедурата по член 44, параграф 2. Държавите-членки предават тези данни на Комисията, при условие че са налични и предаването им няма да наложи неоправдани административни тежести.
4. С цел оценяване ефективността на системата за административно сътрудничество в борбата с избягването на плащане на данъци и отклонението от данъчно облагане, държавите-членки могат да изпращат на Комисията всякаква друга информация, посочена в член 1.
5. Комисията изпраща информацията по параграфи 2, 3 и 4 на останалите заинтересовани държави-членки.
ГЛАВА VIII
ОТНОШЕНИЯ С ТРЕТИ СТРАНИ
Член 36
1. Когато компетентният орган на държава-членка получи информация от трета страна, той може да препрати тази информация на компетентните органи на други заинтересовани държави-членки и във всички случаи на тези, които са я поискали, доколкото това е позволено в споразумението за сътрудничество с тази трета страна.
2. При положение че дадена трета страна е поела ангажимент за съдействие при събирането на доказателства относно сделки с нередовен характер, които са в нарушение на законодателството в областта на данъка върху добавената стойност, получената по настоящия регламент информация може да се предава на тази трета страна със съгласието на компетентните органи, предоставили информацията в съответствие с действащите разпоредби на националното им законодателство в областта на предаването на лични данни на трети страни.
ГЛАВА IХ
УСЛОВИЯ ЗА ОБМЕН НА ИНФОРМАЦИЯ
Член 37
Информацията, обменяна в съответствие с настоящия регламент, се предава, доколкото е възможно, по електронен път при условия, определени в съответствие с процедурата по член 44, параграф 2.
Член 38
Молби за съдействие, включително молби за уведомяване и приложените към тях документи, могат да се изготвят на всякакъв език, за който запитаният и запитващият орган са се споразумели. Тези молби се съпровождат с превод на официалния език или на един от официалните езици на държавата-членка на запитания орган само в специални случаи, когато запитаният орган мотивира искането си за такъв превод.
Член 39
За периода по член 4 от Директива 2002/38/ЕО Комисията и държавите-членки гарантират, че съществуващите или нови канали за комуникация и информационни системи, необходими за да осигурят обмена на информация съгласно разпоредбите на членове 29 и 30, работят нормално. Комисията отговаря за необходимото развитие на общата комуникационна мрежа/общия системен интерфейс (CCN/CSI), позволяващо осъществяването на обмена на информация между държавите-членки. Държавите-членки отговарят за необходимото развитие на техните национални системи с цел осигуряване обмена на информация чрез използването на общата комуникационна мрежа/общия системен интерфейс (CCN/CSI).
Държавите-членки се отказват от исканията си за възстановяване на направените от тях разходи по прилагането на настоящия регламент, освен ако това е необходимо по отношение на възнагражденията, платени на експерти.
Член 40
1. Запитаният орган на една държава-членка изпраща информацията по член 1 на запитващия орган от друга държава-членка, при условие че:
а)
броят и характерът на изпратените молби за информация за определен период от време от един запитващ орган не създават прекомерна административна тежест за запитания орган;
б)
запитващият орган е изчерпал обичайните източници на информация, които би могъл да използва в конкретния случай, за да получи необходимата информация, без да излага на риск постигането на желания краен резултат.
2. Настоящият регламент не налага задължението за извършване на разследвания и предоставяне на информация, ако законодателството или административната практика на държавата-членка, която би трябвало да предостави информацията, не ѝ дава правомощия да извършва такива разследвания или да събира или използва тази информация за свои собствени цели.
3. Компетентният орган на държава-членка може да откаже да предостави информация, когато заинтересованата държава-членка не е в състояние по юридически причини да предостави подобна информация. Запитаната държава-членка уведомява Комисията за основанията си за отказ.
4. Предоставянето на информация може да бъде отказано, ако води до разкриването на търговска, промишлена или професионална тайна или на търговски процес, или на информация, чието разкриване противоречи на обществения ред.
5. Запитаният орган информира запитващия орган за основанията за отказа на молбата за съдействие.
6. Минималният праг за молба за съдействие се приема в съответствие с процедурата по член 44, параграф 2.
Член 41
1. Информацията, предавана в каквато и да е форма по настоящия регламент, представлява служебна тайна и е защитена по същия начин, както подобна информация съгласно националното законодателство на получаващата държава-членка и съответните разпоредби, приложими за органите на Общността.
Тази информация може да се използва с цел определяне на данъчната основа или за събиране на данъка, или за упражняване на административен контрол с цел определяне на данъчна основа.
Информацията може да се използва също и за облагането с други такси, мита и данъци по член 2 от Директива 76/308/ЕИО от 15 март 1976 г. относно взаимната помощ при събирането на вземания за определени такси, мита, данъци и други мерки. (10)
Освен това информацията може да се използва при съдебни производства, свързани със санкции, образувани по повод нарушаване на данъчното законодателство, без това да противоречи на общите правила и законови разпоредби, регламентиращи правата на ответниците и свидетелите в тези производства.
2. Лицата, надлежно упълномощени от Органа за акредитиране по сигурността към Европейската комисия, могат да имат достъп до тази информация само дотолкова, доколкото е необходимо за наблюдението, поддръжката и развитието на мрежата CCN/CSI.
3. Чрез дерогация от параграф 1 компетентният орган на държавата-членка, предоставящ информацията, може да разреши ползването ѝ за други цели в запитващата държава-членка само ако съгласно законодателството на запитаната държава-членка, тази информация може да се ползва за подобни цели.
4. Когато запитващият орган счете, че предоставената му от запитания орган информация може да бъде полезна на компетентния орган на трета държава-членка, той може да я изпрати на последния орган, като предварително информира за това запитания орган. Запитаният орган може да изиска препращането на информацията на трета държава-членка да става само след предварителното му съгласие.
5. С цел правилното прилагане на настоящия регламент държавите-членки ограничават обхвата на задълженията и правата по член 10, член 11, параграф 1, членове 12 и 21 от Директива 95/46/ЕО до степента, необходима за запазване на интересите по член 13д от посочената директива.
Член 42
Отчети, доклади и други документи или заверени копия, или извадки от тях, получени от служителите на запитания орган и предадени на запитващия орган, в рамките на предвиденото в настоящия регламент сътрудничество, могат да се използват като доказателства от компетентните органи на запитващата държава-членка при условията, предвидени за подобни документи, предоставяни от друг орган на тази държава.
Член 43
1. С цел прилагане на настоящия регламент държавите-членки вземат всички необходими мерки за:
а)
осигуряване на ефективна вътрешна координация между компетентните органи по член 3;
б)
установяване на пряко сътрудничество между органите, оправомощени за целите на тази координация;
в)
осигуряване на нормалното прилагане на процедурите за обмен на информация, предвидени в настоящия регламент.
2. Комисията предоставя на всяка държава-членка във възможно най-кратък срок информацията, която е получила и която може да предостави.
ГЛАВА Х
ОБЩИ И ЗАКЛЮЧИТЕЛНИ РАЗПОРЕДБИ
Член 44
1. Комисията се подпомага от Постоянния комитет по административно сътрудничество (наричан по-долу „Комитетът“).
2. Когато се правят препратки към този параграф, се прилагат членове 5 и 7 от Решение 1999/468/ЕО, като се имат предвид разпоредбите на член 8 от него.
Срокът по член 5, параграф 6 от Решение 1999/468/ЕО е три месеца.
3. Комитетът приема свой процедурен правилник.
Член 45
1. На всеки три години след влизането в сила на настоящия регламент Комисията докладва пред Европейския парламент и пред Съвета относно прилагането му.
2. Държавите-членки съобщават на Комисията текстовете на разпоредбите от националното законодателство, които приемат в областта, уредена с настоящия регламент.
Член 46
1. Разпоредбите на настоящия регламент не накърняват изпълнението на други по-широки задължения за взаимно сътрудничество, произтичащи от други нормативни актове, включително двустранни или многостранни споразумения.
2. Когато държавите-членки сключват двустранни споразумения в областта, предмет на настоящия регламент, които не се отнасят до индивидуални случаи, те информират незабавно за това Комисията. Комисията от своя страна информира останалите държави-членки.
Член 47
Регламент (ЕИО) № 218/92 се отменя.
Позоваванията на отменения регламент се считат за позовавания на настоящия регламент.
Член 48
Настоящият регламент влиза в сила на 1 януари 2004 г.
Настоящият регламент е задължителен в своята цялост и се прилага пряко във всички държави-членки.
Съставено в Люксембург на 7 октомври 2003 година.