EUROPA-PARLAMENTETS OG RÅDETS FORORDNING (EF) Nr. 450/2008
af 23. april 2008
om EF-toldkodeksen (moderniseret toldkodeks)
EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 26, 95, 133 og 135,
under henvisning til forslag fra Kommissionen,
under henvisning til udtalelse fra Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg (1),
efter proceduren i traktatens artikel 251 (2), og
ud fra følgende betragtninger:
(1)
Fællesskabets grundlag er en toldunion. Af hensyn til de økonomiske operatører og toldmyndighederne i Fællesskabet bør den nuværende toldlovgivning samles i en EF-toldkodeks (i det følgende benævnt »kodeksen«). På basis af konceptet om det indre marked bør kodeksen indeholde generelle regler og procedurer, der sikrer gennemførelsen af toldtariffen og andre fælles politikforanstaltninger, der er indført på fællesskabsplan som led i varehandelen mellem Fællesskabet og lande eller områder uden for Fællesskabets toldområde, under hensyntagen til kravene i disse fælles politikker. Toldlovgivningen bør bringes mere på linje med bestemmelserne om opkrævning af importafgifter, uden at der ændres ved anvendelsesområdet for gældende afgiftsbestemmelser.
(2)
Som det fremgår af Kommissionens meddelelse om beskyttelse af Fællesskabernes finansielle interesser og handlingsplanen for 2004-2005, er det hensigtsmæssigt at tilpasse de retlige rammer for beskyttelsen af Fællesskabets finansielle interesser.
(3)
Rådets forordning (EØF) nr. 2913/92 af 12. oktober 1992 om indførelse af en EF-toldkodeks (3) var baseret på en integration af de toldprocedurer, som blev anvendt særskilt i de respektive medlemsstater i 1980'erne. Denne forordning er gentagne gange og i væsentlig grad blevet ændret, siden den blev indført, for at håndtere specifikke problemer såsom beskyttelse af god tro eller iagttagelse af sikkerhedskrav. Det er nødvendigt at foretage yderligere ændringer af kodeksen som følge af de omfattende lovændringer, der er sket i de seneste år både på fællesskabsplan og på internationalt plan, heriblandt udløbet af traktaten om oprettelse af Det Europæiske Kul- og Stålfællesskab og ikrafttrædelsen af tiltrædelsesakterne af henholdsvis 2003 og 2005 samt ændringen til den internationale konvention om forenkling og harmonisering af regler om toldbehandling (i det følgende benævnt »Den reviderede Kyoto-konvention«), som Rådet ved sin afgørelse 2003/231/EF (4) godkendte Fællesskabets tiltrædelse af. Det er på tide at strømline toldprocedurerne og tage med i betragtning, at elektroniske angivelser og procedurer nu er reglen og papirbaserede angivelser og procedurer undtagelsen. På grund af alt dette er det ikke længere tilstrækkeligt at ændre den nuværende kodeks, og det er nødvendigt med en fuldstændig revision.
(4)
Der bør i kodeksen indføres retlige rammer for, hvordan visse bestemmelser i toldlovgivningen finder anvendelse på varehandelen mellem dele af toldområdet, hvor Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem (5) finder anvendelse, og dele af dette område, hvor dette direktiv ikke finder anvendelse, og på handelen mellem dele af dette område, hvor dette direktiv ikke finder anvendelse. I betragtning af, at det drejer sig om fællesskabsvarer, og at denne handel inden for Fællesskabet involverer foranstaltninger af fiskal art, bør der ved hjælp af gennemførelsesforanstaltninger indføres passende forenklinger af toldformaliteterne for disse varer.
(5)
For at gøre det lettere at drive lovlig handel og bekæmpe svig er det nødvendigt med enkle, hurtige og standardiserede toldprocedurer og -processer. Det er derfor hensigtsmæssigt, som det også er anført i meddelelsen fra Kommissionen om enkle og papirløse rammer for told og handel, at forenkle toldlovgivningen for at tillade brug af moderne værktøjer og teknologi og fremme en endnu mere ensartet anvendelse af toldlovgivningen og moderne toldkontrolmetoder og dermed bidrage til at sørge for det rette grundlag for effektive og enkle toldbehandlingsprocedurer. Toldprocedurerne bør fusioneres eller ensartes og antallet af procedurer reduceres til, hvad der er økonomisk forsvarligt, med henblik på at øge erhvervslivets konkurrenceevne.
(6)
Med færdiggørelsen af det indre marked, færre barrierer for international handel og investering og større behov for at sørge for sikkerhed og sikring ved Fællesskabets ydre grænser er toldmyndighedernes rolle blevet ændret, og det har fået en førende rolle i forsyningskæden og er blevet en katalysator for landes og virksomheders konkurrenceevne gennem sin overvågning og styring af international handel. Toldlovgivningen bør derfor afspejle den nye økonomiske virkelighed og toldmyndighedernes nye rolle og opgaver.
(7)
Som det kommer til udtryk i Europa-Parlamentets og Rådets beslutning om papirløse rammer for told og handel, er brugen af informations- og kommunikationsteknologi af afgørende betydning, hvis der skal sikres handelslettelser og samtidig en effektiv toldkontrol, således at der bliver færre omkostninger for erhvervslivet og færre risici for samfundet. Det er derfor nødvendigt, at der i kodeksen fastsættes retlige rammer for gennemførelsen af denne beslutning, navnlig det retsprincip, at alle told- og handelstransaktioner skal behandles elektronisk, og at informations- og kommunikationssystemer til toldekspeditioner skal tilbyde de samme faciliteter for økonomiske operatører i alle medlemsstaterne.
(8)
Denne brug af informations- og kommunikationsteknologi bør ledsages af en harmoniseret og ensartet anvendelse af toldkontrollen i medlemsstaterne for at sikre et ensartet toldkontrolniveau i hele Fællesskabet, så der ikke opstår konkurrenceforvridende adfærd ved Fællesskabets forskellige indpassage- og udpassagesteder.
(9)
For at gøre det lettere at drive virksomhed og samtidig sikre en passende kontrol af varer, der føres ind i eller ud af Fællesskabets toldområde, er det ønskeligt, at oplysningerne fra de økonomiske operatører - under hensyntagen til de relevante bestemmelser om databeskyttelse - deles mellem toldmyndighederne og med andre instanser, som er involveret i denne kontrol, herunder politi, grænsevagter og veterinær- og miljømyndigheder, og at de forskellige myndigheders kontrol harmoniseres, således at de økonomiske operatører kun behøver at give oplysningerne én gang, og således at varerne kontrolleres af disse myndigheder på samme tidspunkt og på samme sted.
(10)
For at gøre det lettere at drive visse typer virksomhed bør enhver person have ret til at lade sig repræsentere over for toldmyndighederne. Det bør dog ikke længere være muligt at begrænse denne repræsentationsret gennem en medlemsstats lovgivning. En toldrepræsentant, der opfylder kriterierne for indrømmelse af status som autoriseret økonomisk operatør, bør desuden have ret til at levere sine ydelser i en anden medlemsstat end den, hvor den pågældende er etableret.
(11)
Regelefterlevende og pålidelige økonomiske operatører bør som »autoriserede økonomiske operatører« kunne få størst mulig fordel af den udbredte anvendelse af forenkling og nyde godt af mindre toldkontrol, dog under hensyntagen til sikkerheds- og sikringsaspekter. De kan således tildeles status som autoriseret økonomisk operatør med tilladelse til at udnytte »forenklede toldbestemmelser« eller status som autoriseret økonomisk operatør med tilladelse til at udnytte »sikkerheds- og sikringsrelaterede lettelser«. De kan tildeles den ene eller den anden status eller begge på en gang.
(12)
Alle afgørelser, dvs. afgørelser, der officielt træffes af toldmyndighederne i tilknytning til toldlovgivningen, og som har retsvirkning for en eller flere personer, herunder bindende oplysninger, som meddeles af disse myndigheder, bør være omfattet af de samme regler. Alle afgørelser af den art bør være gyldige i hele Fællesskabet og bør kunne annulleres, ændres, medmindre andet er bestemt, eller tilbagekaldes, hvis de ikke er i overensstemmelse med toldlovgivningen eller fortolkningen heraf.
(13)
Ifølge Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder skal alle have ret til at klage over enhver afgørelse, der træffes af toldmyndighederne, og alle skal desuden have ret til at blive hørt, inden der træffes en afgørelse, som måtte berøre den pågældende negativt.
(14)
Hvis toldprocedurerne skal strømlines inden for et elektronisk miljø, kræver det, at toldmyndighederne i de forskellige medlemsstater deler ansvaret. Det er nødvendigt at sørge for sanktioner på et passende niveau, der er effektive, har en afskrækkende virkning og står i et rimeligt forhold til lovovertrædelsen, i hele det indre marked.
(15)
For at sikre, at der er balance mellem på den ene side nødvendigheden af, at toldmyndighederne sikrer korrekt anvendelse af toldlovgivningen, og på den anden side de økonomiske operatørers ret til fair behandling, bør toldmyndighederne have udstrakte kontrolbeføjelser, og de økonomiske operatører bør have klageret.
(16)
For at mindske risikoen for Fællesskabet, dets borgere og dets handelspartnere, bør en harmoniseret anvendelse af toldkontrollen i medlemsstaterne baseres på en fælles ramme for risikostyring og et elektronisk system til gennemførelse heraf. At der fastlægges en fælles ramme for risikostyring for alle medlemsstater, bør ikke forhindre medlemsstaterne i at kontrollere varer ved stikprøvekontrol.
(17)
Det er nødvendigt at fastlægge, hvilke faktorer der skal ligge til grund for import- eller eksportafgifter og andre foranstaltninger for så vidt angår varehandel. Det er også hensigtsmæssigt, at der bliver fastlagt klare bestemmelser for udstedelse af oprindelsesbeviser i Fællesskabet, hvis det er nødvendigt af hensyn til handelen.
(18)
Alle tilfælde af toldskyld, der opstår ved import, bortset fra når det sker efter indgivelse af en toldangivelse om overgang til fri omsætning eller midlertidig import med delvis fritagelse, bør samles i en gruppe for at undgå vanskeligheder med at fastslå, hvilket retsgrundlag toldskyldens opståen hviler på. Det samme bør gælde, når der opstår toldskyld ved eksport.
(19)
Eftersom toldmyndighedernes nye rolle indebærer ansvarsdeling og samarbejde mellem indlandstoldsteder og grænsetoldsteder, vil toldskylden i de fleste tilfælde opstå det sted, hvor debitor er etableret, da det kompetente toldsted for dette sted bedst kan føre tilsyn med den pågældende persons aktiviteter.
(20)
Endvidere er det i overensstemmelse med den reviderede Kyoto-konvention hensigtsmæssigt kun at have et begrænset antal tilfælde, hvor der kræves et administrativt samarbejde mellem medlemsstaterne for at fastslå det sted, hvor toldskylden opstod, og for at opkræve afgifterne.
(21)
Reglerne for særlige procedurer bør give mulighed for, at der kan benyttes en enkelt sikkerhedsstillelse for alle kategorier af særlige procedurer, og at denne sikkerhedsstillelse kan være samlet og dække en række transaktioner.
(22)
For at sikre en bedre beskyttelse af Fællesskabets og medlemsstaternes finansielle interesser bør en sikkerhedsstillelse også dække ikke-angivne eller ukorrekt angivne varer i en forsendelse eller i en angivelse, som den er stillet som sikkerhed for. Af samme årsag bør kautionistens tilsagn også dække import- eller eksportafgiftsbeløb, som forfalder til betaling efter efterfølgende kontrol.
(23)
For at sikre Fællesskabets og medlemsstaternes finansielle interesser og dæmme op for svigagtig praksis er det tilrådeligt med ordninger, der indebærer graduerede foranstaltninger for anvendelse af en samlet sikkerhedsstillelse. Hvis der er øget risiko for svig, bør det være muligt midlertidigt at forbyde anvendelsen af samlet sikkerhedsstillelse under hensyntagen til de pågældende økonomiske operatørers særlige situation.
(24)
Det er rimeligt, at der tages hensyn til god tro i de tilfælde, hvor der opstår toldskyld som følge af manglende overholdelse af toldlovgivningen, og at forsømmelighed får så lille en virkning som muligt for debitor.
(25)
Det er nødvendigt at fastlægge et princip om, hvordan varers status som fællesskabsvarer fastsættes, og under hvilke omstændigheder denne status kan fortabes, og at skabe grundlag for at fastslå, hvornår denne status forbliver uændret for varer, der midlertidigt forlader Fællesskabets toldområde.
(26)
Når en økonomisk operatør på forhånd har givet de oplysninger, der er nødvendige for en risikobaseret kontrol af, om varerne kan importeres, er det hensigtsmæssigt at sørge for, at varerne som hovedregel frigives hurtigt. Afgiftskontrol og handelspolitisk kontrol bør primært foretages af det toldsted, der er kompetent med hensyn til det sted, hvor den økonomiske operatørs virksomhedslokaler er beliggende.
(27)
Reglerne for toldangivelse og for henførsel af varer under en toldprocedure bør moderniseres og strømlines, og det bør især kræves, at toldangivelserne som hovedregel skal foregå elektronisk, og at der kun kan være én type forenklet angivelse.
(28)
Eftersom den reviderede Kyoto-konvention anbefaler, at toldangivelser indgives, registreres og undersøges inden varernes ankomst, og at det sted, hvor angivelsen indgives, og det sted, hvor varerne befinder sig rent fysisk, holdes adskilt, er det hensigtsmæssigt at sørge for en centraliseret toldbehandling på det sted, hvor den økonomiske operatør er etableret. Ved en centraliseret toldbehandling bør der også være mulighed for brug af forenklede angivelser, udsættelse af datoen for aflevering af en fuldstændig angivelse og hertil hørende dokumenter, periodisk angivelse og udsættelse af betaling.
(29)
For at bidrage til at sikre neutrale vilkår for konkurrence i hele Fællesskabet er det hensigtsmæssigt, at der på fællesskabsplan fastlægges regler for, at varer tilintetgøres eller på anden måde bortskaffes af toldmyndighederne, hvilket tidligere har krævet national lovgivning.
(30)
Det er hensigtsmæssigt at indføre fælles, enkle regler for de særlige procedurer (forsendelse, oplagring, særlig anvendelse og forædling) suppleret med et lille sæt af regler for hver kategori af de særlige procedurer for at gøre det let for operatøren at vælge den rette procedure, for at undgå fejl og for at mindske antallet af efteropkrævninger og godtgørelser.
(31)
Det bør gøres lettere at give bevillinger til flere særlige procedurer med en samlet sikkerhedsstillelse og et enkelt overvågningstoldsted, og der bør være enkle regler om toldskylds opståen i disse tilfælde. Grundprincippet bør være, at varer, der er henført under en særlig procedure, eller produkter, der er fremstillet af sådanne varer, værdiansættes på tidspunktet for toldskyldens opståen. Men det bør også være muligt, når det er økonomisk berettiget, at varerne værdiansættes på det tidspunkt, hvor de henføres under en særlig procedure. De samme principper bør gælde for sædvanlige behandlinger.
(32)
I lyset af de øgede sikkerhedsrelaterede foranstaltninger, der blev indført i kodeksen ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 648/2005 af 13. april 2005 om ændring af Rådets forordning (EØF) nr. 2913/92 om indførelse af en EF-toldkodeks (6), bør anbringelse af varer i frizoner gøres til en toldprocedure, og varerne bør gøres til genstand for toldkontrol ved indpassage og med hensyn til regnskaber.
(33)
Eftersom det ikke længere er nødvendigt med en hensigt om reeksport, bør aktiv forædling under suspensionsordningen sammensmeltes med forædling under toldkontrol, og aktiv forædling under tilbagebetalingsordningen bør udgå. Denne ene procedure for aktiv forædling bør også dække tilintetgørelse, undtagen hvis tilintetgørelsen foretages af eller under tilsyn af toldmyndighederne.
(34)
Sikkerhedsrelaterede foranstaltninger i tilknytning til fællesskabsvarer, der føres ud af Fællesskabets toldområde, bør ligeledes anvendes ved reeksport af ikke-fællesskabsvarer. De samme grundregler bør gælde for alle typer varer, med mulighed for undtagelser, hvor det er nødvendigt, som f.eks. for varer, der blot transiterer Fællesskabets toldområde.
(35)
De nødvendige foranstaltninger til gennemførelse af denne forordning bør vedtages i overensstemmelse med Rådets afgørelse 1999/468/EF af 28. juni 1999 om fastsættelse af de nærmere vilkår for udøvelsen af de gennemførelsesbeføjelser, der tillægges Kommissionen (7).
(36)
Det er hensigtsmæssigt at give beføjelse til vedtagelse af gennemførelsesbestemmelser til denne kodeks. Disse bestemmelser bør vedtages efter forvaltnings- og forskriftsprocedurerne, jf. artikel 4 og 5 i afgørelse 1999/468/EF.
(37)
Navnlig bør Kommissionen have beføjelse til at fastsætte de betingelser og kriterier, der er nødvendige for effektiv anvendelse af denne kodeks. Når det drejer sig om generelle foranstaltninger, der har til formål at ændre ikke-væsentlige bestemmelser i denne forordning eller supplere den med nye ikke-væsentlige bestemmelser, skal de vedtages efter forskriftsproceduren med kontrol, jf. artikel 5a i afgørelse 1999/468/EF.
(38)
For at sikre en effektiv beslutningsproces er det hensigtsmæssigt at drøfte spørgsmål vedrørende forberedelse af en fællesskabsholdning i udvalg, arbejdsgrupper og paneler, der er nedsat ved eller i henhold til internationale aftaler, der omhandler toldlovgivning.
(39)
For at forenkle og rationalisere toldlovgivningen er der en række bestemmelser, som for øjeblikket indgår i autonome EF-retsakter, der af klarhedshensyn er blevet indarbejdet i kodeksen.
Følgende forordninger bør derfor ophæves sammen med forordning (EØF) nr. 2913/92:
Rådets forordning (EØF) nr. 3925/91 af 19. december 1991 om afskaffelse af kontrol og formaliteter gældende for håndbagage og indchecket bagage tilhørende personer, der foretager en flyvning inden for Fællesskabet, samt for bagage tilhørende personer, der foretager en overfart ad søvejen inden for Fællesskabet (8), og Rådets forordning (EF) nr. 1207/2001 af 11. juni 2001 om fremgangsmåder til forenkling af udstedelsen eller udfærdigelsen af EF-oprindelsesbeviser og udstedelsen af visse godkendte eksporttilladelser i henhold til bestemmelserne om præferencehandelsordningerne mellem Det Europæiske Fællesskab og visse lande (9).
(40)
Målene for denne forordning, nemlig at fastlægge regler og procedurer, der gælder for varer, som føres ind i eller ud af Fællesskabets toldområde for at få toldunionen til at fungere effektivt som en central del af det indre marked, kan ikke i tilstrækkelig grad opfyldes af medlemsstaterne og kan derfor bedre opnås på fællesskabsplan; Fællesskabet kan derfor træffe foranstaltninger i overensstemmelse med subsidiaritetsprincippet, jf. traktatens artikel 5. I overensstemmelse med proportionalitetsprincippet, jf. nævnte artikel, går forordningen ikke ud over, hvad der er nødvendigt for at nå disse mål -
UDSTEDT FØLGENDE FORORDNING:
INDHOLDSFORTEGNELSE
AFSNIT I
ALMINDELIGE BESTEMMELSER
KAPITEL 1
Toldlovgivningens anvendelsesområde, toldmyndighedernes opgave samt definitioner
KAPITEL 2
Personers rettigheder og pligter i henhold til toldlovgivningen
Afdeling 1
Tilvejebringelse af oplysninger
Afdeling 2
Toldrepræsentation
Afdeling 3
Autoriseret økonomisk operatør
Afdeling 4
Afgørelser om anvendelse af toldlovgivningen
Afdeling 5
Sanktioner
Afdeling 6
Klager
Afdeling 7
Kontrol med varer
Afdeling 8
Opbevaring af dokumenter og andre oplysninger; afgifter og omkostninger
KAPITEL 3
Valutaomregning og tidsfrister
AFSNIT II
ELEMENTER, PÅ GRUNDLAG AF HVILKE IMPORT- ELLER EKSPORTAFGIFTER OG ANDRE FORANSTALTNINGER, DER ER FASTSAT SOM LED I VAREHANDELEN, FINDER ANVENDELSE
KAPITEL 1
Den fælles toldtarif og tarifering af varer
KAPITEL 2
Varers oprindelse
Afdeling 1
Ikke-præferenceoprindelse
Afdeling 2
Præferenceoprindelse
KAPITEL 3
Varers toldværdi
AFSNIT III
TOLDSKYLD OG SIKKERHEDSSTILLELSE
KAPITEL 1
Toldskyldens opståen
Afdeling 1
Toldskyld ved import
Afdeling 2
Toldskyld ved eksport
Afdeling 3
Fælles bestemmelser for toldskyld, der er opstået ved import og eksport
KAPITEL 2
Sikkerhedsstillelse for en potentiel eller eksisterende toldskyld
KAPITEL 3
Opkrævning og betaling af afgifter og godtgørelse af og fritagelse for import- og eksportafgiftsbeløbet
Afdeling 1
Fastsættelse af import- eller eksportafgiftsbeløbet, meddelelse af toldskyld og bogføring
Afdeling 2
Betaling af import- eller eksportafgiftsbeløbet
Afdeling 3
Godtgørelse af og fritagelse for import- eller eksportafgiftsbeløbet
KAPITEL 4
Toldskyldens ophør
AFSNIT IV
VARER, DER FØRES IND I FÆLLESSKABETS TOLDOMRÅDE
KAPITEL 1
Summarisk indpassageangivelse
KAPITEL 2
Varers ankomst
Afdeling 1
Varers indpassage i Fællesskabets toldområde
Afdeling 2
Frembydelse, losning og undersøgelse af varer
Afdeling 3
Formaliteter efter frembydelse
Afdeling 4
Varer, der er blevet transporteret under en forsendelsesprocedure
AFSNIT V
ALMINDELIGE REGLER FOR TOLDMÆSSIG STATUS, HENFØRSEL AF VARER UNDER EN TOLDPROCEDURE, VERIFIKATION, FRIGIVELSE OG BORTSKAFFELSE AF VARER
KAPITEL 1
Varers toldmæssige status
KAPITEL 2
Henførsel af varer under en toldprocedure
Afdeling 1
Almindelige bestemmelser
Afdeling 2
Standardtoldangivelser
Afdeling 3
Forenklede toldangivelser
Afdeling 4
Fællesbestemmelser for toldangivelser
Afdeling 5
Andre forenklinger
KAPITEL 3
Verifikation og frigivelse af varer
Afdeling 1
Verifikation
Afdeling 2
Frigivelse
KAPITEL 4
Bortskaffelse af varer
AFSNIT VI
OVERGANG TIL FRI OMSÆTNING OG FRITAGELSE FOR IMPORTAFGIFTER
KAPITEL 1
Overgang til fri omsætning
KAPITEL 2
Fritagelse for importafgifter
Afdeling 1
Returvarer
Afdeling 2
Havfiskeri og produkter optaget fra havet
Afdeling 3
Gennemførelsesforanstaltninger
AFSNIT VII
SÆRLIGE PROCEDURER
KAPITEL 1
Almindelige bestemmelser
KAPITEL 2
Forsendelse
Afdeling 1
Ekstern og intern forsendelse
Afdeling 2
Fællesskabsforsendelse
KAPITEL 3
Oplagring
Afdeling 1
Fælles bestemmelser
Afdeling 2
Midlertidig opbevaring
Afdeling 3
Toldoplag
Afdeling 4
Frizoner
KAPITEL 4
Særlig anvendelse
Afdeling 1
Midlertidig import
Afdeling 2
Særligt anvendelsesformål
KAPITEL 5
Forædling
Afdeling 1
Almindelige bestemmelser
Afdeling 2
Aktiv forædling
Afdeling 3
Passiv forædling
AFSNIT VIII
VARERS AFGANG FRA FÆLLESSKABETS TOLDOMRÅDE
KAPITEL 1
Varer, der forlader toldområdet
KAPITEL 2
Eksport og reeksport
KAPITEL 3
Fritagelse for eksportafgifter
AFSNIT IX
TOLDKODEKSUDVALGET OG AFSLUTTENDE BESTEMMELSER
KAPITEL 1
Toldkodeksudvalget
KAPITEL 2
Afsluttende bestemmelser
BILAG
SAMMENLIGNINGSTABEL
AFSNIT I
ALMINDELIGE BESTEMMELSER
KAPITEL 1
Toldlovgivningens anvendelsesområde, toldmyndighedernes opgave samt definitioner
Artikel 1
Emne og anvendelsesområde
1. Ved denne forordning indføres en EF-toldkodeks, i det følgende benævnt »kodeksen«, som fastlægger de almindelige regler og procedurer, der gælder for varer, der føres ind i eller ud af Fællesskabets toldområde.
Med forbehold af internationale retsakter og konventioner samt fællesskabslovgivning på andre områder finder kodeksen ensartet anvendelse i hele Fællesskabets toldområde.
2. Nogle af bestemmelserne i toldlovgivningen kan finde anvendelse uden for Fællesskabets toldområde, enten på grundlag af særlig lovgivning eller som følge af internationale konventioner.
3. Nogle af bestemmelserne i toldlovgivningen, herunder de forenklinger den foreskriver, finder anvendelse på varehandelen mellem dele af Fællesskabets toldområde, hvor Rådets direktiv 2006/112/EF finder anvendelse, og dele af dette område, hvor disse bestemmelser ikke finder anvendelse, og på handelen mellem dele af dette område, hvor disse bestemmelser ikke finder anvendelse.
Foranstaltninger, der har til formål at ændre ikke-væsentlige bestemmelser i denne forordning ved at supplere den og fastsætte de bestemmelser, der er omhandlet i første afsnit i dette stykke, samt forenklede formaliteter vedrørende gennemførelsen heraf, vedtages efter forskriftsproceduren med kontrol i artikel 184, stk. 4. Disse foranstaltninger tager også hensyn til de særlige forhold for så vidt angår varehandel, hvor kun én medlemsstat er involveret.
Artikel 2
Toldmyndighedernes opgave
Toldmyndighederne er først og fremmest ansvarlige for at overvåge Fællesskabets internationale handel og derved bidrage til fair og åben handel, til gennemførelse af de eksterne aspekter af det indre marked, af den fælles handelspolitik og af andre fælles fællesskabspolitikker med relevans for handel og til generel sikkerhed i forsyningskæden. Toldmyndighederne iværksætter foranstaltninger, der navnlig har følgende formål:
a)
at beskytte Fællesskabets og dets medlemsstaters finansielle interesser
b)
at beskytte Fællesskabet mod unfair og ulovlig handel og samtidig støtte lovlig erhvervsaktivitet
c)
at sørge for sikkerhed for Fællesskabet og dets borgere og for beskyttelse af miljøet, hvor det er relevant i nært samarbejde med andre myndigheder
d)
at opretholde en passende balance mellem toldkontrol og lettelse af den lovlige handel.
Artikel 3
Toldområde
1. Fællesskabets toldområde omfatter følgende områder, herunder deres søterritorium, indre farvande og luftrum:
-
Kongeriget Belgiens område
-
Republikken Bulgariens område
-
Den Tjekkiske Republiks område
-
Kongeriget Danmarks område, med undtagelse af Færøerne og Grønland
-
Forbundsrepublikken Tysklands område, med undtagelse af øen Helgoland og Büsingen-området (traktat af 23. november 1964 mellem Forbundsrepublikken Tyskland og Det Schweiziske Forbund)
-
Republikken Estlands område
-
Irlands område
-
Den Hellenske Republiks område
-
Kongeriget Spaniens område, med undtagelse af Ceuta og Melilla
-
Den Franske Republiks område, med undtagelse af Ny Kaledonien, Mayotte, Saint-Pierre og Miquelon, Wallis og Futuna og Fransk Polynesien og de franske besiddelser i det sydlige Indiske Ocean og Antarktis
-
Den Italienske Republiks område, med undtagelse af Livigno og Campione d’Italia samt den til det italienske område hørende del af Luganosøen mellem bredden og den politiske grænse for den mellem Ponte Tresa og Porto Ceresio beliggende zone
-
Republikken Cyperns område, i henhold til bestemmelserne i tiltrædelsesakten af 2003
-
Republikken Letlands område
-
Republikken Litauens område
-
Storhertugdømmet Luxembourgs område
-
Republikken Ungarns område
-
Maltas område
-
Kongeriget Nederlandenes område i Europa
-
Republikken Østrigs område
-
Republikken Polens område
-
Den Portugisiske Republiks område
-
Rumæniens område
-
Republikken Sloveniens område
-
Den Slovakiske Republiks område
-
Republikken Finlands område
-
Kongeriget Sveriges område
-
Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirlands område samt Kanaløerne og øen Man.
2. De nedenfor anførte områder, herunder deres søterritorium, indre farvande og luftrum, der er beliggende uden for medlemsstaternes områder, anses i overensstemmelse med de konventioner og traktater, der gælder for dem, som hørende til Fællesskabets toldområde:
a)
FRANKRIG
Monacos område, således som det er fastlagt i den toldkonvention, der blev undertegnet i Paris den 18. maj 1963 (Journal Officiel de la République française (Den Franske Republiks officielle tidende) af 27. september 1963, s. 8679)
b)
CYPERN
Det Forenede Kongeriges baseområder Akrotiri og Dhekelia, således som de er fastlagt i traktaten om oprettelse af Republikken Cypern, der blev undertegnet i Nicosia den 16. august 1960 (United Kingdom Treaty Series No 4 (1961) Cmnd. 1252).
Artikel 4
Definitioner
I denne kodeks forstås ved:
1)
»toldmyndigheder«: medlemsstaternes toldadministrationer, der er ansvarlige for at håndhæve toldlovgivningen, og alle andre myndigheder, der i henhold til national lov har beføjelse til at håndhæve visse dele af toldlovgivningen
2)
»toldlovgivning«: et sæt forskrifter, der består af følgende:
a)
kodeksen og de bestemmelser, der vedtages til gennemførelse heraf på fællesskabsplan, og hvor det er relevant, på nationalt plan
b)
den fælles toldtarif
c)
lovgivningen om en fællesskabsordning vedrørende fritagelse for import- og eksportafgifter
d)
internationale aftaler, der indeholder toldbestemmelser, for så vidt som de gælder i Fællesskabet
3)
»toldkontrol«: specifikke handlinger, der foretages af toldmyndighederne for at sikre en korrekt anvendelse af toldlovgivningen og anden lovgivning vedrørende indpassage, udpassage, transit, overførsel, oplagring og særlige anvendelsesformål for så vidt angår varebevægelser mellem Fællesskabets toldområde og andre områder, samt tilstedeværelse og bevægelser inden for toldområdet af ikke-fællesskabsvarer og varer med særligt anvendelsesformål
4)
»person«: en fysisk person, en juridisk person og enhver sammenslutning af personer, som ikke er en juridisk person, men som i henhold til fællesskabsretten eller national ret anerkendes at have rets- og handleevne
5)
»økonomisk operatør«: en person, der som led i sit erhverv er involveret i aktiviteter, der er omfattet af toldlovgivningen
6)
»toldrepræsentant«: en person, som af en anden person er udpeget til at foretage de handlinger og opfylde de formaliteter, der er fastsat i toldlovgivningen, for så vidt angår forbindelsen med toldmyndighederne
7)
»risiko«: sandsynligheden for en hændelse, der kan opstå i forbindelse med indpassage, udpassage, transit, overførsel og særlige anvendelsesformål for så vidt angår varebevægelser mellem Fællesskabets toldområde og lande eller områder uden for dette område og i forbindelse med tilstedeværelse af varer uden fællesskabsstatus, og som resulterer i følgende:
a)
Hændelsen forhindrer korrekt anvendelse af fællesskabsforanstaltninger eller nationale foranstaltninger.
b)
Hændelsen bringer Fællesskabets og dets medlemsstaters finansielle interesser i fare.
c)
Hændelsen udgør en trussel mod Fællesskabets og dets borgeres sikkerhed og sikring, mod folkesundheden eller dyre- eller plantesundheden, mod miljøet eller mod forbrugerne.
8)
»toldformaliteter«: alle handlinger, der skal foretages af de berørte personer og af toldmyndighederne for at overholde toldlovgivningen
9)
»summarisk angivelse« (summarisk indpassageangivelse og summarisk udpassageangivelse): den handling, hvorved en person, inden eller samtidig med en import eller eksport, i behørig form og efter de foreskrevne regler oplyser toldmyndighederne om, at en vare vil blive ført ind i eller ud af Fællesskabets toldområde
10)
»toldangivelse«: den handling, hvorved en person i behørig form og efter de foreskrevne regler tilkendegiver at ville henføre en vare under en bestemt toldprocedure, hvor det er relevant med angivelse af eventuelle særlige ordninger, der skal anvendes
11)
»klarerer«: den person, der indgiver en summarisk angivelse eller en meddelelse om reeksport eller foretager en toldangivelse i eget navn, eller den person, i hvis navn en sådan angivelse foretages
12)
»toldprocedure«: enhver af følgende procedurer, som varer kan henføres under i overensstemmelse med denne kodeks:
a)
overgang til fri omsætning
b)
særlige procedurer
c)
eksport
13)
»toldskyld«: en persons forpligtelse til at betale de import- eller eksportafgifter, der efter gældende toldlovgivning anvendes for bestemte varer
14)
»debitor«: enhver person, der hæfter for en toldskyld
15)
»importafgifter«: told, der skal betales ved import af varer
16)
»eksportafgifter«: told, der skal betales ved eksport af varer
17)
»toldmæssig status«: en vares status som fællesskabsvare eller som ikke-fællesskabsvare
18)
»fællesskabsvarer«: varer som falder ind under en af følgende kategorier:
a)
varer, som fuldt ud er fremstillet inden for Fællesskabets toldområde, uden at der i dem indgår varer, som er importeret fra lande eller områder uden for Fællesskabets toldområde. Varer, som fuldt ud er fremstillet inden for Fællesskabets toldområde, har ikke toldmæssig status som fællesskabsvarer, hvis de er fremstillet af varer, der er henført under proceduren for ekstern forsendelse, en oplagringsprocedure, proceduren for midlertidig import eller proceduren for aktiv forædling, i de tilfælde, der fastlægges efter artikel 101, stk. 2, litra c)
b)
varer, som er indført i Fællesskabets toldområde fra lande eller områder uden for dette område, og som er bragt i fri omsætning
c)
varer, som er fremstillet inden for Fællesskabets toldområde enten udelukkende af de i litra b) omhandlede varer eller af de i litra a) og b) omhandlede varer
19)
»ikke-fællesskabsvarer«: andre varer end de under nr. 18) omhandlede eller varer, som har mistet deres toldmæssige status som fællesskabsvarer
20)
»risikoforvaltning«: den systematiske identifikation af risici og gennemførelse af alle de foranstaltninger, der er nødvendige for at begrænse risiciene. Dette omfatter aktiviteter som indsamling af data og oplysninger, analyse og vurdering af risici, fastsættelse og indledning af tiltag og regelmæssig kontrol og tilsyn med processen og dens resultater baseret på internationale og nationale kilder og strategier samt fællesskabskilder og -strategier
21)
»frigivelse af en vare«: den handling, hvorved toldmyndighederne giver tilladelse til, at der disponeres over en vare til de formål, der er angivet for den toldprocedure, som varen er henført under
22)
»toldtilsyn«: enhver handling, der generelt udføres af toldmyndighederne for at sikre overholdelse af toldlovgivningen og om nødvendigt af andre bestemmelser, der gælder for varer undergivet toldtilsyn
23)
»godtgørelse«: tilbagebetaling af en import- eller eksportafgift, der er blevet betalt
24)
»fritagelse«: bortfald af forpligtelsen til at betale import- eller eksportafgifter, der ikke er blevet betalt
25)
»forædlingsprodukter«: varer, der er henført under en forædlingsprocedure, og som har været genstand for forædlingsprocesser
26)
»person etableret i Fællesskabets toldområde«:
a)
for så vidt angår en fysisk person: enhver person, som har sit sædvanlige opholdssted i Fællesskabets toldområde
b)
for så vidt angår en juridisk person eller en sammenslutning af personer: enhver person, som har sit hjemsted, sit hovedsæde eller et fast forretningssted i Fællesskabets toldområde
27)
»frembydelse for toldmyndighederne«: underretning af toldmyndighederne om en vares ankomst på toldstedet eller ethvert andet sted, som toldmyndighederne har anvist eller godkendt, og om, at denne vare er tilgængelig for toldkontrol
28)
»ihændehaveren af en vare«: den person, som ejer varen, eller som har en tilsvarende ret til at disponere over den, eller som har fysisk kontrol med den
29)
»brugeren af en procedure«: den person, som foretager toldangivelsen, eller på hvis vegne toldangivelsen foretages, eller den person, som nævnte persons rettigheder og pligter vedrørende en toldprocedure er overført til
30)
»handelspolitiske foranstaltninger«: ikke-toldmæssige foranstaltninger, der som led i den fælles handelspolitik er fastlagt i form af fællesskabsbestemmelser, som gælder for international varehandel
31)
»forædlingsprocesser«: en af følgende processer:
a)
bearbejdning af varer, herunder montage og samling samt tilpasning til andre varer
b)
forarbejdning af varer
c)
tilintetgørelse af varer
d)
reparation af varer, herunder istandsættelse og justering
e)
anvendelse af varer, som ikke indgår i forædlingsprodukter, men som muliggør eller letter fremstillingen af disse produkter, selv om de ved deres anvendelse forbruges helt eller delvis (hjælpestoffer)
32)
»udbyttesats«: den mængde eller den procentdel af forædlingsprodukter, der opnås ved forædling af en bestemt mængde varer, der er henført under en forædlingsprocedure
33)
»meddelelse«: kommunikation i et foreskrevet format med oplysninger, der videresendes fra en person, et kontor eller en myndighed til en anden person, et andet kontor eller en anden myndighed ved anvendelse af informationsteknologi og computernetværk.
KAPITEL 2
Personers rettigheder og pligter i henhold til toldlovgivningen
Afdeling 1
Tilvejebringelse af oplysninger
Artikel 5
Udveksling og lagring af data
1. Al udveksling af data, følgedokumenter, afgørelser og meddelelser mellem toldmyndigheder og mellem økonomiske operatører og toldmyndigheder i henhold til toldlovgivningen samt lagring af disse data i henhold til toldlovgivningen foretages ved hjælp af edb.
Foranstaltninger, der har til formål at ændre ikke-væsentlige bestemmelser i denne forordning ved at supplere den med bestemmelser om undtagelser fra første afsnit, vedtages efter forskriftsproceduren med kontrol i artikel 184, stk. 4.
Disse bestemmelser skal fastlægge de tilfælde, hvor der kan anvendes papir- eller andre transaktioner i stedet for elektronisk udveksling af data, samt betingelserne herfor, navnlig under hensyn til følgende:
a)
muligheden for, at toldmyndighedernes it-systemer midlertidigt er ude af drift
b)
muligheden for, at den økonomiske operatørs it-systemer midlertidigt er ude af drift
c)
internationale konventioner og aftaler, som fastsætter, at der skal anvendes papirdokumenter
d)
rejsende, som ikke har direkte adgang til it-systemer, og som ikke har mulighed for at give elektroniske oplysninger
e)
praktiske omstændigheder, der nødvendiggør, at angivelser indgives mundtligt eller på anden måde.
2. Medmindre disse udtrykkeligt er fastsat på anden måde i toldlovgivningen, vedtager Kommissionen efter proceduren i artikel 184, stk. 2, bestemmelser om følgende:
a)
meddelelser, der skal udveksles mellem toldsteder, når det er påkrævet med henblik på anvendelse af toldlovgivningen
b)
et fælles datasæt og format for de meddelelser, der skal udveksles i medfør af toldlovgivningen.
De data, der henvises til i første afsnit, litra b), skal indeholde de oplysninger, der er nødvendige for risikoanalysen og en korrekt anvendelse af toldkontrollen, hvor det er relevant under anvendelse af internationale standarder og international handelspraksis.
Artikel 6
Databeskyttelse
1. Enhver oplysning, som toldmyndighederne får under udøvelsen af deres opgaver, og som er af fortrolig art, eller som meddeles fortroligt, er omfattet af tavshedspligt. Medmindre det sker i henhold til artikel 26, stk. 2, må en sådan oplysning ikke videregives af toldmyndighederne uden udtrykkelig tilladelse fra den person eller den myndighed, der har givet oplysningen.
En sådan oplysning kan dog videregives uden tilladelse, hvis toldmyndighederne er forpligtet eller bemyndiget hertil ifølge gældende bestemmelser, herunder navnlig bestemmelser vedrørende databeskyttelse, eller i forbindelse med en retssag.
2. Meddelelse af fortrolige data til toldmyndighederne og andre kompetente myndigheder i lande eller områder uden for Fællesskabets toldområde er kun tilladt inden for rammerne af en international aftale, som har et tilstrækkeligt databeskyttelsesniveau.
3. Videregivelse eller meddelelse af oplysninger skal finde sted i fuld overensstemmelse med gældende bestemmelser om databeskyttelse.
Artikel 7
Udveksling af andre oplysninger mellem toldmyndigheder og økonomiske operatører
1. Toldmyndigheder og økonomiske operatører kan udveksle alle oplysninger, som ikke er udtrykkeligt påkrævet ifølge toldlovgivningen, især med henblik på gensidigt samarbejde for at identificere og modvirke risici. Denne udveksling kan finde sted ifølge en skriftlig aftale og kan indebære, at toldmyndighederne får adgang til de økonomiske operatørers computersystemer.
2. Enhver oplysning, der gives af den ene part til den anden under det samarbejde, der henvises til i stk. 1, er fortrolig, medmindre begge parter er enige om andet.
Artikel 8
Oplysninger fra toldmyndighederne
1. Enhver person kan anmode toldmyndighederne om oplysninger vedrørende anvendelsen af toldlovgivningen. En sådan anmodning kan afvises, hvis den ikke vedrører en konkret overvejet aktivitet i forbindelse med international varehandel.
2. Toldmyndighederne sørger for en regelmæssig dialog med de økonomiske operatører og andre myndigheder, der er involveret i international varehandel. De sørger for større åbenhed ved at gøre toldlovgivningen, generelle administrative afgørelser og ansøgningsblanketter frit tilgængelige, uden vederlag, hvor dette er praktisk muligt, og via internettet.
Artikel 9
Oplysninger til toldmyndighederne
1. Enhver person, som er direkte eller indirekte involveret i opfyldelsen af toldformaliteter eller i toldkontrol, skal på toldmyndighedernes forlangende inden for en nærmere angivet tidsfrist stille alle nødvendige dokumenter og oplysninger til rådighed for disse myndigheder i en passende form og yde al den bistand, der er nødvendig for opfyldelsen af disse formaliteter eller for denne kontrol.
2. En person, der indgiver en summarisk angivelse, en toldangivelse eller en meddelelse eller fremsætter en anmodning om en bevilling eller en anden afgørelse, er ansvarlig for følgende:
a)
rigtigheden og fuldstændigheden af oplysningerne i angivelsen, meddelelsen eller anmodningen
b)
ægtheden af alle dokumenter, der indgives eller gøres tilgængelige
c)
hvor det er relevant, overholdelsen af alle forpligtelser, der gælder i forbindelse med henførsel af varerne under den pågældende toldprocedure eller udførelsen af de tilladte transaktioner.
Første afsnit gælder også alle oplysninger i enhver anden form, som kræves af eller gives til toldmyndighederne.
Hvis det er en toldrepræsentant for den pågældende person, der indgiver angivelsen eller meddelelsen, fremsætter anmodningen eller giver oplysningerne, er toldrepræsentanten også omfattet af de forpligtelser, der er anført i første afsnit.
Artikel 10
Elektroniske systemer
1. Medlemsstaterne samarbejder med Kommissionen om at udvikle, vedligeholde og benytte elektroniske systemer til udveksling af oplysninger mellem toldsteder og til fælles registrering og vedligeholdelse af optegnelser navnlig vedrørende følgende:
a)
økonomiske operatører, der er direkte eller indirekte involveret i opfyldelsen af toldformaliteter
b)
anmodninger og tilladelser vedrørende en toldprocedure eller status som autoriseret økonomisk operatør
c)
anmodninger og særlige afgørelser truffet i overensstemmelse med artikel 20
d)
fælles risikoforvaltning som omhandlet i artikel 25.
2. Foranstaltninger, der har til formål at ændre ikke-væsentlige bestemmelser i denne forordning ved at supplere den med følgende:
a)
standarder for form og indhold af de data, der skal registreres
b)
ajourføring af disse data, foretaget af medlemsstaternes toldmyndigheder
c)
de regler, der skal gælde for adgangen til disse data for:
i)
økonomiske operatører
ii)
andre kompetente myndigheder
vedtages efter forskriftproceduren med kontrol i artikel 184, stk. 4.
Afdeling 2
Toldrepræsentation
Artikel 11
Toldrepræsentant
1. Enhver person kan udpege en toldrepræsentant.
En sådan repræsentation kan være enten direkte, når toldrepræsentanten handler i en anden persons navn og på en anden persons vegne, eller indirekte, når toldrepræsentanten handler i eget navn, men på en anden persons vegne.
En toldrepræsentant skal være etableret i Fællesskabets toldområde.
2. Medlemsstaterne kan i overensstemmelse med fællesskabslovgivningen fastlægge, på hvilke betingelser en toldrepræsentant kan levere ydelser i den medlemsstat, hvor den pågældende er etableret. En toldrepræsentant, der opfylder kriterierne i artikel 14, litra a)-d), har imidlertid ret til at levere sådanne ydelser i en anden medlemsstat end den, hvor den pågældende er etableret, dog således at det ikke berører den pågældende medlemsstats anvendelse af mindre strenge kriterier.
3. Foranstaltninger, der har til formål at ændre ikke-væsentlige bestemmelser i denne forordning ved at supplere den med navnlig følgende:
a)
betingelserne for, hvornår kravet i stk. 1, tredje afsnit, kan fraviges
b)
betingelserne for, hvornår retten i stk. 2 kan gives og godtgøres
c)
eventuelle yderligere foranstaltninger til gennemførelse af denne artikel
vedtages efter forskriftproceduren med kontrol i artikel 184, stk. 4.
Artikel 12
Bemyndigelse
1. Når en toldrepræsentant har at gøre med toldmyndighederne, skal han erklære at handle på den persons vegne, der repræsenteres, og angive, hvorvidt det drejer sig om direkte eller indirekte repræsentation.
En person, der ikke erklærer, at han handler som toldrepræsentant, eller som erklærer, at han handler som toldrepræsentant uden at være bemyndiget hertil, anses for at handle i eget navn og på egne vegne.
2. Toldmyndighederne kan afkræve enhver person, der erklærer, at han handler som toldrepræsentant, dokumentation for, at den repræsenterede person har bemyndiget ham hertil.
Foranstaltninger, der har til formål at ændre ikke-væsentlige bestemmelser i denne forordning ved at supplere den med bestemmelser om undtagelser fra første afsnit, vedtages efter forskriftsproceduren med kontrol i artikel 184, stk. 4.
Afdeling 3
Autoriseret økonomisk operatør
Artikel 13
Ansøgning og autorisation
1. En økonomisk operatør, som er etableret i Fællesskabets toldområde, og som opfylder betingelserne i artikel 14 og 15, kan ansøge om status som autoriseret økonomisk operatør.
Toldmyndighederne indrømmer, om nødvendigt efter samråd med andre kompetente myndigheder, denne status, som er genstand for overvågning.
2. Status som autoriseret økonomisk operatør består af to former for autorisation: status som autoriseret økonomisk operatør med tilladelse til at udnytte »forenklede toldbestemmelser« og status som autoriseret økonomisk operatør med tilladelse til at udnytte »sikkerheds- og sikringsrelaterede lettelser«.
I forbindelse med den første form for autorisation drager økonomiske operatører fordel af visse forenklinger i overensstemmelse med toldlovgivningen. I forbindelse med den anden form for autorisation drager operatørerne fordel af sikkerheds- og sikringsrelaterede lettelser.
Begge former for autorisation kan indrømmes samtidigt.
3. Status som autoriseret økonomisk operatør anerkendes, jf. artikel 14 og 15, af toldmyndighederne i alle medlemsstater, uden at dette berører toldkontrollen.
4. På grundlag af anerkendelsen af status som autoriseret økonomisk operatør, og forudsat at kravene vedrørende en bestemt form for forenkling, som toldlovgivningen giver mulighed for, er opfyldt, godkender toldmyndighederne, at operatøren kan nyde godt af denne forenkling.
5. Status som autoriseret økonomisk operatør kan suspenderes eller inddrages i overensstemmelse med de betingelser, der fastsættes i henhold til artikel 15, stk. 1, litra g).
6. Den autoriserede økonomiske operatør skal underrette toldmyndighederne om alle forhold, der indtræder, efter at denne status blev indrømmet, og som kan have betydning for dens opretholdelse eller indhold.
Artikel 14
Indrømmelse af status
Kriterierne for indrømmelse af status som autoriseret økonomisk operatør er som følger:
a)
tidligere tilfredsstillende opfyldelse af told- og skattereglerne
b)
et tilfredsstillende system til forvaltning af bogholderi og om nødvendigt af transportdokumenter, som gør det muligt at gennemføre passende toldkontrol
c)
bevis for solvens
d)
i overensstemmelse med artikel 13, stk. 2, hvis en autoriseret økonomisk operatør ønsker at benytte forenklinger, der er fastsat i overensstemmelse med toldlovgivningen, praktisk kompetence eller professionelle kvalifikationer, som har direkte tilknytning til den pågældende aktivitet
e)
i overensstemmelse med artikel 13, stk. 2, hvis en autoriseret økonomisk operatør ønsker at udnytte lettelser med hensyn til sikkerheds- og sikringsrelateret toldkontrol, passende sikkerheds- og sikringsstandarder.
Artikel 15
Gennemførelsesforanstaltninger
1. Foranstaltninger, der har til formål at ændre ikke-væsentlige bestemmelser i denne forordning ved at supplere den med bestemmelser vedrørende følgende:
a)
indrømmelse af status som autoriseret økonomisk operatør
b)
de tilfælde, hvor status som autoriseret økonomisk operatør skal undersøges
c)
indrømmelse af tilladelse til, at autoriserede økonomiske operatører kan benytte forenklinger
d)
fastsættelse af, hvilken toldmyndighed der er kompetent til at indrømme denne status og disse tilladelser
e)
arten og omfanget af de lettelser, der kan indrømmes autoriserede økonomiske operatører med hensyn til sikkerheds- og sikringsrelateret toldkontrol
f)
samråd med og meddelelse af oplysninger til andre toldmyndigheder
g)
de betingelser, hvorunder status som autoriseret økonomisk operatør kan suspenderes eller inddrages
h)
de betingelser, hvorunder kravet om at være etableret i Fællesskabets toldområde kan fraviges for særlige kategorier af autoriserede økonomiske operatører, navnlig under hensyn til internationale aftaler
vedtages efter forskriftproceduren med kontrol i artikel 184, stk. 4.
2. Disse foranstaltninger skal tage hensyn til følgende:
a)
de regler, der vedtages i medfør af artikel 25, stk. 3
b)
professionel medvirken til aktiviteter, der er omfattet af toldlovgivningen
c)
praktisk kompetence eller professionelle kvalifikationer, som har direkte tilknytning til den pågældende aktivitet
d)
den økonomiske operatør som indehaver af et internationalt anerkendt certifikat, der er udstedt på grundlag af relevante internationale konventioner.
Afdeling 4
Afgørelser om anvendelse af toldlovgivningen
Artikel 16
Almindelige bestemmelser
1. Når en person anmoder toldmyndighederne om en afgørelse i forbindelse med anvendelsen af toldlovgivningen, skal den pågældende fremlægge alle de oplysninger, der er nødvendige for, at myndighederne kan træffe denne afgørelse.
Flere personer kan også anmode om en afgørelse, og en afgørelse kan træffes vedrørende flere personer, på de betingelser, der er fastsat i toldlovgivningen.
2. Medmindre andet er fastsat i toldlovgivningen, skal en afgørelse som nævnt i stk. 1 træffes og ansøgeren have meddelelse herom hurtigst muligt og senest fire måneder efter den dato, hvor toldmyndighederne modtog alle de nødvendige oplysninger for at kunne træffe afgørelsen.
Hvis det ikke er muligt for toldmyndighederne at overholde denne tidsfrist, skal de underrette ansøgeren herom inden udløbet af fristen og angive årsagerne hertil samt oplyse, hvilken ny frist de skønner nødvendig for at træffe afgørelse.
3. Medmindre andet er fastsat i afgørelsen eller i toldlovgivningen, får afgørelsen virkning fra den dato, hvor ansøgeren modtager afgørelsen eller må antages at have modtaget den. Bortset fra de i artikel 24, stk. 2, omhandlede tilfælde kan de trufne afgørelser håndhæves af toldmyndighederne fra denne dato.
4. Inden toldmyndighederne træffer en afgørelse, som kan få negative følger for den eller de personer, som den er rettet til, skal de meddele den eller de pågældende personer de grunde, som de agter at basere deres afgørelse på, og denne eller disse skal have lejlighed til at fremsætte deres synspunkter inden for en frist, der løber fra den dato, hvor meddelelsen blev foretaget.
Efter udløbet af denne frist får den pågældende person i en passende form meddelelse om afgørelsen med angivelse af de grunde, afgørelsen bygger på. Den i artikel 23 omhandlede klageadgang skal nævnes i afgørelsen.
5. Foranstaltninger, der har til formål at ændre ikke-væsentlige bestemmelser i denne forordning ved at supplere den med følgende:
a)
bestemmelser om, i hvilke tilfælde og under hvilke betingelser proceduren i stk. 4, første afsnit, ikke finder anvendelse
b)
den frist, der er nævnt i stk. 4, første afsnit
vedtages efter forskriftproceduren med kontrol i artikel 184, stk. 4.
6. Uden at dette berører bestemmelser på andre områder, der fastsætter, i hvilke tilfælde og under hvilke betingelser afgørelser ikke har virkning eller mister deres virkning, kan de toldmyndigheder, der har udstedt en afgørelse, på et hvilket som helst tidspunkt annullere, ændre eller tilbagekalde den, hvis den ikke er i overensstemmelse med toldlovgivningen.
7. Bortset fra de tilfælde, hvor en toldmyndighed handler som retsinstans, gælder bestemmelserne i stk. 3, 4 og 6 i denne artikel og i artikel 17, 18 og 19 også for afgørelser, som toldmyndighederne træffer uden forudgående anmodning fra den berørte person, især om meddelelse om toldskyld i henhold til artikel 67, stk. 3.
Artikel 17
Afgørelsers gyldighed i hele Fællesskabet
Medmindre der er anmodet om eller angivet andet, er afgørelser, der træffes af toldmyndighederne på grundlag af eller vedrørende anvendelsen af toldlovgivningen, gyldige i hele Fællesskabets toldområde.
Artikel 18
Annullering af gunstige afgørelser
1. Toldmyndighederne annullerer en afgørelse, der er gunstig for den person, den er rettet til, hvis følgende betingelser alle er opfyldt:
a)
Afgørelsen blev truffet på grundlag af urigtige eller ufuldstændige oplysninger.
b)
Ansøgeren vidste eller burde med rimelighed have vidst, at oplysningerne var urigtige eller ufuldstændige.
c)
Hvis oplysningerne havde været rigtige og fuldstændige, ville afgørelsen have været anderledes.
2. Annullering af afgørelsen meddeles modtageren af afgørelsen.
3. Annulleringen får virkning fra det tidspunkt, hvor den oprindelige afgørelse fik virkning, medmindre andet er fastsat i afgørelsen i overensstemmelse med toldlovgivningen.
4. Kommissionen kan vedtage foranstaltninger til gennemførelse af denne artikel efter proceduren i artikel 184, stk. 3, navnlig når der er tale om afgørelser, der er rettet til flere personer.
Artikel 19
Tilbagekaldelse og ændring af gunstige afgørelser
1. En gunstig afgørelse tilbagekaldes eller ændres i andre tilfælde end de i artikel 18 omhandlede, hvis en eller flere af betingelserne for dens meddelelse ikke var eller ikke længere er opfyldt.
2. Medmindre andet er fastsat i toldlovgivningen, kan en gunstig afgørelse, der er rettet til flere personer, udelukkende tilbagekaldes for en person, som ikke overholder en forpligtelse, der er pålagt i kraft af denne afgørelse.
3. Tilbagekaldelse eller ændring af afgørelsen meddeles modtageren af afgørelsen.
4. Artikel 16, stk. 3, finder anvendelse ved tilbagekaldelse eller ændring af afgørelsen.
Toldmyndighederne kan dog undtagelsesvis og i tilfælde, hvor modtagerens berettigede interesser fordrer det, lade tilbagekaldelsen eller ændringen få virkning fra et senere tidspunkt.
5. Kommissionen kan vedtage foranstaltninger til gennemførelse af denne artikel efter proceduren i artikel 184, stk. 3, navnlig når der er tale om afgørelser, der er rettet til flere personer.
Artikel 20
Afgørelser vedrørende bindende oplysninger
1. Toldmyndighederne meddeler efter formel anmodning afgørelser vedrørende bindende tariferingsoplysninger, i det følgende benævnt »BTO-afgørelser«, eller afgørelser vedrørende bindende oprindelsesoplysninger, i det følgende benævnt »BOO-afgørelser«.
En sådan anmodning afvises i følgende tilfælde:
a)
hvis anmodningen indgives eller allerede er indgivet til det samme eller et andet toldsted af eller på vegne af indehaveren af en afgørelse vedrørende de samme varer, og for BOO-afgørelsers vedkommende under de samme omstændigheder, der er bestemmende for opnåelsen af oprindelsesstatus
b)
hvis ansøgningen ikke vedrører en planlagt anvendelse af BTO- eller BOO-afgørelsen eller en planlagt anvendelse af en toldprocedure.
2. BTO- eller BOO-afgørelser er kun bindende hvad angår tariferingen af en vare eller bestemmelsen af en vares oprindelse.
Disse afgørelser er kun bindende for toldmyndighederne over for indehaveren af afgørelsen og kun for så vidt angår varer, for hvilke toldformaliteterne afsluttes efter den dato, fra hvilken afgørelsen har virkning.
Afgørelserne er først bindende for indehaveren af afgørelsen over for toldmyndighederne fra den dato, hvor han modtager eller må antages at have modtaget meddelelsen om afgørelsen.
3. BTO- og BOO-afgørelser er gyldige i tre år regnet fra den dato, fra hvilken afgørelsen har virkning.
4. For at kunne anvende en BTO- eller BOO-afgørelse i forbindelse med en bestemt toldprocedure skal indehaveren af afgørelsen kunne godtgøre:
a)
hvis det drejer sig om en BTO-afgørelse, at de angivne varer på alle måder svarer til de i afgørelsen beskrevne varer
b)
hvis det drejer sig om en BOO-afgørelse, at de pågældende varer og de omstændigheder, der er bestemmende for opnåelsen af oprindelsesstatus, på alle måder svarer til de i afgørelsen beskrevne varer og omstændigheder.
5. Uanset artikel 16, stk. 6, og artikel 18 annulleres BTO- og BOO-afgørelser, hvis de bygger på urigtige eller ufuldstændige oplysninger fra ansøgerne.
6. BTO- og BOO-afgørelser tilbagekaldes i overensstemmelse med artikel 16, stk. 6, og artikel 19.
De kan ikke ændres.
7. Kommissionen vedtager foranstaltninger til gennemførelse af stk. 1-5 i denne artikel efter proceduren i artikel 184, stk. 2.
8. Foranstaltninger, der har til formål at ændre ikke-væsentlige bestemmelser i denne forordning ved at supplere den med bestemmelser om:
a)
under hvilke betingelser og på hvilket tidspunkt en BTO- eller BOO-afgørelse ophører med at være gyldig
b)
under hvilke betingelser og i hvor lang tid en afgørelse i litra a) fortsat kan anvendes i forbindelse med bindende kontrakter, der er baseret på afgørelsen og indgået, inden dens gyldighed udløber
c)
under hvilke betingelser Kommissionen kan udstede afgørelser, hvori medlemsstater anmodes om at tilbagekalde eller ændre en afgørelse vedrørende bindende oplysninger, som indeholder bindende oplysninger, der afviger fra andre afgørelser om samme emne
vedtages efter forskriftproceduren med kontrol i artikel 184, stk. 4, jf. dog artikel 19.
9. Foranstaltninger, der har til formål at ændre ikke-væsentlige bestemmelser i denne forordning ved at supplere den med bestemmelser om, under hvilke betingelser der skal udstedes andre afgørelser vedrørende bindende oplysninger, vedtages efter forskriftsproceduren med kontrol i artikel 184, stk. 4.
Afdeling 5
Sanktioner
Artikel 21
Anvendelse af sanktioner
1. Hver enkelt medlemsstat indfører sanktioner for manglende overholdelse af Fællesskabets toldlovgivning. Sanktionerne skal være effektive, stå i rimeligt forhold til overtrædelsen og have afskrækkende virkning.
2. Hvis administrative sanktioner anvendes, kan de eksempelvis antage en af følgende former eller begge:
a)
et pengekrav fra toldmyndighederne, herunder, hvor det er relevant, et forlig i stedet for en strafferetlig sanktion
b)
tilbagekaldelse, suspension eller ændring af enhver tilladelse, som indehaves af den pågældende person.
3. Medlemsstaterne giver senest seks måneder efter denne artikels anvendelsesdato, som fastlagt i overensstemmelse med artikel 188, stk. 2, Kommissionen meddelelse om gældende nationale bestemmelser jf. stk. 1 og underretter den hurtigst muligt om senere ændringer, som påvirker dem.
Afdeling 6
Klager
Artikel 22
Afgørelser truffet af en retsinstans
Artikel 23 og 24 anvendes ikke på klager indgivet med henblik på annullering, tilbagekaldelse eller ændring af en afgørelse vedrørende anvendelse af toldlovgivningen truffet af en retsinstans eller af toldmyndigheder, der handler som retsinstanser.
Artikel 23
Klageadgang
1. Enhver person kan indgive klage over enhver afgørelse, der træffes af toldmyndighederne om anvendelse af toldlovgivningen, og som berører den pågældende umiddelbart og individuelt.
Klage kan endvidere indgives af enhver person, der har anmodet toldmyndighederne om en afgørelse, og som ikke har opnået en afgørelse inden for fristerne i artikel 16, stk. 2.
2. Klagen kan indgives til mindst to instanser:
a)
i første instans til toldmyndighederne eller en retsinstans eller et andet organ, der er udpeget af medlemsstaterne til det formål
b)
i anden instans til en højere, uafhængig instans, der kan være en domstol eller et tilsvarende specialiseret organ, i overensstemmelse med de gældende bestemmelser i medlemsstaterne.
3. Klagen skal indgives i den medlemsstat, hvor afgørelsen er truffet, eller hvor der er anmodet om en sådan afgørelse.
4. Medlemsstaterne sørger for, at klageproceduren giver mulighed for en hurtig bekræftelse eller korrektion af afgørelser truffet af toldmyndighederne.
Artikel 24
Suspension af gennemførelsen
1. Indgivelse af en klage har ikke opsættende virkning for gennemførelsen af den anfægtede afgørelse.
2. Toldmyndighederne kan imidlertid udsætte gennemførelsen af afgørelsen helt eller delvis, hvis de har begrundet formodning om, at den anfægtede afgørelse ikke er i overensstemmelse med toldlovgivningen, eller hvis der må frygtes uoprettelig skade for den pågældende.
3. I de i stk. 2 omhandlede tilfælde, hvor den anfægtede afgørelse bevirker, at der skal betales import- eller eksportafgifter, er udsættelse af afgørelsen betinget af, at der stilles sikkerhed, medmindre det på grundlag af en dokumenteret vurdering konstateres, at en sådan sikkerhedsstillelse vil kunne give debitor alvorlige vanskeligheder af økonomisk eller social art.
Kommissionen kan vedtage foranstaltninger til gennemførelse af første afsnit efter proceduren i artikel 184, stk. 2.
Afdeling 7
Kontrol med varer
Artikel 25
Toldkontrol
1. Toldmyndighederne kan udføre alle de toldkontroller, de skønner nødvendige.
Toldkontrol kan især omfatte undersøgelse af varerne, udtagelse af prøver, verifikation af dataene i en angivelse og af dokumenters eksistens og ægthed, gennemgang af de økonomiske operatørers regnskaber og andre optegnelser, kontrol af transportmidler, af bagage og af andre effekter, som personer fører med sig, og administrative undersøgelser og lignende handlinger.
2. Anden toldkontrol end stikprøvekontrol baseres hovedsagelig på risikoanalyse ved hjælp af edb med henblik på at identificere og evaluere risiciene og udvikle de nødvendige modforanstaltninger på grundlag af kriterier, der er udviklet på nationalt plan, på fællesskabsplan og eventuelt på internationalt plan.
Medlemsstaterne udvikler, vedligeholder og udnytter i samarbejde med Kommissionen en fælles ramme for risikoforvaltning, som skal bygge på udveksling af oplysninger om og analyser af risici mellem toldadministrationerne, og som blandt andet skal fastlægge fælles kriterier for risikoforvaltning samt kontrolforanstaltninger og prioriterede kontrolområder.
Kontrol på grundlag af sådanne oplysninger og kriterier gennemføres med forbehold af andre kontrolforanstaltninger, der gennemføres i medfør af stk. 1 og 2 eller andre gældende bestemmelser.
3. Med forbehold af denne artikels stk. 2 vedtager Kommissionen efter proceduren i artikel 184, stk. 2, gennemførelsesforanstaltninger vedrørende følgende:
a)
en fælles ramme for risikoforvaltning
b)
fælles kriterier og prioriterede kontrolområder
c)
oplysninger om og analyser af risici, der skal udveksles mellem toldadministrationerne.
Artikel 26
Samarbejde mellem myndigheder
1. Hvis der for de samme varer skal foretages anden kontrol end toldkontrol af andre kompetente myndigheder end toldmyndighederne, skal toldmyndighederne i nært samarbejde med disse andre myndigheder tilstræbe, at denne kontrol, så vidt det overhovedet er muligt, foretages på samme tid og sted som toldkontrollen (one-stop-shop), idet toldmyndighederne spiller den koordinerende rolle med henblik herpå.
2. Inden for rammerne af den kontrol, der henvises til i denne afdeling, kan toldmyndighederne og andre kompetente myndigheder, hvis det er nødvendigt for at minimere risikoen og bekæmpe svig, med hinanden og med Kommissionen udveksle data, de har modtaget i forbindelse med indpassage, udpassage, transit, overførsel, oplagring og særlige anvendelsesformål, herunder posttrafik, for så vidt angår varebevægelser mellem Fællesskabets toldområde og andre områder, samt tilstedeværelse og bevægelser inden for toldområdet af ikke-fællesskabsvarer og varer med særligt anvendelsesformål, og resultaterne af eventuel kontrol. Toldmyndighederne og Kommissionen kan også udveksle sådanne data indbyrdes for at sikre ensartet anvendelse af Fællesskabets toldlovgivning.
Artikel 27
Kontrol efter frigivelse
Efter at have frigivet varerne kan toldmyndighederne foretage kontrol af alle dokumenter og data vedrørende transaktioner med de pågældende varer eller vedrørende tidligere eller senere erhvervsmæssige transaktioner med de pågældende varer for at sikre sig, at oplysningerne på den summariske angivelse eller toldangivelsen er rigtige. Disse myndigheder kan også undersøge varerne og/eller udtage stikprøver, så længe det stadig er muligt.
Kontrollen kan gennemføres hos ihændehaveren af varerne eller dennes repræsentant, hos enhver anden person, som direkte eller indirekte er forretningsmæssigt involveret i disse transaktioner, eller hos enhver anden person, som måtte være i besiddelse af de nævnte dokumenter og data i erhvervsøjemed.
Artikel 28
Rejser med fly og skib inden for Fællesskabet
1. Der skal kun foretages toldkontrol eller opfyldes formaliteter for så vidt angår håndbagage og indchecket bagage tilhørende personer, der foretager enten en fly- eller en skibsrejse inden for Fællesskabet, for så vidt denne kontrol eller disse formaliteter er fastsat i toldlovgivningen.
2. Stk. 1 finder anvendelse med forbehold af følgende:
a)
sikkerheds- og sikringskontrol
b)
kontrol i tilknytning til forbud eller restriktioner.
3. Kommissionen vedtager efter proceduren i artikel 184, stk. 2, foranstaltninger til gennemførelse af nærværende artikel, hvori det fastsættes, i hvilke tilfælde og under hvilke betingelser toldformaliteter og toldkontrol finder anvendelse for følgende:
a)
håndbagage og indchecket bagage tilhørende:
i)
personer, der rejser med et luftfartøj, som kommer fra en lufthavn i et tredjeland, og som efter mellemlanding i en fællesskabslufthavn skal fortsætte flyvningen til en anden fællesskabslufthavn
ii)
personer, der rejser med et luftfartøj, som mellemlander i en fællesskabslufthavn, inden det fortsætter flyvningen til en lufthavn i et tredjeland
iii)
personer, der benytter en forbindelse ad søvejen, som indebærer flere på hinanden følgende strækninger, og som varetages af et og samme skib, der påbegynder eller afslutter rejsen i en havn i et tredjeland eller anløber en sådan havn undervejs
iv)
personer om bord på et lystfartøj, et privatfly eller et forretningsfly
b)
håndbagage og indchecket bagage:
i)
der ankommer til en fællesskabslufthavn om bord på et luftfartøj fra en lufthavn i et tredjeland, og som i fællesskabslufthavnen omlades til et andet luftfartøj, der foretager en flyvning inden for Fællesskabet
ii)
der i en fællesskabslufthavn bringes om bord i et luftfartøj, der foretager en flyvning inden for Fællesskabet, med henblik på i en anden fællesskabslufthavn at blive omladet til et luftfartøj med en lufthavn i et tredjeland som bestemmelsessted.
Afdeling 8
Opbevaring af dokumenter og andre oplysninger; afgifter og omkostninger
Artikel 29
Opbevaring af dokumenter og andre oplysninger
1. En person skal med henblik på toldkontrol opbevare de dokumenter og oplysninger, der er omhandlet i artikel 9, stk. 1, i mindst tre kalenderår i en form, som toldmyndighederne har adgang til og kan acceptere.
I tilfælde af, at varer overgår til fri omsætning under andre omstændigheder end dem, der er omhandlet i tredje afsnit, eller at varer angives til eksport, gælder denne frist fra udgangen af det år, hvor toldangivelserne om overgang til fri omsætning eller til eksport er blevet antaget.
I tilfælde af, at varer overgår til fri omsætning afgiftsfrit eller til en nedsat importafgift på grund af deres særlige anvendelsesformål, gælder denne frist fra udgangen af det år, hvor de ophører med at være undergivet toldtilsyn.
I tilfælde af, at varer er henført under en anden toldprocedure, gælder denne frist fra udgangen af det år, hvor toldproceduren ophørte.
2. Hvis en toldkontrol vedrørende en toldskyld viser, at det er nødvendigt at korrigere bogføringen heraf, og den berørte person er blevet underrettet herom, opbevares dokumenterne og oplysningerne i yderligere tre år ud over den i stk. 1 fastsatte frist, jf. dog artikel 68, stk. 4.
Hvis der er indgivet en klage eller indledt retsforfølgning, skal dokumenterne og oplysningerne opbevares i det tidsrum, der er fastsat i stk. 1 i denne artikel, eller indtil klageproceduren eller retsforfølgningen er afsluttet, alt eller hvilken dato der er den seneste.
Artikel 30
Afgifter og omkostninger
1. Toldmyndighederne pålægger ikke afgifter for gennemførelse af toldkontrol eller anden anvendelse af toldlovgivningen inden for deres kompetente toldsteders officielle åbningstid.
Toldmyndighederne kan dog pålægge afgifter eller kræve dækning for omkostninger, når der udføres særlige tjenesteydelser, navnlig følgende:
a)
toldpersonales tilstedeværelse uden for officiel åbningstid eller andre steder end på toldmyndighedernes lokaliteter efter anmodning
b)
analyser eller ekspertudtalelser om varer og portoudgifter til returnering af varer til en ansøger, især for så vidt angår afgørelser, der træffes i medfør af artikel 20, eller meddelelse af oplysninger som omhandlet i artikel 8, stk. 1
c)
undersøgelse eller prøveudtagning af varer i verifikationsøjemed eller tilintetgørelse af varer, hvis der er andre omkostninger forbundet hermed end anvendelse af toldpersonale
d)
ekstraordinære kontrolforanstaltninger, hvor det er nødvendigt som følge af varernes art eller en potentiel risiko.
2. Foranstaltninger, der har til formål at ændre ikke-væsentlige bestemmelser i denne forordning ved at supplere den med foranstaltninger til gennemførelse af stk. 1, andet afsnit, vedtages efter forskriftsproceduren med kontrol i artikel 184, stk. 4.
KAPITEL 3
Valutaomregning og tidsfrister
Artikel 31
Valutaomregning
1. Den kurs, der benyttes, skal offentliggøres og/eller gøres tilgængelig på internettet af de kompetente myndigheder, når det er nødvendigt at omregne en valuta af en af følgende årsager:
a)
De elementer, der benyttes til at ansætte toldværdien af en vare, er angivet i en anden valuta end valutaen i den medlemsstat, hvor toldværdien ansættes.
b)
Modværdien af euroen i national valuta er nødvendig for at fastlægge toldtariferingen af varer samt import- og eksportafgiftsbeløbet, herunder tærskelværdier i den fælles toldtarif.
2. Hvis det er nødvendigt at omregne valutaen af andre årsager end de i stk. 1 nævnte, fastsættes den modværdi af euroen i national valuta, der skal anvendes som led i toldlovgivningen, mindst en gang om året.
3. Kommissionen vedtager foranstaltninger til gennemførelse af denne artikel efter proceduren i artikel 184, stk. 2.
Artikel 32
Tidsfrister
1. Når der fastsættes perioder, datoer eller tidsfrister i toldlovgivningen, kan en sådan periode ikke forlænges eller forkortes og en dato eller tidsfrist ikke udskydes eller rykkes frem, medmindre det udtrykkeligt er fastsat i de pågældende bestemmelser.
2. De regler for perioder, datoer og tidsfrister, der er fastsat i Rådets forordning (EØF, Euratom) nr. 1182/71 af 3. juni 1971 om fastsættelse af regler om tidsfrister, datoer og tidspunkter (10), finder anvendelse, undtagen hvor Fællesskabets toldlovgivning indeholder andre specifikke bestemmelser.
AFSNIT II
ELEMENTER, PÅ GRUNDLAG AF HVILKE IMPORT- ELLER EKSPORTAFGIFTER OG ANDRE FORANSTALTNINGER, DER ER FASTSAT SOM LED I VAREHANDELEN, FINDER ANVENDELSE
KAPITEL 1
Den fælles toldtarif og tarifering af varer
Artikel 33
Den fælles toldtarif
1. Import- og eksportafgifter, der skal betales, baseres på den fælles toldtarif.
Andre foranstaltninger, der er fastsat ved særlige fællesskabsbestemmelser vedrørende varehandelen, finder anvendelse i overensstemmelse med varernes tarifering i tariffen, hvor det er relevant.
2. Den fælles toldtarif består af følgende:
a)
den kombinerede nomenklatur indført ved Rådets forordning (EØF) nr. 2658/87 af 23. juli 1987 om told- og statistiknomenklaturen og Den Fælles Toldtarif (11)
b)
enhver anden nomenklatur, som helt eller delvis er baseret på den kombinerede nomenklatur, eller som har yderligere underopdelinger, og som er opstillet i henhold til særlige fællesskabsbestemmelser med henblik på anvendelse af tarifmæssige foranstaltninger i forbindelse med varehandelen
c)
de bundne eller normale autonome toldsatser, der anvendes på varer, som er omfattet af den kombinerede nomenklatur
d)
de præferencetoldforanstaltninger, der er fastsat i aftaler, som Fællesskabet har indgået med visse lande eller områder uden for Fællesskabets toldområde eller grupper af sådanne lande eller områder
e)
de præferencetoldforanstaltninger, der vedtages ensidigt af Fællesskabet til fordel for visse lande eller områder uden for Fællesskabets toldområde eller grupper af sådanne lande eller områder
f)
de autonome foranstaltninger, hvorved der fastsættes nedsættelse af eller fritagelse for told for visse varer
g)
de toldlempelser, som gælder for visse varer på grund af deres art eller deres særlige anvendelsesformål, inden for rammerne af foranstaltninger, der er nævnt under litra c)-f) eller h)
h)
andre toldmæssige foranstaltninger, der er fastsat ved landbrugs-, handels- eller andre fællesskabsforskrifter.
3. Når de pågældende varer opfylder de betingelser, der indgår i foranstaltningerne i stk. 2, litra d)-g), finder foranstaltningerne i disse bestemmelser anvendelse på klarererens anmodning i stedet for de i litra c) i samme stykke omhandlede foranstaltninger. En sådan anmodning kan indgives efterfølgende, forudsat at de tidsfrister og betingelser, der er fastsat i den pågældende foranstaltning eller i kodeksen, er opfyldt.
4. Er anvendelsen af de i stk. 2, litra d)-g), omhandlede foranstaltninger eller den i litra h) i samme stykke omhandlede fritagelse for foranstaltninger begrænset til kun at omfatte en vis import- eller eksportmængde, ophører en sådan anvendelse eller fritagelse for så vidt angår toldkontingenter, når den specificerede import- eller eksportmængde er nået.
For så vidt angår importlofter ophører en sådan anvendelse, når Fællesskabet udsteder en retsakt herom.
5. Kommissionen vedtager foranstaltninger til gennemførelse af stk. 1 og 4 i denne artikel efter proceduren i artikel 184, stk. 3.
Artikel 34
Tarifering af varer
1. I forbindelse med anvendelse af den fælles toldtarif består »tarifering« af en vare i at fastslå, hvilken underposition eller yderligere underopdeling i den kombinerede nomenklatur den pågældende vare skal henføres under.
2. I forbindelse med anvendelse af ikke-toldmæssige foranstaltninger består »tarifering« af en vare i at fastslå, hvilken underposition eller yderligere underopdeling i den kombinerede nomenklatur eller i enhver anden nomenklatur, der er fastsat ved fællesskabsbestemmelser, og som helt eller delvis er baseret på den kombinerede nomenklatur, eller som har yderligere underopdelinger heraf, den pågældende vare skal klassificeres under.
3. En underposition eller yderligere underopdeling, der er fastsat i overensstemmelse med stk. 1 og 2, benyttes med henblik på anvendelse af de foranstaltninger, der er knyttet til den pågældende underposition.
KAPITEL 2
Varers oprindelse
Afdeling 1
Ikke-præferenceoprindelse
Artikel 35
Anvendelsesområde
Artikel 36, 37 og 38 indeholder regler for fastsættelse af varers ikke-præferenceoprindelse i forbindelse med anvendelse af følgende:
a)
den fælles toldtarif med undtagelse af de foranstaltninger, der er omhandlet i artikel 33, stk. 2, litra d) og e)
b)
andre foranstaltninger end toldmæssige, som er fastsat i særlige fællesskabsbestemmelser, som gælder for varehandelen
c)
andre fællesskabsforanstaltninger vedrørende varers oprindelse.
Artikel 36
Erhvervelse af oprindelsesstatus
1. Varer, der er fuldt ud fremstillet i et enkelt land eller område, anses for at have oprindelse i dette land eller område.
2. Varer, ved hvis fremstilling der er involveret mere end et land eller område, anses for at have oprindelse i det land eller område, hvor den sidste væsentlige bearbejdning har fundet sted.
Artikel 37
Bevis for oprindelse
1. Hvis der er blevet anført en oprindelse i toldangivelsen i henhold til toldlovgivningen, kan toldmyndighederne kræve, at klarereren beviser varernes oprindelse.
2. Hvis beviset for varernes oprindelse fremlægges i henhold til toldlovgivningen eller andre særlige fællesskabsforskrifter, kan toldmyndighederne, når der foreligger begrundet tvivl, kræve yderligere dokumentation forelagt for at sikre, at oprindelsen er i overensstemmelse med de regler, der er fastsat i fællesskabsforskrifterne herom.
3. Der kan udstedes et dokument i Fællesskabet, der beviser oprindelsen, hvis det er nødvendigt af hensyn til handelen.
Artikel 38
Gennemførelsesforanstaltninger
Kommissionen vedtager foranstaltninger til gennemførelse af artikel 36 og 37 efter proceduren i artikel 184, stk. 2.
Afdeling 2
Præferenceoprindelse
Artikel 39
Varers præferenceoprindelse
1. For at være omfattet af de foranstaltninger, der er omhandlet i artikel 33, stk. 2, litra d) eller e), eller af ikke-toldmæssige præferenceforanstaltninger, skal varer opfylde de regler om præferenceoprindelse, der er omhandlet i stk. 2-5 i denne artikel.
2. Hvis varer er omfattet af præferenceforanstaltninger i aftaler, som Fællesskabet har indgået med visse lande eller områder uden for Fællesskabets toldområde eller grupper af sådanne lande eller områder, skal præferenceoprindelsesreglerne fremgå af disse aftaler.
3. Hvis varer er omfattet af præferenceforanstaltninger, der er vedtaget ensidigt af Fællesskabet over for visse andre lande eller områder uden for Fællesskabets toldområde eller andre grupper af sådanne lande eller områder end dem, der er omhandlet i stk. 5, vedtager Kommissionen efter proceduren i artikel 184, stk. 2, foranstaltninger, der fastsætter regler om præferenceoprindelse.
4. Hvis varer er omfattet af de præferenceforanstaltninger, der gælder for handel mellem Fællesskabets toldområde og Ceuta og Melilla, og som fremgår af protokol 2 til tiltrædelsesakten af 1985, vedtages reglerne om præferenceoprindelse i overensstemmelse med denne protokols artikel 9.
5. Hvis varer er omfattet af præferenceforanstaltninger i præferenceordninger til fordel for oversøiske lande og territorier, der er knyttet til Fællesskabet, vedtages præferenceoprindelsesreglerne i overensstemmelse med traktatens artikel 187.
6. Kommissionen vedtager de nødvendige foranstaltninger til gennemførelse af reglerne i stk. 2-5 efter proceduren i artikel 184, stk. 2.
KAPITEL 3
Varers toldværdi
Artikel 40
Anvendelsesområde
I forbindelse med anvendelse af den fælles toldtarif og de ikke-toldmæssige foranstaltninger, der er fastsat i særlige fællesskabsbestemmelser som led i varehandelen, ansættes toldværdien i henhold til artikel 41, 42 og 43.
Artikel 41
Metode til toldværdiansættelse baseret på transaktionsværdien
1. Det primære grundlag for varers toldværdi er transaktionsværdien, dvs. den pris, som faktisk er betalt eller skal betales for varerne ved salg til eksport til Fællesskabets toldområde, om nødvendigt justeret i overensstemmelse med foranstaltninger, der vedtages i henhold til artikel 43.
2. Den pris, der faktisk er betalt eller skal betales, er den fulde betaling, som køberen yder eller skal yde sælgeren eller tredjemand til fordel for sælgeren for de importerede varer, og som omfatter alle de betalinger, som er erlagt eller skal erlægges som betingelse for salget af de importerede varer.
3. Transaktionsværdien gælder, forudsat at følgende betingelser er opfyldt:
a)
Der er ikke fastsat restriktioner med hensyn til køberens rådighed over eller anvendelse af varerne ud over en eller flere af følgende:
i)
restriktioner pålagt eller krævet ifølge lovgivningen eller af de offentlige myndigheder i Fællesskabet
ii)
begrænsninger af det geografiske område, hvor varerne kan videresælges
iii)
restriktioner, som ikke i væsentlig grad påvirker varernes toldværdi.
b)
Salget eller prisen er ikke betinget af vilkår eller ydelser, hvis værdi ikke kan bestemmes med hensyn til de varer, som skal værdiansættes.
c)
Ingen del af provenuet ved senere videresalg, overdragelse eller anvendelse af varerne fra købers side tilfalder direkte eller indirekte sælgeren, medmindre der kan foretages en passende justering i overensstemmelse med foranstaltninger, der vedtages i henhold til artikel 43.
d)
Køberen og sælgeren er ikke indbyrdes afhængige, eller afhængighedsforholdet har ikke påvirket prisen.
Artikel 42
Sekundære metoder til toldværdiansættelse
1. Når varers toldværdi ikke kan fastsættes i henhold til artikel 41, fastsættes denne i medfør af det i nævnte rækkefølge første litra i nærværende artikels stk. 2, litra a)-d), efter hvilket varernes toldværdi kan fastsættes.
Litra c) og d) kan finde anvendelse i omvendt rækkefølge, hvis klarereren anmoder herom.
2. I medfør af stk. 1 er toldværdien:
a)
transaktionsværdien af tilsvarende varer, som sælges til eksport til Fællesskabets toldområde og eksporteres på samme eller næsten samme tidspunkt som de varer, der skal værdiansættes
b)
transaktionsværdien af lignende varer, som sælges til eksport til Fællesskabets toldområde og eksporteres på samme eller næsten samme tidspunkt som de varer, der skal værdiansættes
c)
en værdi baseret på enhedsprisen ved salg i Fællesskabets toldområde af den største samlede mængde af de importerede varer eller tilsvarende eller lignende importerede varer til personer, der ikke er afhængige af sælgerne
d)
den beregnede værdi.
3. Hvis toldværdien ikke kan fastsættes i henhold til stk. 1, fastsættes den på grundlag af tilgængelige data i Fællesskabets toldområde og ifølge rimelige fremgangsmåder, der er forenelige med principperne og de almindelige bestemmelser i følgende:
a)
aftalen om anvendelse af artikel VII i den almindelige overenskomst om told og udenrigshandel
b)
artikel VII i den almindelige overenskomst om told og udenrigshandel
c)
dette kapitel.
Artikel 43
Gennemførelsesforanstaltninger
Kommissionen vedtager efter proceduren i artikel 184, stk. 2, foranstaltninger, som fastsætter følgende:
a)
de elementer, der ved fastsættelsen af toldværdien skal lægges til den pris, der faktisk er betalt eller skal betales, eller hvilke der kan udelukkes
b)
de elementer, der skal anvendes til fastsættelsen af den beregnede værdi
c)
metoden til fastsættelse af toldværdien i særlige tilfælde og med hensyn til varer, for hvilke der er opstået toldskyld efter anvendelsen af en særlig procedure
d)
eventuelt yderligere betingelser, bestemmelser og regler, der er nødvendige for anvendelsen af artikel 41 og 42.
AFSNIT III
TOLDSKYLD OG SIKKERHEDSSTILLELSE
KAPITEL 1
Toldskyldens opståen
Afdeling 1
Toldskyld ved import
Artikel 44
Overgang til fri omsætning og midlertidig import
1. Toldskyld ved import opstår, når ikke-fællesskabsvarer, der er importafgiftspligtige, henføres under en af følgende toldprocedurer:
a)
overgang til fri omsætning, herunder i henhold til bestemmelserne om særligt anvendelsesformål
b)
midlertidig import med delvis fritagelse for importafgifter.
2. Toldskylden opstår på tidspunktet for antagelsen af toldangivelsen.
3. Klarereren er debitor. Ved indirekte repræsentation er den person, på hvis vegne toldangivelsen er foretaget, også debitor.
Udfærdiges en toldangivelse for en af de i stk. 1 nævnte procedurer på basis af oplysninger, som fører til, at alle eller dele af importafgifterne ikke opkræves, er den person, der har meddelt de oplysninger, der var nødvendige for at udfærdige toldangivelsen, og som vidste eller som med rimelighed burde have vidst, at de pågældende oplysninger var forkerte, også debitor.
Artikel 45
Særlige bestemmelser vedrørende varer uden oprindelsesstatus
1. Hvis der er et forbud mod godtgørelse af eller fritagelse for importafgifter for varer uden oprindelsesstatus, der anvendes til fremstilling af produkter, for hvilke der udstedes eller udfærdiges et oprindelsesbevis som led i en præferenceaftale mellem Fællesskabet og visse lande eller områder uden for Fællesskabets toldområde eller grupper af sådanne lande eller områder, opstår der en toldskyld ved import for så vidt angår disse varer uden oprindelsesstatus ved antagelse af meddelelsen om reeksport vedrørende de pågældende produkter.
2. Hvis der opstår toldskyld i medfør af stk. 1, fastsættes det importafgiftsbeløb, der svarer til denne skyld, på samme måde, som hvis det drejede sig om en toldskyld, der var opstået ved en antagelse samme dag af toldangivelsen om overgang til fri omsætning for de varer uden oprindelsesstatus, der blev anvendt til fremstilling af de pågældende produkter for at bringe proceduren for aktiv forædling til ophør.
3. Artikel 44, stk. 2 og 3, finder tilsvarende anvendelse. Dog er den person, som indgiver reeksportmeddelelsen i tilfælde af ikke-fællesskabsvarer, jf. artikel 179, debitor. Ved indirekte repræsentation er den person, på hvis vegne meddelelsen er indgivet, også debitor.
Artikel 46
Toldskyld, der opstår som følge af manglende overholdelse
1. For så vidt angår varer, der er importafgiftspligtige, opstår der toldskyld ved import ved manglende overholdelse af:
a)
en af forpligtelserne i toldlovgivningen ved import af ikke-fællesskabsvarer i Fællesskabets toldområde, ved deres fjernelse fra toldtilsyn eller ved transport, forædling, oplagring, midlertidig import eller bortskaffelse af sådanne varer inden for dette område
b)
en af forpligtelserne i toldlovgivningen om varers særlige anvendelsesformål inden for Fællesskabets toldområde
c)
en betingelse for at henføre ikke-fællesskabsvarer under en toldprocedure eller for at indrømme afgiftsfritagelse eller en nedsat importafgift på grund af varernes særlige anvendelsesformål.
2. Toldskylden opstår på et af følgende tidspunkter:
a)
i det øjeblik, hvor den forpligtelse, hvis manglende opfyldelse giver anledning til toldskylden, ikke er overholdt eller ophører med at være overholdt
b)
i det øjeblik, hvor en toldangivelse antages med henblik på at henføre varer under en toldprocedure, hvor det efterfølgende viser sig, at en af betingelserne for at henføre varerne under den pågældende procedure eller for at indrømme afgiftsfritagelse eller en nedsat importafgift på grund af varernes særlige anvendelsesformål reelt ikke var opfyldt.
3. I de tilfælde, der er omhandlet i stk. 1, litra a) og b), er debitor en af følgende:
a)
enhver person, som det påhvilede at opfylde de pågældende forpligtelser
b)
enhver person, som vidste eller med rimelighed burde have vidst, at en af forpligtelserne i toldforskrifterne ikke var opfyldt, og som handlede på vegne af den person, der var forpligtet til at opfylde forpligtelsen, eller som medvirkede i den handling, der førte til manglende opfyldelse af forpligtelsen
c)
enhver person, der erhvervede eller opbevarede de pågældende varer, og som på det tidspunkt, hvor den pågældende erhvervede eller modtog varerne, vidste eller med rimelighed burde have vidst, at en af forpligtelserne i henhold til toldlovgivningen ikke var opfyldt.
4. I de tilfælde, der er angivet i stk. 1, litra c), er debitor den person, som det påhviler at overholde de betingelser, der gælder for henførsel af varerne under en toldprocedure eller for angivelse af de pågældende varer under denne procedure eller for indrømmelse af afgiftsfritagelse eller nedsat importafgift på grund af varernes særlige anvendelsesformål.
Hvis der udfærdiges en toldangivelse for en af de i stk. 1 nævnte procedurer, eller toldmyndighederne modtager oplysninger, som skal indgives i henhold til toldlovgivningen vedrørende betingelserne for at henføre varerne under en toldprocedure, og det fører til, at alle eller dele af importafgifterne ikke opkræves, er den person, der har meddelt de for toldangivelsen fornødne oplysninger, og som vidste eller med rimelighed burde have vidst, at de pågældende oplysninger var forkerte, også debitor.
Artikel 47
Fradrag af et allerede betalt importafgiftsbeløb
1. Når der opstår toldskyld i henhold til artikel 46, stk. 1, for varer, der er overgået til fri omsætning til nedsat importafgift på grund af deres særlige anvendelsesformål, trækkes det importafgiftsbeløb, der blev betalt ved overgang til fri omsætning, fra det importafgiftsbeløb, der svarer til toldskyldsbeløbet.
Første afsnit finder tilsvarende anvendelse, hvis der opstår toldskyld for affald og skrot efter tilintetgørelse af sådanne varer.
2. Når der opstår toldskyld i henhold til artikel 46, stk. 1, for varer, der er henført under proceduren for midlertidig import med delvis fritagelse for importafgifter, trækkes det toldafgiftsbeløb, der blev betalt i medfør af delvis fritagelse, fra det importafgiftsbeløb, der svarer til toldskyldsbeløbet.
Afdeling 2
Toldskyld ved eksport
Artikel 48
Eksport og passiv forædling
1. Der opstår toldskyld ved eksport, når eksportafgiftspligtige varer henføres under eksportproceduren eller proceduren for passiv forædling.
2. Toldskylden opstår på tidspunktet for antagelsen af toldangivelsen.
3. Klarereren er debitor. Ved indirekte repræsentation er den person, på hvis vegne toldangivelsen er foretaget, også debitor.
Hvis der udfærdiges en toldangivelse på grundlag af oplysninger, der fører til, at alle eller dele af eksportafgifterne ikke opkræves, er den person, der har meddelt de for toldangivelsen fornødne oplysninger, og som vidste eller med rimelighed burde have vidst, at de pågældende oplysninger var forkerte, også debitor.
Artikel 49
Toldskyld, der opstår som følge af en manglende efterlevelse
1. For så vidt angår varer, der er eksportafgiftspligtige, opstår der toldskyld ved eksport ved manglende overholdelse af:
a)
en af forpligtelserne i toldlovgivningen om udpassage af varer
b)
de betingelser, på hvilke varerne kunne forlade Fællesskabets toldområde med fuldstændig eller delvis fritagelse for eksportafgifter.
2. Toldskylden opstår på et af følgende tidspunkter:
a)
på det tidspunkt, hvor varerne faktisk forlader Fællesskabets toldområde uden en toldangivelse
b)
på det tidspunkt, hvor varerne anvendes til et andet formål end det, der var hensigten med deres eksport fra Fællesskabets toldområde med fuldstændig eller delvis fritagelse for eksportafgifter
c)
hvis toldmyndighederne ikke kan fastslå det tidspunkt, der omhandles i litra b), på det tidspunkt, hvor fristen udløber for fremlæggelse af bevis for, at de fastsatte betingelser for opnåelse af denne fritagelse, er blevet opfyldt.
3. I de i stk. 1, litra a), nævnte tilfælde er debitor en af følgende:
a)
enhver person, som det påhvilede at opfylde den pågældende forpligtelse
b)
enhver person, som vidste eller med rimelighed burde have vidst, at den pågældende forpligtelse ikke var opfyldt, og som handlede på vegne af den person, der var forpligtet til at opfylde forpligtelsen
c)
enhver person, der har medvirket i den handling, som førte til manglende opfyldelse af forpligtelserne, og som vidste eller med rimelighed burde have vidst, at der ikke var, men burde have været indgivet en toldangivelse.
4. I de i stk. 1, litra b), nævnte tilfælde er debitor enhver person, som skal overholde de betingelser, på hvilke varerne havde tilladelse til at forlade Fællesskabets toldområde med fuldstændig eller delvis fritagelse for eksportafgifter.
Afdeling 3
Fælles bestemmelser for toldskyld, der er opstået ved import og eksport
Artikel 50
Forbud og restriktioner
1. Der opstår toldskyld ved import eller eksport, selv om den vedrører varer, der er omfattet af forbud eller restriktioner ved import eller eksport, uanset varernes art.
2. Der opstår imidlertid ikke toldskyld:
a)
hvis der ulovligt føres falske penge ind i Fællesskabets toldområde
b)
hvis der i Fællesskabets toldområde indføres narkotika og psykotrope stoffer, medmindre de er genstand for det af de kompetente myndigheder strengt kontrollerede salg med henblik på anvendelse til medicinske og videnskabelige formål.
3. Med henblik på sanktioner, som gælder for overtrædelser af toldlovgivningen, betragtes toldskylden dog som opstået, når en medlemsstats lovgivning fastsætter, at tolden eller eksistensen af en toldskyld danner grundlag for fastsættelsen af sanktioner.
Artikel 51
Flere debitorer
Når flere personer er betalingspligtige for et import- eller eksportafgiftsbeløb, der svarer til en og samme toldskyld, hæfter disse solidarisk for betalingen af hele skylden.
Artikel 52
Almindelige regler for beregning af import- eller eksportafgiftsbeløbet
1. Import- eller eksportafgiftsbeløbet fastsættes på grundlag af de regler for beregning af afgiften, der var gældende for de pågældende varer på det tidspunkt, hvor toldskylden, som vedrørte dem, opstod.
2. Når det ikke er muligt nøjagtigt at fastslå tidspunktet for toldskyldens opståen, regnes der med det tidspunkt, hvor toldmyndighederne konstaterer, at varen befinder sig i en situation, hvori der er opstået en toldskyld.
Er toldmyndighederne med de oplysninger, de råder over, i stand til at fastslå, at toldskylden opstod på et tidspunkt forud for denne konstatering, anses toldskylden dog for at være opstået på det tidligste tidspunkt, hvor en sådan situation kan fastslås.
Artikel 53
Særlige regler for beregning af importafgiftsbeløbet
1. Er der påløbet omkostninger til oplagring eller sædvanlige behandlinger i Fællesskabets toldområde for varer, der er henført under en toldprocedure, tages sådanne omkostninger eller værdistigningen ikke i betragtning ved beregningen af importafgiftsbeløbet, når klarereren har forelagt tilfredsstillende bevis for disse omkostninger.
Toldværdien, mængden, arten og oprindelsen af ikke-fællesskabsvarer, der anvendes i behandlingerne, tages dog med i betragtning ved beregningen af importafgiftsbeløbet.
2. Ændres tariferingen af varer, der er henført under en toldprocedure, som følge af sædvanlige behandlinger i Fællesskabets toldområde, anvendes den oprindelige tarifering af varerne under proceduren efter anmodning fra klarereren.
3. Opstår der toldskyld for forædlingsprodukter, der er resultatet af proceduren for aktiv forædling, fastsættes det importafgiftsbeløb, der svarer til denne skyld, efter anmodning fra klarereren, på grundlag af tariferingen, toldværdien, mængden, arten og oprindelsen af de varer, der blev henført under proceduren for aktiv forædling på det tidspunkt, hvor toldangivelsen vedrørende disse varer blev antaget.
4. Når toldlovgivningen hjemler toldlempelser for en vare eller fuldstændig eller delvis fritagelse for import- eller eksportafgifter i medfør af artikel 33, stk. 2, litra d)-g), artikel 130-133 eller artikel 171-174 eller i medfør af Rådets forordning (EØF) nr. 918/83 af 28. marts 1983 om en fællesskabsordning vedrørende fritagelse for import- og eksportafgifter (12), finder toldlempelserne og fritagelsen også anvendelse i de tilfælde, hvor der opstår toldskyld i henhold til denne forordnings artikel 46 eller 49, forudsat at den forsømmelse, der førte til, at der opstod en toldskyld, ikke udgjorde et forsøg på at begå svig.
Artikel 54
Gennemførelsesforanstaltninger
Foranstaltninger, der har til formål at ændre ikke-væsentlige bestemmelser i denne forordning ved at supplere den med følgende:
a)
regler for beregning af import- eller eksportafgiftsbeløbet for en vare
b)
yderligere særlige regler for specifikke procedurer
c)
undtagelser fra artikel 52 og 53, især for at undgå omgåelse af de i artikel 33, stk. 2, litra h), nævnte toldforanstaltninger
vedtages efter forskriftproceduren med kontrol i artikel 184, stk. 4.
Artikel 55
Stedet, hvor toldskylden opstår
1. En toldskyld opstår det sted, hvor den i artikel 44, 45 og 48 omhandlede toldangivelse eller meddelelse om reeksport indgives, eller hvor den i artikel 110, stk. 3, omhandlede supplerende angivelse skal indgives.
I alle andre tilfælde er det sted, hvor der opstår toldskyld, det sted, hvor de omstændigheder, der er årsag til toldskylden, indtræffer.
Er det ikke muligt at fastslå dette sted, opstår toldskylden det sted, hvor toldmyndighederne konstaterer, at varerne befinder sig i en situation, hvor der er opstået toldskyld.
2. Er varerne blevet henført under en toldprocedure, som ikke er afsluttet, og stedet ikke kan bestemmes i henhold til stk. 1, andet eller tredje afsnit, inden for en nærmere angivet tidsfrist, opstår toldskylden det sted, hvor varerne enten blev henført under den pågældende procedure eller blev ført ind i Fællesskabets toldområde under denne procedure.
Foranstaltninger, der har til formål at ændre ikke-væsentlige bestemmelser i denne forordning ved at supplere den med bestemmelser, som fastsætter den i første afsnit i dette stykke omhandlede tidsfrist, vedtages efter forskriftsproceduren med kontrol i artikel 184, stk. 4.
3. Er toldmyndighederne med de oplysninger, de råder over, i stand til at fastslå, at der kan være opstået toldskyld på flere steder, anses toldskylden for at være opstået på det sted, hvor den opstod først.
4. Fastslår en toldmyndighed, at der er opstået en toldskyld i henhold til artikel 46 eller artikel 49 i en anden medlemsstat, og hvis det import- eller eksportafgiftsbeløb, der svarer til denne skyld, er lavere end 10 000 EUR, anses toldskylden for at være opstået i den medlemsstat, hvor dens opståen er konstateret.
KAPITEL 2
Sikkerhedsstillelse for en potentiel eller eksisterende toldskyld
Artikel 56
Almindelige bestemmelser
1. Dette kapitel finder anvendelse på sikkerhedsstillelse for såvel toldskyld, der er opstået, som for toldskyld, der kan være opstået, medmindre andet er angivet.
2. Toldmyndighederne kan kræve, at der stilles sikkerhed for betaling af det import- eller eksportafgiftsbeløb, der svarer til en toldskyld. Når de relevante forskrifter indeholder bestemmelser herom, kan den sikkerhed, der kræves, også omfatte andre afgifter i medfør af andre relevante gældende bestemmelser.
3. Kræver toldmyndighederne, at der stilles sikkerhed, stilles denne af debitor eller af den person, som kan blive debitor. De kan også tillade, at sikkerheden stilles af en anden person end den person, af hvem der kræves sikkerhedsstillelse.
4. Uanset artikel 64 kan toldmyndighederne kun kræve én sikkerhedsstillelse for nærmere angivne varer eller for en bestemt angivelse.
Den sikkerhed, der stilles for en given angivelse, gælder for det import- eller eksportafgiftsbeløb, der svarer til toldskylden og andre afgifter for alle varer, der er omfattet af eller frigivet i henhold til denne angivelse, uanset om angivelsen er korrekt.
Er sikkerheden ikke frigivet, kan den også anvendes inden for grænserne af det beløb, der stilles som sikkerhed, til inddrivelse af import- eller eksportafgiftsbeløb og andre afgifter, der skal betales som følge af kontrollen af disse varer efter frigivelse.
5. Efter anmodning fra den i stk. 3 i denne artikel omhandlede person kan toldmyndighederne i overensstemmelse med artikel 62, stk. 1 og 2, tillade, at der stilles en samlet sikkerhed til dækning af det import- eller eksportafgiftsbeløb, der svarer til toldskylden, for to eller flere transaktioner, angivelser eller toldprocedurer.
6. Der kræves ikke sikkerhedsstillelse af stater, regionale og lokale forvaltninger eller andre offentligretlige organer for aktiviteter, hvor de forpligter sig som offentlig myndigheder.
7. Toldmyndighederne kan undlade at kræve sikkerhedsstillelse, hvis det import- eller eksportafgiftsbeløb, der skal stilles sikkerhed for, ikke overstiger den statistiske tærskel, der fastsættes i henhold til artikel 12 i Rådets forordning (EF) nr. 1172/95 af 22. maj 1995 om statistikker over Fællesskabets og dets medlemsstaters udveksling af goder med tredjelande (13).
8. En sikkerhedsstillelse, der er accepteret eller tilladt af toldmyndighederne, er gyldig i hele Fællesskabets område for de formål med henblik på hvilke, den blev givet.
9. Foranstaltninger, der har til formål at ændre ikke-væsentlige bestemmelser i denne forordning ved at supplere den med følgende:
-
betingelserne for gennemførelsen af denne artikel
-
andre end de i denne artikels stk. 6 omhandlede tilfælde, hvor der ikke kræves sikkerhedsstillelse
-
undtagelser fra denne artikels stk. 8
vedtages efter forskriftproceduren med kontrol i artikel 184, stk. 4.
Artikel 57
Obligatorisk sikkerhedsstillelse
1. Er sikkerhedsstillelsen obligatorisk, fastsætter toldmyndighederne, med forbehold af de i medfør af stk. 3 vedtagne regler, størrelsen af sikkerhedsstillelsen til et beløb, der er nøjagtig lig med det import- eller eksportafgiftsbeløb, der svarer til toldskylden og andre omkostninger, hvis dette beløb kan beregnes nøjagtigt på det tidspunkt, hvor sikkerheden kræves.
Er det ikke muligt at fastsætte det nøjagtige beløb, fastsættes størrelsen af sikkerhedsstillelsen til det af toldmyndighederne anslåede højeste import- eller eksportafgiftsbeløb, der svarer til den toldskyld og andre omkostninger, der er opstået eller vil kunne opstå.
2. Med forbehold af artikel 62, fastsættes størrelsen af sikkerhedsstillelsen, hvis der er stillet samlet sikkerhed for det import- eller eksportafgiftsbeløb, der svarer til toldskylden og andre omkostninger, hvor beløbet varierer over tid, således, at den på ethvert tidspunkt dækker det import- eller eksportafgiftsbeløb, der svarer til toldskylden og de andre omkostninger.
3. Kommissionen vedtager foranstaltninger til gennemførelse af stk. 1 i denne artikel efter proceduren i artikel 184, stk. 2.
Artikel 58
Fakultativ sikkerhedsstillelse
Er sikkerhedsstillelsen fakultativ, kræver toldmyndighederne i alle tilfælde denne sikkerhed, hvis de anser det for at være usikkert, om det import- eller eksportafgiftsbeløb, der svarer til en toldskyld og andre omkostninger, vil blive betalt inden for den fastsatte frist. Sikkerhedsstillelsen fastsættes af disse myndigheder til et beløb, der ikke overstiger det i artikel 57 omhandlede niveau.
Foranstaltninger, der har til formål at ændre ikke-væsentlige bestemmelser i denne forordning ved at supplere den med bestemmelser om, hvornår en sikkerhedsstillelse er fakultativ, vedtages efter forskriftsproceduren med kontrol i artikel 184, stk. 4.
Artikel 59
Former for sikkerhedsstillelse
1. Der kan stilles sikkerhed under følgende former:
a)
som kontant depositum eller ved ethvert andet betalingsmiddel, der anerkendes af toldmyndighederne som sidestillet med et kontant depositum, udstedt i euro eller i den medlemsstats valuta, hvor der kræves sikkerhedsstillelse
b)
ved et tilsagn fra en kautionist
c)
ved enhver anden form for sikkerhedsstillelse, som giver tilsvarende forsikring om, at det import- eller eksportafgiftsbeløb, der svarer til toldskylden og andre omkostninger, vil blive betalt.
Foranstaltninger, der har til formål at ændre ikke-væsentlige bestemmelser i denne forordning ved at supplere den med bestemmelser om, hvilke former for sikkerhedsstillelse der falder ind under første afsnit, litra c), i dette stykke, vedtages efter forskriftsproceduren med kontrol i artikel 184, stk. 4.
2. Et kontant depositum eller hermed sidestillede deposita skal stilles i overensstemmelse med gældende bestemmelser i den medlemsstat, hvor der kræves sikkerhedsstillelse.
Artikel 60
Valg af sikkerhedsstillelse
Den person, der skal stille sikkerhed, kan vælge mellem de forskellige former for sikkerhedsstillelse, der er fastsat i artikel 59, stk. 1.
Toldmyndighederne kan dog afvise den foreslåede form for sikkerhedsstillelse, hvis den er uforenelig med den pågældende toldprocedures korrekte afvikling.
Toldmyndighederne kan kræve, at den valgte form for sikkerhedsstillelse fastholdes i en bestemt periode.
Artikel 61
Kautionist
1. Den i artikel 59, stk. 1, litra b), nævnte kautionist skal være en tredjemand, der er etableret i Fællesskabets toldområde. Kautionisten skal godkendes af de toldmyndigheder, der kræver sikkerhedsstillelsen, medmindre kautionisten er et kreditinstitut, en finansiel institution eller et forsikringsselskab, der er akkrediteret i Fællesskabet i henhold til gældende fællesskabsbestemmelser.
2. Kautionisten skal give skriftligt tilsagn om at ville betale det beløb, der stilles som sikkerhed for det import- eller eksportafgiftsbeløb, der svarer til toldskylden og andre omkostninger.
3. Toldmyndighederne kan afslå at godkende den foreslåede kautionist eller form for sikkerhedsstillelse, når ingen af dem synes at sikre, at det import- eller eksportafgiftsbeløb, der svarer til toldskylden og andre omkostninger, vil blive betalt inden for den fastsatte frist.
Artikel 62
Samlet sikkerhedsstillelse
1. Den i artikel 56, stk. 5, omhandlede tilladelse gives kun til personer, der opfylder følgende betingelser:
a)
De er etableret i Fællesskabets toldområde.
b)
De har tidligere opfyldt told- og skattereglerne.
c)
De anvender regelmæssigt de pågældende toldprocedurer eller er kendt af toldmyndighederne for at være i stand til at opfylde deres forpligtelser i forbindelse med disse procedurer.
2. Skal der stilles en samlet sikkerhed for toldskyld og andre omkostninger, der kan opstå, kan en økonomisk operatør få tilladelse til at anvende en samlet sikkerhedsstillelse med et nedsat beløb eller opnå fritagelse for sikkerhedsstillelse, forudsat at han opfylder følgende kriterier:
a)
et tilfredsstillende system til forvaltning af bogholderi og, hvor det er relevant, af transportdokumenter, som gør det muligt at gennemføre passende toldkontrol
b)
bevis for solvens.
3. Kommissionen vedtager foranstaltninger for forskriftsproceduren for tildeling af de i stk. 1 og 2 i denne artikel omhandlede tilladelser efter proceduren i artikel 184, stk. 2.
Artikel 63
Supplerende bestemmelser for brug af sikkerhedsstillelse
1. I de tilfælde, hvor der kan opstå toldskyld inden for rammerne af særlige procedurer, finder stk. 2 og 3 anvendelse.
2. Fritagelser for sikkerhedsstillelse i henhold til artikel 62, stk. 2, gælder ikke for varer, der anses for at udgøre en øget risiko for svig.
3. Kommissionen vedtager efter proceduren i artikel 184, stk. 2, foranstaltninger vedrørende:
a)
gennemførelse af denne artikels stk. 2
b)
midlertidigt forbud mod, at der anvendes en samlet sikkerhedsstillelse med et nedsat beløb som omhandlet i artikel 62, stk. 2
c)
undtagelsesvis og under særlige omstændigheder midlertidigt forbud mod, at der anvendes en samlet sikkerhedsstillelse for varer, som inden for rammerne af en samlet sikkerhedsstillelse har været genstand for svig i større omfang.
Artikel 64
Supplerende sikkerhedsstillelse eller erstatning af sikkerhedsstillelse
Konstaterer toldmyndighederne, at sikkerhedsstillelsen ikke eller ikke længere helt sikkert eller fuldt ud garanterer rettidig betaling af det import- eller eksportafgiftsbeløb, der svarer til toldskylden og andre omkostninger, kræver de af en af de i artikel 56, stk. 3, omhandlede personer, at den pågældende efter eget valg enten stiller en supplerende sikkerhed eller erstatter den oprindelige sikkerhed med en ny.
Artikel 65
Frigivelse af sikkerhedsstillelse
1. Toldmyndighederne frigiver omgående sikkerhedsstillelsen, når toldskylden eller betalingspligten vedrørende andre omkostninger er ophørt eller ikke længere vil kunne opstå.
2. Når toldskylden eller betalingspligten vedrørende andre omkostninger er delvis ophørt eller kun kan opstå for en del af sikkerhedsstillelsesbeløbet, frigives den tilsvarende del af dette beløb, hvis den pågældende person anmoder herom, medmindre det pågældende beløbs størrelse ikke gør noget sådant berettiget.
3. Kommissionen kan vedtage foranstaltninger til gennemførelse af denne artikel efter proceduren i artikel 184, stk. 2.
KAPITEL 3
Opkrævning og betaling af afgifter og godtgørelse af og fritagelse for import- og eksportafgiftsbeløbet
Afdeling 1
Fastsættelse af import- eller eksportafgiftsbeløbet, meddelelse af toldskyld og bogføring
Artikel 66
Fastsættelse af import- eller eksportafgiftsbeløbet
1. Størrelsen af den skyldige import- eller eksportafgift fastsættes af de toldmyndigheder, der er ansvarlige for det sted, hvor toldskylden er opstået eller anses for at være opstået i henhold til artikel 55, så snart de har de fornødne oplysninger.
2. Med forbehold af artikel 27 kan toldmyndighederne godkende størrelsen af den skyldige import- eller eksportafgift, som klarereren har fastsat.
Artikel 67
Meddelelse af toldskyld
1. Toldskylden meddeles debitor i den form, der er foreskrevet på det sted, hvor toldskylden er opstået eller anses for at være opstået i henhold til artikel 55.
Den i første afsnit omhandlede meddelelse gives ikke i følgende situationer:
a)
når der i afventning af en endelig afgørelse om import- eller eksportafgiftsbeløbets størrelse er indført en midlertidig handelspolitisk foranstaltning, der har form af en afgift
b)
når størrelsen af den skyldige import- eller eksportafgift overstiger det beløb, der blev fastsat på grundlag af en afgørelse truffet i henhold til artikel 20
c)
når den oprindelige afgørelse om ikke at meddele toldskylden eller at meddele den med et lavere import- eller eksportafgiftsbeløb end det skyldige import- eller eksportbeløb blev truffet på grundlag af almindelige bestemmelser, som senere er fundet ugyldige ved en retsafgørelse
d)
når toldmyndighederne i medfør af toldlovgivningen er fritaget for at meddele toldskylden.
Kommissionen vedtager foranstaltninger til gennemførelse af andet afsnit, litra d), i dette stykke efter proceduren i artikel 184, stk. 2,
2. Når det skyldige import- eller eksportafgiftsbeløb er det samme som det beløb, der er anført i toldangivelsen, sidestilles toldmyndighedernes frigivelse af varerne med en meddelelse til debitor af toldskylden.
3. Når stk. 2 ikke finder anvendelse, meddeles toldskylden debitor senest 14 dage efter den dato, hvor toldmyndighederne er i stand til at fastsætte det skyldige import- eller eksportafgiftsbeløb.
Artikel 68
Forældelse af toldskylden
1. Der meddeles ikke nogen toldskyld til debitor efter udløbet af en periode på tre år, regnet fra datoen for toldskyldens opståen.
2. Er toldskylden opstået på grund af en handling, der på det tidspunkt, hvor den blev begået, kunne give anledning til strafferetlig forfølgning, forlænges den treårsperiode, der er fastsat i stk. 1, til en tiårsperiode.
3. Indgives der en klage i henhold til artikel 23, suspenderes de i stk. 1 og 2 i nærværende artikel fastsatte perioder under hele klageproceduren fra den dato, hvor klagen indgives.
4. Hvis der genindføres betalingspligt for en toldskyld i medfør af artikel 79, stk. 5, anses de perioder, der er fastsat i stk. 1 og 2 i nærværende artikel, for at være suspenderet fra den dato, hvor anmodningen om godtgørelse eller fritagelse blev indgivet i henhold til artikel 84, indtil der træffes en afgørelse om godtgørelse eller fritagelse.
Artikel 69
Bogføring
1. De i artikel 66 omhandlede toldmyndigheder bogfører i overensstemmelse med national lovgivning det skyldige import- eller eksportafgiftsbeløb, der er fastsat i henhold til nævnte artikel.
Første afsnit finder ikke anvendelse i de tilfælde, der er omhandlet i artikel 67, stk. 1, andet afsnit.
Toldmyndighederne kan undlade at bogføre import- eller eksportafgiftsbeløb, der i henhold til artikel 68 svarer til en toldskyld, som ikke længere kan meddeles debitor.
2. De praktiske procedurer for bogføringen af import- eller eksportafgiftsbeløbene fastlægges af medlemsstaterne. Disse procedurer kan være forskellige, afhængigt af om toldmyndighederne på baggrund af forholdene omkring toldskyldens opståen har sikkerhed for, at de nævnte beløb betales.
Artikel 70
Frist for bogføring
1. Når der opstår en toldskyld ved antagelsen af toldangivelsen af varer til en anden toldprocedure end midlertidig import med delvis fritagelse for importafgifter, eller ved en hvilken som helst anden handling, der har samme retsvirkning som denne antagelse, skal toldmyndighederne bogføre det skyldige import- eller eksportafgiftsbeløb senest 14 dage efter frigivelsen af varerne.
Dog kan, for så vidt der er stillet sikkerhed for deres betaling, samtlige import- eller eksportafgiftsbeløb vedrørende varer, der er frigivet til en og samme person i løbet af en af toldmyndighederne fastsat periode, som højst må være 31 dage, bogføres samlet ved slutningen af denne periode. Denne bogføring skal ske senest 14 dage efter den pågældende periodes udløb.
2. Når varer kan frigives under visse betingelser, som enten vedrører fastlæggelsen af det skyldige import- eller eksportafgiftsbeløb eller opkrævningen heraf, skal bogføringen finde sted senest 14 dage efter den dag, hvor det skyldige import- eller eksportafgiftsbeløb er fastsat, eller hvor forpligtelsen til at betale denne afgift er fastslået.
Vedrører toldskylden imidlertid en foreløbig handelspolitisk foranstaltning, der har form af en told, skal det skyldige import- eller eksportafgiftsbeløb bogføres senest to måneder efter, at forordningen om indførelse af en endelig handelspolitisk foranstaltning er blevet offentliggjort i Den Europæiske Unions Tidende.
3. Hvis der opstår en toldskyld under omstændigheder, der ikke er omhandlet i stk. 1, bogføres det skyldige import- eller eksportafgiftsbeløb senest 14 dage efter den dag, hvor toldmyndighederne kan fastsætte størrelsen af det pågældende import- eller eksportafgiftsbeløb og træffe afgørelse.
4. Stk. 3 finder tilsvarende anvendelse for et import- eller eksportafgiftsbeløb, der skal opkræves eller endnu ikke er opkrævet, hvis det skyldige import- eller eksportafgiftsbeløb ikke er bogført i henhold til stk. 1, 2 og 3 eller er fastsat og bogført for lavt i forhold til det beløb, der skal betales.
5. De tidsfrister for bogføring, der er fastsat i stk. 1, 2 og 3, gælder ikke i tilfælde af hændelige omstændigheder eller force majeure.
Artikel 71
Gennemførelsesforanstaltninger
Foranstaltninger, der har til formål at ændre ikke-væsentlige bestemmelser i denne forordning ved at supplere den med regler for bogføring, vedtages efter forskriftsproceduren med kontrol i artikel 184, stk. 4.
Afdeling 2
Betaling af import- eller eksportafgiftsbeløbet
Artikel 72
Almindelige tidsfrister for betaling og afbrydelse af betalingsfristen
1. Import- eller eksportafgiftsbeløb, der svarer til en toldskyld, som er meddelt i henhold til artikel 67, skal betales af debitor inden for den frist, der er fastsat af toldmyndighederne.
Med forbehold af artikel 24, stk. 2, må denne frist højst være på ti dage fra det tidspunkt, hvor debitor har fået meddelt toldskylden. Hvis der har fundet samlet bogføring sted på de i artikel 70, stk. 1, andet afsnit, anførte betingelser, fastsættes den således, at debitor ikke derved opnår en længere betalingsfrist, end tilfældet ville have været, hvis den pågældende havde fået henstand med betalingen i henhold til artikel 74.
Toldmyndighederne kan efter anmodning fra debitor indrømme en forlænget frist, når det skyldige import- eller eksportafgiftsbeløb er blevet fastsat under en kontrol efter frigivelse som omhandlet i artikel 27. En således indrømmet forlænget frist kan ikke overstige den tid, der er nødvendig for, at debitor kan træffe de fornødne foranstaltninger til at opfylde sin forpligtelse, jf. dog artikel 77, stk. 1.
2. Hvis der er indrømmet debitor en af de i artikel 74-77 fastsatte betalingslempelser, skal betalingen finde sted inden for den eller de frister, der er fastsat i forbindelse med disse betalingslempelser.
3. Foranstaltninger, der har til formål at ændre ikke-væsentlige bestemmelser i denne forordning ved at supplere den med bestemmelser om, på hvilke betingelser fristen for betaling af det import- eller eksportafgiftsbeløb, der svarer til toldskylden, kan udsættes i følgende situationer:
a)
når der indgives en ansøgning om fritagelse for afgifter i henhold til artikel 84
b)
når en vare skal konfiskeres, tilintetgøres eller afstås til staten
c)
når toldskylden opstod i medfør af artikel 46, og der er mere end én debitor
vedtages efter forskriftproceduren med kontrol i artikel 184, stk. 4.
Disse foranstaltninger tjener navnlig til at fastsætte, hvor meget fristen kan udsættes, under hensyntagen til hvad der er en rimelig tid til at afslutte formaliteterne eller opkræve det import- eller eksportafgiftsbeløb, der svarer til toldskylden.
Artikel 73
Betaling
1. Betaling skal finde sted i rede penge eller i form af ethvert andet betalingsmiddel, som har tilsvarende frigørende virkning, herunder modregning i henhold til national lovgivning.
2. Betaling kan foretages af tredjemand i stedet for debitor.
3. Debitor kan i alle tilfælde betale hele eller en del af import- eller eksportafgiften uden at afvente udløbet af den frist for betaling, han har fået.
Artikel 74
Betalingshenstand
Med forbehold af artikel 79 indrømmer toldmyndighederne efter anmodning fra den pågældende person og mod, at der stilles sikkerhed, henstand med betaling af den skyldige afgift på en af følgende måder:
a)
særskilt for hvert enkelt import- eller eksportafgiftsbeløb, der bogføres i overensstemmelse med artikel 70, stk. 1, første afsnit, eller artikel 70, stk. 4
b)
samlet for alle de import- eller eksportafgiftsbeløb, der bogføres i overensstemmelse med artikel 70, stk. 1, første afsnit, i en periode, der fastsættes af toldmyndighederne, og som højst må være på 31 dage
c)
samlet for alle de import- eller eksportafgiftsbeløb, der bogføres samlet i overensstemmelse med artikel 70, stk. 1, andet afsnit.
Artikel 75
Tidsfrister for betalingshenstand
1. Betalingshenstand efter artikel 74 er på 30 dage.
2. Hvis der gives betalingshenstand i henhold til artikel 74, litra a), regnes perioden fra dagen efter den dag, hvor toldskylden meddeles debitor.
3. Hvis der gives betalingshenstand i henhold til artikel 74, litra b), regnes perioden fra dagen efter den dag, hvor perioden for samlet bogføring ophører. Den nedsættes med et antal dage svarende til halvdelen af det antal dage, som den pågældende periode omfatter.
4. Hvis der gives betalingshenstand i henhold til artikel 74, litra c), regnes perioden fra dagen efter ophøret af den periode, der er fastsat til frigivelse af de pågældende varer. Den nedsættes med et antal dage svarende til halvdelen af det antal dage, som den pågældende periode omfatter.
5. Hvis de i stk. 3 og 4 omhandlede perioder omfatter et ulige antal dage, er det antal dage, der skal fratrækkes perioden på 30 dage i henhold til bestemmelserne i disse stykker, lig med halvdelen af det lige antal dage umiddelbart under dette ulige antal.
6. Hvis de i stk. 3 og 4 omhandlede perioder er kalenderuger, kan medlemsstaterne bestemme, at det import- eller eksportafgiftsbeløb, for hvilket der er givet betalingshenstand, skal betales senest om fredagen i den fjerde uge efter den pågældende kalenderuge.
Hvis disse perioder er kalendermåneder, kan medlemsstaterne bestemme, at det import- eller eksportafgiftsbeløb, for hvilket der er givet betalingshenstand, skal betales senest den 16. dag i måneden efter den pågældende kalendermåned.
Artikel 76
Gennemførelsesforanstaltninger
Foranstaltninger, der har til formål at ændre ikke-væsentlige bestemmelser i denne forordning ved at supplere den med regler for betalingshenstand i tilfælde, hvor toldangivelsen er forenklet i henhold til artikel 109, vedtages efter forskriftsproceduren med kontrol i artikel 184, stk. 4.
Artikel 77
Andre betalingslempelser
1. Toldmyndighederne kan indrømme debitor andre betalingslempelser end betalingshenstand på betingelse af, at der stilles en sikkerhed.
Når der er indrømmet lempelser i henhold til første afsnit, opkræves der lånerente af import- eller eksportafgiftsbeløbet. Lånerenten er den rentesats, som Den Europæiske Centralbank har anvendt i forbindelse med sin seneste væsentlige refinansieringsaktion inden den første kalenderdag i det pågældende halvår (»referencesatsen«), plus et procentpoint.
For så vidt angår en medlemsstat, der ikke deltager i tredje fase af Den Økonomiske og Monetære Union, er referencesatsen den tilsvarende sats fastsat af medlemsstatens centralbank. I dette tilfælde fastsættes referencesatsen på det niveau, der var gældende på første kalenderdag i det pågældende halvår, med virkning for de følgende seks måneder.
2. Toldmyndighederne kan undlade at kræve sikkerhed eller at opkræve lånerente, når det på grundlag af en dokumenteret vurdering af debitors situation fastslås, at dette vil kunne give anledning til alvorlige økonomiske eller sociale vanskeligheder.
3. Kommissionen kan vedtage foranstaltninger til gennemførelse af stk. 1 og 2 efter proceduren i artikel 184, stk. 2.
Artikel 78
Tvangsinddrivelse af betaling og morarenter
1. Hvis det skyldige import- eller eksportafgiftsbeløb ikke er blevet betalt inden for den fastsatte frist, gør toldmyndighederne brug af alle de muligheder, de har i henhold til den pågældende medlemsstats lovgivning, for at sikre, at beløbet betales.
Foranstaltninger, der har til formål at ændre ikke-væsentlige bestemmelser i denne forordning ved at supplere den med bestemmelser om, hvordan det sikres, at kautionister betaler inden for rammerne af en særlig procedure, vedtages efter forskriftsproceduren med kontrol i artikel 184, stk. 4.
2. Der opkræves morarente af import- eller eksportafgiftsbeløbet fra den dag, hvor den fastsatte frist udløber, og indtil den dag, betalingen finder sted.
Morarenten er den rentesats, som Den Europæiske Centralbank har anvendt i forbindelse med sin seneste væsentlige refinansieringsaktion inden den første kalenderdag i det pågældende halvår (»referencesatsen«), plus to procentpoint.
For så vidt angår en medlemsstat, der ikke deltager i tredje fase af Den Økonomiske og Monetære Union, er referencesatsen den tilsvarende sats fastsat af medlemsstatens centralbank. I dette tilfælde fastsættes referencesatsen på det niveau, der var gældende på første kalenderdag i det pågældende halvår, med virkning for de følgende seks måneder.
3. Hvis der er meddelt toldskyld i henhold til artikel 67, stk. 3, opkræves der ud over import- eller eksportafgiftsbeløbet morarente fra den dag, hvor toldskylden opstod, og indtil datoen for meddelelsen.
Morarentesatsen fastsættes i overensstemmelse med stk. 2.
4. Toldmyndighederne kan undlade at opkræve morarente, når det på grundlag af en dokumenteret vurdering af debitors situation fastslås, at opkrævning af morarente vil kunne give anledning til alvorlige økonomiske eller sociale vanskeligheder.
5. Foranstaltninger, der har til formål at ændre ikke-væsentlige bestemmelser i denne forordning ved at supplere den med bestemmelser om, i hvilke tilfælde toldmyndighederne for så vidt angår tidspunkt og beløb kan undlade at opkræve morarente, vedtages efter forskriftsproceduren med kontrol i artikel 184, stk. 4.
Afdeling 3
Godtgørelse af og fritagelse for import- eller eksportafgiftsbeløbet
Artikel 79
Godtgørelse og fritagelse
1. Med forbehold af de betingelser, der er fastsat i denne afdeling, og forudsat at det beløb, der skal ydes godtgørelse af eller fritagelse for, overstiger et vist beløb, skal der ydes godtgørelse af eller fritagelse for import- eller eksportafgiftsbeløb på grundlag af følgende:
a)
for meget opkrævede import- eller eksportafgiftsbeløb
b)
defekte eller ikke-bestillingssvarende varer
c)
fejl begået af de kompetente myndigheder
d)
rimelighed.
Desuden godtgøres disse import- eller eksportafgiftsbeløb, hvis de er blevet betalt, og den pågældende toldangivelse erklæres for ugyldig i medfør af artikel 114.
2. Med forbehold af kompetencereglerne for en afgørelse yder toldmyndighederne på eget initiativ godtgørelse eller fritagelse, når de selv inden for de i artikel 84, stk. 1, omhandlede frister konstaterer, at der skal ydes godtgørelse af eller fritagelse for import- eller eksportafgiftsbeløb i medfør af artikel 80, 82 eller 83.
3. Der indrømmes ikke godtgørelse eller fritagelse, når den situation, der førte til meddelelsen af toldskylden, skyldes, at debitor har gjort sig skyldig i urigtigheder.
4. Godtgørelse giver ikke anledning til, at de pågældende toldmyndigheder skal betale rente.
Der betales dog rente, når en afgørelse om at indrømme godtgørelse ikke er gennemført senest tre måneder efter den dato, hvor denne afgørelse blev truffet, medmindre den manglende overholdelse af tidsfristen skyldes forhold, som toldmyndighederne ikke havde kontrol over.
I så fald betales der rente fra datoen for tremånedersperiodens udløb indtil datoen for godtgørelsen. Rentesatsen fastsættes i overensstemmelse med artikel 77.
5. Hvis den kompetente myndighed med urette har indrømmet godtgørelse eller fritagelse, genindføres den oprindelige toldskyld, for så vidt opkrævningen af den ikke er forældet i henhold til artikel 68.
I sådanne tilfælde skal de renter, der eventuelt er betalt i henhold til stk. 4, andet afsnit.
Artikel 80
Godtgørelse af og fritagelse for for meget opkrævede import- eller eksportafgiftsbeløb
Der ydes godtgørelse af eller fritagelse for et import- eller eksportafgiftsbeløb, hvis det beløb, der svarer til den oprindeligt meddelte toldskyld, overstiger det skyldige beløb, eller toldskylden var meddelt debitor i strid med artikel 67, stk. 1, litra c) eller d).
Artikel 81
Defekte varer eller ikke-bestillingssvarende varer
1. Der ydes godtgørelse af eller fritagelse for et importafgiftsbeløb, hvis meddelelsen af toldskylden vedrører varer, som er blevet afvist af importøren, fordi de på det tidspunkt, hvor de blev frigivet, var defekte eller ikke svarede til betingelserne i den kontrakt, på grundlag af hvilken varerne blev importeret.
Med defekte varer sidestilles varer, som er blevet beskadiget inden frigivelsen.
2. Godtgørelse af eller fritagelse for importafgifter er betinget af, at varerne ikke er blevet taget i anvendelse, bortset fra den anvendelse, der var nødvendig for at konstatere, at de var defekte eller ikke-bestillingssvarende, og forudsat, at de eksporteres fra Fællesskabets toldområde.
3. Toldmyndighederne tillader på den berørte persons anmodning, at varerne i stedet for at blive eksporteret henføres under proceduren for aktiv forædling, herunder med henblik på tilintetgørelse, eller proceduren for ekstern forsendelse eller toldoplag- eller frizoneproceduren.
Artikel 82
Godtgørelse eller fritagelse på grund af fejl begået af de kompetente myndigheder
1. I andre situationer end dem, der er omhandlet i artikel 79, stk. 1, andet afsnit, og i artikel 80, 81 og 83, ydes der godtgørelse af eller fritagelse for et import- eller eksportafgiftsbeløb, når det beløb, der svarer til den oprindeligt meddelte toldskyld, er lavere end det skyldige beløb på grund af en fejl, som de kompetente myndigheder har begået, forudsat at følgende betingelser er opfyldt:
a)
debitor kunne ikke med rimelighed forventes at have opdaget fejlen
b)
debitor handlede i god tro.
2. Er præferencebehandlingen af varen indrømmet på grundlag af et administrativt samarbejde med myndighederne i et land eller område uden for Fællesskabets toldområde, anses et ukorrekt certifikat udstedt af disse myndigheder for en fejl, som ikke med rimelighed kunne forventes opdaget, jf. stk. 1, litra a).
Udstedelse af et ukorrekt certifikat anses dog ikke for en fejl, når certifikatet er baseret på eksportørens ukorrekte fremstilling af de faktiske forhold, medmindre det er klart, at de udstedende myndigheder var bekendt med eller burde have været bekendt med, at varen ikke var berettiget til præferencebehandling.
Debitor anses for at have handlet i god tro, når han kan påvise, at han i den periode, hvor de pågældende forretningsaktiviteter fandt sted, har udvist omhu for at sikre sig, at samtlige betingelser for præferencebehandling var opfyldt.
Debitor kan ikke påberåbe sig at have handlet i god tro, hvis Kommissionen har offentliggjort en meddelelse i Den Europæiske Unions Tidende om, at der foreligger begrundet tvivl om, at det præferenceberettigede land eller område har anvendt præferenceordningen korrekt.
Artikel 83
Godtgørelse og fritagelse ud fra rimelighed
I andre situationer end dem, der er omhandlet i artikel 79, stk. 1, andet afsnit, og i artikel 80, 81 og 82, ydes der af hensyn til rimelighed godtgørelse af eller fritagelse for et import- eller eksportafgiftsbeløb, når der er opstået toldskyld under særlige omstændigheder, hvor debitor ikke har gjort sig skyldig i svig eller åbenbar forsømmelighed.
Artikel 84
Fremgangsmåde ved godtgørelse og fritagelse
1. Ansøgninger om godtgørelse og fritagelse i henhold til artikel 79 indgives til det relevante toldsted inden for følgende frister:
a)
i tilfælde af for meget opkrævede afgifter, fejl begået af de kompetente myndigheder eller ret og rimelighed, senest tre år efter datoen for meddelelse af toldskylden
b)
i tilfælde af defekte varer eller varer, der er ikke-bestillingssvarende, senest et år efter datoen for meddelelse af toldskylden
c)
i tilfælde af, at en toldangivelse bliver erklæret ugyldig, inden for den frist, der er angivet i reglerne for ugyldiggørelse.
Den i første afsnit, litra a) og b), anførte frist forlænges, hvis ansøgeren godtgør, at han har været forhindret i at indgive anmodning inden for den fastsatte frist som følge af hændelige omstændigheder eller force majeure.
2. Hvis der er indgivet en klage i henhold til artikel 23 over meddelelsen af toldskylden, suspenderes den relevante frist, der er angivet i stk. 1, første afsnit, i nærværende artikel, fra den dato, hvor klagen indgives, og under hele klageproceduren.
Artikel 85
Gennemførelsesforanstaltninger
Kommissionen vedtager foranstaltninger til gennemførelse af denne afdeling efter proceduren i artikel 184, stk. 2. Af disse foranstaltninger skal det navnlig fremgå, i hvilke tilfælde det er Kommissionen, der efter proceduren i artikel 184, stk. 3, skal afgøre, hvorvidt det er berettiget at yde godtgørelse af eller fritagelse for et import- eller eksportafgiftsbeløb.
KAPITEL 4
Toldskyldens ophør
Artikel 86
Ophør
1. Med forbehold af artikel 68 og den gældende bestemmelse om de tilfælde, hvor det import- eller eksportafgiftsbeløb, der svarer til toldskylden, ikke kan inddrives, fordi debitor ad rettens vej er erklæret insolvent, ophører toldskylden ved import eller eksport på en af følgende måder:
a)
når import- eller eksportafgiftsbeløbet betales
b)
med forbehold af stk. 4, når der fritages for import- eller eksportafgiftsbeløbet
c)
når toldangivelsen for varer, der er angivet til en toldprocedure, som indebærer forpligtelse til at betale afgifter, erklæres for ugyldig
d)
når import- eller eksportafgiftspligtige varer konfiskeres
e)
når import- eller eksportafgiftspligtige varer beslaglægges og samtidig eller senere konfiskeres
f)
når import- og eksportafgiftspligtige varer tilintetgøres under toldtilsyn eller afstås til staten
g)
når varernes forsvinden eller manglende opfyldelse af forpligtelser i henhold til toldlovgivningen skyldes, at disse varer er fuldstændig tilintetgjort eller uigenkaldeligt tabt som følge af varernes egen beskaffenhed eller hændelige omstændigheder eller force majeure eller som en konsekvens af ordre fra toldmyndighederne; i forbindelse med dette litra, anses varer for at være uigenkaldeligt tabt, når de er gjort uanvendelige for enhver
h)
når toldskylden opstod i henhold til artikel 46 eller 49, og når følgende betingelser er opfyldt:
i)
den forsømmelse, som førte til, at der opstod en toldskyld, havde ikke væsentlige følger for den pågældende toldprocedures korrekte forløb, og der var ikke gjort forsøg på at begå urigtigheder
ii)
alle de formaliteter, der er nødvendige for at bringe forholdene for de pågældende varer i overensstemmelse med reglerne, opfyldes efterfølgende
i)
når varer, der er overgået til fri omsætning uden told eller til en nedsat importafgiftssats på grund af deres særlige anvendelsesformål, er blevet eksporteret med toldmyndighedernes tilladelse
j)
når toldskylden opstod i henhold til artikel 45, og når de formaliteter, der er opfyldt med henblik på indrømmelse af den i pågældende artikel omhandlede præferencetoldbehandling, annulleres
k)
når toldskylden opstod i henhold til artikel 46, og det på tilfredsstillende måde godtgøres over for toldmyndighederne, at varerne ikke er blevet anvendt eller forbrugt og er blevet eksporteret fra Fællesskabets toldområde, jf. dog stk. 5 i nærværende artikel.
2. Ved konfiskation som anført i stk. 1, litra d), anses toldskylden dog af hensyn til sanktioner, der anvendes for overtrædelser af toldlovgivningen, for ikke at være ophørt, når told eller en opstået toldskyld i henhold til en medlemsstats lovgivning danner grundlag for idømmelse af sanktioner.
3. Når en toldskyld i overensstemmelse med stk. 1, litra g), ophører for varer, der er overgået til fri omsætning uden told eller til nedsat importafgiftssats på grund af deres særlige anvendelsesformål, anses affald og skrot fra denne tilintetgørelse for at være ikke-fællesskabsvarer.
4. Når flere personer er betalingspligtige for det import- eller eksportafgiftsbeløb, der svarer til toldskylden, og der indrømmes fritagelse, ophører forpligtelsen til at betale toldskylden kun for den eller de personer, som fritagelsen indrømmes for.
5. I det tilfælde, der omhandles i stk. 1, litra k), ophører forpligtelsen til at betale toldskylden ikke for den eller de personer, der har forsøgt at begå urigtigheder.
6. Når toldskylden opstod i henhold til artikel 46, ophører forpligtelsen til at betale den for den person, hvis adfærd ikke indebar forsøg på urigtigheder, og som var med til at bekæmpe svig.
7. Kommissionen kan vedtage foranstaltninger til gennemførelse af denne artikel efter proceduren i artikel 184, stk. 2.
AFSNIT IV
VARER, DER FØRES IND I FÆLLESSKABETS TOLDOMRÅDE
KAPITEL 1
Summarisk indpassageangivelse
Artikel 87
Forpligtelse til at indgive en summarisk indpassageangivelse
1. Varer, der føres ind i Fællesskabets toldområde, skal være omfattet af en summarisk indpassageangivelse, bortset fra transportmidler, som indføres midlertidigt, og transportmidler og varer, som transporteres herpå, og som kun passerer gennem Fællesskabets søterritorium eller luftrum uden stop i området.
2. Medmindre andet er angivet i toldlovgivningen, skal der indgives en summarisk indpassageangivelse på det kompetente toldsted, inden varerne føres ind i Fællesskabets toldområde.
Toldmyndighederne kan tillade, at indgivelsen af den summariske indpassageangivelse erstattes med indgivelsen af en meddelelse og adgang til dataene i den summariske indpassageangivelse i den økonomiske operatørs edb-system.
3. Foranstaltninger, der har til formål at ændre ikke-væsentlige bestemmelser i denne forordning ved at supplere den med bestemmelser om følgende:
a)
de tilfælde, hvor kravet om en summarisk indpassageangivelse kan fraviges eller tilpasses, bortset fra de i stk. 1 omhandlede, og betingelserne herfor
b)
den frist, inden for hvilken den summariske indpassageangivelse skal indgives eller gøres tilgængelig, inden varerne føres ind i Fællesskabets toldområde
c)
reglerne for undtagelser fra og variationer i den frist, der er nævnt i litra b)
d)
regler for fastlæggelse af, på hvilket kompetent toldsted den summariske indpassageangivelse skal indgives eller gøres tilgængelig, og hvor risikoanalyse og risikobaseret indpassagekontrol skal udføres
vedtages efter forskriftproceduren med kontrol i artikel 184, stk. 4.
Ved vedtagelsen af disse foranstaltninger tages der hensyn til følgende:
a)
særlige omstændigheder
b)
anvendelsen af disse foranstaltninger på visse typer godstrafik, transportformer eller økonomiske operatører
c)
internationale aftaler, der omhandler særlige sikkerhedsordninger.
Artikel 88
Indgivelse og ansvarlig person
1. Den summariske indpassageangivelse indgives ved hjælp af edb. Der kan benyttes handels-, havne- eller transportoplysninger, forudsat at de indeholder de nødvendige oplysninger for en summarisk indpassageangivelse.
Toldmyndighederne kan under særlige omstændigheder antage papirbaserede summariske indpassageangivelser, forudsat at de opfylder samme niveau for risikoforvaltning som det, der gælder for summariske indpassageangivelser, hvor der anvendes edb, og at kravene til udveksling af sådanne data med andre toldsteder kan opfyldes.
2. Den summariske indpassageangivelse indgives af den person, som fører varerne ind i Fællesskabets toldområde, eller som har ansvaret for transporten af varerne ind i dette område.
3. Uden at dette berører den i stk. 2 nævnte persons forpligtelser, kan den summariske indpassageangivelse i stedet indgives af en af følgende personer:
a)
importøren eller modtageren eller en anden person, i hvis navn eller på hvis vegne den i stk. 2 nævnte person handler
b)
enhver person, som er i stand til at frembyde de pågældende varer eller få dem frembudt for den kompetente toldmyndighed.
4. Når den summariske indpassageangivelse indgives af en anden person end brugeren af det transportmiddel, der anvendes til at indføre varerne i Fællesskabets toldområde, skal den pågældende bruger indgive følgende til det relevante toldsted: en ankomstmeddelelse i form af en fragtliste, følgeseddel eller ladningsangivelse med angivelse af alle de oplysninger, der er nødvendige for identificeringen af alle de transporterede varer, for hvilke der skal indgives en summarisk indpassageangivelse.
Kommissionen vedtager efter proceduren i artikel 184, stk. 2, foranstaltninger vedrørende de oplysninger, der skal fremgå af ankomstmeddelelsen.
Stk. 1 finder tilsvarende anvendelse på den ankomstmeddelelse, der er nævnt i første afsnit i nærværende stykke.
Artikel 89
Ændring af den summariske indpassageangivelse
1. Den person, der indgiver den summariske indpassageangivelse, skal, hvis den pågældende anmoder herom, have tilladelse til at ændre en eller flere oplysninger i denne angivelse, efter at den er indgivet.
Det er dog ikke muligt at foretage sådanne ændringer, når der er sket følgende:
a)
Toldmyndighederne har meddelt den person, der indgav den summariske indpassageangivelse, at de agter at undersøge varerne.
b)
Toldmyndighederne har fastslået, at de pågældende oplysninger ikke er korrekte.
c)
Toldmyndighederne har tilladt, at varerne fjernes fra det sted, hvor de blev frembudt.
2. Foranstaltninger, der har til formål at ændre ikke-væsentlige bestemmelser i denne forordning ved at supplere den med bestemmelser om undtagelser fra stk. 1, litra c), navnlig med fastsættelse af følgende:
a)
kriterier for at foretage ændringer, efter at varerne er fjernet
b)
de dataelementer, der kan ændres
c)
tidsfristen for at tillade ændringer, efter at varerne er fjernet
vedtages efter forskriftproceduren med kontrol i artikel 184, stk. 4.
Artikel 90
Toldangivelse i stedet for summarisk indpassageangivelse
Det kompetente toldsted kan fritage for indgivelse af en summarisk indpassageangivelse for så vidt angår varer, for hvilke der er indgivet en toldangivelse før udløbet af den frist, der er omhandlet i artikel 87, stk. 3, første afsnit, litra b). I så fald skal toldangivelsen mindst indeholde de oplysninger, der er nødvendige for den summariske indpassageangivelse. Indtil toldangivelsen er antaget i overensstemmelse med artikel 112, har den samme status som den summariske indpassageangivelse.
KAPITEL 2
Varers ankomst
Afdeling 1
Varers indpassage i Fællesskabets toldområde
Artikel 91
Toldtilsyn
1. Varer, der føres ind i Fællesskabets toldområde, bliver straks ved indpassagen undergivet toldtilsyn og kan underkastes toldkontrol. Hvor det er relevant, er de omfattet af sådanne forbud og restriktioner, som er begrundet i hensynet til bl.a. den offentlige moral, den offentlige orden, den offentlige sikkerhed, beskyttelse af menneskers og dyrs liv og sundhed, beskyttelse af planter, beskyttelse af miljøet, beskyttelse af nationale skatte af kunstnerisk, historisk eller arkæologisk værdi og beskyttelse af industriel og kommerciel ejendom, herunder kontrol af narkotikaprækursorer, varer, der krænker visse intellektuelle ejendomsrettigheder og penge, der føres ind i Fællesskabet, samt gennemførelsen af foranstaltninger til bevarelse og forvaltning af fiskeressourcerne og handelspolitiske foranstaltninger.
De forbliver under tilsyn, så længe det er nødvendigt for at fastslå deres toldmæssige status, og må ikke fjernes herfra uden toldmyndighedernes tilladelse.
Med forbehold af artikel 166 undergives fællesskabsvarer ikke toldtilsyn, når først deres toldmæssige status er fastslået.
Ikke-fællesskabsvarer forbliver under toldtilsyn, indtil de skifter toldmæssig status, eller de reeksporteres eller tilintetgøres.
2. Ihændehaveren af varer under toldtilsyn kan med toldmyndighedernes tilladelse til hver en tid undersøge varerne eller udtage stikprøver, navnlig med henblik på at fastslå varernes tarifering, toldværdi eller toldmæssige status.
Artikel 92
Transport til det rette sted
1. Den person, som fører varer ind i Fællesskabets toldområde, skal omgående transportere dem ad den af toldmyndighederne anviste vej og i givet fald på den af dem anviste måde til det af toldmyndighederne anviste toldsted eller til et andet af disse myndigheder anvist eller godkendt sted eller til en frizone.
Varer, der føres ind i en frizone, skal føres direkte ind i denne frizone enten ad sø- eller luftvejen eller over land uden at passere gennem en anden del af Fællesskabets toldområde, hvor frizonen støder op til en landegrænse mellem en medlemsstat og et tredjeland.
Varerne frembydes for toldmyndighederne i overensstemmelse med artikel 95.
2. Enhver person, som har ansvar for transporten af varerne, efter at de er blevet ført ind i Fællesskabets toldområde, hæfter for opfyldelsen af den i stk. 1 omhandlede forpligtelse.
3. Med varer, der føres ind i Fællesskabets toldområde, sidestilles varer, som, selv om de endnu befinder sig uden for dette toldområde, kan underkastes toldkontrol af en medlemsstats toldmyndigheder som følge af en overenskomst indgået med det pågældende land eller område uden for Fællesskabets toldområde.
4. Stk. 1 er ikke til hinder for anvendelse af særlige bestemmelser vedrørende breve, postkort, tryksager eller deres elektroniske ækvivalenter på andre medier, eller varer der transporteres af rejsende, varer, der transporteres i grænseområder eller i rørledninger og kabler, samt anden trafik af uvæsentlig økonomisk betydning, forudsat at toldtilsynet og mulighederne for toldkontrol ikke indskrænkes herved.
5. Stk. 1 finder ikke anvendelse på transportmidler og varer, som transporteres herpå, og som kun passerer gennem Fællesskabets søterritorium eller luftrum uden stop i området.
Artikel 93
Transport inden for Fællesskabet med fly eller skib
1. Artikel 87-90, artikel 92, stk. 1, og artikel 94-97 finder ikke anvendelse på varer, som midlertidigt har forladt Fællesskabets toldområde, når de transporteres med fly eller skib mellem to steder i dette område, forudsat at transporten er foregået direkte med fly eller skib i fast rutefart uden stop uden for Fællesskabets toldområde.
2. Foranstaltninger, der har til formål at ændre ikke-væsentlige bestemmelser i denne forordning ved at supplere den med særlige regler for transport med fly eller skib i fast rutefart, vedtages efter forskriftsproceduren med kontrol i artikel 184, stk. 4.
Artikel 94
Transport under særlige omstændigheder
1. Kan den i artikel 92, stk. 1, omhandlede forpligtelse ikke opfyldes som følge af hændelige omstændigheder eller force majeure, skal den person, som forpligtelsen påhviler, eller enhver anden person, der handler på denne persons vegne, omgående underrette toldmyndighederne om dette forhold. Er varerne ikke blevet fuldstændig tilintetgjort som følge af disse hændelige omstændigheder eller dette tilfælde af force majeure, skal toldmyndighederne endvidere underrettes om det nøjagtige sted, hvor varerne befinder sig.
2. Er et skib eller luftfartøj som omhandlet i artikel 92, stk. 5, som følge af hændelige omstændigheder eller force majeure nødt til at anløbe en havn eller forblive midlertidigt i Fællesskabets toldområde uden at kunne opfylde den i artikel 92, stk. 1, omhandlede forpligtelse, underretter den person, der har ført det pågældende skib eller luftfartøj ind i Fællesskabets toldområde, eller enhver anden person, der handler på denne persons vegne, omgående toldmyndighederne om dette forhold.
3. Toldmyndighederne bestemmer, hvilke forholdsregler der skal træffes, for at der kan føres toldtilsyn med de varer, der er omhandlet i stk. 1, eller med skibet eller luftfartøjet og varer, som transporteres herpå, på de betingelser, der er fastsat i stk. 2, for at det i givet fald kan sikres, at varerne senere transporteres til et toldsted eller ethvert andet af toldmyndighederne anvist eller godkendt sted.
Afdeling 2
Frembydelse, losning og undersøgelse af varer
Artikel 95
Frembydelse af varer for toldmyndighederne
1. Varer, som føres ind i Fællesskabets toldområde, frembydes for toldmyndighederne umiddelbart efter ankomsten på det udpegede toldsted eller et andet sted, som toldmyndighederne har udpeget eller godkendt, eller i frizonen af en af følgende personer:
a)
den person, som førte varerne ind i Fællesskabets toldområde
b)
den person, i hvis navn eller på hvis vegne den person, som førte varerne ind i dette område, handler
c)
den person, som havde ansvaret for transporten af varerne, efter at de var ført ind i Fællesskabets toldområde.
2. Uden at dette berører den i stk. 1 nævnte persons forpligtelser, kan varerne i stedet frembydes af en af følgende personer:
a)
enhver person, som øjeblikkeligt henfører varerne under en toldprocedure
b)
indehaveren af en tilladelse til at drive lagervirksomhed eller enhver anden person, som driver virksomhed i en frizone.
3. Den person, der frembyder varerne, skal henvise til den summariske indpassageangivelse eller den toldangivelse, der er indgivet for varerne.
4. Stk. 1 er ikke til hinder for anvendelse af særlige bestemmelser vedrørende breve, postkort, tryksager eller deres elektroniske ækvivalenter på andre medier eller varer, der transporteres af rejsende, varer, der transporteres i grænseområder eller i rørledninger og kabler, samt al anden trafik af uvæsentlig økonomisk betydning, forudsat at toldtilsynet og mulighederne for toldkontrol ikke indskrænkes herved.
Artikel 96
Losning og undersøgelse af varer
1. Varerne kan kun med toldmyndighedernes tilladelse losses eller omlades fra det transportmiddel, hvorpå de befinder sig, og kun på steder anvist eller godkendt af disse myndigheder.
En sådan tilladelse er imidlertid ikke nødvendig, når en overhængende fare nødvendiggør, at alle varerne eller en del af dem losses. Toldmyndighederne underrettes i så fald omgående herom.
2. Toldmyndighederne kan til hver en tid kræve, at varer losses og pakkes ud, for at de kan undersøge dem, tage stikprøver eller undersøge det transportmiddel, hvorpå varerne befinder sig.
3. Varer, der frembydes for toldmyndighederne, må ikke uden toldmyndighedernes tilladelse fjernes fra det sted, hvor de blev frembudt.
Afdeling 3
Formaliteter efter frembydelse
Artikel 97
Forpligtelse til at henføre ikke-fællesskabsvarer under en toldprocedure
1. Med forbehold af artikel 125, 126 og 127 henføres ikke-fællesskabsvarer, der er frembudt for toldmyndighederne, under en toldprocedure.
2. Medmindre andet er fastsat, kan klarereren frit vælge, hvilken toldprocedure han ønsker at henføre varerne under, på de betingelser der gælder for denne procedure, uden hensyn til deres art eller mængde eller deres oprindelsesland, afsendelsesland eller bestemmelsesland.
Artikel 98
Varer, der anses for at være under midlertidig opbevaring
1. Medmindre varer øjeblikkeligt henføres under en toldprocedure, og der er antaget en toldangivelse herfor, eller de anbringes i en frizone, anses ikke-fællesskabsvarer, der er frembudt for toldmyndighederne, for at være under midlertidig opbevaring i overensstemmelse med artikel 151.
2. Med forbehold af den i artikel 87, stk. 2, fastsatte forpligtelse og de i medfør af artikel 87, stk. 3, indførte undtagelser eller fritagelser, og hvis det konstateres, at ikke-fællesskabsvarer, som er frembudt for toldmyndighederne, ikke er dækket af en summarisk indpassageangivelse, skal ihændehaveren af varerne øjeblikkeligt indgive en sådan angivelse.
Afdeling 4
Varer, der er blevet transporteret under en forsendelsesprocedure
Artikel 99
Fritagelse for varer, der ankommer under forsendelse
Artikel 92, bortset fra stk. 1, første afsnit, samt artikel 95-98 finder ikke anvendelse på varer, som allerede er under en forsendelsesprocedure, når de føres ind i Fællesskabets toldområde.
Artikel 100
Bestemmelser, der gælder for ikke-fællesskabsvarer, efter at en forsendelsesprocedure er afsluttet
Artikel 96, 97 og 98 finder anvendelse på ikke-fællesskabsvarer, der er blevet transporteret under en forsendelsesprocedure, så snart sådanne varer er blevet frembudt ved et bestemmelsestoldsted i Fællesskabets toldområde, efter gældende regler for forsendelse.
AFSNIT V
ALMINDELIGE REGLER FOR TOLDMÆSSIG STATUS, HENFØRSEL AF VARER UNDER EN TOLDPROCEDURE, VERIFIKATION, FRIGIVELSE OG BORTSKAFFELSE AF VARER
KAPITEL 1
Varers toldmæssige status
Artikel 101
Formodning om varers toldmæssige status som fællesskabsvarer
1. Med forbehold af artikel 161 formodes alle varer inden for Fællesskabets toldområde at have toldmæssig status som fællesskabsvarer, medmindre det bliver fastslået, at de ikke er fællesskabsvarer.
2. Foranstaltninger, der har til formål at ændre ikke-væsentlige bestemmelser i denne forordning ved at supplere den med bestemmelser om følgende:
a)
de tilfælde, hvor den formodning, der er nævnt i stk. 1, ikke gælder
b)
de metoder, efter hvilke varers toldmæssige status som fællesskabsvarer kan fastslås
c)
de tilfælde, hvor varer, som fuldt ud er fremstillet inden for Fællesskabets toldområde, ikke har toldmæssig status som fællesskabsvarer, hvis de er fremstillet af varer, der er henført under proceduren for ekstern forsendelse, en oplagringsprocedure, proceduren for midlertidig import eller proceduren for aktiv forædling
vedtages efter forskriftproceduren med kontrol i artikel 184, stk. 4.
Artikel 102
Tab af varers toldmæssige status som fællesskabsvarer
Fællesskabsvarer bliver til ikke-fællesskabsvarer i følgende tilfælde:
a)
når de midlertidigt føres ud af Fællesskabets toldområde, for så vidt reglerne om intern forsendelse eller de foranstaltninger, der er fastsat i overensstemmelse med artikel 103, ikke finder anvendelse
b)
når de er blevet henført under proceduren for ekstern forsendelse, en oplagringsprocedure eller proceduren for aktiv forædling, for så vidt toldlovgivningen tillader det
c)
når de er blevet henført under proceduren for særligt anvendelsesformål og efterfølgende enten afstås til staten, eller er blevet tilintetgjort og omdannet til affald
d)
når angivelsen om overgang af varer til fri omsætning erklæres ugyldig efter frigivelsen i henhold til bestemmelser vedtaget efter artikel 114, stk. 2, andet afsnit.
Artikel 103
Fællesskabsvarer, der forlader toldområdet midlertidigt
Foranstaltninger, der har til formål at ændre ikke-væsentlige bestemmelser i denne forordning ved at supplere den med bestemmelser om, under hvilke betingelser fællesskabsvarer uden at være omfattet af nogen toldprocedure kan føres fra et sted til et andet inden for Fællesskabets toldområde og midlertidigt føres ud af dette område, uden at deres toldmæssige status ændres, vedtages efter forskriftsproceduren med kontrol i artikel 184, stk. 4.
KAPITEL 2
Henførsel af varer under en toldprocedure
Afdeling 1
Almindelige bestemmelser
Artikel 104
Toldangivelse af varer og toldtilsyn med fællesskabsvarer
1. For alle varer, som skal henføres under en toldprocedure, bortset fra frizoneproceduren, skal der indgives en toldangivelse, som passer til den særlige procedure.
2. Fællesskabsvarer, som angives til eksport, intern fællesskabsforsendelse eller passiv forædling, er undergivet toldtilsyn fra antagelsen af den i stk. 1 nævnte toldangivelse og indtil det tidspunkt, hvor de forlader Fællesskabets toldområde eller afstås til staten eller tilintetgøres, eller indtil toldangivelsen erklæres ugyldig.
Artikel 105
Kompetente toldsteder
1. Medmindre andet er fastsat i fællesskabslovgivningen, fastlægger medlemsstaterne placering og kompetence for de forskellige toldsteder, der er beliggende på deres område.
Medlemsstaterne sørger for, at der for disse steder fastsættes officielle åbningstider, der er rimelige og hensigtsmæssige, under hensyntagen til trafikkens og varernes art og til de toldprocedurer, som varerne skal henføres under, således at den internationale trafikstrøm hverken forhindres eller forstyrres.
2. Kommissionen vedtager efter proceduren i artikel 184, stk. 2, foranstaltninger, der definerer de kompetente toldsteders forskellige roller og ansvarsområder, og især:
a)
toldstedet for indpassage, import, eksport eller udpassage
b)
det toldsted, der gennemfører formaliteterne for henførsel af varer under en toldprocedure
c)
det toldsted, der tildeler bevillinger og overvåger toldprocedurer.
Artikel 106
Centraliseret toldbehandling
1. Toldmyndighederne kan tillade, at en person til det toldsted, der er ansvarligt for det sted, hvor personen er etableret, indgiver en toldangivelse for varer, der frembydes for toldmyndighederne på et andet toldsted, eller gør den tilgængelig for førstnævnte toldsted. I så fald anses toldskylden for at være opstået på det toldsted, hvor toldangivelsen er indgivet eller gjort tilgængelig.
2. Det toldsted, hvor toldangivelsen indgives eller gøres tilgængelig, skal opfylde formaliteterne i forbindelse med verifikation af angivelsen, inddrivelse af det import- eller eksportafgiftsbeløb, der svarer til en eventuel toldskyld, og frigivelse af varerne.
3. Det toldsted, hvor varerne frembydes, foretager, uden at dette berører dets egen sikkerheds- og sikringskontrol, de undersøgelser, som det toldsted, hvor toldangivelsen er indgivet eller gjort tilgængelig, med rimelighed måtte anmode om, og giver tilladelse til at frigive varerne under hensyntagen til de oplysninger, der modtages fra dette toldsted.
4. Foranstaltninger, der har til formål at ændre ikke-væsentlige bestemmelser i denne forordning ved at supplere den med bestemmelser om navnlig følgende:
a)
tildelingen af den tilladelse, der er omhandlet i stk. 1
b)
de tilfælde, hvor tilladelsen skal revideres
c)
betingelserne for tildelingen af tilladelsen
d)
den toldmyndighed, der er kompetent til at tildele tilladelsen
e)
konsultation af og meddelelse af oplysninger til andre toldmyndigheder, hvor det er relevant
f)
betingelserne for, hvornår tilladelsen kan suspenderes eller inddrages
g)
de involverede kompetente toldsteders særlige rolle og ansvarsområder, især med hensyn til, hvilken kontrol der skal anvendes
h)
formen af og en eventuel tidsfrist for gennemførelsen af formaliteter
vedtages efter forskriftproceduren med kontrol i artikel 184, stk. 4.
Disse foranstaltninger skal tage hensyn til følgende:
-
med hensyn til litra c), hvor mere end én medlemsstat er involveret, ansøgerens opfyldelse af kriterierne i artikel 14 for indrømmelse af status som autoriseret økonomisk operatør
-
med hensyn til litra d), det sted, hvor ansøgerens hovedbogholderi i forbindelse med told føres eller er tilgængeligt, så der lettere kan foretages revisionsbaseret kontrol, og hvor i det mindste en del af de aktiviteter, der skal omfattes af tilladelsen, udføres.
Artikel 107
Typer af toldangivelse
1. Toldangivelsen indgives ved hjælp af it. Toldmyndighederne kan tillade, at toldangivelsen har form af en indskrivning i klarererens regnskaber, forudsat at toldmyndighederne har adgang til disse data i klarererens elektroniske system, og at kravene til den fornødne udveksling af data mellem toldsteder opfyldes.
2. Hvor dette er tilladt i henhold til toldlovgivningen, kan toldmyndighederne acceptere en skriftlig toldangivelse eller en mundtlig toldangivelse eller enhver anden handling, hvorved varer kan henføres under en toldprocedure.
3. Kommissionen vedtager foranstaltninger til gennemførelse af denne artikel efter proceduren i artikel 184, stk. 2.
Afdeling 2
Standardtoldangivelser
Artikel 108
Indholdet af en angivelse og bilag
1. Toldangivelser skal indeholde alle de oplysninger, der er nødvendige for anvendelsen af de bestemmelser, der gælder for den toldprocedure, som varerne angives til. Toldangivelser, der indgives ved hjælp af edb, skal indeholde en elektronisk signatur eller et andet autentifikationsmiddel. Angivelser på papir skal være underskrevet.
Kommissionen vedtager efter proceduren i artikel 184, stk. 2, foranstaltninger vedrørende de specifikationer, som toldangivelser skal opfylde.
2. De bilag, der er nødvendige for anvendelsen af de bestemmelser, der gælder for den toldprocedure, som varerne angives til, skal gøres tilgængelige for toldmyndighederne på det tidspunkt, hvor angivelsen indgives.
3. Indgives en toldangivelse ved hjælp af edb, kan toldmyndighederne også tillade, at bilag indgives ved hjælp af denne teknik. I stedet for indgivelse af disse dokumenter kan toldmyndighederne acceptere adgang til de relevante data i den økonomiske operatørs edb-system.
Toldmyndighederne kan dog efter anmodning fra klarereren tillade, at disse bilag gøres tilgængelige efter frigivelsen af varerne.
4. Kommissionen vedtager foranstaltninger til gennemførelse af stk. 2 og 3 i denne artikel efter proceduren i artikel 184, stk. 2.
Afdeling 3
Forenklede toldangivelser
Artikel 109
Forenklet angivelse
1. Hvis betingelserne i stk. 2 og 3 er opfyldt, skal toldmyndighederne tillade enhver at få varer henført under en toldprocedure på grundlag af en forenklet angivelse, hvori nogle af de i artikel 108 omhandlede oplysninger og bilag kan være udeladt.
2. Foranstaltninger, der har til formål at ændre ikke-væsentlige bestemmelser i denne forordning ved at supplere den med bestemmelser om, under hvilke betingelser tilladelsen i stk. 1 tildeles, vedtages efter forskriftsproceduren med kontrol i artikel 184, stk. 4.
3. Kommissionen kan efter proceduren i artikel 184, stk. 2, vedtage foranstaltninger vedrørende de specifikationer, som de forenklede angivelser skal opfylde.
Artikel 110
Supplerende angivelse
1. I tilfælde af en forenklet angivelse i henhold til artikel 109, stk. 1, skal en klarerer levere en supplerende angivelse med de ekstra oplysninger, der er nødvendige for udfærdigelsen af en toldangivelse til den pågældende toldprocedure.
Den supplerende angivelse kan være af samlet, periodisk eller opsummerende art.
Foranstaltninger, der har til formål at ændre ikke-væsentlige bestemmelser i denne forordning ved at supplere den med bestemmelser om undtagelser fra første afsnit i dette stykke, vedtages efter forskriftsproceduren med kontrol i artikel 184, stk. 4.
2. Den supplerende angivelse anses for sammen med den i artikel 109, stk. 1, omhandlede forenklede angivelse at udgøre et enkelt og samlet dokument, som er gyldigt fra den dato, hvor den forenklede angivelse bliver antaget i overensstemmelse med artikel 112.
Hvis den forenklede angivelse erstattes med en indskrivning i klarererens regnskaber, og toldmyndighederne har adgang til disse data, er angivelsen gyldig fra den dato, hvor varerne indskrives i regnskaberne.
3. Det sted, hvor den supplerende angivelse skal indgives i henhold til tilladelsen, anses, for så vidt angår artikel 55, for at være det sted, hvor toldangivelsen er blevet indgivet.
Afdeling 4
Fællesbestemmelser for toldangivelser
Artikel 111
Den person, der indgiver en angivelse
1. En toldangivelse kan foretages af enhver person, som kan fremlægge eller gøre alle de dokumenter tilgængelige, der er nødvendige for anvendelsen af de bestemmelser, der gælder for den toldprocedure, som varerne angives til, jf. dog artikel 110, stk. 1. Denne person skal også kunne frembyde de pågældende varer eller få dem frembudt for det kompetente toldsted.
Hvis antagelsen af en toldangivelse medfører særlige forpligtelser for en bestemt person, skal angivelsen dog foretages af denne person eller af dennes repræsentant.
2. Klarereren skal være etableret i Fællesskabets toldområde. Der stilles dog ikke krav om, at følgende klarerere er etableret i Fællesskabet:
-
personer, der indgiver angivelse om forsendelse eller midlertidig import
-
personer, der lejlighedsvis angiver varer, forudsat, at toldmyndighederne finder det berettiget.
3. Foranstaltninger, der har til formål at ændre ikke-væsentlige bestemmelser i denne forordning ved at supplere den med bestemmelser om, i hvilke tilfælde og på hvilke betingelser kravene i stk. 2 kan fraviges, vedtages efter forskriftproceduren med kontrol i artikel 184, stk. 4.
Artikel 112
Antagelse af en angivelse
1. Angivelser, der opfylder betingelserne i dette kapitel, antages straks af toldmyndighederne, forudsat at de varer, angivelserne vedrører, er blevet frembudt for toldmyndighederne eller til toldmyndighedernes tilfredshed gøres tilgængelige for toldkontrollen.
Hvis angivelsen erstattes med en indskrivning i klarererens regnskaber, og toldmyndighederne har adgang til disse data, anses angivelsen for at være antaget på det tidspunkt, hvor varerne indskrives i regnskaberne. Toldmyndighederne kan, uden at dette berører klarererens lovmæssige forpligtelser eller udøvelsen af sikkerheds- og sikringskontrol, fritage klarereren for forpligtelsen til at frembyde eller stille varerne til rådighed for toldkontrol.
2. Hvis en toldangivelse indgives til et andet toldsted end det, hvor varerne frembydes, antages angivelsen, når det sted, hvor varerne frembydes, bekræfter, at varerne er tilgængelige for toldkontrollen, jf. dog artikel 110, stk. 2, eller stk. 1, andet afsnit, i nærværende artikel.
3. Datoen for toldmyndighedernes antagelse af toldangivelsen er, medmindre andet er fastsat, den dato, der lægges til grund for anvendelsen af de bestemmelser, der gælder for den toldprocedure, som varerne angives til, og for alle andre import- eller eksportformaliteter.
4. Kommissionen vedtager foranstaltninger til gennemførelse af denne artikel efter proceduren i artikel 184, stk. 2.
Artikel 113
Berigtigelse af en angivelse
1. Klarereren kan efter anmodning få tilladelse til at berigtige en eller flere oplysninger i angivelsen, efter at toldmyndighederne har antaget angivelsen. Ændringen må ikke medføre, at der tilføjes andre varer til angivelsen end dem, som den oprindeligt vedrørte.
2. En sådan berigtigelse kan ikke tillades, hvis der anmodes herom efter en af følgende begivenheder:
a)
Toldmyndighederne har meddelt klarereren, at de agter at undersøge varerne.
b)
Toldmyndighederne har fastslået, at de pågældende oplysninger ikke er korrekte.
c)
Toldmyndighederne har frigivet varerne.
3. Foranstaltninger, der har til formål at ændre ikke-væsentlige bestemmelser i denne forordning ved at supplere den med bestemmelser om undtagelser fra stk. 2, litra c), vedtages efter forskriftsproceduren med kontrol i artikel 184, stk. 4.
Artikel 114
Ugyldiggørelse af en angivelse
1. Toldmyndighederne erklærer efter anmodning fra klarereren en allerede antaget angivelse for ugyldig i følgende tilfælde:
a)
når de har sikkerhed for, at varerne øjeblikkeligt henføres under en anden toldprocedure
b)
når de har sikkerhed for, at henførslen af varerne under den toldprocedure, som de var angivet til, som følge af særlige omstændigheder ikke længere er berettiget.
Hvis toldmyndighederne har underrettet klarereren om, at de agter at foretage en undersøgelse af varerne, kan anmodningen om at få angivelsen erklæret ugyldig ikke godtages, før undersøgelsen har fundet sted.
2. Angivelsen kan ikke erklæres ugyldig, efter at varerne er blevet frigivet.
Foranstaltninger, der har til formål at ændre ikke-væsentlige bestemmelser i denne forordning ved at supplere den med bestemmelser om undtagelser fra første afsnit i dette stykke, vedtages efter forskriftsproceduren med kontrol i artikel 184, stk. 4.
Afdeling 5
Andre forenklinger
Artikel 115
Lettelser i forbindelse med udarbejdelsen af toldangivelser for varer, der henhører under forskellige underpositioner i toldtariffen
Når en forsendelse er sammensat af varer, der henhører under forskellige underpositioner i toldtariffen, og toldbehandlingen af hver af disse varer efter deres tarifering i forbindelse med udfærdigelsen af toldangivelsen således ville medføre en arbejdsbyrde og omkostninger, som ikke står i forhold til størrelsen af de importafgifter, de er pålagt, kan toldmyndighederne på klarererens begæring tillade, at hele forsendelsen afgiftsbelægges efter tariferingen af den vare i forsendelsen, der er omfattet af den højeste import- eller eksportafgift.
Kommissionen kan vedtage foranstaltninger til gennemførelse af denne artikel efter proceduren i artikel 184, stk. 2.
Artikel 116
Forenkling af toldformaliteter og -kontrol
1. Toldmyndighederne kan tillade andre forenklinger af toldformaliteter og -kontrol end dem, der er omhandlet i afdeling 3 i dette kapitel.
2. Foranstaltninger, der har til formål at ændre ikke-væsentlige bestemmelser i denne forordning ved at supplere den med bestemmelser om især følgende:
a)
tildelingen af de tilladelser, der er omhandlet i stk. 1
b)
de tilfælde, hvor tilladelserne skal revideres og betingelserne for deres anvendelse skal overvåges af toldmyndighederne
c)
betingelserne for tildelingen af tilladelserne
d)
betingelserne for, hvornår en økonomisk operatør kan få tilladelse til at gennemføre visse toldformaliteter, der i princippet bør gennemføres af toldmyndighederne, herunder egen beregning af import- og eksportafgifter, og til at foretage visse kontroller under toldtilsyn
e)
identifikation af den toldmyndighed, der er kompetent til at tildele tilladelsen
f)
konsultation af og meddelelse af oplysninger til andre toldmyndigheder, hvor det er relevant
g)
betingelserne for, hvornår tilladelserne kan suspenderes eller inddrages
h)
de involverede kompetente toldsteders særlige rolle og ansvarsområde, især med hensyn til, hvilken kontrol der skal anvendes
i)
formen af og en eventuel tidsfrist for gennemførelsen af formaliteter
vedtages efter forskriftsproceduren med kontrol i artikel 184, stk. 4.
Disse foranstaltninger skal tage hensyn til følgende:
-
de toldformaliteter, der skal foretages, og den toldkontrol, der skal udføres af sikkerheds- og sikringshensyn af varer, der føres ind i eller forlader Fællesskabets toldområde
-
de regler, der vedtages i medfør af artikel 25, stk. 3
-
med hensyn til litra d), hvor mere end én medlemsstat er involveret, skal ansøgeren have status som autoriseret økonomisk operatør i henhold til artikel 14
-
med hensyn til litra e), det sted, hvor ansøgerens hovedbogholderi i forbindelse med told føres eller er tilgængeligt, så der lettere kan foretages revisionsbaseret kontrol, og hvor i det mindste en del af de aktiviteter, der skal omfattes af tilladelsen, udføres.
KAPITEL 3
Verifikation og frigivelse af varer
Afdeling 1
Verifikation
Artikel 117
Verifikation af en toldangivelse
Toldmyndighederne kan med henblik på at verificere, at oplysningerne i en toldangivelse, de har antaget, er rigtige:
a)
undersøge angivelsen og alle bilag
b)
kræve, at klarereren forelægger andre dokumenter
c)
undersøge varerne
d)
udtage stikprøver med henblik på analyse eller dybtgående kontrol af varerne.
Artikel 118
Undersøgelse og prøveudtagning af varer
1. Transport af varerne til det sted, hvor undersøgelsen og prøveudtagningen skal finde sted, og alle nødvendige behandlinger i forbindelse hermed foretages af klarereren eller på dennes ansvar. Udgifterne hertil afholdes af klarereren.
2. Klarereren har ret til at overvære eller lade sig repræsentere ved undersøgelsen af varerne og prøveudtagningerne. Hvis toldmyndighederne har rimelig grund hertil, kan de forlange, at klarereren selv eller dennes repræsentant er til stede under undersøgelsen af varerne eller prøveudtagningen, eller at han giver dem den assistance, der er nødvendig for at lette undersøgelsen eller prøveudtagningen.
3. Toldmyndighederne yder ikke erstatning for prøver, som de udtager, når det i øvrigt sker efter gældende bestemmelser, men de afholder analyse- og kontrolomkostningerne.
Artikel 119
Undersøgelse af en del af varerne og prøveudtagning
1. Hvis undersøgelsen kun vedrører en del af de varer, der er omfattet af en og samme toldangivelse, eller der kun udtages prøver, anses resultatet af delundersøgelsen eller af analysen eller undersøgelsen af de udtagne prøver for at gælde for alle de varer, der er omfattet af samme angivelse.
Klarereren kan dog anmode om en yderligere undersøgelse eller prøveudtagning af varerne, når han skønner, at resultatet af delundersøgelsen eller af analysen eller undersøgelsen af de udtagne prøver ikke gælder for resten af de angivne varer. Anmodningen tages til følge, forudsat at varerne ikke er blevet frigivet, eller, hvis de er blevet frigivet, at klarereren godtgør, at de ikke er blevet ændret på nogen måde.
2. Når en toldangivelse omfatter flere vareposter, anses oplysningerne for hver varepost for at udgøre en særskilt angivelse med henblik på anvendelsen af nærværende artikels stk. 1.
3. Kommissionen vedtager efter proceduren i artikel 184, stk. 3, foranstaltninger vedrørende den procedure, der skal anvendes, hvis undersøgelserne i henhold til nærværende artikels stk. 1 ikke giver samme resultat.
Artikel 120
Resultater af verifikationen
1. Resultatet af verifikationen af toldangivelsen tjener som grundlag for anvendelsen af de bestemmelser, der gælder for den toldprocedure, som varerne henføres under.
2. Hvis der ikke er foretaget verifikation af toldangivelsen, finder stk. 1 anvendelse på oplysningerne i angivelsen.
3. Resultatet af toldmyndighedernes verifikation har samme retskraft i hele Fællesskabets toldområde.
Artikel 121
Identifikationsforanstaltninger
1. Toldmyndighederne eller i givet fald de økonomiske operatører, der af toldmyndighederne har fået tilladelse dertil, træffer de fornødne foranstaltninger til at identificere varerne, når dette er nødvendigt for at sikre overholdelsen af de bestemmelser, der er fastsat for benyttelsen af den toldprocedure, som disse varer er blevet angivet til.
Disse identifikationsforanstaltninger har samme retskraft i hele Fællesskabets toldområde.
2. Identifikationsmærker, der er påsat varer eller transportmidler, må kun fjernes eller tilintetgøres af toldmyndighederne eller af økonomiske operatører, der har fået tilladelse hertil af toldmyndighederne, medmindre det på grund af hændelige omstændigheder eller force majeure er absolut påkrævet at fjerne eller tilintetgøre dem af hensyn til beskyttelse af varerne eller transportmidlerne.
Artikel 122
Gennemførelsesforanstaltninger
Kommissionen vedtager foranstaltninger til gennemførelse af denne afdeling efter proceduren i artikel 184, stk. 2.
Afdeling 2
Frigivelse
Artikel 123
Frigivelse af varerne
1. Hvis betingelserne for henførsel af varerne under den pågældende procedure er opfyldt, og forudsat at eventuelle restriktioner er bragt i anvendelse, og der ikke gælder forbud for varerne, frigiver toldmyndighederne varerne, så snart oplysningerne i toldangivelsen er blevet verificeret eller godtaget uden verifikation, jf. dog artikel 117.
Første afsnit finder også anvendelse, hvis en verifikation som nævnt i artikel 117 ikke kan afsluttes inden for en rimelig frist, og hvis varernes tilstedeværelse ikke længere er påkrævet af hensyn til verifikationen.
2. Frigivelsen sker på én gang for samtlige varer, der er omfattet af en og samme angivelse.
Når en toldangivelse omfatter flere vareposter, anses oplysningerne for hver varepost for at udgøre en særskilt toldangivelse med henblik på anvendelsen af første afsnit.
3. Når varerne frembydes ved et andet toldsted end det, hvor toldangivelsen er blevet antaget, udveksler de involverede toldmyndigheder de oplysninger, der er nødvendige for frigivelsen, med forbehold af relevant kontrol.
Artikel 124
Frigivelse afhængig af betaling af det import- eller eksportafgiftsbeløb, der svarer til toldskylden, eller sikkerhedsstillelse
1. Hvis der opstår toldskyld som følge af, at varer henføres under en toldprocedure, frigives varerne først, når det import- eller eksportafgiftsbeløb, der svarer til toldskylden, er blevet betalt, eller der er stillet sikkerhed til dækning af denne skyld.
Med forbehold af tredje afsnit finder første afsnit dog ikke anvendelse for midlertidig import med delvis fritagelse for importafgifter.
Når toldmyndighederne i medfør af bestemmelserne for den toldprocedure, som varerne angives til, forlanger, at der stilles en sikkerhed, frigives de nævnte varer ikke til den pågældende toldprocedure, før der er stillet en sådan sikkerhed.
2. Kommissionen kan vedtage foranstaltninger vedrørende undtagelser fra stk. 1, første og tredje afsnit, efter proceduren i artikel 184, stk. 2.
KAPITEL 4
Bortskaffelse af varer
Artikel 125
Tilintetgørelse af varer
Hvis toldmyndighederne har rimelig grund hertil, kan de kræve, at varer, der har været frembudt for toldmyndighederne, tilintetgøres, og de skal underrette ihændehaveren af varerne herom. Udgifterne i forbindelse med tilintetgørelsen påhviler ihændehaveren af varerne.
Artikel 126
Foranstaltninger, som skal træffes af toldmyndighederne
1. Toldmyndighederne træffer alle nødvendige foranstaltninger, herunder konfiskering og salg eller tilintetgørelse, for at bortskaffe varer i følgende tilfælde:
a)
hvis en af forpligtelserne i toldlovgivningen med hensyn til at føre ikke-fællesskabsvarer ind i Fællesskabets toldområde ikke er opfyldt, eller varerne er blevet unddraget toldtilsyn
b)
hvis varerne ikke kan frigives af en af følgende årsager:
i)
fordi undersøgelsen af varerne af årsager, der kan tilskrives klarereren ikke har kunnet indledes eller fortsættes inden for den af toldmyndighederne fastsatte frist
ii)
fordi de dokumenter, der er en betingelse for varernes henførsel under eller frigivelse til den angivne toldprocedure, ikke er gjort tilgængelige
iii)
fordi de import- eller eksportafgifter, der skulle have været betalt, eller for hvilke der skulle have været stillet sikkerhed, enten ikke er blevet betalt, eller der ikke er blevet stillet sikkerhed herfor inden for den fastsatte frist
iv)
fordi de er genstand for forbud eller restriktioner
c)
hvis varerne ikke er blevet fjernet inden for en rimelig tid efter deres frigivelse
d)
hvis det efter varernes frigivelse konstateres, at de ikke opfyldte betingelserne for denne frigivelse
e)
hvis varer afstås til staten i henhold til artikel 127.
2. Ikke-fællesskabsvarer, der er afstået til staten, beslaglagt eller konfiskeret, anses for at være henført under proceduren for midlertidig opbevaring.
Artikel 127
Afståelse
1. Ikke-fællesskabsvarer og varer med særligt anvendelsesformål kan med toldmyndighedernes forudgående tilladelse afstås til staten af brugeren af proceduren eller i givet fald af ihændehaveren af varerne.
2. Afståelse må ikke medføre omkostninger for staten. Brugeren af proceduren eller i givet fald ihændehaveren af varerne afholder udgifterne til tilintetgørelse eller anden bortskaffelse af varer.
Artikel 128
Gennemførelsesforanstaltninger
Foranstaltninger, der har til formål at ændre ikke-væsentlige bestemmelser i denne forordning ved at supplere den med bestemmelser om gennemførelsen af dette kapitel, vedtages efter forskriftsproceduren med kontrol i artikel 184, stk. 4.
AFSNIT VI
OVERGANG TIL FRI OMSÆTNING OG FRITAGELSE FOR IMPORTAFGIFTER
KAPITEL 1
Overgang til fri omsætning
Artikel 129
Anvendelsesområde og indvirkning
1. Ikke-fællesskabsvarer, der skal bringes i omsætning på Fællesskabets marked eller er bestemt til privat forbrug eller fortæring inden for Fællesskabet, henføres under overgang til fri omsætning.
2. Overgang til fri omsætning indebærer følgende:
a)
opkrævning af eventuelle skyldige importafgifter
b)
i givet fald opkrævning af andre omkostninger i medfør af relevante gældende bestemmelser om opkrævning af sådanne omkostninger
c)
anvendelse af handelspolitiske foranstaltninger samt forbud og restriktioner, hvis de ikke allerede er blevet anvendt på et tidligere stade
d)
opfyldelse af de øvrige formaliteter, der er fastlagt for import af varerne.
3. Ved overgang til fri omsætning får ikke-fællesskabsvarer toldmæssig status som fællesskabsvarer.
KAPITEL 2
Fritagelse for importafgifter
Afdeling 1
Returvarer
Artikel 130
Anvendelsesområde og indvirkning
1. Ikke-fællesskabsvarer, som, efter oprindelig at være blevet eksporteret fra Fællesskabets toldområde som fællesskabsvarer, inden for en frist på tre år igen føres ind i toldområdet og angives til fri omsætning, fritages efter anmodning fra den berørte person for importafgifter.
2. Den i stk. 1 omhandlede frist på tre år kan overskrides under særlige omstændigheder.
3. Hvis returvarer inden deres eksport fra Fællesskabets toldområde er blevet bragt i fri omsætning afgiftsfrit eller til en nedsat importafgiftssats som følge af et særligt anvendelsesformål, kan den i stk. 1 omhandlede afgiftsfritagelse kun indrømmes, på betingelse af at varerne overgår til fri omsætning til samme anvendelsesformål.
Hvis det særlige anvendelsesformål, som de pågældende varer skal bringes i fri omsætning til, ikke længere er det samme, foretages der i importafgiftsbeløbet et fradrag af ethvert beløb, som blev opkrævet, da disse varer første gang blev bragt i fri omsætning. Hvis sidstnævnte beløb er større end det, der fremkommer ved returvarernes overgang til fri omsætning, ydes der ingen godtgørelse.
4. Hvis fællesskabsvarer har mistet deres toldmæssige status som fællesskabsvarer i medfør af artikel 102, litra b), og efterfølgende bringes i fri omsætning, finder stk. 1, 2 og 3 i denne artikel tilsvarende anvendelse.
5. Fritagelsen for importafgifter indrømmes kun, hvis varerne genindføres i samme stand, som de forefandtes i ved deres eksport.
Artikel 131
Tilfælde, hvor der ikke indrømmes fritagelse for importafgifter
Den i artikel 130 omhandlede fritagelse for importafgifter indrømmes ikke i følgende tilfælde:
a)
varer, der er eksporteret fra Fællesskabets toldområde under proceduren for passiv forædling, medmindre
i)
disse varer stadig er i samme uforandrede stand som ved deres eksport
ii)
de regler, der er vedtaget i henhold til artikel 134, giver mulighed herfor
b)
varer, som har været omfattet af foranstaltninger i henhold til den fælles landbrugspolitik, der indebærer, at de skal eksporteres fra Fællesskabets toldområde, medmindre de regler, der er vedtaget i henhold til artikel 134, giver mulighed herfor.
Artikel 132
Varer, der tidligere var henført under proceduren for aktiv forædling
1. Artikel 130 finder tilsvarende anvendelse på forædlingsprodukter, der oprindelig blev reeksporteret fra Fællesskabets toldområde efter at have været henført under en procedure for aktiv forædling.
2. Efter anmodning fra klarereren fastsættes importafgiftsbeløbet for de i stk. 1 i denne artikel omhandlede varer i overensstemmelse med artikel 53, stk. 3, forudsat at klarereren forelægger de nødvendige oplysninger. Datoen for antagelse af reeksportmeddelelsen betragtes som datoen for varernes overgang til fri omsætning.
3. Fritagelsen for importafgifter som omhandlet i artikel 130 indrømmes ikke for forædlingsprodukter, som blev udført i overensstemmelse artikel 142, stk. 2, litra b), medmindre der er sikkerhed for, at der ikke er nogen varer, der vil blive henført under proceduren for aktiv forædling.
Afdeling 2
Havfiskeri og produkter optaget fra havet
Artikel 133
Produkter, som hidrører fra havfiskeri, og andre produkter, der optages fra havet
Med forbehold af artikel 36, stk. 1, er følgende produkter fritaget for importafgifter ved overgang til fri omsætning:
a)
produkter fra havfiskeri og andre produkter, der optages fra et søterritorium, der hører under et land eller et område uden for Fællesskabets toldområde, af skibe, som udelukkende er registreret i en medlemsstat eller anmeldt til dens skibsregister og fører statens flag
b)
produkter, der er fremstillet på grundlag af de under litra a) nævnte produkter om bord på fabriksskibe, der opfylder de under samme litra fastsatte betingelser.
Afdeling 3
Gennemførelsesforanstaltninger
Artikel 134
Gennemførelsesforanstaltninger
Foranstaltninger, der har til formål at ændre ikke-væsentlige bestemmelser i denne forordning ved at supplere den med bestemmelser til gennemførelse af dette kapitel, vedtages efter forskriftsproceduren med kontrol i artikel 184, stk. 4.
AFSNIT VII
SÆRLIGE PROCEDURER
KAPITEL 1
Almindelige bestemmelser
Artikel 135
Anvendelsesområde
Varer kan henføres under en af følgende kategorier af særlige procedurer:
a)
forsendelse, der omfatter ekstern og intern forsendelse
b)
oplagring, der omfatter midlertidig opbevaring, toldoplag og frizoner
c)
særlig anvendelse, der omfatter midlertidig import og anvendelse til særligt formål
d)
forædling, der omfatter aktiv og passiv forædling.
Artikel 136
Bevilling
1. Der kræves bevilling fra toldmyndighederne til:
-
at benytte proceduren vedrørende aktiv eller passiv forædling, proceduren vedrørende midlertidig import eller proceduren vedrørende anvendelse til særligt formål
-
at drive lagervirksomhed med henblik på midlertidig opbevaring eller oplæggelse på toldoplag af varer, medmindre det er toldmyndigheden selv, der driver lagervirksomheden.
De betingelser, under hvilke det er tilladt at benytte en eller flere af ovennævnte procedurer eller at drive lagervirksomhed, skal fremgå af bevillingen.
2. Foranstaltninger, der har til formål at ændre ikke-væsentlige bestemmelser i denne forordning ved at supplere den med bestemmelser om navnlig følgende:
a)
tildelingen af den bevilling, der er omhandlet i stk. 1
b)
de tilfælde, hvor bevillingen skal revideres
c)
betingelserne for tildelingen af bevillingen
d)
den toldmyndighed, der er kompetent til at tildele bevillingen
e)
konsultation af og meddelelse af oplysninger til andre toldmyndigheder, hvor det er relevant
f)
betingelserne for, hvornår bevillingen kan suspenderes eller inddrages
g)
de involverede kompetente toldsteders særlige rolle og ansvarsområder, især med hensyn til, hvilken kontrol der skal udøves
h)
formen af og en eventuel tidsfrist for gennemførelsen af formaliteter
vedtages efter forskriftproceduren med kontrol i artikel 184, stk. 4.
Disse foranstaltninger skal tage hensyn til følgende:
a)
med hensyn til første afsnit, litra c), hvor mere end én medlemsstat er involveret, ansøgerens opfyldelse af kriterierne i artikel 14 for indrømmelse af status som autoriseret økonomisk operatør
b)
med hensyn til første afsnit, litra d), det sted, hvor ansøgerens hovedbogholderi i forbindelse med told føres eller er tilgængeligt, så der lettere kan foretages revisionsbaseret kontrol, og hvor i det mindste en del af de aktiviteter, der skal omfattes af bevillingen, udføres.
3. Medmindre andet er fastsat i toldlovgivningen, indrømmes den i stk. 1 omhandlede bevilling kun til følgende personer:
a)
personer, der er etableret i Fællesskabets toldområde
b)
personer, som yder den nødvendige sikkerhed for, at transaktionerne forløber korrekt, og som i de tilfælde, hvor der kan opstå toldskyld, eller andre afgifter kan pålægges varer, der er henført under en særlig procedure, stiller sikkerhed i overensstemmelse med artikel 56
c)
i forbindelse med proceduren for midlertidig import eller aktiv forædling, den person, der henholdsvis anvender eller lader varerne anvende, eller som udfører eller lader udføre forædlingsprocesser.
Foranstaltninger, der har til formål at ændre ikke-væsentlige bestemmelser i denne forordning ved at supplere den med bestemmelser om undtagelser fra første afsnit i dette stykke, vedtages efter forskriftsproceduren med kontrol i artikel 184, stk. 4.
4. Medmindre andet er bestemt og ud over stk. 3, tildeles den i stk. 1 omhandlede bevilling kun, hvis følgende betingelser er opfyldt:
a)
Toldmyndighederne er i stand til at foretage toldtilsyn, uden at der skal træffes administrative forholdsregler, som ikke står i rimeligt forhold til de økonomiske behov i forbindelse hermed.
b)
Fællesskabsproducenternes væsentlige interesser berøres ikke negativt af en bevilling til forædlingsproceduren (økonomiske forudsætninger).
Fællesskabsproducenternes væsentlige interesser anses ikke for at blive negativt berørt, jf. første afsnit, litra b), medmindre der er bevis for det modsatte, eller hvis det fremgår af toldlovgivningen, at de økonomiske forudsætninger anses for at være opfyldt.
Hvis der er bevis for, at fællesskabsproducenternes væsentlige interesser sandsynligvis vil blive negativt berørt, foretages der en undersøgelse af de økonomiske forudsætninger i henhold til artikel 185.
Kommissionen vedtager efter proceduren, der henvises til i artikel 184, stk. 2, foranstaltninger, der vedrører følgende:
a)
undersøgelse af de økonomiske forudsætninger
b)
fastlæggelse af, i hvilke tilfælde fællesskabsproducenternes væsentlige interesser sandsynligvis vil blive negativt berørt, under hensyntagen til landbrugs- og handelspolitiske foranstaltninger
c)
fastlæggelse af, i hvilke tilfælde de økonomiske forudsætninger anses for at være opfyldt.
5. Bevillingshaveren skal underrette toldmyndighederne om alle forhold, der indtræder, efter at bevillingen blev tildelt, og som kan formodes at have betydning for bevillingens opretholdelse eller indhold.
Artikel 137
Regnskaber
1. Bortset fra ved forsendelsesproceduren, eller hvis andet er fastsat i toldlovgivningen, skal bevillingshaveren, brugeren af proceduren og alle de, der udøver en virksomhed omfattende oplagring, bearbejdning eller forædling af varer eller salg eller køb af varer i frizoner, føre regnskaber i en af toldmyndighederne godkendt form.
Regnskaberne skal gøre det muligt for toldmyndighederne at føre tilsyn med den pågældende procedure, især med hensyn til identifikation af varer, der er henført under proceduren, deres toldmæssige status og deres bevægelser.
2. Foranstaltninger, der har til formål at ændre ikke-væsentlige bestemmelser i denne forordning ved at supplere den med bestemmelser om gennemførelsen af denne artikel, vedtages efter forskriftsproceduren med kontrol i artikel 184, stk. 4.
Artikel 138
Afslutning af en procedure
1. I andre tilfælde end forsendelsesproceduren og med forbehold af artikel 166 afsluttes en særlig procedure, når de under proceduren henførte varer eller forædlingsprodukterne er henført under en efterfølgende toldprocedure, har forladt Fællesskabets toldområde eller er blevet tilintetgjort og ikke omdannet til affald eller er afstået til staten i henhold til artikel 127.
2. Forsendelsesproceduren afsluttes af toldmyndighederne, når de på grundlag af en sammenligning mellem de oplysninger, der foreligger på afgangstoldstedet, og de oplysninger, der foreligger på bestemmelsestoldstedet, kan konstatere, at proceduren er ophørt på korrekt vis.
3. Toldmyndighederne træffer enhver foranstaltning, der er nødvendig for at bringe forholdene for de varer, for hvilke en procedure ikke er blevet afsluttet på de fastsatte vilkår, i overensstemmelse med reglerne.
Artikel 139
Overdragelse af rettigheder og pligter
De rettigheder og pligter, som brugeren af en procedure har med hensyn til varer, der er henført under en særlig procedure, dog ikke forsendelsesproceduren, kan på betingelser, der fastsættes af toldmyndighederne, helt eller delvis overdrages til andre personer, som opfylder de for den pågældende procedure fastlagte betingelser.
Artikel 140
Varebevægelser
1. Varer, der er henført under en særlig procedure, dog ikke forsendelses- eller frizoneproceduren, kan transporteres mellem forskellige steder i Fællesskabets toldområde, forudsat at bevillingen eller toldlovgivningen indeholder bestemmelse herom.
2. Kommissionen vedtager foranstaltninger til gennemførelse af denne artikel efter proceduren i artikel 184, stk. 2.
Artikel 141
Sædvanlige behandlinger
Varer, der opbevares på toldoplag eller henført under en forædlingsprocedure eller anbragt i en frizone, kan underkastes de sædvanlige behandlinger, som tjener til at sikre deres bevarelse eller til at forbedre deres udseende eller handelskvalitet eller til at forberede deres distribution eller videresalg.
Artikel 142
Ækvivalente varer
1. Ækvivalente varer er fællesskabsvarer, som oplagres, anvendes eller forædles i stedet for varer, der er henført under en særlig procedure.
Under proceduren for passiv forædling er ækvivalente varer ikke-fællesskabsvarer, som forædles i stedet for fællesskabsvarer, der er henført under proceduren for passiv forædling.
Ækvivalente varer skal have samme ottecifrede kode i den kombinerede nomenklatur, samme handelskvalitet og samme tekniske egenskaber som de varer, de træder i stedet for.
Foranstaltninger, der har til formål at ændre ikke-væsentlige bestemmelser i denne forordning ved at supplere den med bestemmelser om undtagelser fra tredje afsnit i dette stykke, vedtages efter forskriftsproceduren med kontrol i artikel 184, stk. 4.
2. Toldmyndighederne tillader følgende, forudsat at der er sikkerhed for, at proceduren forløber korrekt, især med hensyn til toldtilsyn:
a)
anvendelse af ækvivalente varer under en særlig procedure, bortset fra proceduren for forsendelse, midlertidig import og midlertidig opbevaring
b)
ved proceduren for aktiv forædling, eksport af forædlingsprodukter, som er fremstillet af ækvivalente varer forud for importen af de varer, de træder i stedet for
c)
ved proceduren for passiv forædling, import af forædlingsprodukter, som er fremstillet af ækvivalente varer forud for eksporten af de varer, de træder i stedet for.
Foranstaltninger, der har til formål at ændre ikke-væsentlige bestemmelser i denne forordning ved at supplere den med bestemmelser om, i hvilke tilfælde toldmyndighederne kan tillade anvendelse af ækvivalente varer under midlertidig import, vedtages efter forskriftsproceduren med kontrol i artikel 184, stk. 4.
3. Anvendelsen af ækvivalente varer er ikke tilladt i følgende tilfælde:
a)
hvis der kun foretages sædvanlige behandlinger som fastlagt i artikel 141 under proceduren for aktiv forædling
b)
hvis der er forbud mod godtgørelse af eller fritagelse for importafgifter for varer uden oprindelsesstatus, der anvendes til fremstilling af forædlingsprodukter under proceduren for aktiv forædling, for hvilke der udstedes eller udfærdiges et oprindelsesbevis som led i en præferenceaftale mellem Fællesskabet og visse lande eller områder uden for Fællesskabets toldområde eller grupper af sådanne lande eller områder, eller
c)
hvis det kan føre til en uberettiget importafgiftsfordel.
Foranstaltninger, der har til formål at ændre ikke-væsentlige bestemmelser i denne forordning ved at supplere den med bestemmelser om andre tilfælde, hvor der ikke må anvendes ækvivalente varer, vedtages efter forskriftsproceduren med kontrol i artikel 184, stk. 4.
4. I det tilfælde, der henvises til i stk. 2, litra b), i denne artikel, og såfremt forædlingsprodukterne ville blive pålagt eksportafgifter, hvis de ikke blev eksporteret i forbindelse med proceduren for aktiv forædling, skal bevillingshaveren stille sikkerhed for, at disse afgifter betales i tilfælde af, at ikke-fællesskabsvarerne ikke importeres inden for den i artikel 169, stk. 3, fastsatte frist.
Artikel 143
Gennemførelsesforanstaltninger
Kommissionen vedtager foranstaltninger vedrørende forløbet af de under dette afsnit omhandlede procedurer efter proceduren i artikel 184, stk. 2.
KAPITEL 2
Forsendelse
Afdeling 1
Ekstern og intern forsendelse
Artikel 144
Ekstern forsendelse
1. Under proceduren for ekstern forsendelse kan ikke-fællesskabsvarer forsendes fra et sted til et andet inden for Fællesskabets toldområde uden at skulle gøres til genstand for:
a)
importafgifter
b)
andre omkostninger som fastsat i andre relevante gældende bestemmelser
c)
handelspolitiske foranstaltninger, såfremt de ikke indeholder et forbud mod indpassage eller udpassage af varer til eller fra Fællesskabets toldområde.
2. Foranstaltninger, der har til formål at ændre ikke-væsentlige bestemmelser i denne forordning ved at supplere den med bestemmelser om, i hvilke tilfælde og under hvilke betingelser fællesskabsvarer skal henføres under ekstern forsendelse, vedtages efter forskriftsproceduren med kontrol i artikel 184, stk. 4.
3. Den i stk. 1 nævnte forsendelse finder sted på en af følgende måder:
a)
under proceduren for ekstern fællesskabsforsendelse
b)
i overensstemmelse med TIR-konventionen, forudsat at forsendelsen:
i)
er påbegyndt eller skal ophøre uden for Fællesskabets toldområde, eller
ii)
foretages mellem to steder i Fællesskabets toldområde gennem et land eller et område uden for Fællesskabets toldområde
c)
i overensstemmelse med ATA-konventionen/Istanbul-konventionen, hvis der er tale om en transitforsendelse
d)
i henhold til Rhin-manifestet (artikel 9 i den reviderede konvention om Rhin-sejlads)
e)
i henhold til formular 302, der er indført som led i overenskomsten mellem parterne i Den Nordatlantiske Traktats Organisation vedrørende status for deres styrker, undertegnet i London den 19. juni 1951
f)
med post i overensstemmelse med Verdenspostunionens bestemmelser, når varer forsendes af eller for indehavere af rettigheder og pligter i henhold til disse bestemmelser.
4. Ekstern forsendelse finder anvendelse med forbehold af bestemmelserne i artikel 140.
Artikel 145
Intern forsendelse
1. Under proceduren for intern forsendelse og på de betingelser, der er fastlagt i stk. 2 og 3, kan fællesskabsvarer forsendes fra et sted til et andet inden for Fællesskabets toldområde og passere gennem et andet område uden for dette område uden ændring af deres toldmæssige status.
2. Den i stk. 1 nævnte forsendelse finder sted på en af følgende måder:
a)
under proceduren for intern fællesskabsforsendelse, hvis denne mulighed gives i en international aftale
b)
i overensstemmelse med TIR-konventionen
c)
i overensstemmelse med ATA-konventionen/Istanbul-konventionen, hvis der er tale om en transitforsendelse
d)
i henhold til Rhin-manifestet (artikel 9 i den reviderede konvention om Rhin-sejlads)
e)
i henhold til formular 302, der er indført som led i overenskomsten mellem parterne i Den Nordatlantiske Traktats Organisation vedrørende status for deres styrker, undertegnet i London den 19. juni 1951
f)
med post i overensstemmelse med Verdenspostunionens bestemmelser, når varer forsendes af eller for indehavere af rettigheder og pligter i henhold til disse bestemmelser.
3. I de i stk. 2, litra b)-f), omhandlede tilfælde bevarer varer kun deres toldmæssige status som fællesskabsvarer, hvis denne status er godtgjort på bestemte betingelser og ved hjælp af metoder, der er fastsat i toldlovgivningen.
Foranstaltninger, der har til formål at ændre ikke-væsentlige bestemmelser i denne forordning ved at supplere den med bestemmelser om, på hvilke betingelser og ved hjælp af hvilke metoder denne toldmæssige status kan godtgøres, vedtages efter forskriftsproceduren med kontrol i artikel 184, stk. 4.
Afdeling 2
Fællesskabsforsendelse
Artikel 146
Pligter, der påhviler en bruger af proceduren for fællesskabsforsendelse og en transportør eller modtager af varer, der forsendes under proceduren for fællesskabsforsendelse
1. Brugeren af proceduren for fællesskabsforsendelse er ansvarlig for følgende:
a)
at varerne frembydes på bestemmelsestoldstedet i intakt stand sammen med de nødvendige oplysninger inden for den fastsatte frist og under iagttagelse af de af toldmyndighederne trufne foranstaltninger til varernes identificering
b)
at de for proceduren gældende toldbestemmelser overholdes
c)
medmindre andet er fastsat i toldlovgivningen, at der stilles sikkerhed for betaling af det import- eller eksportafgiftsbeløb, der svarer til toldskyld eller andre afgifter, som kan pålægges varerne, som omhandlet i andre gældende relevante bestemmelser.
2. De pligter, der påhviler brugeren af proceduren, er opfyldt, og forsendelsesproceduren ophører, når de under proceduren henførte varer og de nødvendige oplysninger foreligger på bestemmelsestoldstedet i henhold til toldlovgivningen.
3. En transportør eller varemodtager, der accepterer varerne med kendskab til, at det er varer, der forsendes under proceduren for fællesskabsforsendelse, er ligeledes ansvarlig for frembydelse af dem i intakt stand for bestemmelsestoldstedet inden for den fastsatte frist og under iagttagelse af de af toldmyndighederne trufne foranstaltninger til varernes identificering.
Artikel 147
Varer, der passerer gennem et område i et land uden for Fællesskabets toldområde under proceduren for ekstern fællesskabsforsendelse
1. Proceduren for ekstern fællesskabsforsendelse anvendes på varer, der passerer gennem et område uden for Fællesskabets toldområde, hvis en af følgende betingelser er opfyldt:
a)
En sådan mulighed er fastsat i en international aftale.
b)
Forsendelsen gennem et sådant område sker på grundlag af et og samme transportdokument, som er udfærdiget i Fællesskabets toldområde.
2. I det tilfælde, der er omhandlet i stk. 1, litra b), suspenderes virkningen af proceduren for ekstern fællesskabsforsendelse, så længe varerne befinder sig uden for Fællesskabets toldområde.
KAPITEL 3
Oplagring
Afdeling 1
Fælles bestemmelser
Artikel 148
Anvendelsesområde
1. Under en oplagringsprocedure kan ikke-fællesskabsvarer oplagres i Fællesskabets toldområde uden at skulle gøres til genstand for:
a)
importafgifter
b)
andre omkostninger som fastsat i andre relevante gældende bestemmelser
c)
handelspolitiske foranstaltninger, såfremt de ikke indeholder et forbud mod indpassage eller udpassage af varer til eller fra Fællesskabets toldområde.
2. Fællesskabsvarer kan henføres under proceduren for toldoplag eller frizoner i overensstemmelse med toldlovgivningen eller fællesskabslovgivningen vedrørende specifikke områder eller for at blive omfattet af en afgørelse, der indrømmer godtgørelse af eller fritagelse for importafgifter.
Foranstaltninger, der har til formål at ændre ikke-væsentlige bestemmelser i denne forordning ved at supplere den med bestemmelser om, i hvilke tilfælde og under hvilke betingelser fællesskabsvarer kan henføres under procedurerne for toldoplag eller frizoner, vedtages efter forskriftsproceduren med kontrol i artikel 184, stk. 4.
Artikel 149
Forpligtelser, der påhviler bevillingshaveren eller brugeren af en procedure
1. Bevillingshaveren og brugeren af proceduren er ansvarlige for følgende:
a)
at sikre, at varer under procedurerne for midlertidig opbevaring eller toldoplag ikke unddrages toldtilsyn
b)
at de forpligtelser, der følger af oplagring af varer, der er dækket af procedurerne for midlertidig opbevaring eller toldoplag, opfyldes
c)
at de særlige betingelser, der er fastsat i bevillingen til drift af et toldoplag eller midlertidig opbevaringsvirksomhed, overholdes.
2. Uanset stk. 1 kan det i bevillingen, når den vedrører et offentligt toldoplag, fastsættes, at det i stk. 1, litra a) eller b), omhandlede ansvar udelukkende påhviler brugeren af proceduren.
3. Brugeren af proceduren er ansvarlig for opfyldelsen af de forpligtelser, der følger af varernes henførsel under procedurerne for midlertidig opbevaring eller toldoplag.
Artikel 150
En oplagringsprocedures varighed
1. Varer kan forblive under en oplagringsprocedure uden tidsbegrænsning.
2. I følgende tilfælde kan toldmyndighederne dog fastsætte en tidsfrist for, hvornår en oplagringsprocedure skal være afsluttet:
a)
hvis en lagervirksomhed drives af toldmyndighederne og kan benyttes af alle til midlertidig opbevaring af varer i henhold til artikel 151
b)
under særlige omstændigheder, navnlig hvis varernes art og egenskaber, såfremt der er tale om langvarig oplagring, kan udgøre en trussel mod folkesundheden eller dyre- eller plantesundheden eller mod miljøet.
3. Foranstaltninger, der har til formål at ændre ikke-væsentlige bestemmelser i denne forordning ved at supplere den og fastsætte de bestemmelser, der er omhandlet i stk. 2, vedtages efter forskriftsproceduren med kontrol i artikel 184, stk. 4.
Afdeling 2
Midlertidig opbevaring
Artikel 151
Anbringelse af varer under midlertidig opbevaring
1. Hvis de ikke på anden måde er angivet til en toldprocedure, anses følgende ikke-fællesskabsvarer for at være angivet til proceduren for midlertidig opbevaring af ihændehaveren af varerne på det tidspunkt, hvor de er blevet frembudt for toldmyndighederne:
a)
varer, som føres ind i Fællesskabets område, dog ikke direkte ind i en frizone
b)
varer, som føres fra en frizone ind i en anden del af Fællesskabets toldområde
c)
varer, for hvilke proceduren for ekstern forsendelse er ophørt.
Toldangivelsen anses for at være indgivet og antaget af toldmyndighederne i det øjeblik, hvor varerne frembydes for toldmyndighederne.
2. Den summariske indpassageangivelse eller et forsendelsesdokument, der træder i stedet for den, er at sidestille med toldangivelsen til proceduren for midlertidig opbevaring.
3. Toldmyndighederne kan kræve, at ihændehaveren af varerne stiller sikkerhed for betaling af det import- eller eksportafgiftsbeløb, der svarer til toldskylden, eller af andre omkostninger, der kan blive pålagt, som omhandlet i andre relevante gældende bestemmelser.
4. Hvis varer af en eller anden grund ikke kan henføres eller ikke længere kan bevares under proceduren for midlertidig opbevaring, træffer toldmyndighederne straks alle nødvendige foranstaltninger for at regulere situationen for varerne. Artikel 125, 126 og 127 finder tilsvarende anvendelse.
5. Kommissionen kan vedtage foranstaltninger til gennemførelse af denne artikel efter proceduren i artikel 184, stk. 2.
Artikel 152
Varer under midlertidig opbevaring
1. Varer under proceduren for midlertidig opbevaring må kun anbringes i godkendte lagre til midlertidig opbevaring.
2. Varer under proceduren for midlertidig opbevaring må kun underkastes behandlinger, der tjener til varernes bevarelse i uændret stand, uden at præsentationsmåden eller de tekniske egenskaber ændres, jf. dog artikel 91, stk. 2.
Afdeling 3
Toldoplag
Artikel 153
Oplagring på toldoplag
1. Under toldoplagsproceduren kan ikke-fællesskabsvarer opbevares i lagre eller andre lokaler, der er godkendt til denne procedure af toldmyndighederne og under toldtilsynet, i det følgende benævnt »toldoplag«.
2. Toldoplag kan benyttes af alle til oplæggelse af varer (offentligt oplag), eller de kan benyttes af en indehaver af en bevilling til toldoplag til oplagring af varer (privat oplag).
3. Varer, der er henført under toldoplagsproceduren, kan midlertidigt fraføres toldoplaget. Bortset fra i tilfælde af force majeure skal der indhentes forhåndstilladelse til en sådan fraførsel hos toldmyndighederne.
Artikel 154
Fællesskabsvarer, særligt anvendelsesformål og forædlingsaktiviteter
1. Når der er et økonomisk behov herfor, og toldtilsynet ikke berøres heraf, kan toldmyndighederne tillade følgende i et toldoplag:
a)
oplagring af fællesskabsvarer
b)
forædling af varer under proceduren for aktiv forædling eller særligt anvendelsesformål på de for disse procedurer fastsatte betingelser.
2. I de i stk. 1 omhandlede tilfælde anses varerne ikke for at være henført under toldoplagsproceduren.
Afdeling 4
Frizoner
Artikel 155
Udpegning af frizoner
1. Medlemsstaterne kan udpege dele af Fællesskabets toldområde som frizoner.
For hver frizone fastlægger medlemsstaten, hvilket område frizonen dækker, og hvor tilførsels- og fraførselsstederne er.
2. Frizonerne er indhegnede.
Frizonernes grænser og tilførsels- og fraførselssteder er underlagt toldtilsyn.
3. Personer, varer og transportmidler, der ankommer til eller forlader en frizone, kan underkastes toldkontrol.
Artikel 156
Bygninger og aktiviteter i frizoner
1. Opførelse af bygninger i en frizone kræver en forhåndstilladelse fra toldmyndighederne.
2. Med forbehold af toldlovgivningen tillades aktiviteter af industriel eller kommerciel art samt tjenesteydelser i en frizone. Udøvelsen af sådanne aktiviteter anmeldes forinden til toldmyndighederne.
3. Toldmyndighederne kan forbyde eller begrænse de i stk. 2 omhandlede aktiviteter under hensyn til arten af de pågældende varer, behovet for toldtilsyn eller sikkerheds- og sikringskrav.
4. Toldmyndighederne kan nægte personer, der ikke yder den nødvendige sikkerhed for overholdelse af toldlovgivningen, adgang til at udøve en aktivitet i en frizone.
Artikel 157
Frembydelse af varer og deres henførsel under proceduren
1. Varer, der anbringes i en frizone, skal frembydes for toldmyndighederne og gøres til genstand for de foreskrevne toldformaliteter i følgende tilfælde:
a)
hvis de anbringes i frizonen direkte fra et sted uden for Fællesskabets toldområde
b)
hvis de er henført under en toldprocedure, som er ophørt eller afsluttet, når de henføres under proceduren for frizoner
c)
hvis de henføres under proceduren for frizoner for at blive omfattet af en beslutning om indrømmelse af godtgørelse af eller fritagelse for importafgifter
d)
hvis der i anden lovgivning end toldlovgivningen er fastsat sådanne formaliteter.
2. Varer, der anbringes i en frizone under andre omstændigheder end dem, der er omfattet af stk. 1, behøver ikke at blive frembudt for toldmyndighederne.
3. Med forbehold af artikel 158 anses varer, der anbringes i en frizone, for at være henført under proceduren for frizoner
a)
i det øjeblik, de føres ind i en frizone, medmindre de allerede er blevet henført under en anden toldprocedure
b)
i det øjeblik, hvor en forsendelsesprocedure afsluttes, medmindre de omgående henføres under en efterfølgende toldprocedure.
Artikel 158
Fællesskabsvarer i frizoner
1. Fællesskabsvarer kan føres ind i eller oplagres, flyttes, benyttes, forædles eller forbruges i en frizone. I så fald betragtes varerne ikke som omfattet af frizoneproceduren.
2. På anmodning af den berørte person udsteder toldmyndighederne for følgende varer en attest vedrørende deres toldmæssige status som fællesskabsvarer:
a)
fællesskabsvarer, som føres ind i en frizone
b)
fællesskabsvarer, som har været genstand for forædlingsprocesser i en frizone
c)
varer, der er overgået til fri omsætning i en frizone.
Artikel 159
Ikke-fællesskabsvarer i frizoner
1. Mens ikke-fællesskabsvarer befinder sig i en frizone, kan de overgå til fri omsætning eller henføres til proceduren for aktiv forædling, midlertidig import eller særligt anvendelsesformål på de vilkår, der er fastsat for disse procedurer.
I så fald betragtes varerne ikke som omfattet af frizoneproceduren.
2. Med forbehold af bestemmelserne for levering og proviantopbevaring, er stk. 1, i det omfang den pågældende procedure tillader det, ikke til hinder for anvendelse eller forbrug af varer, som ved overgang til fri omsætning eller ved midlertidig import ikke ville være pålagt importafgifter eller undergivet foranstaltninger i henhold til den fælles landbrugspolitik eller handelspolitiske foranstaltninger.
I tilfælde af sådan anvendelse eller sådant forbrug er en toldangivelse om overgang til fri omsætning eller om midlertidig import ikke nødvendig.
En angivelse kræves dog, hvis sådanne varer er omfattet af et toldkontingent eller et importloft.
Artikel 160
Varer, der føres ud af en frizone
Med forbehold af lovgivningen på andre områder end toldområdet kan varer i en frizone eksporteres eller reeksporteres fra Fællesskabets toldområde eller føres ind i en anden del af Fællesskabets toldområde.
Artikel 91-98 finder tilsvarende anvendelse på varer, der føres ind i andre dele af Fællesskabets toldområde.
Artikel 161
Toldmæssig status
Hvis varer føres ud af en frizone og ind i en anden del af Fællesskabets toldområde eller henføres under en toldprocedure, betragtes de som ikke-fællesskabsvarer, medmindre deres toldmæssige status som fællesskabsvarer er bevist ved hjælp af den i artikel 158, stk. 2, omhandlede attest eller et andet dokument i medfør af Fællesskabets toldlovgivning.
Når der skal anvendes eksportafgifter og eksportlicenser eller eksportkontrolforanstaltninger i henhold til den fælles landbrugspolitik eller handelspolitiske foranstaltninger, betragtes varerne dog som fællesskabsvarer, medmindre det bliver fastslået, at de ikke har toldmæssig status som fællesskabsvarer.
KAPITEL 4
Særlig anvendelse
Afdeling 1
Midlertidig import
Artikel 162
Anvendelsesområde
1. Under proceduren for midlertidig import kan ikke-fællesskabsvarer, der er bestemt til reeksport, anvendes i Fællesskabets toldområde med fuldstændig eller delvis fritagelse for importafgifter og uden at skulle gøres til genstand for:
a)
andre omkostninger som fastsat i andre relevante gældende bestemmelser
b)
handelspolitiske foranstaltninger, såfremt de ikke indeholder et forbud mod indpassage eller udpassage af varer til eller fra Fællesskabets toldområde.
2. Proceduren for midlertidig import kan kun anvendes, hvis følgende betingelser er opfyldt:
a)
Varerne er ikke bestemt til at skulle ændres på nogen måde, bortset fra deres normale værdiforringelse som følge af brug.
b)
Det er muligt at sikre, at de varer, der er henført under proceduren, kan identificeres, bortset fra når det skønnes, at varernes art eller den påtænkte anvendelse ikke vil kunne give anledning til misbrug af proceduren, selv om der ikke træffes identifikationsforanstaltninger, eller, for så vidt angår det i artikel 142 omhandlede tilfælde, når det kan verificeres, at de betingelser, der er fastlagt for ækvivalente varer, er opfyldt.
c)
Brugeren af proceduren er etableret uden for Fællesskabets toldområde, medmindre andet er fastsat i toldlovgivningen.
d)
De betingelser for fuldstændig eller delvis afgiftsfritagelse, der er fastlagt i Fællesskabets toldlovgivning, er opfyldt.
Artikel 163
Frist for, hvor længe varer kan forblive under proceduren for midlertidig indførsel
1. Toldmyndighederne fastsætter en frist for, hvornår varer, der er henført under proceduren for midlertidig import, senest skal reeksporteres eller henføres under en efterfølgende toldprocedure. Fristen skal være så lang, at formålet med den bevilgede anvendelse kan opfyldes.
2. Det maksimale tidsrum, hvor varer kan forblive under proceduren for midlertidig import til det samme formål og under samme bevillingshavers ansvar, er 24 måneder, også selv om proceduren blev afsluttet ved, at varerne blev henført under en anden særlig procedure og efterfølgende igen blev henført under proceduren for midlertidig import.
3. Hvis den bevilgede anvendelse under særlige omstændigheder ikke kan fuldføres inden de i stk. 1 og 2 omhandlede frister, kan toldmyndighederne efter behørigt begrundet anmodning fra bevillingshaveren forlænge disse frister med en periode af rimelig varighed.
Artikel 164
Situationer, der er dækket af midlertidig import
Foranstaltninger, der har til formål at ændre ikke-væsentlige bestemmelser i denne forordning ved at supplere den med bestemmelser om, i hvilke tilfælde og på hvilke betingelser proceduren for midlertidig import kan anvendes, og der kan indrømmes fuldstændig eller delvis fritagelse for importafgifter, vedtages efter forskriftproceduren med kontrol i artikel 184, stk. 4.
Ved vedtagelsen af disse foranstaltninger tages der hensyn til internationale aftaler og varernes art og anvendelse.
Artikel 165
Størrelsen af importafgiften i tilfælde af midlertidig import med delvis fritagelse for importafgifter
1. Importafgiftsbeløbet for varer henført under proceduren for midlertidig import med delvis fritagelse for importafgifter, fastsættes til 3 % af det importafgiftsbeløb, der skulle have været betalt for de pågældende varer, hvis de var overgået til fri omsætning på det tidspunkt, hvor de blev henført under proceduren for midlertidig import.
Dette beløb skal betales pr. måned eller pr. del af en måned, i hvilken varerne har været henført under proceduren for midlertidig import med delvis fritagelse for importafgift.
2. Importafgiftsbeløbet må ikke være højere end det, der skulle have været betalt, hvis de pågældende varer var overgået til fri omsætning på det tidspunkt, hvor de blev henført under proceduren for midlertidig import.
Afdeling 2
Særligt anvendelsesformål
Artikel 166
Proceduren for særligt anvendelsesformål
1. Under proceduren for særligt anvendelsesformål kan varer overgå til fri omsætning med toldfritagelse eller til en nedsat toldsats på grund af deres anvendelse til særlige formål. De forbliver under toldtilsyn.
2. Toldtilsynet under proceduren for særligt anvendelsesformål ophører i følgende tilfælde:
a)
når varerne er blevet anvendt til de formål, der er fastsat for anvendelse af afgiftsfritagelse eller nedsat afgiftssats
b)
når varerne eksporteres, tilintetgøres eller afstås til staten
c)
når varerne er blevet anvendt til andre formål end dem, der er fastsat for anvendelse af afgiftsfritagelse eller nedsat afgiftssats, og de gældende importafgifter er blevet betalt.
3. Hvis der kræves en udbyttesats, finder artikel 167 tilsvarende anvendelse på proceduren for særligt anvendelsesformål.
KAPITEL 5
Forædling
Afdeling 1
Almindelige bestemmelser
Artikel 167
Udbyttesats
Bortset fra når der er angivet en udbyttesats i særlige fællesskabsforskrifter, fastsætter toldmyndighederne enten udbyttesatsen eller den gennemsnitlige udbyttesats for forædlingsprocessen, eller eventuelt metoden til fastsættelse af nævnte sats.
Udbyttesatsen eller den gennemsnitlige udbyttesats fastsættes på grundlag af de faktiske omstændigheder, hvorunder forædlingsprocesserne foretages eller skal foretages. Satsen kan i givet fald justeres i overensstemmelse med artikel 18 og 19.
Afdeling 2
Aktiv forædling
Artikel 168
Anvendelsesområde
1. Med forbehold af artikel 142 kan der under proceduren for aktiv forædling anvendes ikke-fællesskabsvarer i Fællesskabets toldområde i en eller flere forædlingsprocesser, uden at de gøres til genstand for følgende:
a)
importafgifter
b)
andre omkostninger som fastsat i andre relevante gældende bestemmelser
c)
handelspolitiske foranstaltninger, såfremt de ikke indeholder et forbud mod indpassage eller udpassage af varer til eller fra Fællesskabets toldområde.
2. Proceduren for aktiv forædling kan kun anvendes i andre tilfælde end reparation og tilintetgørelse, når de varer, der henføres under proceduren, kan identificeres i forædlingsprodukterne; dette berører dog ikke anvendelsen af produktionstilbehør.
I det i artikel 142 omhandlede tilfælde kan proceduren anvendes, når det kan verificeres, at de for ækvivalente varer fastsatte betingelser er opfyldt.
3. Ud over stk. 1 og 2 kan proceduren for aktiv forædling også anvendes på følgende varer:
a)
varer, som er bestemt til at underkastes behandlinger for at sikre, at de er i overensstemmelse med tekniske krav for deres overgang til fri omsætning
b)
varer, som skal underkastes sædvanlige former for behandling i henhold til artikel 141.
Artikel 169
Frist for afslutning
1. Toldmyndighederne fastsætter den frist, inden for hvilken proceduren for aktiv forædling skal afsluttes i overensstemmelse med artikel 138.
Fristen løber fra den dato, på hvilken ikke-fællesskabsvarerne henføres under proceduren, og der skal tages hensyn til det tidsrum, der er nødvendigt til at gennemføre forædlingsprocesserne og til at afslutte proceduren.
2. Toldmyndighederne kan forlænge den i henhold til stk. 1 fastsatte frist med en periode af rimelig varighed, hvis bevillingshaveren fremsætter en behørigt begrundet anmodning herom.
Af bevillingen kan det fremgå, at frister, som begynder i løbet af en kalendermåned, et kvartal eller et halvår, udløber henholdsvis ved udgangen af en efterfølgende kalendermåned, et efterfølgende kvartal eller et efterfølgende halvår.
3. I tilfælde af forudgående eksport i henhold til artikel 142, stk. 2, litra b), fastsætter toldmyndighederne den frist, inden for hvilken ikke-fællesskabsvarer skal være angivet til proceduren. Denne frist løber fra datoen for antagelsen af eksportangivelsen for de forædlingsprodukter, der er fremstillet af de dertil svarende ækvivalente varer.
Artikel 170
Midlertidig reeksport til yderligere forædling
Forudsat at toldmyndighederne har givet tilladelse hertil, kan alle varer, der er henført under proceduren for aktiv forædling, eller alle forædlingsprodukter eller en del heraf eksporteres midlertidigt med henblik på yderligere forædling uden for Fællesskabets toldområde på de betingelser, der er fastsat for proceduren for passiv forædling.
Afdeling 3
Passiv forædling
Artikel 171
Anvendelsesområde
1. Under proceduren for passiv forædling kan fællesskabsvarer eksporteres midlertidigt fra Fællesskabets toldområde med henblik på at lade dem undergå forædlingsprocesser. De forædlingsprodukter, der fremstilles af disse varer, kan overgå til fri omsætning med fuldstændig eller delvis fritagelse for importafgifter, hvis bevillingshaveren eller en anden person, der er etableret i Fællesskabets toldområde, anmoder herom, forudsat at nævnte anden person har opnået bevillingshaverens samtykke, og betingelserne i bevillingen er opfyldt.
2. Passiv forædling er ikke tilladt for følgende fællesskabsvarer:
a)
varer, for hvilke der ved eksport indrømmes godtgørelse af eller fritagelse for importafgifter
b)
varer, der forud for deres eksport var overgået til fri omsætning med afgiftsfritagelse eller til en nedsat afgiftssats på grund af deres anvendelse til særlige formål, så længe formålene med deres særlige anvendelse ikke er opfyldt, medmindre der skal foretages reparation af disse varer
c)
varer, for hvilke der ved eksport ydes eksportrestitutioner
d)
varer, for hvilke der indrømmes en anden finansiel fordel end de i litra c) nævnte restitutioner som led i den fælles landbrugspolitik på grund af eksporten af disse varer.
3. I tilfælde, der ikke er omfattet af artikel 172 og 173, og hvor der indgår værditold, beregnes importafgiftsbeløbet ud fra omkostningerne til den forædling, der er foregået uden for Fællesskabets toldområde.
Foranstaltninger, der har til formål at ændre ikke-væsentlige bestemmelser i denne forordning ved at supplere den med regler for denne beregning og med de regler, der skal gælde i tilfælde af særlige afgifter, vedtages efter forskriftsproceduren med kontrol i artikel 184, stk. 4.
4. Toldmyndighederne fastsætter den frist, inden for hvilken midlertidigt eksporterede varer skal være importeret i Fællesskabets toldområde som forædlingsprodukter og henført under overgang til fri omsætning for at kunne opnå fuldstændig eller delvis fritagelse for importafgifter. De kan forlænge denne frist med en periode af rimelig varighed, hvis bevillingshaveren fremsætter behørigt begrundet anmodning herom.
Artikel 172
Varer, der repareres vederlagsfrit
1. Hvis det på tilfredsstillende måde kan godtgøres over for toldmyndighederne, at varerne er blevet repareret vederlagsfrit på grund af en garantiforpligtelse i henhold til kontrakt, i henhold til lovgivningen eller som følge af en fabrikations- eller materialefejl, kan de opnå fuldstændig fritagelse for importafgifter.
2. Bestemmelserne i stk. 1 gælder ikke, når der har været taget hensyn til fabrikations- eller materialefejlen på det tidspunkt, hvor de pågældende varer første gang overgik til fri omsætning.
Artikel 173
Fremgangsmåden med standardombytning
1. Under fremgangsmåden med standardombytning kan et importeret produkt, i det følgende benævnt »ombytningsvare«, i medfør af stk. 2-5 træde i stedet for et forædlingsprodukt.
2. Toldmyndighederne tillader anvendelse af fremgangsmåden med standardombytning, hvis forædlingsprocessen består i en reparation af defekte fællesskabsvarer, bortset fra varer, der er omfattet af foranstaltninger under den fælles landbrugspolitik eller af de særordninger, der anvendes på visse varer, som fremstilles ved forarbejdning af landbrugsprodukter.
3. Ombytningsvarer skal have samme ottecifrede kode i den kombinerede nomenklatur, samme handelskvalitet og samme tekniske egenskaber som de defekte varer, hvis disse varer havde undergået reparation.
4. Hvis de defekte varer har været brugt før eksporten, skal ombytningsvarerne også have været brugt.
Toldmyndighederne fraviger dog det i første afsnit omhandlede krav, hvis ombytningsvaren er leveret vederlagsfrit på grund af en garantiforpligtelse i henhold til kontrakt, i henhold til lovgivningen eller som følge af en materiale- eller fabrikationsfejl.
5. De bestemmelser, der gælder for forædlingsprodukterne, finder ligeledes anvendelse på ombytningsvarerne.
Artikel 174
Forudgående import af ombytningsvarer
1. Toldmyndighederne tillader på betingelser, som de fastsætter, og efter anmodning fra den pågældende person, at ombytningsvarer importeres, før de defekte varer eksporteres.
I tilfælde af en sådan forudgående import af en ombytningsvare, skal der stilles en sikkerhed, der dækker det importafgiftsbeløb, som vil skulle betales, hvis de defekte varer ikke eksporteres i overensstemmelse med stk. 2.
2. De defekte varer skal være eksporteret senest to måneder efter den dato, hvor toldmyndighederne antog angivelsen om ombytningsvarernes overgang til fri omsætning.
3. Hvis de defekte varer under særlige omstændigheder ikke kan eksporteres inden den i stk. 2 nævnte frist, kan toldmyndighederne efter behørigt begrundet anmodning fra den pågældende person forlænge denne frist med en periode af rimelig varighed.
AFSNIT VIII
VARERS AFGANG FRA FÆLLESSKABETS TOLDOMRÅDE
KAPITEL 1
Varer, der forlader toldområdet
Artikel 175
Forpligtelse til at indgive en angivelse forud for afgang
1. Varer, der er bestemt til at skulle forlade Fællesskabets toldområde, skal være omfattet af en angivelse forud for afgang, der indgives eller gøres tilgængelig på det kompetente toldsted, før varerne føres ud af Fællesskabets toldområde.
Første afsnit finder dog ikke anvendelse på varer, der transporteres på transportmidler, som kun passerer gennem Fællesskabets søterritorium eller luftrum uden stop i området.
2. Angivelsen forud for afgang skal have form af enten:
a)
den relevante toldangivelse, hvis varer, der forlader Fællesskabets toldområde, henføres under en toldprocedure, der kræver en toldangivelse
b)
en meddelelse om reeksport i medfør af artikel 179
c)
den i artikel 180 omhandlede summariske udpassageangivelse, hvis der hverken kræves en toldangivelse eller en meddelelse om reeksport.
3. Angivelsen forud for afgang skal mindst indeholde de oplysninger, der er nødvendige for den summariske udpassageangivelse.
Artikel 176
Foranstaltninger vedrørende fastsættelse af visse detaljer
1. Foranstaltninger, der har til formål at ændre ikke-væsentlige bestemmelser i denne forordning ved at supplere den med bestemmelser om følgende:
a)
de tilfælde, hvor varer, der forlader Fællesskabets toldområde, ikke skal være omfattet af en angivelse forud for afgang, og betingelserne herfor
b)
de betingelser, på hvilke kravet om en angivelse forud for afgang kan fraviges eller tilpasses
c)
den frist, inden for hvilken angivelsen forud for afgang skal være indgivet eller gjort tilgængelig, inden varerne føres ud af Fællesskabets toldområde
d)
undtagelser fra og variationer i den frist, der er nævnt i litra c)
e)
fastlæggelse af, på hvilket kompetent toldsted angivelsen forud for afgang skal indgives eller gøres tilgængelig, og hvor risikoanalyse og risikobaseret eksport- og udpassagekontrol skal udføres
vedtages efter forskriftproceduren med kontrol i artikel 184, stk. 4.
2. Ved vedtagelsen af disse foranstaltninger tages der hensyn til følgende:
a)
særlige omstændigheder
b)
anvendelsen af disse foranstaltninger på visse typer af godstrafik, transportformer eller økonomiske operatører
c)
internationale aftaler, der omhandler særlige sikkerhedsordninger.
Artikel 177
Toldtilsyn og udpassageformaliteter
1. Varer, der forlader Fællesskabets toldområde, skal underkastes toldtilsyn og kan underkastes toldkontrol. Om nødvendigt kan toldmyndighederne i overensstemmelse med de foranstaltninger, der er vedtaget i henhold til stk. 5, fastlægge, hvilken rute der skal følges, og hvilken tidsfrist der skal overholdes, når varerne skal forlade Fællesskabets toldområde.
2. Varer, der er bestemt til at skulle forlade Fællesskabets toldområde, skal frembydes for toldmyndighederne på det toldsted, der er kompetent for det sted, hvor varerne forlader Fællesskabets toldområde, og vil blive omfattet af udpassageformaliteter, som alt efter omstændighederne består af følgende:
a)
godtgørelse af eller fritagelse for importafgifter eller betaling af eksportrestitutioner
b)
opkrævning af eksportafgifter
c)
de formaliteter, der kræves i henhold til gældende bestemmelser om andre afgifter
d)
anvendelse af forbud og restriktioner, som er begrundet i hensynet til bl.a. den offentlige moral, den offentlige orden, den offentlige sikkerhed, beskyttelse af menneskers og dyrs liv og sundhed, beskyttelse af planter, beskyttelse af miljøet, beskyttelse af nationale skatte af kunstnerisk, historisk eller arkæologisk værdi og beskyttelse af industriel og kommerciel ejendom, herunder over for narkotikaprækursorer, varer, der krænker visse intellektuelle ejendomsrettigheder, og penge, der føres ud af Fællesskabet, samt hensynet til gennemførelsen af foranstaltninger til bevarelse og forvaltning af fiskeressourcerne og handelspolitiske foranstaltninger.
3. Varer, der forlader Fællesskabets toldområde, frembydes for toldmyndighederne af en af følgende personer:
a)
den person, som fører varerne ud af Fællesskabets toldområde
b)
den person, i hvis navn eller på hvis vegne den person, som førte varerne ud af dette område, handler
c)
den person, som havde ansvaret for transporten af varerne, inden de blev bragt ud af Fællesskabets toldområde.
4. For at varer kan frigives til udpassage, skal de pågældende varer forlade Fællesskabets toldområde i samme stand som den, de var i, da angivelsen forud for afgang blev antaget.
5. Kommissionen vedtager foranstaltninger til gennemførelse af stk. 1, 2 og 3 i denne artikel efter proceduren i artikel 184, stk. 2.
KAPITEL 2
Eksport og reeksport
Artikel 178
Fællesskabsvarer
1. Fællesskabsvarer, som er bestemt til at forlade Fællesskabets toldområde, skal henføres under eksportproceduren.
2. Stk. 1 finder ikke anvendelse på følgende varer:
a)
varer, der er henført under proceduren for særligt anvendelsesformål eller passiv forædling
b)
varer, der er henført under proceduren for intern forsendelse, eller som forlader Fællesskabets toldområde midlertidigt, jf. artikel 103.
3. Kommissionen vedtager efter proceduren i artikel 184, stk. 2, foranstaltninger vedrørende eksportformaliteter, der gælder for varer henført under eksportproceduren, proceduren for særligt anvendelsesformål eller proceduren for passiv forædling.
Artikel 179
Ikke-fællesskabsvarer
1. Ikke-fællesskabsvarer, som er bestemt til at forlade Fællesskabets toldområde, skal gøres til genstand for en reeksportmeddelelse, der skal indgives ved det kompetente toldsted, og for udpassageformaliteter.
2. Artikel 104-124 finder tilsvarende anvendelse på reeksportmeddelelsen.
3. Stk. 1 finder ikke anvendelse på følgende varer:
a)
varer, der er henført under proceduren for ekstern forsendelse, og som kun passerer gennem Fællesskabets toldområde
b)
varer, der omlades i eller reeksporteres direkte fra en frizone
c)
varer under proceduren for midlertidig opbevaring, der reeksporteres direkte fra et godkendt lager til midlertidig opbevaring
Artikel 180
Summarisk udpassageangivelse
1. Når varer er bestemt til at forlade Fællesskabets toldområde, og der ikke kræves en toldangivelse eller en reeksportmeddelelse, skal der indgives en summarisk udpassageangivelse ved det kompetente toldsted i overensstemmelse med artikel 175.
2. Den summariske udpassageangivelse skal indgives ved hjælp af edb. Der kan benyttes handels-, havne- eller transportoplysninger, forudsat at de indeholder de nødvendige oplysninger for en summarisk udpassageangivelse.
3. Toldmyndighederne kan under særlige omstændigheder antage papirbaserede summariske udpassageangivelser, forudsat at de opfylder samme niveau for risikoforvaltning som det, der gælder for summariske udpassageangivelser, hvor der anvendes edb, og at kravene til udveksling af sådanne data med andre toldsteder kan opfyldes.
Toldmyndighederne kan i stedet for den summariske udpassageangivelse antage en meddelelse og adgang til oplysningerne i den summariske angivelse i den økonomiske operatørs edb-system.
4. Den summariske udpassageangivelse skal indgives af en af følgende personer:
a)
den person, som fører varerne ud af Fællesskabets toldområde, eller som påtager sig ansvaret for transporten af varerne herfra
b)
eksportøren eller afsenderen eller en anden person, i hvis navn eller på hvis vegne den i litra a) nævnte person handler
c)
enhver person, som er i stand til at frembyde de pågældende varer eller få dem frembudt for den kompetente toldmyndighed.
Artikel 181
Ændring af den summariske udpassageangivelse
Klarereren skal, hvis han anmoder herom, have tilladelse til at ændre en eller flere oplysninger i den summariske udpassageangivelse, efter at den er indgivet.
Det er dog ikke muligt at foretage ændringer, når der er sket et af følgende:
a)
Toldmyndighederne har meddelt den person, der indgav den summariske angivelse, at de agter at undersøge varerne.
b)
Toldmyndighederne har fastslået, at de pågældende oplysninger ikke er korrekte.
c)
Toldmyndighederne har allerede tilladt, at varerne fjernes.
Foranstaltninger, der har til formål at ændre ikke-væsentlige bestemmelser i denne forordning ved at supplere den med bestemmelser om undtagelser fra stk. 2, litra c), i denne artikel, vedtages efter forskriftproceduren med kontrol i artikel 184, stk. 4.
KAPITEL 3
Fritagelse for eksportafgifter
Artikel 182
Midlertidig eksport
1. Med forbehold af artikel 171 kan fællesskabsvarer midlertidigt eksporteres fra Fællesskabets toldområde og være omfattet af fritagelse for eksportafgift under forudsætning af genimport.
2. Kommissionen vedtager foranstaltninger til gennemførelse af denne artikel efter proceduren i artikel 184, stk. 2.
AFSNIT IX
TOLDKODEKSUDVALGET OG AFSLUTTENDE BESTEMMELSER
KAPITEL 1
Toldkodeksudvalget
Artikel 183
Andre gennemførelsesforanstaltninger
1. Kommissionen vedtager efter proceduren i artikel 184, stk. 2, regler for interoperabilitet mellem medlemsstaternes elektroniske toldsystemer og de relevante fællesskabskomponenter for at få et bedre samarbejde baseret på elektronisk dataudveksling mellem toldmyndigheder indbyrdes, mellem toldmyndigheder og Kommissionen og mellem toldmyndigheder og økonomiske operatører.
2. Foranstaltninger, der har til formål at ændre ikke-væsentlige bestemmelser i denne forordning ved at supplere den med bestemmelser om følgende:
a)
betingelserne for, at Kommissionen kan træffe beslutninger om, at medlemsstater skal anmodes om at tilbagekalde eller ændre en afgørelse, bortset fra dem, der henvises til i artikel 20, stk. 8, litra c), truffet inden for rammerne af toldlovgivningen, der afviger fra tilsvarende afgørelser truffet af andre kompetente myndigheder, og som derfor hindrer en ensartet anvendelse af toldlovgivningen
b)
andre gennemførelsesforanstaltninger, der måtte være nødvendige, blandt andet hvor Fællesskabet har godkendt tilsagn og forpligtelser i henhold til internationale aftaler, der kræver justering af bestemmelserne i denne kodeks
c)
i hvilke andre tilfælde og på hvilke andre betingelser anvendelsen af denne kodeks kan forenkles
vedtages efter forskriftproceduren med kontrol i artikel 184, stk. 4.
Artikel 184
Udvalg
1. Kommissionen bistås af Toldkodeksudvalget, i det følgende benævnt »udvalget«.
2. Når der henvises til dette stykke, anvendes artikel 5 og 7 i afgørelse 1999/468/EF, jf. dennes artikel 8.
Perioden i artikel 5, stk. 6, i afgørelse 1999/468/EF fastsættes til tre måneder.
3. Når der henvises til dette stykke, anvendes artikel 4 og 7 i afgørelse 1999/468/EF, jf. dennes artikel 8.
Perioden i artikel 4, stk. 3, i afgørelse 1999/468/EF fastsættes til tre måneder.
4. Når der henvises til dette stykke, anvendes artikel 5a, stk. 1-4, og artikel 7 i afgørelse 1999/468/EF, jf. dennes artikel 8.
Artikel 185
Andre anliggender
Udvalget kan undersøge ethvert spørgsmål vedrørende toldlovgivningen, som rejses af formanden enten på Kommissionens initiativ eller efter anmodning fra en medlemsstats repræsentant, og som især vedrører følgende:
a)
ethvert problem, der måtte opstå som følge af anvendelse af toldlovgivningen
b)
enhver holdning, som Fællesskabet skal indtage i udvalg, arbejdsgrupper og paneler, der er oprettet af eller i henhold til internationale aftaler, der omhandler toldlovgivning.
KAPITEL 2
Afsluttende bestemmelser
Artikel 186
Ophævelse
Forordning (EØF) nr. 3925/91, (EØF) nr. 2913/92 og (EF) nr. 1207/2001 ophæves.
Henvisninger til de ophævede forordninger betragtes som henvisninger til nærværende forordning og skal læses efter sammenligningstabellerne i bilaget.
Artikel 187
Ikrafttræden
Denne forordning træder i kraft på tyvendedagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
Artikel 188
Anvendelse
1. Artikel 1, stk. 3, andet afsnit, artikel 5, stk. 1, andet afsnit, artikel 5, stk. 2, første afsnit, artikel 10, stk. 2, artikel 11, stk. 3, artikel 12, stk. 2, andet afsnit, artikel 15, stk. 1, artikel 16, stk. 5, artikel 18, stk. 4, artikel 19, stk. 5, artikel 20, stk. 7, artikel 20, stk. 8, artikel 20, stk. 9, artikel 24, stk. 3, andet afsnit, artikel 25, stk. 3, artikel 28, stk. 3, artikel 30, stk. 2, artikel 31, stk. 3, artikel 33, stk. 5, artikel 38, artikel 39, stk. 3, artikel 39, stk. 6, artikel 43, artikel 54, artikel 55, stk. 2, andet afsnit, artikel 56, stk. 9, artikel 57, stk. 3, artikel 58, stk. 2, artikel 59, stk. 1, andet afsnit, artikel 62, stk. 3, artikel 63, stk. 3, artikel 65, stk. 3, artikel 67, stk. 1, tredje afsnit, artikel 71, artikel 72, stk. 3, første afsnit, artikel 76, artikel 77, stk. 3, artikel 78, stk. 1, andet afsnit, artikel 78, stk. 5, artikel 85, artikel 86, stk. 7, artikel 87, stk. 3, første afsnit, artikel 88, stk. 4, andet afsnit, artikel 89, stk. 2, artikel 93, stk. 2, artikel 101, stk. 2, artikel 103, artikel 105, stk. 2, artikel 106, stk. 4, første afsnit, artikel 107, stk. 3, artikel 108, stk. 1, andet afsnit, artikel 108, stk. 4, artikel 109, stk. 2, artikel 109, stk. 3, artikel 110, stk. 1, tredje afsnit, artikel 111, stk. 3, artikel 112, stk. 4, artikel 113, stk. 3, artikel 114, stk. 2, andet afsnit, artikel 115, stk. 2, artikel 116, stk. 2, første afsnit, artikel 119, stk. 3, artikel 122, artikel 124, stk. 2, artikel 128, artikel 134, artikel 136, stk. 2, første afsnit, artikel 136, stk. 3, andet afsnit, artikel 136, stk. 4, fjerde afsnit, artikel 137, stk. 2, artikel 140, stk. 2, artikel 142, stk. 1, fjerde afsnit, artikel 142, stk. 2, andet afsnit, artikel 142, stk. 3, andet afsnit, artikel 143, artikel 144, stk. 2, artikel 145, stk. 3, andet afsnit, artikel 148, stk. 2, andet afsnit, artikel 150, stk. 3, artikel 151, stk. 5, artikel 164, stk. 1, artikel 171, stk. 3, andet afsnit, artikel 176, stk. 1, artikel 177, stk. 5, artikel 178, stk. 3, artikel 181, stk. 3, artikel 182, stk. 2, artikel 183, stk. 1, og artikel 183, stk. 2, anvendes fra den 24. juni 2008.
2. Alle øvrige bestemmelser finder anvendelse, så snart de gennemførelsesbestemmelser, der er vedtaget på grundlag af de i stk. 1 nævnte artikler, finder anvendelse. Gennemførelsesbestemmelserne træder i kraft tidligst den 24. juni 2009.
Uanset gennemførelsesbestemmelsernes ikrafttræden anvendes de bestemmelser i denne forordning, der er nævnt i dette stykke, senest den 24. juni 2013.
3. Artikel 30, stk. 1, anvendes fra den 1. januar 2011.
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat.
Udfærdiget i Strasbourg, den 23. april 2008.
РЕГЛАМЕНТ (ЕО) № 450/2008 НА ЕВРОПЕЙСКИЯ ПАРЛАМЕНТ И НА СЪВЕТА
от 23 април 2008 година
за създаване на Митнически кодекс на Общността (Модернизиран митнически кодекс)
ЕВРОПЕЙСКИЯТ ПАРЛАМЕНТ И СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взеха предвид Договора за създаване на Европейската общност, и по-специално членове 26, 95, 133 и 135 от него,
като взеха предвид предложението на Комисията,
като взеха предвид становището на Европейския икономически и социален комитет (1),
в съответствие с процедурата, предвидена в член 251 от Договора (2),
като имат предвид, че:
(1)
Общността е основана на митнически съюз. Препоръчително е, както в интерес на икономическите оператори, така и на митническите органи в рамките на Общността, съществуващото митническо законодателство да бъде обединено в Митнически кодекс на общността (наричан по-долу „Кодексът“). Като се основава на концепцията за вътрешен пазар, Кодексът следва да включва общите правила и процедури, които осигуряват прилагането на тарифните и другите мерки на общите политики, въведени на общностно равнище във връзка с търговията със стоки между Общността и страни или територии извън митническата територия на Общността, като се отчитат изискванията на тези общи политики. Митническото законодателство следва да се приведе в по-добро съответствие с разпоредбите, свързани със събиране на вземания при внос, без да се променя обхватът на действащото данъчно законодателство.
(2)
Съгласно Съобщение на Комисията относно защитата на финансовите интереси на общността и Плана за действие 2004-2005 г. е уместно да се адаптира правната рамка за защита на финансовите интереси на Общността.
(3)
Регламент (ЕИО) № 2913/92 на Съвета от 12 октомври 1992 г. относно създаване на Митнически кодекс на Общността (3) бе основан на интеграция на митническите процедури, прилагани отделно в съответните държави-членки през 80-те години на 20 век. Този регламент е многократно и съществено изменян след въвеждането му с оглед решаване на специфични проблеми като защитата на добросъвестността или отчитане на изискванията по отношение на сигурността. Важните промени в правната обстановка, които настъпиха през последните години на Общностно и на международно равнище, такива като изтичането срока на действие на Договора за създаване на Европейската общност за въглища и стомана и влизането в сила на Договорите за присъединяване от 2003 г. и от 2005 г., а също и измененията на Международната конвенция за опростяване и уеднаквяване на митническите процедури (наричана по-долу „ревизираната Конвенция от Киото“), присъединяването на Общността към която бе одобрено с Решение 2003/231/ЕО на Съвета (4), налагат допълнителни промени в Кодекса. Настъпи моментът за рационализиране на митническите процедури и отчитане на факта, че електронните декларации и обработка са правилото, а декларациите и обработката на хартиен носител са изключението. Поради тези причини не е достатъчно по-нататъшно изменение на Кодекса; необходима е цялостна преработка.
(4)
Подходящо е в Кодекса да се въведе правна рамка за прилагането на определени разпоредби от митническото законодателство относно търговията със стоки между части от митническата територия, за която се прилагат разпоредбите на Директива 2006/112/ЕО на Съвета от 28 ноември 2006 г. относно общата система на данъка върху добавената стойност (5) и части от тази територия, за която тези разпоредби не се прилагат, или относно търговията между части от територията, за които тези разпоредби не се прилагат. Като се има предвид фактът, че въпросните стоки са общностни стоки, както и финансовата същност на въпросните мерки в тази вътреобщностна търговия, е оправдано въвеждането, посредством мерки за прилагане, на подходящо опростяване на митническите формалности, които да се прилагат за тези стоки.
(5)
Улесняването на законната търговия и борбата с измамите изискват опростени, бързи и стандартни митнически процедури и процеси. В тази връзка, и съгласно Съобщение на Комисията относно опростена и безхартиена среда за митниците и търговията, е уместно да се опрости митническото законодателство, да се позволи използването на съвременни средства и технологии и да се насърчи еднаквото прилагане на митническото законодателство и на съвременни подходи за митнически контрол, което ще допринесе за осигуряване на основата за ефективни и опростени процедури за митническо оформяне. Митническите процедури следва да бъдат слети или хармонизирани и броят им да бъде сведен до тези, които са икономически обосновани, с оглед повишаване конкурентоспособността на бизнеса.
(6)
Завършването на вътрешния пазар, намаляването на бариерите пред международната търговия и инвестиции и нарасналата необходимост от гарантиране на сигурността и безопасността на външните граници на Общността трансформираха ролята на митническите органи и ги превърнаха в централна част от веригата на доставки и в катализатор на конкурентоспособността на страните и фирмите в процеса на мониторинг и управление на международната търговия. Следователно в тази връзка митническото законодателство следва да отразява новата икономическа реалност и новата роля и мисия на митническите органи.
(7)
Използването на информационни и комуникационни технологии, както предвижда бъдещо решение на Европейския парламент и на Съвета относно безхартиена среда за митниците и търговията, е ключов елемент в осигуряването на улеснения за търговията, и същевременно на ефективност на митническия контрол, като по този начин се намалят разходите за осъществяване на стопанска дейност и рискът за обществото. В тази връзка е необходимо Кодексът да установи правна рамка, в която може да бъде приложено това решение, по-специално правният принцип, че всички митнически и търговски сделки се обработват по електронен път и че във всяка една държава-членка информационните и комуникационни системи за митнически операции предлагат еднакви улеснения на икономическите оператори.
(8)
Такова използване на информационни и комуникационни технологии следва да е придружено от хармонизирано и стандартизирано прилагане на митническия контрол от държавите-членки, за да се гарантира равностойно ниво на митнически контрол в цялата територия на Общността, така че да не възникне антиконкурентно поведение в различните входни и изходни пунктове.
(9)
В интерес на улесняването на стопанската дейност и едновременно с това за осигуряване на необходимото ниво на контрол на стоките, които се въвеждат във или извеждат от митническата територия на Общността, е желателно митническите органи и другите агенции, които участват в този контрол, като полиция, гранична полиция, ветеринарни органи и органи по опазването на околната среда, да предават помежду си информацията, предоставена от икономическите оператори, при отчитане на съответните разпоредби за защита на данните, както и контролът от различните органи да бъде съгласуван, така че икономическият оператор да е необходимо да предостави информацията само веднъж, а стоките да бъдат контролирани от тези органи по едно и също време и на едно и също място.
(10)
В интерес на улесняването на някои видове стопанска дейност, всички лица следва да продължат да имат право да бъдат представлявани пред митническите органи. Въпреки това, вече не трябва да съществува възможност държава-членка да запазва със закон това право на представителство. Освен това, представител пред митническите органи, който отговаря на критериите за предоставяне на статус на одобрен икономически оператор, следва да има право да предоставя своите услуги в държава-членка, различна от тази, в която е установен.
(11)
Икономическите оператори, които отговарят на критериите за съответствие с митническите изисквания и са надеждни като „одобрени икономически оператори“ следва да могат да се възползват максимално от широката употреба на опростяването и, като се отчетат аспектите на сигурност и безопасност, от намаленото равнище на митнически контрол. Също така те могат да се възползват от статута на одобрен за „митническо опростяване“ икономически оператор или статуса на одобрен за „сигурност и безопасност“ икономически оператор. Може да им бъде предоставен единият или другия статус, или и двата заедно.
(12)
Всички решения, т.е. официалните актове, издавани от митническите органи, отнасящи се до митническото законодателство и които пораждат правно действие по отношение на едно или няколко лица, включително обвързващата информация, издавана от тези органи, следва да бъдат предмет на едни и същи правила. Всички такива решения следва да бъдат валидни в рамките на Общността и следва да могат да бъдат анулирани, изменяни, освен когато е предвидено друго, или отменяни поради несъответствие с митническото законодателство или неговото тълкуване.
(13)
В съответствие с Хартата за основните права на Европейския съюз е необходимо в допълнение към правото на обжалване на всяко решение, взето от митническите органи, да се предвиди правото на всяко лице да бъде изслушано преди вземането на решение, което би го засегнало неблагоприятно.
(14)
Рационализирането на митническите процедури в рамките на електронна среда изисква споделяне на отговорностите между митническите органи на отделните държави-членки. Необходимо е да се гарантира подходящо ниво на ефективни, възпиращи и пропорционални санкции в рамките на вътрешния пазар.
(15)
За да се осигури баланс между нуждите на митническите органи по отношение на правилното прилагане на митническото законодателство, от една страна, и правото на икономическите оператори да бъдат третирани справедливо, от друга страна, митническите органи следва да получат широки контролни правомощия, а икономическите оператори - право на обжалване.
(16)
За да се намали рискът за Общността, за нейните граждани и за нейните търговски партньори, хармонизираното прилагане на митническия контрол от държавите-членки следва да се основава на обща рамка за управление на риска и електронна система за нейното прилагане. Създаването на рамка за управление на риска, която да е обща за всички държави-членки, не следва да възпрепятства държавите-членки да контролират стоките посредством проверки на случаен принцип.
(17)
Необходимо е да се установят факторите, на чиято основа се прилагат вносните или износните мита и други мерки във връзка с търговията на стоки. Уместно е също така да бъдат установени ясни разпоредби за издаване на доказателства за произход от Общността, когато изискванията на търговията налагат това.
(18)
За да се избегнат трудности при определянето на правното основание, на което е възникнало митническо задължение, е желателно е да се обединят в една група всички случаи на възникване на вносно митническо задължение, различни от възникването вследствие на представяне на митническа декларация за допускане за свободно обращение или поставяне под режим временен внос с частично освобождаване. Същото следва да се отнася и за случаите на възникване на износно митническо задължение.
(19)
Тъй като новата роля на митническите органи предполага споделяне на отговорностите и сътрудничество между вътрешните и граничните митнически учреждения, в мнозинството от случаите митническото задължение следва да възникне на мястото, където е установен длъжникът, тъй като митническото учреждение, под чиито компетенции се намира това място, може най-добре да осигури надзор на дейностите на съответното лице.
(20)
Освен това, съгласно ревизираната Конвенция от Киото е уместно да се предвидят по-малък брой случаи, при които се изисква административно сътрудничество между държавите-членки за установяване на мястото, където е възникнало митническото задължение, и за събиране на митата.
(21)
Правилата за специалните процедури следва да позволят използване на едно обезпечение за всички категории специални процедури, като това обезпечение следва да бъде пълно и да покрива множество сделки.
(22)
За да се осигури по-добра защита на финансовите интереси на Общността и на държавите-членки, обезпечението следва да покрива недекларираните или неправилно декларирани стоки, включени в пратката или в декларацията, за която то се осигурява. По същата причина поетото от поръчителя задължение следва да покрива размера на вносните или износни мита, чието плащане става изискуемо вследствие на последващ контрол.
(23)
За да се гарантират финансовите интереси на Общността и на държавите-членки и за да се пресекат измамните действия, се препоръчват подходящи разпоредби, включващи поетапни мерки за прилагане на общо обезпечение. Когато има повишен риск от измами, следва да се допуска временна забрана за използването на общото обезпечение, при отчитане на конкретната ситуация на засегнатите икономическите оператори.
(24)
Уместно е да се има предвид добросъвестността на съответното лице в случаите, когато митническото задължение е възникнало от неспазване на митническото законодателство и да се сведе до минимум въздействието на небрежността от страна на длъжника.
(25)
Необходимо е да се приеме принципът за начина на определяне на статуса на общностни стоки, обстоятелствата, свързани със загубата на такъв статус, и да се предвиди база за определяне на случаите, в които този статус остава непроменен в случаите, когато стоките напускат временно територията на Общността.
(26)
Уместно е, в случаите когато икономическият оператор е предоставил предварително необходимата информация относно допустимостта на стоките за целите на контрола, основаващ се на риска, да се гарантира, че в тези случаи по правило се гарантира бързо даване на разрешение за вдигане на стоките. Контролът на финансовата и търговската политика следва да се осъществява на първо място от митническите учреждения, които са компетентни по отношение на помещенията на икономическия оператор.
(27)
Разпоредбите за митническите декларации за поставяне на стоките под митнически режим следва да се модернизират и рационализират, по-специално да се въведе изискването митническите декларации по правило да се изготвят в електронна форма и да се предвиди само един вид опростена декларация.
(28)
Тъй като ревизираната Конвенция от Киото насърчава подаването, регистрацията и проверката на митническата декларация преди пристигането на стоките, както и разделянето на мястото на подаване на декларацията от физическото местоположение на стоките, уместно е да се предвиди централизирано оформяне на мястото, където е установен икономическият оператор. Централизираното оформяне следва да включва възможността за използване на опростени декларации, отлагане на датата на подаване на пълна декларация и необходимите документи, периодична декларация и отсрочено плащане.
(29)
За да се подпомогне осигуряването на неутрални условия за конкуренция в рамките на Общността, е уместно да се предвидят на равнище на Общността правила за унищожаване на стоки или разпореждане с тях по друг начин от страна на митническите органи, които въпроси преди това са изисквали уреждане в националното законодателство.
(30)
Уместно е да се предвидят общи и прости правила за специалните режими (транзит, складиране, специална употреба или преработване), допълнени от малка група правила за всяка категория специален режим, с цел улесняване на оператора в избора на правилния режим, избягване на грешки и намаляване на броя на последващите събирания и възстановявания.
(31)
Следва да се улесни даването на разрешение за няколко специални режима с едно обезпечение и едно митническо учреждение, осъществяващо надзор, и следва да има прости правила относно възникването на митническото задължение в тези случаи. Основният принцип следва да бъде, че стоките, поставени под специален режим, или произведените от тях продукти се облагат към момента на възникване на митническото задължение. Въпреки това в случаите, когато това е икономически оправдано, следва да се предвиди също така облагане на стоките към момента на поставянето им под специален режим. Същите принципи следва да се прилагат за обичайните операции.
(32)
С оглед на засилените мерки по отношение на сигурността, въведени в Кодекса съгласно Регламент (ЕО) № 648/2005 на Европейския парламент и на Съвета от 13 април 2005 г. за изменение на Регламент (ЕИО) № 2913/92 за създаване на Митнически кодекс на Общността (6), въвеждането на стоките в свободни зони следва да стане митнически режим, а стоките следва да бъдат обект на митнически контрол при въвеждането и по отношение на документите.
(33)
С оглед на това, че намерението за реескпорт вече не е необходимо, режимът активно усъвършенстване по системата с отложено плащане следва да се обедини с обработката под митнически контрол, а режимът активно усъвършенстване по системата с възстановяване следва да бъде изоставен. Този единен режим активно усъвършенстване следва да включва и унищожаването с изключение на случаите, в които то се извършва от митниците или под техен надзор.
(34)
Мерките във връзка със сигурността по отношение на общностни стоки, изведени от митническата територия на Общността, следва да се прилагат в еднаква степен за реекспорта на необщностни стоки. Едни и същи основни правила следва да се прилагат за всички видове стоки, с възможност за изключения там, където е необходимо, например за стоки, които само преминават транзитно през митническата територия на Общността.
(35)
Мерките, необходими за прилагане на настоящия регламент, следва да се приемат съгласно Решение 1999/468/ЕО на Съвета от 28 юни 1999 г. за установяване на условията и реда за упражняване на изпълнителните правомощия, предоставени на Комисията (7).
(36)
Уместно е да се предвиди приемането на мерки за прилагане на настоящия кодекс. Тези мерки следва да бъдат приети в съответствие с процедурите по управление и регулиране, предвидени в членове 4 и 5 от Решение 1999/468/ЕО.
(37)
По-специално, Комисията следва да бъде оправомощена да определя условията и критериите, необходими за ефективното прилагане на настоящия кодекс. Тъй като тези мерки са от общ характер и са предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент или да допълнят настоящия регламент с добавяне на нови несъществени елементи, те трябва да бъдат приети в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, предвидена в член 5а от Решение 1999/468/ЕО.
(38)
С цел да се гарантира ефективност на процеса на вземане на решения, е подходящо да се разгледат въпросите, свързани с подготовката на позицията, която да бъде взета от Общността в комитетите, работните групи и групите от експерти, създадени по силата на международни споразумения в областта на митническото законодателство.
(39)
За да се опрости и рационализира митническото законодателство, много разпоредби, които понастоящем се съдържат в автономни актове на Общността, бяха включени в Кодекса за целите на прозрачността.
Затова следва да бъдат отменени следните регламенти, заедно с Регламент (ЕИО) № 2913/92:
Регламент (ЕИО) № 3925/91 на Съвета от 19 декември 1991 г. относно премахване на контрола и формалностите за кабинен и ръчен багаж на лица, предприемащи полети в границите на Общността, и на багажа на лица, предприемащи морски пътувания в границите на Общността (8) и Регламент (ЕО) № 1207/2001 на Съвета от 11 юни 2001 г. относно процедурите, улесняващи издаването или съставяне в Общността на доказателства за произход и издаване на някои разрешения на одобрени износители по реда на разпоредбите за преференциална търговия между Европейската общност и определени страни (9).
(40)
Тъй като целите на настоящия регламент, и по-специално уреждането на правила и процедури, приложими за стоки, въведени на или изведени от митническата територия на Общността, за да се осигури ефективно функциониране на Митническия съюз като централен стълб на вътрешния пазар, не могат да бъдат постигнати в достатъчна степен от държавите-членки и следователно могат по-добре да бъдат постигнати на общностно равнище, Общността може да приеме мерки, в съответствие с принципа на субсидиарността, уреден в член 5 от Договора. В съответствие с принципа на пропорционалността, уреден в същия член, настоящият регламент не надхвърля необходимото за постигане на тези цели,
ПРИЕХА НАСТОЯЩИЯ РЕГЛАМЕНТ:
СЪДЪРЖАНИЕ
ДЯЛ I
ОБЩИ РАЗПОРЕДБИ
ГЛАВА 1
Обхват на митническото законодателство и мисия на митници и определения
ГЛАВА 2
Права и задължения на лицата с оглед на митническото законодателство
Раздел 1
Предоставяне на информация
Раздел 2
Митническо представителство
Раздел 3
Одобрен икономически оператор
Раздел 4
Решения, свързани с прилагане на митническото законодателство
Раздел 5
Санкции
Раздел 6
Обжалване
Раздел 7
Контрол на стоки
Раздел 8
Съхраняване на документи и друга информация такси и разходи
ГЛАВА 3
Превръщане на валути и срокове
ДЯЛ II
ЕЛЕМЕНТИ, НА ОСНОВА НА КОИТО СЕ ПРИЛАГАТ ВНОСНИ ИЛИ ИЗНОСНИ МИТА И ДРУГИ МЕРКИ ОТНОСНО ТЪРГОВИЯТА СЪС СТОКИ
ГЛАВА 1
Обща митническа тарифа и тарифно класиране на стоки
ГЛАВА 2
Произход на стоките
Раздел 1
Непреференциален произход
Раздел 2
Преференциален произход
ГЛАВА 3
Митническа стойност на стоките
ДЯЛ III
МИТНИЧЕСКО ЗАДЪЛЖЕНИЕ И ОБЕЗПЕЧЕНИЯ
ГЛАВА 1
Възникване на митническо задължение
Раздел 1
Вносно митническо задължение
Раздел 2
Износно митническо задължение
Раздел 3
Общи разпоредби за вносни и износни митнически задължения
ГЛАВА 2
Обезпечаване на потенциално или сществуващо митническо задължение
ГЛАВА 3
Събиране и плащане на мита и възстановяване и опрощаване на размера на вносните и износните мита
Раздел 1
Определяне на размера на вносни или износни мита, уведомяване за митническо задължение и вземане под отчет
Раздел 2
Плащане на размера на вносни или износни мита
Раздел 3
Възстановяване и опрощаване на размера на вносни или износни мита
ГЛАВА 4
Погасяване на митническо задължиние
ДЯЛ IV
ВЪВЕЖДАНЕ НА СТОКИ НА МИТНИЧЕСКАТА ТЕРИТОРИЯ НА ОБЩНОСТТА
ГЛАВА 1
Обобщена декларация за въвеждане
ГЛАВА 2
Пристигане на стоки
Раздел 1
Въвеждане на стоки на митническата територия на Общността
Раздел 2
Представяне, разтоварване и проверка на стоки
Раздел 3
Формалности след представяне
Раздел 4
Стоки, поставени под режим транзит
ДЯЛ V
ОБЩИ ПРАВИЛА ЗА МИТНИЧЕСКИ СТАТУС, ПОСТАВЯНЕ НА СТОКИ ПОД МИТНИЧЕСКИ РЕЖИМ, ПРОВЕРКА, ВДИГАНЕ И РАЗПОРЕЖДАНЕ СЪС СТОКИ
ГЛАВА 1
Митнически статус на стоките
ГЛАВА 2
Поставяне на стоки под митнически режим
Раздел 1
Общи разпоредби
Раздел 2
Стандартни митнически декларации
Раздел 3
Опростени митнически декларации
Раздел 4
Разпоредби, приложими за всички митнически декларации
Раздел 5
Други опростявания
ГЛАВА 3
Проверка и вдигане на стоки
Раздел 1
Проверка
Раздел 2
Вдигане
ГЛАВА 4
Разпореждане със стоки
ДЯЛ VI
ДОПУСКАНЕ ЗА СВОБОДНО ОБРАЩЕНИЕ И ОСВОБОЖДАВАНЕ ОТ ВНОСНИ МИТА
ГЛАВА 1
Допускане за свободно обращание
ГЛАВА 2
Освобождаване от вносни мита
Раздел 1
Върнати стоки
Раздел 2
Продукти от морски риболов и други продукти, извлечени от морето
Раздел 3
Мерки за прилагане
ДЯЛ VII
СПЕЦИАЛНИ РЕЖИМИ
ГЛАВА 1
Общи разпоредби
ГЛАВА 2
Транзит
Раздел 1
Вътрешен и външен транзит
Раздел 2
Общностен транзит
ГЛАВА 3
Складиране
Раздел 1
Общи разпоредби
Раздел 2
Временно складиране
Раздел 3
Митническо складиране
Раздел 4
Свободни зони
ГЛАВА 4
Специфична употреба
Раздел 1
Временен внос
Раздел 2
Специфична употреба
ГЛАВА 5
Усъвършенстване
Раздел 1
Общи разпоредби
Раздел 2
Активно усъвършенстване
Раздел 3
Пасивно усъвършенстване
ДЯЛ VIII
ЗАМИНАВАНЕ НА СТОКИ ОТ МИТНИЧЕСКАТА ТЕРИТОРИЯ НА ОБЩНОСТТА
ГЛАВА 1
Стоки, напускащи митническата територия
ГЛАВА 2
Износ и реекспорт
ГЛАВА 3
Освобождаване от износни мита
ДЯЛ IX
КОМИТЕТ ПО МИТНИЧЕСКИЯ КОДЕКС И ЗАКЛЮЧИТЕЛНИ РАЗПОРЕДБИ
ГЛАВА 1
Комитет по митническия кодекс
ГЛАВА 2
Заключителни разпоредби
ПРИЛОЖЕНИЕ
ТАБЛИЦИ НА СЪОТВЕТСТВИЕ
ДЯЛ I
ОБЩИ РАЗПОРЕДБИ
ГЛАВА 1
Обхват на митническото законодателство, мисия на митниците и определения
Член 1
Предмет и обхват
1. Настоящият регламент създава Митнически кодекс на Общността, наричан по-долу „Кодексът“, който урежда общите правила и процедури, приложими за стоки, въвеждани или извеждани от митническата територия на Общността.
Без да се засягат международното право и конвенции и законодателството на Общността в други области, Кодексът се прилага еднакво в рамките на митническата територия на Общността.
2. Някои разпоредби на митническото законодателство могат да се прилагат извън митническата територия на Общността в рамките на законодателство, уреждащо специфични области или на международни конвенции.
3. Определени разпоредби на митническото законодателство, включително опростяванията, които то предвижда, се прилагат за търговията със стоки между части от митническата територия на Общността, за които се прилагат разпоредбите на Директива 2006/112/ЕО и части на тази територия, за които тези разпоредби не се прилагат, или за търговията между части от тази територия, в които тези разпоредби не се прилагат.
Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, установяващи разпоредбите, предвидени в първата алинея и опростените формалности за тяхното прилагане, се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4. Тези мерки също така отчитат специалните обстоятелства, отнасящи се до търговията със стоки, в която участва само една държава-членка.
Член 2
Мисия на митническите органи
Митническите органи отговарят основно за надзора на външната търговия на Общността, с което допринасят за лоялна и отворена търговия, за изпълнението на външните аспекти на вътрешния пазар и на общата търговска политика и други общи политики на Общността по отношение на търговията, както и за общата сигурност на веригата на доставките. Митническите органи въвеждат мерки, особено такива, насочени към:
а)
защита на финансовите интереси на Общността и нейните държави-членки;
б)
защита на Общността от нелоялна и незаконна търговия при подпомагане на законната стопанска дейност;
в)
гарантиране на сигурността и безопасността на Общността и нейните жители и на опазването на околната среда, където е уместно в тясно сътрудничество с други органи;
г)
поддържане на подходящ баланс между митническия контрол и улесняването на законната търговия.
Член 3
Митническа територия
1. Митническата територия на Общността включва следните територии, в това число техните териториални води, вътрешни води и въздушно пространство:
-
територията на Кралство Белгия,
-
територията на Република България,
-
територията на Чешката република,
-
територията на Кралство Дания с изключение на Фарьорските острови и Гренландия,
-
територията на Федерална република Германия с изключение на остров Хелголанд и територията на Бьосинген (Договор от 23 ноември 1964 г. между Федерална република Германия и Швейцарската конфедерация),
-
територията на Република Естония,
-
територията на Ирландия,
-
територията на Република Гърция,
-
територията на Кралство Испания с изключение на Сеута и Мелила,
-
територията на Френската република с изключение на Нова Каледония, Майот, Сен Пиер и Микелон, острови Уолис и Футуна, Френска Полинезия и френските южни и антарктически територии,
-
територията на Италианската република с изключение на общините Ливиньо и Кампионе д’Италия и националните води на езерото Лугано, които се намират между брега и политическата граница на зоната между Понте Треса и Порто Черезио,
-
територията на Република Кипър съгласно разпоредбите на Договора за присъединяване от 2003 г.,
-
територията на Република Латвия,
-
територията на Република Литва,
-
територията на Великото херцогство Люксембург,
-
територията на Република Унгария,
-
територията на Малта,
-
територията на Кралство Нидерландия в Европа,
-
територията на Република Австрия,
-
територията на Република Полша,
-
територията на Португалската република,
-
територията на Румъния,
-
територията на Република Словения,
-
територията на Словашката република,
-
територията на Република Финландия,
-
територията на Кралство Швеция,
-
територията на Обединено кралство Великобритания и Северна Ирландия и Англо-нормандските острови и остров Ман.
2. Следните територии, включително техните териториални води, вътрешни води и въздушно пространство, които се намират извън територията на държавите-членки, се считат за част от митническата територия на Общността, като се имат предвид сключените и приложими за тях конвенции и договори:
а)
ФРАНЦИЯ
Територията на Княжество Монако съгласно Митническата конвенция, подписана в Париж на 18 май 1963 г. (Journal officiel de la République française (Официален вестник на Френската република) от 27 септември 1963 г., стр. 8679);
б)
КИПЪР
Територията на суверенните базови зони на Обединеното кралство Акротири и Декелия, определени съгласно Договора относно създаването на Република Кипър, подписан в Никозия на 16 август 1960 г. (Серия договори на Обединеното кралство, № 4 (1961) Cmnd. 1252).
Член 4
Определения
За целите на настоящия кодекс се прилагат следните определения.
1.
„митнически органи“ са митническите администрации на държавите-членки, които отговарят за прилагането на митническото законодателство, както и всички други органи, оправомощени съгласно националното законодателство да прилагат определени митнически разпоредби;
2.
„митническо законодателство“ е законодателството, съставено от:
а)
Кодексът и разпоредбите, приети на Общностно равнище, а където е уместно - на национално ниво за неговото прилагане;
б)
Общата митническа тарифа;
в)
законодателството относно системата на Общността за митнически освобождавания;
г)
международните споразумения, които съдържат митнически разпоредби, доколкото са приложими в Общността;
3.
„митнически контрол“ означава специфични действия, извършвани от митническите органи, за да осигурят правилното прилагане на митническото и друго законодателство, уреждащо въвеждането, напускането, транзита, трансфера, складирането и специфичната употреба на стоки, придвижвани между митническата територия на Общността и други територии, както и наличието и движението на необщностни стоки и стоки, поставени в режим за специфична употреба;
4.
„лице“ означава физическо лице, юридическо лице и всяко сдружение на лица, което не е юридическо лице, но с призната правоспособност да извършва правни действия съгласно общностното или националното право;
5.
„икономически оператор“ е лице, което в рамките на своята стопанска дейност участва в дейности, обхванати от митническото законодателство;
6.
„митнически представител“ означава всяко лице, посочено от друго лице да изпълнява действията и формалностите, изисквани съгласно митническото законодателство във взаимоотношенията му с митническите органи;
7.
„риск“ е вероятността да настъпи събитие с оглед въвеждането, напускането, транзита, трансфера или специфичната употреба на стоки, придвижвани между митническата територия на Общността и държави или територии извън тази територия, и наличието на стоки, които нямат общностен статус, което би имало един от следните резултати:
а)
би попречило на правилното прилагане на общностни или национални мерки;
б)
би изложило на опасност финансовите интереси на Общността и на нейните държави-членки;
в)
би застрашило сигурността и безопасността на Общността и нейните жители, здравето на хората, животните или растенията, околната среда или потребителите;
8.
„митнически формалности“ са всички операции, които трябва да бъдат извършени от съответните лица и от митническите органи с цел спазване на митническото законодателство;
9.
„обобщено деклариране“ (обобщена декларация за въвеждане и обобщена декларация за напускане) е действието, с което едно лице информира митническите органи по установените форми и начини, преди или в момента на събитието, че стоките ще бъдат въведени във или изведени от митническата територия на Общността;
10.
„митническо деклариране“ е действието, с което едно лице изразява по установените форми и начини желанието си за поставяне под определен митнически режим на дадена стока, като посочва при необходимост специфичните разпоредби, които следва да бъдат приложени;
11.
„декларатор“ е лицето, което подава обобщена декларация или уведомление за реекспорт или извършва митническо деклариране от свое име, или лицето, за сметка на което се извършва това деклариране;
12.
„митнически режим“ е всеки един от следните режими, под които могат да бъдат поставени стоките съгласно настоящия кодекс:
а)
допускане за свободно обращение;
б)
специални режими;
в)
износ;
13.
„митническо задължение“ е задължението на лице да заплати размера на вносните или износни мита, приложими за определени стоки съгласно действащото митническо законодателство;
14.
„длъжник“ е всяко лице, което е отговорно за заплащане на митническото задължение;
15.
„вносни мита“ са митата, дължими при внасянето на стоки;
16.
„износни мита“ са митата, дължими при изнасянето на стоки;
17.
„митнически статус“ е статусът на стоките като общностни или необщностни стоки;
18.
„общностни стоки“ са стоки, които попадат в една от следните категории:
а)
стоки, които са изцяло получени на митническата територия на Общността и които не съдържат в себе си стоки, внесени от страни или територии извън митническата територия на Общността. Стоките, които са изцяло получени на митническата територия на Общността, нямат митнически статус на общностни стоки, ако са получени от стоки, поставени под режим на външен транзит, складиране, временен внос или активно усъвършенстване в случаите, определени съгласно член 101, параграф 2, буква в);
б)
стоките, въведени на митническата територия на Общността от държави или територии извън тази територия и допуснати за свободно обращение;
в)
стоките, получени или произведени в границите на митническата територия на Общността само от стоките по буква б) или от стоките по букви а) и б);
19.
„необщностни стоки“ са стоките, различни от посочените в точка 18, или стоки, които са загубили своя статус на общностни стоки;
20.
„управление на риска“ е системното идентифициране на риска и прилагането на всички необходими мерки за ограничаване излагането на риск. Това включва дейности като събиране на данни и информация, анализ и оценка на риска, предписване и предприемане на действия и редовен мониторинг и преглед на този процес и резултатите от него въз основа на международни, общностни и национални източници и стратегии;
21.
„вдигане на стоки“ е действието, чрез което митническите органи предоставят стоките за целите, предвидени от митническия режим, под който стоките са поставени;
22.
„митнически надзор“ е цялостната дейност на митническите органи за осигуряване спазването на митническото законодателство, а където е уместно - спазването и на други разпоредби, приложими за стоките, предмет на тази дейност;
23.
„възстановяване“ е връщането на платени вносни или износни мита;
24.
„опрощаване“ е освобождаването от задължението за заплащане на неплатени вносни или износни мита;
25.
„обработени продукти“ са стоки, поставени под режим усъвършенстване, които са били подложени на операции по усъвършенстване;
26.
„лице, установено на митническата територия на Общността“ е:
а)
в случаите на физически лица, всяко лице, чието обичайно местопребиваване се намира на митническата територия на Общността;
б)
в случаите на юридически лица или сдружение на лица, всяко лице, чието седалище, централно управление или трайно установяване се намира на митническата територия на Общността;
27.
„представяне на стоки пред митническите органи“ е уведомлението на митническите органи за пристигането на стоки в митническото учреждение или във всяко друго място, определено или одобрено от митническите органи и разположението на тези стоки за митнически контрол;
28.
„държател на стоки“ е лицето, което е собственик на стоките, или лицето, което има подобно право на разпореждане с тях или което има физически контрол върху тях;
29.
„титуляр на режима“ е лицето, което извършва митническото деклариране или за сметка на което е извършено митническото деклариране, или лицето, на което са прехвърлени правата и задълженията на това лице по отношение на определен митнически режим;
30.
„мерки на търговската политика“ са нетарифните мерки, установени като част от общата търговска политика под формата на разпоредби на Общността, уреждащи международната търговия със стоки;
31.
„операции по усъвършенстване“ означава всяко едно от следното:
а)
изработката на стоки, включително тяхното монтиране или комплектоване или сглобяване с други стоки;
б)
обработката на стоки;
в)
унищожаването на стоки;
г)
поправката на стоки, включително възстановяването им и поставянето им в изправност;
д)
използването на стоки, които не се съдържат в обработените продукти, но позволяват или улесняват производството им, дори ако се изразходват изцяло или частично в процеса (спомагателни производствени средства);
32.
„рандеман“ е количеството или процентът обработени продукти, получени от усъвършенстването на определено количество стоки, поставени под режим усъвършенстване;
33.
„съобщение“ е известие в установен формат, съдържащо данни, предадени от едно лице, учреждение или орган на друг(о) посредством информационна технология и компютърни мрежи.
ГЛАВА 2
Права и задължения на лицата с оглед на митническото законодателство
Раздел 1
Предоставяне на информация
Член 5
Обмен и съхранение на данни
1. Изискваният съгласно митническото законодателство обмен на данни, придружаващи документи, решения и уведомления между митническите органи и между икономическите оператори и митническите органи, както и съхраняването на тези данни съгласно митническото законодателство, се осъществява чрез техники за електронна обработка на данни.
Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи на настоящия регламент чрез допълването му, установяващи изключения от първа алинея, се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
Тези мерки дефинират случаите и условията, при които вместо електронния обмен на данни може да се използва обмен на хартиен носител или обмен чрез други средства, при отчитане по-специално на:
а)
възможността за временен отказ на компютърните системи на митническите органи;
б)
възможността за временен отказ на компютърните системи на икономическия оператор;
в)
международните конвенции и споразумения, предвиждащи използването на документи на хартиен носител;
г)
пътниците, които нямат пряк достъп до компютърни системи и не могат да предоставят електронна информация;
д)
практическите изисквания за извършване на декларирането устно или посредством друго действие.
2. Ако не е изрично предвидено друго в митническото законодателство, Комисията приема съгласно процедурата по регулиране, посочена в член 184, параграф 2, мерки, които установяват:
а)
съобщенията, които митническите учреждения следва да обменят помежду си съгласно изискванията за прилагане на митническото законодателство;
б)
общ пакет данни и формат на съобщенията, които следва да се обменят съгласно митническото законодателство.
Данните, посочени в буква б) от първа алинея, съдържат необходимите подробни данни за анализ на риска и правилното прилагане на митническия контрол, като се използват, където е уместно, международни стандарти и търговски практики.
Член 6
Защита на данните
1. Цялата информация, придобита от митническите органи в процеса на изпълнение на техните задължения, която е поверителна по своя характер или се предоставя на поверителна основа, е обект на задължението за пазене на професионална тайна. С изключение на предвиденото в член 26, параграф 2, тази информация не се разкрива от митническите органи без изричното разрешение на лицето или органа, който я е предоставил.
Тази информация може да се разкрива без разрешение в случаите, когато митническите органи са задължени или упълномощени да направят това съгласно действащите разпоредби, особено в областта на защита на данните или във връзка със съдебни производства.
2. Съобщаването на поверителни данни на митническите органи и на други компетентни органи от държавите или териториите извън митническата територия на Общността се разрешава само в рамките на международно споразумение, гарантиращо достатъчна степен на защита на данните.
3. Информацията се разкрива или съобщава при пълно спазване на действащите разпоредби за защита на данните.
Член 7
Обмен на допълнителна информация между митническите органи и икономическите оператори
1. Митническите органи и икономическите оператори могат да обменят всякаква информация, която не се изисква изрично по митническото законодателство, по-специално с цел взаимно сътрудничество за определяне и противодействие на риска. Този обмен може да става съгласно писмено споразумение и може да включва достъп на митническите органи до компютърните системи на икономическите оператори.
2. Освен ако двете страни не са се договорили друго, всяка информация, предоставена от едната на другата страна в процеса на сътрудничеството по параграф 1, е поверителна.
Член 8
Предоставяне на информация от митническите органи
1. Всяко лице може да поиска от митническите органи информация относно прилагането на митническото законодателство. Предоставянето на такава информация може да бъде отказано, когато искането не е свързано с дейност по действително предстояща международна търговия със стоки.
2. Митническите органи поддържат редовен диалог с икономическите оператори и другите органи, участващи в международната търговия със стоки. Те насърчават прозрачността, като предоставят по възможност безплатно и по Интернет митническото законодателство, общите административни разпоредби и формулярите за заявления.
Член 9
Предоставяне на информация на митническите органи
1. Всяко лице, което участва пряко или косвено в извършването на митнически формалности или на митнически контрол, предоставя на митническите органи, по тяхно искане и в определените срокове, пълната изискуема документация и информация в подходяща форма и оказва цялото необходимо съдействие за извършването на тези формалности или контрол.
2. Лице, което подава обобщена декларация или митническа декларация, или уведомява, или подава искане за разрешение или за всяко друго решение, е отговорно за:
а)
точността и пълнотата на информацията, предоставена в декларацията, уведомлението или в искането;
б)
автентичността на всички подадени или представени документи;
в)
където е приложимо, изпълнението на всички задължения, свързани с поставянето на въпросните стоки под съответния митнически режим или с извършването на разрешените операции.
Първата алинея се прилага и за предоставянето във всякаква друга форма на всякаква информация, която се изисква от или се представя на митническите органи.
Когато представянето на декларация или уведомление, подаването на искане или предоставянето на информация се извършва от митническия представител на съответното лице, този митнически представител също е обвързан със задълженията, предвидени в първата алинея.
Член 10
Електронни системи
1. Държавите-членки сътрудничат на Комисията с оглед разработването, поддръжката и използването на електронни системи за обмен на информация между митническите учреждения и за общата регистрация и водене на отчетността, особено във връзка със:
а)
икономическите оператори, участващи пряко или косвено в изпълнението на митническите формалности;
б)
исканията и разрешенията, свързани с даден митнически режим или със статуса на одобрен икономически оператор;
в)
искания и специални решения, издадени съгласно член 20;
г)
общо управление на риска по член 25.
2. Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, установяващи следното:
а)
стандартната форма и съдържание на данните, подлежащи на регистрация;
б)
поддържането на тези данни от митническите органи на държавите-членки;
в)
правилата за достъп до тези данни на:
i)
икономическите оператори,
ii)
други компетентни органи,
се приемат съгласно процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
Раздел 2
Митническо представителство
Член 11
Митнически представител
1. Всяко лице може да определи свой митнически представител.
Това представителство може да бъде пряко, когато митническият представител действа от името и за сметка на друго лице, или косвено, когато митническият представител действа от свое име, но за сметка на друго лице.
Митническият представител трябва да е лице, установено на митническата територия на Общността.
2. Държавите-членки могат да определят в съответствие с правото на Общността условията, при които митническият представител може да предоставя услуги в държавата-членка, в която той е установен. Независимо от това, без да се засяга прилагането на по-малко строги критерии от въпросната държава-членка, митнически представител, който отговаря на критериите, определени в член 14, букви от а) до г), има право да предоставя тези услуги в държава-членка, различна от тази, в която е установен.
3. Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, установяващи по-специално:
а)
условията, при които изискването по параграф 1, трета алинея, може да бъде отменено;
б)
условията, при които правото по параграф 2 може да бъде предоставено и удостоверено;
в)
всички по-нататъшни мерки за прилагането на настоящия член,
се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
Член 12
Овластяване
1. Във взаимоотношенията си с митническите органи митническият представител заявява, че той действа за сметка на лицето, което представлява и посочва дали представителството е пряко или косвено.
Лице, което не декларира, че действа като митнически представител, или което декларира, че действа като такъв, без да е овластен за това, се счита, че действа от свое име и за своя сметка.
2. Митническите органи могат да изискат от всяко лице, което заявява, че действа като митнически представител, да представи доказателства за своето овластяване от представляваното лице.
В съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4, се приемат мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, установяващи дерогации от първа алинея.
Раздел 3
Одобрен икономически оператор
Член 13
Искане и разрешение
1. Икономически оператор, който е установен на митническата територия на Общността и който отговаря на условията, предвидени в член 14 и член 15, може да поиска статус на одобрен икономически оператор.
Митническите органи, ако е необходимо след консултации с други компетентни органи, предоставят този статус, който подлежи на наблюдение.
2. Статусът на одобрен икономически оператор се предоставя чрез два вида разрешения: одобрен за „митнически опростявания“ икономически оператор и одобрен за „сигурност и безопасност“ икономически оператор.
Първият вид разрешение позволява на икономическите оператори да се възползват от някои опростявания съобразно митническото законодателство. Титулярят на втория вид разрешение има право на улеснения, свързани със сигурността и безопасността.
Едно и също лице може да бъде титуляр и на двата вида разрешения едновременно.
3. Статусът на одобрен икономически оператор, при спазване на изискванията по член 14 и член 15, се признава от митническите органи във всички държави-членки, без да се възпрепятства митническият контрол.
4. Въз основа признаването на статуса на одобрен икономически оператор и при условие че са изпълнени изискванията, отнасящи се до конкретен вид опростяване, предвидено в митническото законодателство, митническите органи разрешават на оператора да се възползва от това опростяване.
5. Предоставянето на статус на одобрен икономически оператор може да бъде спряно или отменено съгласно условията, предвидени по член 15, параграф 1, буква ж).
6. Одобреният икономически оператор уведомява митническите органи за всички обстоятелства, възникнали след предоставянето на този статус, които могат да повлияят неговото продължаване или съдържание.
Член 14
Предоставяне на статус
Критериите за предоставяне на статус на одобрен икономически оператор са следните:
а)
доказателства за спазване на данъчните и митнически изисквания;
б)
наличие на ефективна система за управление на търговската и, където е уместно, на транспортната отчетност, позволяваща подходящ митнически контрол;
в)
доказана платежоспособност;
г)
практически стандарти за компетентност или професионална квалификация, пряко свързани с осъществяваната дейност, в случаите когато одобрен икономически оператор желае да се възползва от предвидените в митническото законодателство опростявания съгласно член 13, параграф 2;
д)
съответни стандарти за сигурност и безопасност, в случаите когато одобрен икономически оператор желае да се възползва от улесненията по отношение на митническия контрол, свързани със сигурността и безопасността съгласно член 13, параграф 2.
Член 15
Мерки за прилагане
1. Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент посредством допълването му, установяващи правила по отношение на:
а)
предоставяне на статус на одобрен икономически оператор;
б)
случаите, в които се извършва преглед на статуса на одобрен икономически оператор;
в)
даване на разрешения за използването на опростявания от одобрените икономически оператори;
г)
определяне на компетентния митнически орган за даване на такъв статус и разрешения;
д)
вида и обхвата на улесненията, които могат да бъдат предоставени на одобрен икономически оператор във връзка с митническия контрол, отнасящ се до сигурността и безопасността;
е)
консултация със и предоставяне на информация на други митнически органи;
ж)
условията, при които предоставянето на статуса на одобрен икономически оператор може да бъде спряно или отменено;
з)
условията, при които изискването за установяване на митническата територия на Общността може да не бъде приложено при определени категории одобрени икономически оператори, при отчитане по-специално на международни споразумения,
се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
2. Тези мерки вземат предвид следното:
а)
правилата, приети съгласно член 25, параграф 3;
б)
професионалното участие в дейностите, обхванати от митническото законодателство;
в)
практически стандарти за компетентност или професионална квалификация, пряко свързани с осъществяваната дейност;
г)
качеството на икономическия оператор като титуляр на международно признат сертификат, издаден на основата на съответни международни договорености.
Раздел 4
Решения, свързани с прилагане на митническото законодателство
Член 16
Общи разпоредби
1. Когато едно лице поиска от митническите органи да вземат решение, свързано с прилагането на митническото законодателство, то трябва да представи цялата информация, изисквана от тези органи, за да могат те да вземат това решение.
Решение може също да бъде поискано от, и взето по отношение на няколко лица, съгласно условията, предвидени в митническото законодателство.
2. Освен ако митническото законодателство не предвижда друго, решението, посочено в параграф 1, се взима и заявителят се уведомява своевременно, но не по-късно от четири месеца, считано от датата, на която митническите органи са получили цялата информация, изисквана от тях, за да могат да вземат това решение.
Когато обаче митническите органи не могат да се произнесат в определения срок, те уведомяват заявителя за това преди изтичането на срока, като посочват причините и необходимия им допълнителен срок за вземане на исканото решение.
3. Освен ако в решението или в митническото законодателство не е предвидено друго, решението поражда последици от датата, на която заявителят го е получил или се счита, че го е получил. С изключение на случаите, предвидени в член 24, параграф 2, приетите решения са изпълними от митническите органи, считано от тази дата.
4. Преди да вземат решение, което би засегнало неблагоприятно лицето или лицата, до които е адресирано, митническите органи съобщават на съответното лице или лица мотивите, на които ще се основава решението и им предоставят възможност да изразят своето становище в определен срок, считано от датата на съобщаването.
След изтичане на този срок съответното лице се уведомява в подходяща форма за решението, което трябва да бъде мотивирано. Решението трябва да посочва възможността за обжалване, предвидена по член 23.
5. Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, установяващи:
а)
случаите и условията, при които първа алинея от параграф 4 не се прилага;
б)
срокът, посочен в първа алинея на параграф 4,
се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
6. Без да се засягат разпоредбите, установени в други области и определящи случаите и условията, при които решенията са недействителни или губят законна сила, митническите органи, издали решението, могат по всяко време да го обезсилят, изменят или отменят, когато то не съответства на митническото законодателство.
7. Освен в случаите, в които митническите органи действат като правораздавателни органи, разпоредбите на параграфи 3, 4 и 6 от настоящия член и на членове 17, 18 и 19 се прилагат и за решения, взети от митническите органи, без съответното лице да е отправило предварително искане за това, и по-специално за уведомяването за митническо задължение, както е предвидено в член 67, параграф 3.
Член 17
Валидност на решенията за цялата Общност
Освен когато е поискано или посочено друго, решенията, взети от митническите органи на основание или във връзка с прилагането на митническото законодателство, са валидни на цялата митническа територия на Общността.
Член 18
Обезсилване на благоприятни решения
1. Митническите органи обезсилват решение, което е благоприятно за адресата, ако е изпълнено всяко едно от следните условия:
а)
решението е издадено въз основа на невярна или непълна информация;
б)
заявителят е знаел или е трябвало да знае, че информацията е невярна или непълна;
в)
решението би било различно, ако информацията е била правилна и пълна.
2. Адресатът на това решение се уведомява за неговото обезсилване.
3. Обезсилването поражда действие от датата, на която първоначалното решение е породило действие, освен ако в решението не е посочено друго, в съответствие с митническото законодателство.
4. Комисията може да приеме мерки за прилагане на настоящия член, по-специално по отношение на решения с няколко адресата, в съответствие с процедурата по управление, посочена в член 184, параграф 3.
Член 19
Отмяна и изменение на благоприятни решения
1. Благоприятно решение се отменя или изменя когато, в случаите различни от посочените в член 18, едно или повече от условията, установени за издаването му, не са били изпълнени или вече не се изпълняват.
2. Освен когато е посочено друго в митническото законодателство, благоприятно решение с няколко адресата може да бъде отменено само по отношение на лицето, което не изпълни задължение, наложено по силата на това решение.
3. Адресатът на решението се уведомява за неговата отмяна или изменение.
4. По отношение на отмяната или изменението на решението се прилага член 16, параграф 3.
В изключителни случаи обаче и когато законните интереси на адресата на решението налагат това, митническите органи могат да отложат датата, от която отмяната или изменението на решението поражда действие.
5. Комисията може да приеме мерки за прилагане на настоящия член, по-специално по отношение на решения с няколко адресата, съгласно процедурата по управление посочена в член 184, параграф 3.
Член 20
Решения, отнасящи се до обвързваща информация
1. При официално искане митническите органи издават решения, отнасящи се до обвързваща тарифна информация, наричани по-долу „решения ОТИ“, или решения, отнасящи се до обвързваща информация за произход, наричани по-долу „решения ОИП“.
Такова искане се отхвърля, ако е налице някое от следните обстоятелства:
а)
в случай, че искането се отправя или е отправено, към същото или към друго митническо учреждение, от титуляря на решение или за негова сметка по отношение на същите стоки, а за решения ОИП - при същите обстоятелства, определящи придобиването на произход;
б)
в случай, че искането не е свързано с намерение за използване на решение ОТИ или ОИП, или друго намерение за ползване на митнически режим.
2. Решенията ОТИ или ОИП са обвързващи само по отношение на тарифното класиране или определянето на произхода на стоките.
Решенията са обвързващи за митническите органи спрямо титуляря на решението само по отношение на стоките, за които митническите формалности са извършени след датата, на която решението поражда действие.
Решенията са обвързващи за титуляря на решението спрямо митническите органи, като пораждащи последици от датата, на която титулярят получи или се счита, че е получил уведомление за решението.
3. Решенията ОТИ или ОИП са валидни за срок от три години, считано от датата, на която решението поражда действие.
4. За прилагането на решение ОТИ или ОИП в контекста на конкретен митнически режим титулярят трябва да може да докаже, че:
а)
за решение ОТИ, декларираните стоки съответстват във всяко едно отношение на тези, описани в решението;
б)
за решение ОИП, въпросните стоки и обстоятелствата, определящи придобиването на произход, съответстват във всяко едно отношение на стоките и обстоятелствата, описани в решението.
5. Чрез дерогация от член 16, параграф 6 и член 18 решенията ОТИ или ОИП се обезсилват, ако са издадени въз основа на невярна или непълна информация на заявителите.
6. Решенията ОТИ или ОИП се отменят съгласно член 16, параграф 6 и член 19.
Те не подлежат на изменение.
7. Комисията, съгласно процедурата по регулиране, посочена в член 184, параграф 2, приема мерки за прилагането на параграфи 1 до 5 от настоящия член.
8. Без да се засягат разпоредбите на член 19, мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, установяващи:
а)
условията, при които, и моментът, от който решение ОТИ или ОИП престава да бъде валидно;
б)
условията, при които, и срокът, в който решение по буква а) може да продължи да бъде използвано по отношение на обвързващи договори, основаващи се на решението и сключени преди изтичането на срока на неговата валидност;
в)
условията, при които Комисията може да издава решения, съдържащи искане държавите-членки да отменят или изменят решение, отнасящо се до обвързваща информация и предоставящо различна обвързваща информация в сравнение с други решения относно същия предмет,
се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
9. Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, установяващи условията, при които се приемат други решения, свързани с обвързваща информация, се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
Раздел 5
Санкции
Член 21
Прилагане на санкции
1. Всяка държава-членка предвижда санкции за неспазване на митническото законодателство на Общността. Тези санкции са ефективни, пропорционални и възпиращи.
2. Когато се прилагат административни санкции, те могат да бъдат, inter alia, в една от следните две форми, или и в двете:
а)
налагане на парична глоба от митническите органи, включително, където е уместно, прилагане на споразумение вместо налагане на наказание;
б)
отмяната, спирането или изменението на разрешение, чийто титуляр е съответното лице.
3. Държавите-членки съобщават на Комисията не по-късно от шест месеца от датата на прилагане на настоящия член, както е определено в съответствие с член 188, параграф 2, действащите национални разпоредби, според предвиденото в параграф 1, и незабавно я уведомяват за всяко последващо изменение, което ги засяга.
Раздел 6
Обжалване
Член 22
Решения, взети от правораздавателен орган
Членове 23 и 24 не се прилагат за жалби, подадени с оглед обезсилването, отмяната или изменението на решение, отнасящо се до прилагането на митническото законодателство, взето от правораздавателен орган или от митническите органи, когато действат като правораздавателни органи.
Член 23
Право на обжалване
1. Всяко лице има право да обжалва решения на митническите органи, отнасящи се до прилагането на митническото законодателство, които го засягат пряко и лично.
Всяко лице, подало искане до митническите органи за издаване на решение и което лице не е получило решение по искането си в рамките на срока, посочен в член 16, параграф 2, също има право на обжалване.
2. Правото на обжалване може да се упражни най-малко на две нива:
а)
първоначално - пред митническите органи или правораздавателен или друг орган, определени за тази цел от държавите-членки;
б)
впоследствие - пред по-висша независима инстанция, която може да бъде правораздавателен орган или еквивалентен специализиран орган съгласно действащите разпоредби в държавите-членки.
3. Жалбата трябва да се подаде в държавата-членка, където е взето или поискано решението.
4. Държавите-членки осигуряват процедура на обжалване, която позволява бързо потвърждение или поправка на решенията, взети от митническите органи.
Член 24
Спиране на изпълнението
1. Подаването на жалбата не спира изпълнението на обжалваното решение.
2. Въпреки това, митническите органи спират изцяло или частично изпълнението на такова решение, когато имат основателно съмнение относно съответствието на обжалваното решение с разпоредбите на митническото законодателство, или когато съществува опасност да бъде нанесена непоправима вреда на заинтересованото лице.
3. В случаите, посочени в параграф 2, когато обжалваното решение има за последица плащане на вносни или износни мита, спирането на изпълнението се извършва само при предоставяне на обезпечение, освен ако въз основа на документирана оценка бъде установено, че учредяването на такова обезпечение би довело до сериозни икономически или социални затруднения за длъжника.
Комисията може да приеме мерки за прилагане на първата алинея от настоящия параграф съгласно процедурата по регулиране, посочена в член 184, параграф 2.
Раздел 7
Контрол на стоки
Член 25
Видове митнически контрол
1. Митническите органи могат да извършват всички видове митнически контрол, които те считат за необходими.
Видовете митнически контрол се състоят по-специално от проверка на стоките, вземане на проби, проверка на данните в декларацията и съществуването и автентичността на документи, проверка на отчетността на икономическите оператори и други записи, проверка на превозни средства, проверка на багаж и други стоки, пренасяни от или върху лица, както и извършване на служебни проучвания и други подобни действия
2. Митническият контрол, различен от проверките на случаен принцип, се основава главно на анализа на риска чрез техники за електронна обработка на данни с цел идентифициране и оценка на риска, както и разработване на необходимите мерки за предотвратяване на риска, на база на критерии, разработени на национално, общностно и, доколкото съществува, на международно равнище.
Държавите-членки в сътрудничество с Комисията разработват, поддържат и използват обща рамка за управление на риска, която се основава на обмен на информация за риска и за анализ на риска между митническите администрации и установява, inter alia, общи критерии за оценка на риска, контролни мерки и приоритетни области за контрол.
Контролът, основан на такава информация и критерии, се извършва независимо от другия контрол, извършван съгласно параграфи 1 и 2 или съгласно другите действащи разпоредби.
3. Без да се засягат разпоредбите на параграф 2 от настоящия член, Комисията приема съгласно процедурата по регулиране, посочена в член 184, параграф 2, мерки за прилагане, установяващи следното:
а)
обща рамка за управление на риска;
б)
общи критерии и приоритетни области за контрол;
в)
информация за риска и за анализа на риска, която да се обменя между митническите администрации.
Член 26
Сътрудничество между органите
1. Когато контролиращи органи, различни от митническите органи, следва да извършват контрол, различен от митническия контрол, по отношение на едни и същи стоки, митническите органи в тясно сътрудничество с тези други органи полагат усилия за извършването на този контрол винаги, когато е възможно, по същото време и на същото място, където се извършва митническият контрол (едно спиране), като митническите органи имат координираща роля в постигането на тази цел.
2. В контекста на предвидения по настоящия раздел контрол, когато това е необходимо за минимизиране на риска и борба с измамите, митническите органи и другите компетентни органи могат да обменят помежду си и с Комисията получените данни във връзка с въвеждането, напускането, транзита, преместването, складирането и специфична употребата на стоки, включително пощенски трафик, придвижвани между митническата територия на Общността и други територии, наличието и движението в рамките на митническата територия на Общността на необщностни стоки и стоки за специфична употреба, както и резултатите от всеки извършен контрол. Митническите органи и Комисията могат също да обменят помежду си такива данни с цел осигуряване на еднаквото прилагане на митническото законодателство на Общността.
Член 27
Последващ контрол
Митническите органи могат, след вдигане на стоките и с оглед установяване истинността на данните, съдържащи се в обобщената декларация или митническата декларация, да извършват контрол на документите и данните за операциите с въпросните стоки или за предходни или последващи търговски операции с тези стоки. Тези органи могат да извършват и проверка на стоките и/или да вземат проби, ако това все още е възможно за тях.
Този контрол може да се извърши в помещенията на държателя на стоките или на негов представител, както и при всяко друго лице, което във връзка със стопанската си дейност участва пряко или косвено в операциите, или при всяко друго лице, което притежава тези документи и данни за търговски цели.
Член 28
Вътреобщностни полети и морски пътувания
1. Митнически контрол или формалности по отношение на придружавания и кабинния багаж на лица, които предприемат вътреобщностен полет или вътреобщностно морско пътуване, се извършва само ако митническото законодателство предвижда такъв контрол или формалности.
2. Параграф 1 се прилага, без да се засяга някое от следните:
а)
проверки за сигурност и безопасност;
б)
проверки, свързани със забрани или ограничения.
3. Съгласно процедурата по регулиране, посочена в член 184, параграф 2, Комисията приема мерки за прилагане на настоящия член, които определят случаите и условията, при които може да се прилага митнически контрол и формалности към:
а)
кабинния и придружаван багаж на:
i)
лица, летящи с въздухоплавателно средство, което пристига от летище извън Общността и което след кацане на летище в Общността продължава полета си към друго летище в Общността;
ii)
лица, летящи с въздухоплавателно средство, което извършва кацане на летище в Общността преди да продължи впоследствие към летище извън Общността;
iii)
лица, ползващи морски услуги, предоставяни на същия плавателен съд и включващи последователни етапи от отплаване от, акостиране на или завършване в пристанище извън Общността;
iv)
лица на борда на развлекателни плавателни съдове или на туристически и търговски въздухоплавателни средства;
б)
кабинен и придружаван багаж:
i)
пристигащ в летище на Общността на борда на въздухоплавателно средство, идващо от летище извън Общността и трансферирано на това летище в Общността на друго въздухоплавателно средство, продължаващо по вътрешен полет в Общността,
ii)
натоварен в летище на Общността на въздухоплавателно средство по вътрешен полет в Общността за трансфериране на друго летище в Общността на въздухоплавателно средство, чието направление е летище извън Общността.
Раздел 8
Съхраняване на документи и друга информация; такси и разходи
Член 29
Съхраняване на документи и друга информация
1. За целите на митническия контрол заинтересованите лица съхраняват документите и информацията, посочена в член 9, параграф 1, за срок не по-кратък от три календарни години, на всякакъв носител, достъпен и приемлив за митническите органи.
За стоки, допуснати за свободно обращение при обстоятелства, различни от тези по трета алинея, или за стоки, декларирани за износ, този срок започва да тече от края на годината, в която са приети митническите декларации за допускане за свободно обращение или за износ.
За стоки, допуснати за свободно обращение без мита или с намалени ставки на вносните мита поради специфичната им употреба, този срок започва да тече от края на годината, в която тези стоки престават да подлежат на митнически надзор.
За стоки, поставени под друг митнически режим, този срок започва да тече от края на годината, в която митническият режим е завършен.
2. Без да се засягат разпоредбите на член 68, параграф 4, когато при митническия контрол във връзка с митническо задължение се установи, че съответното вземане под отчет следва да се поправи и заинтересованото лице е уведомено за това, документите и информацията се съхраняват за срок от три години след изтичане на срока, посочен в параграф 1 от настоящия член.
Когато е подадена жалба или е започнато съдебно производство, документите и информацията трябва да се съхраняват за срока, предвиден в параграф 1 от настоящия член или до приключване на процедурата по обжалване или на съдебното производство, в зависимост от това, кое е последното.
Член 30
Такси и разходи
1. Митническите органи не налагат такси за извършването на митнически контрол или за друга форма на прилагане на митническото законодателство в рамките на официалното работно време на компетентните митнически учреждения.
Въпреки това митническите органи могат да налагат такси или покриване на разходите за предоставяне на специфични услуги, по-специално:
а)
присъствие на митнически служители извън официалното работно време или на място извън митническите учреждения, при поискване;
б)
анализи или експертни доклади относно стоки и пощенски такси за връщане на стоките на заявителя, по-специално по отношение на решения, взети съгласно член 20, или предоставянето на информация в съответствие с член 8, параграф 1;
в)
проверка на стоките или вземане на проби от тях с цел проверка, или унищожаване на стоките, когато са направени разходи, различни от тези за ангажиране на митнически служители;
г)
когато поради характера на стоките или потенциалния риск се налагат извънредни мерки по контрола.
2. Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, установяващи мерки за прилагането на втора алинея от параграф 1, се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
ГЛАВА 3
Превръщане на валута и срокове
Член 31
Превръщане на валута
1. Компетентните органи публикуват и/или предоставят в Интернет приложимия обменен курс, ако се налага превръщане на валута по една от следните причини:
а)
когато елементите, използвани за определяне на митническата стойност на стоките, са изразени във валута, различна от тази на държавата-членка, където се определя митническата стойност;
б)
когато за определяне на тарифното класиране на стоките и размера на вносните и износните мита, включително стойностните прагове в Митническата тарифа на Общността, се прилага стойността на еврото в национални валути.
2. Стойността на еврото в национални валути, която се прилага в рамките на митническото законодателство, когато превръщането на валута е необходимо поради причини, различни от посочените в параграф 1, се определя най-малко веднъж годишно.
3. Комисията приема мерки за прилагане на настоящия член съгласно процедурата по регулиране, посочена в член 184, параграф 2.
Член 32
Срокове
1. Когато в митническото законодателство е определен период, дата или срок, нито периодът може да бъде удължаван или съкращаван, нито датата или срокът - изменяни, освен ако това не е изрично предвидено в съответните разпоредби.
2. Освен когато изрично не е предвидено друго в митническото законодателство на Общността, се прилагат правилата за периоди, дати и срокове, установени в Регламент (ЕИО, Евратом) № 1182/71 на Съвета от 3 юни 1971 г. за определяне на правилата, приложими за периоди, дати и срокове (10).
ДЯЛ II
ЕЛЕМЕНТИ, НА ОСНОВАТА НА КОИТО СЕ ПРИЛАГАТ ВНОСНИ ИЛИ ИЗНОСНИ МИТА И ДРУГИ МЕРКИ ОТНОСНО ТЪРГОВИЯТА СЪС СТОКИ
ГЛАВА 1
Обща митническа тарифа и тарифно класиране на стоки
Член 33
Обща митническа тарифа
1. Дължимите вносни и износни мита се основават на Общата митническа тарифа.
Другите мерки, установени от общностни разпоредби за специфични области, свързани с търговията със стоки, се прилагат, ако е уместно, съгласно тарифното класиране на стоките.
2. Общата митническа тарифа включва:
а)
Комбинираната номенклатура на стоки, установена в Регламент (ЕИО) № 2658/87 на Съвета от 23 юли 1987 г. относно тарифната и статистическа номенклатура и Общата митническа тарифа (11);
б)
всяка друга номенклатура, която се основава частично или изцяло на Комбинираната номенклатура, или която добавя подразделения към нея и която е установена от общностни разпоредби, уреждащи специфични области с оглед на прилагането на тарифни мерки, свързани с търговията със стоки;
в)
конвенционалните или нормални автономни мита, които се прилагат за стоки, включени в Комбинираната номенклатура;
г)
преференциалните тарифни мерки, предвидени в споразумения, които Общността е сключила с определени страни или територии извън митническата територия на Общността или с групи такива страни или територии;
д)
преференциалните тарифни мерки, приети едностранно от Общността по отношение на определени държави или територии извън митническата територия на Общността или групи такива държави или територии;
е)
автономни мерки, които предвиждат намаляване или премахване на мита за определени стоки;
ж)
благоприятното тарифно третиране, установено за определени стоки поради естеството им или специфичната им употреба, в рамките на мерките по букви в) до е) или з);
з)
други тарифни мерки, предвидени в законодателството на Общността в областта на селското стопанство, търговията или друга област.
3. Когато съответните стоки отговарят на условията, включени в мерките по букви г) до ж) от параграф 2, мерките, посочени в тези разпоредби, се прилагат по искане на декларатора вместо предвидените в буква в) от посочения параграф. Искането може да бъде подадено и със задна дата, при условие че се изпълняват сроковете и условията, установени в съответната мярка или в кодекса.
4. Когато прилагането на мерките по букви г) до ж) от параграф 2 или освобождаването от мерките, посочени в буква з) от него, е ограничено до определен обем от вноса или износа, прилагането или освобождаването се прекратява в случая на тарифни квоти веднага щом се достигне определеният обем на вноса или износа.
При тарифни плафони прилагането се прекратява с правен акт на Общността.
5. Комисията приема мерки за прилагането на параграфи 1 и 4 от настоящия член съгласно процедурата по управление, посочена в член 184, параграф 3.
Член 34
Тарифно класиране на стоки
1. За целите на прилагането на Общата митническа тарифа, „тарифно класиране“ на стоки е определянето на подпозицията или по-нататъшно подразделение от Комбинираната номенклатура, съгласно която трябва да бъдат класирани тези стоки.
2. За прилагането на нетарифни мерки „тарифно класиране“ на стоки е определянето на подпозицията или по-нататъшно подразделение от Комбинираната номенклатура или от всяка друга номенклатура, която е установена от общностни разпоредби и която се основава изцяло или частично на Комбинираната номенклатура или добавя подразделения към нея, съгласно която трябва да бъдат класирани тези стоки.
3. Подпозицията или по-нататъшното подразделение, определени съгласно параграфи 1 и 2, се използват за прилагане на мерките, отнасящи се за тази подпозиции.
ГЛАВА 2
Произход на стоките
Раздел 1
Непреференциален произход
Член 35
Обхват
Членове 36, 37 и 38 установяват правилата за определяне на непреференциалния произход на стоките за целите на прилагането на:
а)
Общата митническа тарифа с изключение на мерките по член 33, параграф 2, букви г) и д);
б)
мерки, различни от тарифните мерки, установени от общностни разпоредби, уреждащи специфични области във връзка с търговията със стоки;
в)
други общностни мерки, отнасящи се до произхода на стоките.
Член 36
Придобиване на произход
1. Стоките, изцяло получени в една-единствена държава или територия, се счита, че произхождат от тази държава или територия.
2. Стоките, чието производство включва участието на повече от една държава или територия, се счита, че произхождат от държавата или територията, в която са претърпели последната си съществена трансформация.
Член 37
Доказателство за произход
1. Когато в митническата декларация съгласно митническото законодателство е посочен произход, митническите органи могат да изискат от декларатора да докаже произхода на стоките.
2. Когато се представя доказателство за произход съгласно митническото законодателство или други общностни разпоредби, уреждащи специфични области, митническите органи имат право в случаи на основателно съмнение да поискат всякакво допълнително доказателство, за да се уверят, че посоченият произход отговаря на правилата, установени в съответните общностни разпоредби.
3. Когато изискванията на търговията налагат това, в рамките на Общността може да бъде издаден документ, доказващ произхода на стоките.
Член 38
Мерки за прилагане
Комисията приема мерки за прилагането на членове 36 и 37 съгласно процедурата по регулиране, посочена в член 184, параграф 2.
Раздел 2
Преференциален произход
Член 39
Преференциален произход на стоките
1. За да се ползват от мерките по член 33, параграф 2, буква г) или д) или от нетарифни преференциални мерки, стоките трябва да отговарят на условията на правилата за преференциален произход по параграфи от 2 до 5 от настоящия член.
2. По отношение на стоки, които се ползват от преференциални мерки, посочени в споразуменията, които Общността е сключила с определени държави или територии извън митническата територия на Общността или с групи такива държави или територии, правилата за преференциален произход се уреждат в тези споразумения.
3. За стоки, които се ползват от преференциални мерки, приети едностранно от Общността по отношение на определени държави или територии извън митническата територия на Общността или по отношение на групи такива държави или територии, различни от посочените в параграф 5, Комисията приема, съгласно процедурата по регулиране, посочена в член 184, параграф 2, мерки, установяващи правилата за преференциален произход.
4. По отношение на стоки, които се ползват от преференциални мерки, приложими за търговията между митническата територия на Общността и Сеута и Мелила, посочени в протокол 2 към Договора за присъединяване от 1985 г., правилата за преференциален произход се приемат съгласно член 9 от същия протокол.
5. По отношение на стоки, които се ползват от преференциални мерки, посочени в преференциалните споразумения в полза на отвъдморските държави и територии, асоциирани с Общността, правилата за преференциален произход се приемат съгласно член 187 от Договора.
6. Комисията приема мерките, необходими за прилагането на правилата, посочени в параграфи 2 до 5 от настоящия член съгласно процедурата по регулиране, посочена в член 184, параграф 2.
ГЛАВА 3
Митническа стойност на стоките
Член 40
Обхват
Митническата стойност на стоките за целите на прилагане на Общата митническа тарифа и нетарифните мерки, установени от общностни разпоредби, уреждащи специфични области, отнасящи се до търговията със стоки, се определя в съответствие с членове 41 до 43.
Член 41
Метод за определяне на митническата стойност въз основа на договорната стойност
1. Базата за митническата стойност на стоки е договорната стойност, тоест платената действително или подлежаща на плащане цена на стоките при продажбата им за износ с местоназначение в митническата територия на Общността, коригирана, при необходимост, в съответствие с мерките, приети съгласно член 43.
2. Действително платената или подлежаща на плащане цена е общата сума, която купувачът е платил или трябва да плати на продавача, или купувачът да плати на трета страна в полза на продавача, за внасяните стоки и включва всички суми, които са платени или трябва да бъдат платени като условие за продажбата на внасяните стоки.
3. Договорната стойност се прилага, ако са изпълнени следните условия:
а)
не съществуват ограничения относно правото на разпореждане или ползване на стоките от купувача, различни от някое от следните:
i)
ограниченията, наложени или изисквани по силата на закон или от публичните власти в Общността;
ii)
ограничения, засягащи географската област, в която стоките могат да бъдат препродавани;
iii)
ограничения, които не влияят значително върху митническата стойност на стоките;
б)
продажбата или цената не са подчинени на условия или съображения, чиято стойност по отношение на подлежащите на остойностяване стоки не може да бъде определена;
в)
никоя част от прихода от всяка последваща препродажба, последващо отстъпване на правото за разпореждане или на ползване на стоките от купувача не се връща пряко или косвено на продавача, освен в случаите, когато е възможна подходяща корекция в съответствие с мерките, приети съгласно член 43;
г)
купувачът и продавачът не са свързани или връзката не е повлияла върху цената.
Член 42
Вторични методи за определяне на митническата стойност
1. Когато митническата стойност на стоките не може да се определи съгласно член 41, тя се определя, като се прилагат последователно букви от а) до г) от параграф 2 на настоящия член, докато се стигне до първата от тези букви, по която може да се определи митническата стойност на стоките.
Редът на прилагане на букви в) и г) е обратен, ако деклараторът поиска това.
2. Митническата стойност, определена в резултат на прилагането на параграф 1, е:
а)
договорната стойност на идентични стоки, продадени с цел износ с местоназначение в митническата територия на Общността и изнесени в същия момент или приблизително в същия момент, както и стоките, подлежащи на остойностяване;
б)
договорната стойност на сходни стоки, продадени с цел износ с местоназначение в митническата територия на Общността и изнесени в същия момент или приблизително в същия момент, както и стоките, подлежащи на остойностяване;
в)
стойността, основаваща се на единичната цена, по която се продава на митническата територия на Общността най-голямото сборно количество от внасяните стоки или от внесени идентични или сходни стоки на лица, които не са свързани с продавачите;
г)
изчислената стойност.
3. Когато митническата стойност не може да се определи по параграф 1, тя се определя въз основа на наличните данни на митническата територия на Общността чрез разумни способи, съответстващи на принципите и общите разпоредби на:
а)
споразумението за прилагане на член VII от Общото споразумение по митата и търговията;
б)
член VII от Общото споразумение по митата и търговията;
в)
настоящата глава.
Член 43
Мерки за прилагане
Комисията, съгласно процедурата по регулиране, посочена в член 184, параграф 2, приема мерки, установяващи:
а)
елементите, които за целите на определяне на митническата стойност трябва да бъдат добавени или могат да бъдат изключени от действително платената или подлежаща на плащане цена, при определяне на митническата стойност;
б)
елементите, които ще бъдат използвани за определяне на изчислената стойност;
в)
методът на определяне на митническата стойност в конкретни случаи, и по отношение на стоките, за които е възникнало митническо задължение след прилагане на специален режим;
г)
всички допълнителни условия, разпоредби и правила, необходими за прилагането на членове 41 и 42.
ДЯЛ III
МИТНИЧЕСКО ЗАДЪЛЖЕНИЕ И ОБЕЗПЕЧЕНИЯ
ГЛАВА 1
Възникване на митническо задължение
Раздел 1
Вносно митническо задължение
Член 44
Допускане за свободно обращение и временен внос
1. Вносно митническо задължение възниква при поставяне на необщностни стоки, подлежащи на облагане с вносни мита, под един от следните митнически режими:
а)
допускане за свободно обращение, включително съгласно разпоредбите за специфична употреба;
б)
временен внос с частично освобождаване от вносни мита.
2. Митническото задължение възниква в момента на приемане на митническата декларация.
3. Длъжник е деклараторът. При косвено представителство длъжник е и лицето, за чиято сметка е извършено митническото деклариране.
Когато митническа декларация за един от режимите, посочени в параграф 1, е съставена на базата на информация, която води до несъбиране или частично събиране на дължимите вносни мита, лицето, предоставило информацията, изисквана за декларацията, което е знаело или според обстоятелствата е трябвало да знае, че тази информация е невярна, също е длъжник.
Член 45
Специални разпоредби по отношение на стоки без произход
1. Когато по отношение на стоки без произход, използвани в производството на продукти, за които се издава или съставя доказателство за произход в рамките на преференциално споразумение между Общността и определени държави или територии извън митническата територия на Общността или групи такива държави или територии, се прилага забрана за възстановяване на или освобождаване от вносни мита, вносното митническо задължение възниква по отношение на тези стоки без произход при приемане на уведомлението за реекспорт на съответните продукти.
2. При възникване на митническо задължение съгласно параграф 1, размерът на вносните мита, съответстващ на задължението, се определя при същите условия, както в случай на митническо задължение, което би възникнало при приемане на същата дата на митническа декларация за допускане за свободно обращение на стоките без произход, използвани за производството на съответните продукти, с цел завършване на режим активно усъвършенстване.
3. Параграфи 2 и 3 от член 44 се прилагат mutatis mutandis. Въпреки това по отношение на необщностни стоки, посочени в член 179, длъжникът е лицето, което подава уведомлението за реекспорт. При косвено представителство лицето, за чиято сметка се подава уведомлението, също е длъжник.
Член 46
Митническо задължение, възникващо в резултат на неизпълнение
1. Вносно митническо задължение за стоки, подлежащи на облагане с вносни мита, възниква при неизпълнение на което и да е от следните:
а)
едно от задълженията, установени в митническото законодателство за въвеждането на необщностни стоки на митническата територия на Общността или за тяхното отклоняване от митнически надзор или за движението, усъвършенстването, складирането, временния внос или разпореждането с тези стоки на тази територия;
б)
едно от задълженията, установени в митническото законодателство за специфичната употребата на стоки на митническата територия на Общността;
в)
условие, свързано с поставянето на необщностни стоки под митнически режим или за освобождаване от мита или за намаляване на ставките на вносните мита поради специфична употребата на стоките.
2. Митническото задължение възниква в един от следните моменти:
а)
в момента, в който задължението, чието неизпълнение поражда митническото задължение, не се изпълнява или престава да се изпълнява;
б)
в момента на приемане на митническа декларация за поставяне на стоки под съответния митнически режим, когато впоследствие се установи, че едно от условията за поставянето на стоките под този режим или за освобождаването от мита или за предоставянето на намалени вносни мита поради специфичната употреба на стоките, не е било изпълнено.
3. В случаите по букви а) и б) от параграф 1 длъжникът е едно от следните лица:
а)
лицето, което е трябвало да изпълни съответните задължения;
б)
лицето, което е знаело или е трябвало да знае, че дадено задължение по митническото законодателство не е изпълнено, и което е действало за сметка на лицето, което е трябвало да изпълни задължението, или е участвало в действието, довело до неизпълнението на задължението;
в)
лицето, което е придобило или държи въпросните стоки и което е знаело или е трябвало да знае в момента на придобиването или получаването на стоките, че дадено задължение по митническото законодателство не е изпълнено.
4. В случаите по буква в) от параграф 1 длъжникът е лицето, от което се изисква да изпълни условията, уреждащи поставянето на стоките под митнически режим или декларирането им за този режим, или освобождаването от мита или предоставянето на намалени вносни мита поради специфичната употреба на стоките.
Когато е съставена митническа декларация за един от режимите, посочени в параграф 1, или на митническите органи е предоставена изискваната съгласно митническото законодателство информация, свързана с условията за поставянето на стоките под митнически режим, и това води до несъбиране или частично събиране на дължимите вносни мита, лицето, предоставило информацията, необходима за декларацията, и което е знаело или е трябвало да знае, че тази информация е невярна, също е длъжник.
Член 47
Приспадане на размер на платени вносни мита
1. Когато съгласно член 46, параграф 1 възниква митническо задължение по отношение на стоки, допуснати за свободно обращение с намалени ставки на вносните мита поради специфичната им употреба, размерът на вносни мита, платен при допускането на стоките за свободно обращение, се приспада от размера на вносните мита, съответстващ на митническото задължение.
Първата алинея се прилага mutatis mutandis, когато митническото задължение възниква по отношение на остатъци и отпадъци, получени от унищожаването на такива стоки.
2. Когато съгласно член 46, параграф 1 възниква митническо задължение по отношение на стоки, поставени под режим временен внос с частично освобождаване от вносни мита, платеният при частичното освобождаване размер на вносните мита се приспада от размера на вносните мита, съответстващ на митническото задължение.
Раздел 2
Износно митническо задължение
Член 48
Износ и пасивно усъвършенстване
1. Износно митническо задължение възниква при поставянето на стоките, подлежащи на облагане с износни мита, под режим износ или режим пасивно усъвършенстване.
2. Митническото задължение възниква в момента на приемане на митническата декларация.
3. Длъжник е деклараторът. При косвено представителство лицето, за сметка на което се извършва митническото деклариране, също е длъжник.
Когато митническа декларация е съставена на базата на информация, която води до несъбиране или частично събиране на дължимите износни мита, лицето, което е предоставило информацията, изисквана за декларацията, и е знаело или е следвало да знае, че тази информация е невярна, също е длъжник.
Член 49
Възникване на митническо задължение при неизпълнение
1. За стоки, подлежащи на облагане с износни мита, износното митническо задължение възниква при неизпълнение на едно от следните:
а)
едно от задълженията, установени в митническото законодателство за напускането на стоките;
б)
условията, при които е разрешено напускането на стоките извън митническата територия на Общността с пълно или частично освобождаване от износни мита.
2. Митническото задължение възниква в един от следните моменти:
а)
в момента, в който стоките действително напуснат митническата територия на Общността без митническа декларация;
б)
в момента, в който стоките достигнат местоназначение, различно от това, за което е разрешено тяхното напускане на митническата територия на Общността с пълно или частично освобождаване от износни мита;
в)
при невъзможност на митническите органи да определят момента по буква б), в момента, в който изтича срокът, определен за представяне на доказателство, че условията за предоставяне на това освобождаване са изпълнени.
3. В случаите по буква а) от параграф 1 длъжникът е едно от следните лица:
а)
лицето, от което се е изисквало да изпълни съответното задължение;
б)
лицето, което е знаело или е трябвало да знае, че съответното задължение не е изпълнено, и което е действало за сметка на лицето, което е трябвало да изпълни това задължение;
в)
лицето, което е участвало в действието, довело до неизпълнението на задължението, и което е знаело или е трябвало да знае, че е трябвало да бъде подадена митническа декларация, а не е била подадена такава.
4. В случаите по буква б) от параграф 1 длъжник е лицето, от което се изисква да изпълни условията, при които е било разрешено напускането на стоките от митническата територия на Общността с пълно или частично освобождаване от износни мита.
Раздел 3
Общи разпоредби за вносни и износни митнически задължения
Член 50
Забрани и ограничения
1. Вносното или износното митническо задължение възниква и когато се отнася за стоки, които са обект на каквато и да е забрана или ограничение при внасяне или изнасяне.
2. Въпреки това, митническо задължение не възниква:
а)
при неправомерно въвеждане на митническата територия на Общността на подправени парични знаци;
б)
при въвеждането на митническата територия на Общността на наркотични и психотропни вещества, различни от тези, които, с оглед използването им за медицински или научни цели, са предмет на строг надзор от компетентните органи.
3. За целите на санкциите, приложими към митническите нарушения, митническото задължение се счита за възникнало, когато правото на държава-членка предвижда, че санкциите се определят въз основа на мита или на наличието на митническо задължение.
Член 51
Повече от един длъжник
Когато за размера на вносни или износни мита, за едно митническо задължение има повече от един длъжник, те са солидарно отговорни за заплащането на целия размер на това задължение.
Член 52
Общи правила за изчисляване на размера на вносни и износни мита
1. Размерът на вносните или износните мита се определя въз основа на правилата за изчисляване на митата, приложими към съответните стоки към момента на възникване на митническото задължение по отношение на тези стоки.
2. Когато не е възможно да се определи точно моментът на възникване на митническото задължение, се взема предвид моментът, в който митническите органи установят, че стоките са в ситуация, при която възниква митническо задължение.
Въпреки това, когато наличната информация позволява на митническите органи да установят, че митническото задължение е възникнало в момент, преди този, в който са установили това, митническото задължение се счита за възникнало в най-ранния момент, за който това може да бъде установено.
Член 53
Специални правила за изчисляване на размера на вносните мита
1. Когато по отношение на стоки, поставени под митнически режим на митническата територия на Общността, са направени разходи за складиране или за обичайните операции по тези стоки, такива разходи или увеличаването на стойността не се вземат предвид при изчисляването на размера на вносните мита, в случай че деклараторът представи задоволително доказателство за тези разходи.
Въпреки това, митническата стойност, количеството, естеството и произходът на използваните в операциите необщностни стоки се вземат предвид при изчисляването на размера на вносните мита.
2. Когато тарифното класиране на стоки, поставени под митнически режим, се променя в резултат на обичайните операции на митническата територия на Общността, по искане на декларатора се прилага първоначалното тарифно класиране на стоките, поставени под този режим.
3. Когато възниква митническо задължение по отношение на обработени продукти, получени под режим активно усъвършенстване, по искане на декларатора размерът на вносните мита, съответстващ на това задължение, се определя въз основа на тарифното класиране, митническата стойност, количеството, естеството и произхода на стоките, поставени под режим активно усъвършенстване, към момента на приемането на митническата декларация за тези стоки.
4. Когато митническото законодателство предвижда благоприятно тарифно третиране на дадена стока или пълно или частично освобождаване от вносни или износни мита съгласно член 33, параграф 2, букви от г) до ж), членове от 130 до 133, или членове от 171 до 174, или съгласно Регламент (ЕИО) № 918/83 на Съвета от 28 март 1983 г. относно установяване на режима на Общността за митнически освобождавания (12), това благоприятно третиране или освобождаването се прилагат също така и в случаите на възникване на митническо задължение съгласно членове 46 или 49 от настоящия регламент, при условие че пропускът, довел до възникването на митническо задължение, не съставлява опит за измама.
Член 54
Мерки за прилагане
Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, установяващи:
а)
правилата за изчисляване на размера на вносните или износни мита, приложими за стоките;
б)
други специални правила за специфични режими;
в)
дерогации от членове 52 и 53, по-специално за да се предотврати заобикаляне на тарифните мерки, посочени в член 33, параграф 2, буква з),
се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
Член 55
Място на възникване на митническото задължение
1. Митническото задължение възниква на мястото, където се подава митническата декларация или уведомлението за реекспорт, посочено в членове 44, 45 и 48, или където се подава допълнителната декларация по член 110, параграф 3.
Във всички останали случаи митническото задължение възниква на мястото, където са настъпили събитията, довели до неговото възникване.
Когато не е възможно да се определи това място, митническото задължение възниква на мястото, където митническите органи установят, че стоките се намират в ситуация, при която е възникнало митническо задължение.
2. Когато стоките са поставени под митнически режим, който не е приключен, и мястото не може да се определи в срока съгласно втора или трета алинея на параграф 1, митническото задължение възниква на мястото, където стоките са поставени под съответния режим или са въведени на митническата територия на Общността под този режим.
Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, определящи срока по първа алинея от настоящия параграф, се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
3. Когато наличната информация позволява на митническите органи да установят, че митническото задължение би могло да е възникнало на няколко места, за място на възникване на митническото задължение се приема мястото, където то е възникнало за първи път.
4. Ако митническите органи установят, че съгласно член 46 или член 49 е възникнало митническо задължение в друга държава-членка и размерът на вносните и износните мита, съответстващ на това задължение, е по-малък от 10 000 EUR, се приема, че митническото задължение е възникнало в държавата-членка, в която е установено неговото възникване.
ГЛАВА 2
Обезпечаване на потенциално или съществуващо митническо задължение
Член 56
Общи разпоредби
1. Ако не е предвидено друго, настоящата глава се прилага за обезпечения на възникнали митнически задължения, както и на такива, които биха могли да възникнат.
2. Митническите органи могат да изискат учредяване на обезпечение с цел осигуряване плащането на размера на вносни или износни мита, съответстващ на митническо задължение. Доколкото съответните разпоредби го предвиждат, изискваното обезпечение може да покрива и вземания, предвидени в други действащи разпоредби.
3. Когато митническите органи изискват учредяване на обезпечение, това обезпечение трябва да бъде предоставено от длъжника или от лицето, което може да стане длъжник. Митническите органи могат да разрешат също обезпечението да бъде учредено от друго лице вместо от лицето, от което то се изисква.
4. Без да се засяга член 64, митническите органи изискват учредяване само на едно обезпечение по отношение на конкретни стоки или конкретна декларация.
Обезпечението, учредено за конкретна декларация, независимо дали декларацията е вярна, се прилага за размера на вносните или износни мита, съответстващ на митническото задължение и други вземания, по отношение на всички стоки, обхванати от тази декларация или вдигнати въз основа на нея.
Ако обезпечението не е било освободено, то може също така да се използва, в рамките на обезпечения размер, за събиране на вносни или износни мита и други вземания, станали дължими в резултат на последващ контрол на тези стоки.
5. По искане на лицето по параграф 3 от настоящия член, митническите органи могат да разрешат съгласно член 62, параграфи 1 и 2, учредяването на общо обезпечение за покриване размера на вносните и износни мита, съответстващ на митническото задължение по отношение на две или повече операции, декларации или митнически режими.
6. Държавите, регионални и местни органи на управление и други органи, уредени от публичното право, са освободени от учредяване на обезпечение за дейностите им като публични органи.
7. Митническите органи могат да не изискват учредяването на обезпечение, когато размерът на вносните или износни мита, които трябва да бъдат обезпечени, не надхвърля статистическия праг за декларации, установен съгласно член 12 от Регламент (ЕО) № 1172/95 на Съвета от 22 май 1995 г. относно статистиките за търговията със стоки между Общността и нейните държави-членки и трети страни (13).
8. Обезпечението, прието или одобрено от митническите органи, е валидно на цялата митническа територия на Общността за целта, за която е учредено.
9. Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, установяващи:
-
условия за прилагането на настоящия член,
-
случаи, различни от посочените в параграф 6 от настоящия член, в които не се изисква обезпечение,
-
изключения от параграф 8 от настоящия член,
се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
Член 57
Задължително обезпечаване
1. Когато се предвижда задължително учредяване на обезпечение, в съответствие с правилата, установени в параграф 3, митническите органи определят размера на това обезпечение, който е равен на точния размер на вносните и износни мита, съответстващ на митническото задължение, и на други вземания, в случай че този размер може със сигурност да бъде определен в момента, в който обезпечението се изисква.
Когато не е възможно да се определи точният размер, обезпечението се определя в размер, равен на най-високия определен от митническите органи размер на вносни и износни мита, съответстващ на митническото задължение, и на други вземания, които са възникнали или биха могли да възникнат.
2. Без да се засяга член 62, при учредено общо обезпечение на размер на вносни и износни мита, съответстващ на митническите задължения, и на други вземания, чийто размер се променя във времето, размерът на това обезпечение трябва да бъде определен така, че във всеки момент да покрива пълния размер на вносните и износни мита, съответстващ на митническите задължения, и на други вземания.
3. Комисията приема мерки за прилагането на параграф 1 от настоящия член съгласно процедурата по регулиране, посочена в член 184, параграф 2.
Член 58
Незадължително обезпечаване
Когато не се предвижда задължително учредяване на обезпечение, такова обезпечение се изисква от митническите органи в случай, че преценят, че в предвидения срок плащането на размера на вносни и износни мита, съответстващ на възникналото митническо задължение или на други вземания, не е сигурно. Размерът на обезпечението се определя от митническите органи, така че той да не превишава размера, определен съгласно член 57.
Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, установяващи случаите, в които обезпечението е незадължително, се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
Член 59
Учредяване на обезпечение
1. Обезпечението може да бъде учредено чрез:
а)
депозит в пари или друго платежно средство, приети от митническите органи като равностойно на депозита в пари, в евро или във валутата на държавата-членка, в която се изисква обезпечението;
б)
поемане на ангажимент от поръчител;
в)
друг вид обезпечение, което дава същата сигурност, че размерът на вносни или износни мита, съответстващ на митническото задължение и на други вземания, ще бъде платен.
Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, установяващи формите на обезпечението, предвидени в буква в) от първа алинея от настоящия параграф, се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
2. Обезпечението под формата на депозит в пари или плащане, считано за равностойно на депозита в пари, се учредява в съответствие с действащите разпоредби в държавата-членка, където се изисква това обезпечение.
Член 60
Избор на обезпечение
Лицето, което е длъжно да учреди обезпечение, е свободно да избира вида му от посочените в член 59, параграф 1.
Въпреки това, митническите органи имат право да откажат да приемат избрания вид обезпечение, когато то е несъвместимо с правилното функциониране на съответния митнически режим.
Митническите органи имат право да изискват избраният вид на обезпечението да не може да бъде променян през определен период от време.
Член 61
Поръчител
1. Поръчителят, посочен в член 59, параграф 1, буква б), трябва да бъде трето лице, установено на митническата територия на Общността. Той трябва да бъде одобрен от митническите органи, които изискват обезпечението, освен когато този поръчител е кредитна институция, финансова институция или застрахователно дружество, акредитиран в Общността съгласно действащите общностни разпоредби.
2. Поръчителят се ангажира в писмена форма да заплати обезпечения размер на вносни и износни мита, съответстващ на митническото задължение и на другите вземания.
3. Митническите органи имат право да откажат да одобрят предложения поръчител или предложения вид обезпечение, когато преценят, че поръчителят или обезпечението не обезпечава по сигурен начин в рамките на предписания период плащането на размера на вносни или износни мита, съответстващи на митническото задължение и на другите вземания.
Член 62
Общо обезпечение
1. Разрешението съгласно член 56, параграф 5 се дава само на лица, които отговарят на следните условия:
а)
да са установени на митническата територия на Общността;
б)
при дейността са се съобразявали с изискванията на данъчния и митническия режим;
в)
да са ползвали редовно съответните митнически режими или е известно на митническите органи, че те са в състояние да изпълнят задълженията си във връзка с тези режими.
2. Когато се учредява общо обезпечение за митнически задължения и други вземания, които биха могли да възникнат, даден икономически оператор може да получи разрешение за ползване на намален размер на общо обезпечение или за освобождаване от обезпечение, при условие че отговаря на следните критерии:
а)
добра система на управление на търговската и, където е уместно, на транспортната отчетност, позволяваща подходящ митнически контрол;
б)
доказана платежоспособност.
3. Комисията приема мерки, уреждащи процедурата за издаване на разрешения по параграфи 1 и 2 от настоящия член, съгласно процедурата по член 184, параграф 4.
Член 63
Допълнителни разпоредби във връзка с използването на обезпечения
1. В случаите, в които митническо задължение би могло да възникне в рамките на специални режими, се прилагат параграфи 2 и 3.
2. Освобождаването от обезпечение, разрешено съгласно член 62, параграф 2, не се прилага за стоки, по отношение на които съществува повишен риск от измама.
3. Комисията, съгласно процедурата по регулиране, посочена в член 184, параграф 2, приема мерки за:
а)
прилагането на параграф 2 от настоящия член;
б)
временна забрана на ползването на намален размер на общо обезпечение, посочено в член 62, параграф 2;
в)
като извънредна мярка при специални обстоятелства, временна забрана на ползването на общо обезпечение по отношение на стоките, за които е установено, че са обект на измама в голям размер, докато са били под общо обезпечение.
Член 64
Допълнително или заместващо обезпечение
Когато митническите органи установят, че представеното обезпечение не осигурява или вече не е надеждно или достатъчно да осигури заплащането на размера на вносни и износни мита, съответстващ на митническото задължение и други вземания в предвидените срокове, те изискват от някое от лицата, посочени в член 56, параграф 3, по избор на същото това лице, или допълнително обезпечение, или заместването на първоначалното обезпечение с ново.
Член 65
Освобождаване на обезпечението
1. Митническите органи освобождават обезпечението незабавно след като митническото задължение или задължението за плащане на други вземания бъде погасено или не може да възникне отново.
2. Когато митническото задължение или задължението за плащане на други вземания е частично погасено или може да възникне само за част от сумата, която е била обезпечена, учреденото обезпечение се освобождава частично по искане на заинтересованото лице, освен когато тази сума не оправдава това.
3. Комисията може да приеме, съгласно процедурата по регулиране, посочена в член 184, параграф 2, мерки за прилагане на настоящия член.
ГЛАВА 3
Събиране и плащане на вземания и възстановяване и опрощаване на размера на вносните и износните мита
Раздел 1
Определяне на размера на вносни или износни мита, уведомяване за митническо задължение и вземане под отчет
Член 66
Определяне на размера на вносни или износни мита
1. Размерът на дължимите вносни или износни мита се определя от митническите органи, отговорни за мястото, където възниква или се счита, че възниква митническото задължение, съгласно член 55, веднага щом тези органи разполагат с необходимата информация.
2. Без да се засяга член 27, митническите органи имат право да приемат размера на дължимите вносни или износни мита, определен от декларатора.
Член 67
Уведомяване за митническото задължение
1. Длъжникът се уведомява за митническото задължение в предвидената форма на мястото, където възниква или се счита, че възниква митническото задължение в съответствие с член 55.
Уведомяването, посочено в първата алинея, не се извършва:
а)
когато до окончателното определяне на размера на вносните или износни мита е въведена временна мярка на търговската политика под формата на мито;
б)
когато размерът на дължимите вносни или износни мита превишава размера, определен въз основа на решението, издадено съгласно член 20;
в)
когато първоначалното решение да не се извършва уведомяване за митническото задължение или да се извърши със съобщаване на размера на вносните или износни мита, по-малък от дължимия размер на вносни или износни мита, е взето въз основа на общи разпоредби, които впоследствие са обявени за недействителни със съдебно решение;
г)
когато митническото законодателство освобождава митническите органи от изискването да уведомят за митническото задължение.
Комисията приема, съгласно процедурата по регулиране, посочена в член 184, параграф 2, мерки за прилагането на буква г) от втората алинея на настоящия параграф.
2. Когато размерът на дължимите вносни или износни мита е равен на размера, вписан в митническата декларация, вдигането на стоките от митническите органи е равностойно на уведомяване на длъжника за митническото задължение.
3. Когато не се прилага параграф 2 от настоящия член, длъжникът се уведомява за митническото задължение в срок от четиринадесет дни от датата, на която митническите органи са в състояние да определят размера на дължимите вносни или износни мита.
Член 68
Краен срок за митническо задължение
1. След изтичане на тригодишен срок от датата, на която е възникнало митническото задължение, длъжникът не се уведомява за митническото задължение.
2. Когато митническото задължение възниква в резултат на действие, което в момента на извършването е било основание за започване на наказателно преследване, тригодишният срок, определен в параграф 1, се удължава на десет години.
3. При подаване на жалба по смисъла на член 23 сроковете, определени в параграфи 1 и 2 от настоящия член, се спират от момента на подаване на жалбата и по време на процедурата по обжалването.
4. Когато задължението за заплащане на митническо задължение става отново изискуемо съгласно член 79, параграф 5, сроковете, определени в параграфи 1 и 2 от настоящия член, се спират от датата на подаване на искането за възстановяване или опрощаване на мита съгласно член 84 до издаването на решение по възстановяването или опрощаването.
Член 69
Вземане под отчет
1. Митническите органи, посочени в член 66, в съответствие с националното законодателство, вземат под отчет размера на дължимите вносни или износни мита, определен в съответствие със същия член.
Първата алинея не се прилага в случаите, определени в член 67, параграф 1, втора алинея.
Митническите органи могат да не вземат под отчет размерите на вносни или износни мита, които съгласно член 68 съответстват на митническото задължение, за което длъжникът вече не може да бъде уведомен.
2. Държавите-членки определят практическите правила за вземане под отчет на размерите на вносните или износни мита. Правилата могат да се различават според това дали митническите органи, предвид условията, при които е възникнало митническото задължение, имат сигурността, че посочените размери ще бъдат платени.
Член 70
Момент на вземане под отчет
1. Когато възникне митническо задължение при приемане на митническа декларация за стоки за митнически режим, различен от временния внос с частично освобождаване от вносни мита, или чрез друго действие със същите правни последици както при приемането на декларацията, митническите органи вземат под отчет размера на дължимите вносни или износни мита в срок от четиринадесет дни след като е разрешено вдигането на стоките.
Въпреки това, при условие че плащането на митническото задължение е било обезпечено, общият размер на вносните или износни мита за стоките, чието вдигане е разрешено на едно и също лице в срок, определен от митническите органи, но не по-дълъг от 31 дни, може да бъде взет под отчет само с едно вписване в счетоводните документи в края на срока. Това вземане под отчет трябва да се извърши в рамките на четиринадесет дни след изтичане на определения срок.
2. Когато стоките могат да бъдат вдигнати при определени условия, които уреждат или определянето на размера на дължимите вносни или износни мита или тяхното събиране, вземането под отчет се извършва до четиринадесет дни след деня, в който е определен размерът на дължимите вносни или износни мита или е уточнено задължението за плащане на тези мита.
Въпреки това, когато митническото задължение се отнася до временна мярка на търговската политика под формата на мито, вземането под отчет на размера на дължимите вносни или износни мита се извършва не по-късно от два месеца след датата на публикуване на регламента, установяващ окончателната мярка на търговската политика, в Официален вестник на Европейския съюз.
3. Когато митническо задължение възникне при условия, които не се обхващат от параграф 1, размерът на дължимите вносни или износни мита се взема под отчет до четиринадесет дни от датата, на която митническите органи са в състояние да определят размера на въпросните вносни или износни мита и да вземат решение.
4. Параграф 3 се прилага mutatis mutandis по отношение на размера на вносните или износни мита, които следва да бъдат събрани или които остава да бъдат събрани, когато размерът на дължимите вносни или износни мита не е бил взет под отчет съгласно параграфи 1, 2 и 3, или е бил определен и взет под отчет размер, по-нисък от дължимия.
5. Сроковете за вземане под отчет, посочени в параграфи 1, 2 и 3, не се прилагат при непредвидими обстоятелства или в случаи на непреодолима сила.
Член 71
Мерки за прилагане
Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, установяващи правила за вземане под отчет, се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
Раздел 2
Плащане размера на вносни или износни мита
Член 72
Общи срокове за плащане и спиране на срока за плащане
1. Длъжникът заплаща размера на вносните или износните мита, съответстващ на митническото задължение, за което е уведомен съгласно член 67, в определения от митническите органи срок.
Без да се засяга член 24, параграф 2, този срок не може да надвишава десет дни от уведомяването на длъжника за размера на митническото задължение. В случай на обобщено вземане под отчет съгласно условията, посочени в член 70, параграф 1, втора алинея, срокът се определя по такъв начин, че да не позволи на длъжника да получи по-дълъг срок за плащане от този, който би получил, ако се е ползвал от отсрочване на плащането съгласно член 74.
Митническите органи могат да разрешат удължаване на срока по молба на длъжника също така и когато размерът на дължимите вносни или износни мита е бил определен в процеса на последващ контрол по член 27. Без да се засяга член 77, параграф 1, това удължаване не може да надвишава необходимото на длъжника време за предприемане на подходящите мерки, за да изпълни задълженията си.
2. Когато длъжникът ползва някое от улесненията за плащане, посочени в членове 74 до 77, плащането се извършва в срока или сроковете, посочени в рамките на тези улеснения.
3. Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, установяващи условията за спиране на срока за плащане на размера на вносните или износни мита, съответстващ на митническото задължение в следните случаи:
а)
при подаване на искане за опрощаване на мита, направено съгласно член 84;
б)
когато стоките следва да бъдат конфискувани, унищожени или изоставени в полза на държавата;
в)
когато митническото задължение е възникнало съгласно член 46 и има няколко длъжника,
се приемат съгласно процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
Мерките следва да установяват по-специално срока на спиране, като се отчита разумно необходимото време за приключване на всички формалности или за плащане на размера на вносните или износни мита, съответстващ на митническото задължение.
Член 73
Плащане
1. Плащането се извършва в брой или по друг подобен начин с погасяващ ефект, включително чрез прихващане съгласно националното законодателство.
2. Плащането може да се извърши от трето лице вместо длъжника.
3. Длъжникът може да плати целия размер на вносни или износни мита или част от него, без да чака изтичането на срока, който му е определен за плащане.
Член 74
Отсрочване на плащането
Без да се засяга член 79, по искане на заинтересованото лице и при учредяване на обезпечение, митническите органи разрешават отсрочване на плащането на дължимите мита по един от следните начини:
а)
отделно за всеки размер на вносни или износни мита, взет под отчет при условията на член 70, параграф 1, първа алинея или член 70, параграф 4;
б)
общо за сумата от размерите на всички вносни или износни мита, взети под отчет при условията, определени в първата алинея от член 70, параграф 1, по време на определения от митническите органи период, който не може да бъде по-дълъг от 31 дни;
в)
общо за сумата от размерите на всички вносни или износни мита, взети под отчет с едно вписване съгласно втората алинея от член 70, параграф 1.
Член 75
Срокове за отсрочване на плащането
1. Срокът за отсрочване на плащането по член 74 е 30 дни.
2. Когато отсрочването на плащането се извършва съгласно член 74, буква а), срокът започва да тече от деня, следващ този, в който е извършено уведомяването на длъжника за митническото задължение.
3. Когато отсрочването на плащането се извършва съгласно член 74, буква б), срокът започва да тече от деня, следващ този, в който изтича периодът за обобщаване. Той се намалява с броя на дните, съответстващ на половината от броя на дните, включени в периода за обобщаване.
4. Когато отсрочването на плащането се извършва съгласно член 74, буква в), срокът започва да тече от деня, следващ този, в който изтича определеният период за вдигането на въпросните стоки. Той се намалява с броя на дните, съответстващ на половината от броя на дните, включени в съответния период.
5. Когато сроковете, посочени в параграфи 3 и 4, са с нечетен брой дни, броят на дните, с които се намалява 30-дневния срок, е равен на половината от по-малкото четно число.
6. Когато сроковете, посочени в параграфи 3 и 4, са календарни седмици, държавите-членки могат да предвидят плащането на размера на вносни или износни мита, по отношение на които плащането е било отсрочено, да се извърши най-късно в петък на четвъртата седмица, следваща въпросната календарна седмица.
Когато тези срокове са календарни месеци, държавите-членки могат да предвидят плащането на размера на вносните или износни мита, по отношение на който плащането е било отсрочено, да се извърши не по-късно от шестнадесетия ден от месеца, следващ въпросния календарен месец.
Член 76
Мерки за прилагане
Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, установяващи правилата за отсрочване на плащането в случаите, когато митническата декларация е опростена съгласно член 109, се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
Член 77
Други улеснения за плащане
1. Митническите органи могат да разрешат на длъжника улеснения за плащане, различни от отсрочване на плащането, при условие учредяване на обезпечение.
Когато улесненията се разрешават по първата алинея, върху размера на вносните или износни мита се начислява лихва. Лихвеният процент е лихвеният процент, прилаган от Европейската централна банка към последната основна операция по рефинансиране, извършена преди първия календарен ден на въпросното полугодие („референтен лихвен процент“), плюс един процентен пункт.
За държава-членка, която не участва в третия стадий на икономическия и валутен съюз, горепосоченият референтен лихвен процент е еквивалентният лихвен процент, определен от нейната национална централна банка. В този случай за следващите шест месеца се прилага действащият референтен лихвен процент на първия календарен ден от въпросното полугодие.
2. Митническите органи могат да не изискват обезпечение или да не начисляват лихва, когато въз основа на оценка на положението на длъжника на база документи е установено, че това би довело до сериозни икономически или социални затруднения.
3. Комисията може да приеме съгласно процедурата по регулиране, посочена в член 184, параграф 2, мерки за прилагането на параграфи 1 и 2.
Член 78
Принудително събиране и лихва за забава
1. Когато размерът на дължимите вносни или износни мита не е платен в определения срок, митническите органи осигуряват плащането на този размер, като използват всички възможности, които са им предоставени от правото на държавата-членка.
Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, установяващи мерки за гарантиране на плащането от поръчители в рамките на специален режим, се приемат в съответствие с процедура по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
2. Върху размера на неизплатените вносни или износни мита се начислява лихва за забава, считано от датата на изтичане на определения срок до датата на плащане.
Лихвеният процент за забава е лихвеният процент, прилаган от Европейската централна банка към последната основна операция по рефинансиране, извършена преди първия календарен ден на въпросното полугодие („референтен лихвен процент“), плюс два процентни пункта.
За държава-членка, която не участва в третия етап на икономическия и паричен съюз, горепосоченият референтен лихвен процент е еквивалентният лихвен процент, определен от нейната национална централна банка. В този случай за следващите шест месеца се прилага действащият референтен лихвен процент на първия календарен ден от въпросното полугодие.
3. Когато е извършено уведомяване за митническо задължение съгласно член 67, параграф 3, лихвата за забава се начислява върху размера на вносните или износни мита, считано от датата на възникване на митническото задължение до датата на извършване на уведомяването.
Процентът на лихвата за забава се определя съгласно параграф 2.
4. Митническите органи могат да не събират лихва за забава, когато въз основа на оценка на положението на длъжника на база документи е установено, че нейното събиране би му създало сериозни икономически или социални затруднения.
5. Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, установяващи случаите, по отношение на срокове и размери, в които митническите органи имат право да отменят събирането на лихва за забава, се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
Раздел 3
Възстановяване и опрощаване на размера на вносни или износни мита
Член 79
Възстановяване и опрощаване
1. Съгласно условията, предвидени в настоящия раздел, размерите на вносни или износни мита, при условие че размерът, подлежащ на възстановяване или опрощаване превишава определена сума, се възстановява или опрощава на следните основания:
а)
надвзети суми на вносни или износни мита;
б)
дефектни стоки или стоки, които не съответстват на условията на договора;
в)
грешка на компетентните органи;
г)
в интерес на справедливостта.
Освен това, когато размерът на вносни или износни мита е заплатен и съответната митническа декларация се анулира съгласно член 114, този размер се възстановява.
2. При спазване на правилата относно компетентността за вземане на решение, когато служебно митническите органи установят в сроковете, посочени в член 84, параграф 1, че размерът на вносните или износни мита подлежи на възстановяване или опрощаване съгласно членове 80, 82 или 83, те пристъпват по своя собствена инициатива към възстановяване или опрощаване.
3. Не се разрешава възстановяване или опрощаване, когато ситуацията, довела до уведомяване за митническо задължение, е в резултат на въвеждане в заблуждение от страна на длъжника.
4. Възстановяването не е основание за изплащане на лихви от съответните митнически органи.
Въпреки това, лихва се изплаща, когато решение за разрешаване на възстановяване не е изпълнено в срок от три месеца от датата, на която това решение е било взето, освен ако неизпълнението в определения срок е било извън контрола на митническите органи.
В този случай лихвата се плаща от датата на изтичане на тримесечния период до датата на възстановяване. Лихвеният процент се определя съгласно член 77.
5. Когато компетентният орган неоснователно е разрешил възстановяването или опрощаването, първоначалното митническо задължение става отново изискуемо, доколкото не е изтекъл срокът по член 68.
В този случай лихвите, изплатени по силата на параграф 4, втора алинея, трябва да бъдат възстановени от лицето.
Член 80
Възстановяване и опрощаване на надвзети вносни или износни мита
Възстановяване или опрощаване на вносни или износни мита се извършва, доколкото размерът, съответстващ на първоначално съобщеното митническото задължение, превишава дължимия размер или длъжникът е бил уведомен за митническото задължение противно на разпоредбите на член 67, параграф 1, буква в) или г).
Член 81
Дефектни стоки или стоки, които не съответстват на условията на договора
1. Възстановяване или опрощаване на размера на вносните мита се извършва, ако уведомяването за митническо задължение се отнася за стоки, отказани от вносителя, тъй като към момента на вдигането са били дефектни или не са съответствали на условията на договора, по който са внесени.
За дефектни стоки се считат и повредените стоки преди вдигането им.
2. Възстановяване или опрощаване на вносни мита се разрешава, при условие че стоките не са били използвани с изключение на такава първоначална употреба, която вероятно е била необходима за установяване на дефектите им или несъответствието им с договора, и при условие че стоките са били изнесени извън митническата територия на Общността.
3. Вместо да бъдат изнасяни, по искане на заинтересованото лице, митническите органи разрешават поставянето на стоките под режим активно усъвършенстване, включително унищожаване, или под режим външен транзит, митническо складиране или свободна зона.
Член 82
Възстановяване или опрощаване поради грешка на компетентните органи
1. В случаи, различни от посочените в член 79, параграф 1, втора алинея и членове 80, 81 и 83, възстановяване или опрощаване на размера на вносните или износните мита се извършва когато, в резултат на допусната от страна на компетентните органи грешка, първоначално съобщената сума за митническото задължение е била по-малка от дължимата сума, ако са изпълнени следните условия:
а)
длъжникът, според обстоятелствата, не би могъл да открие тази грешка;
б)
длъжникът е действал добросъвестно.
2. Когато преференциалното третиране на стоките се предоставя на базата на система за административно сътрудничество, включваща органите на държава или територия извън митническата територия на Общността, ако издаденият от тези органи сертификат се окаже с невярно съдържание, това представлява грешка, която не би могла да бъде открита по смисъла на буква а) от параграф 1.
Издаването на сертификат с невярно съдържание обаче не представлява грешка, когато сертификатът е бил издаден на базата на невярно представяне на фактите от страна на износителя, с изключение на случаите когато е очевидно, че органите, издали сертификата, са знаели или е трябвало да знаят, че стоките не отговарят на необходимите условия за ползване на преференциално третиране.
Счита се, че длъжникът е действал добросъвестно, когато е в състояние да докаже, че през периода на въпросните търговски операции е положил дължимата грижа, за да се увери, че са спазени всички условия за преференциалното третиране.
Длъжникът не може да се позове на добросъвестност, ако Комисията е публикувала в Официален вестник на Европейския съюз становище, сигнализиращо за основателни съмнения по отношение на правилното прилагане на преференциалния режим от държавата или територията бенефициер.
Член 83
Възстановяване и опрощаване в интерес на справедливостта
В случаи, различни от посочените в член 79, параграф 1, втора алинея и членове 80, 81 и 82, възстановяване или опрощаване на размера на вносните или износните мита в интерес на справедливостта се извършва, когато митническото задължение е възникнало при особени обстоятелства, които не се дължат на въвеждане в заблуждение или явна небрежност от страна на длъжника.
Член 84
Процедура за възстановяване и опрощаване
1. Искания за възстановяване или опрощаване съгласно член 79 се подават в компетентното митническо учреждение в следните срокове:
а)
в случай на надвзети мита, на грешка от страна на компетентните органи или в интерес на справедливостта - преди изтичането на три години, считано от датата на уведомяването за митническото задължение;
б)
в случай на дефектни стоки или стоки, които не съответстват на условията на договора - преди изтичането на една година от датата на уведомяването за митническото задължение;
в)
в случай на анулиране на митническа декларация - в срока, определен в правилата, приложими за анулиране.
Сроковете, определени в първа алинея, букви а) и б), се удължават, когато заявителят представи доказателство, че поради непредвидими обстоятелства или непреодолима сила е бил възпрепятстван да представи искането си в определения срок.
2. При обжалване по член 23 на уведомлението за митническо задължение съответният срок, определен в параграф 1, първа алинея на настоящия член, се спира, считано от датата на подаване на жалбата, за срока на производството по обжалване.
Член 85
Мерки за прилагане
Комисията приема съгласно процедурата по регулиране, посочена в член 184, параграф 2, мерки за прилагането на настоящия раздел. Тези мерки установяват в частност случаите, в които Комисията решава съгласно процедурата по управление, посочена в член 184, параграф 3, дали възстановяването или опрощаването на размера на вносните или износните мита е основателно.
ГЛАВА 4
Погасяване на митническо задължение
Член 86
Погасяване
1. Без да се засягат член 68 и действащите разпоредби за несъбиране на размера на вносните или износните мита, съответстващи на митническо задължение при обявена със съдебно решение несъстоятелност на длъжника, вносното или износно митническото задължение се погасява по някой от следните начини:
а)
чрез плащане на размера на вносните или износните мита;
б)
чрез опрощаване на размера на вносните или износните мита - при условията на параграф 4;
в)
когато за стоки, декларирани за митнически режим, пораждащ задължението за плащане на мита, митническата декларация е анулирана;
г)
когато стоки, подлежащи на облагане с вносни или износни мита, са отнети;
д)
когато стоки, подлежащи на облагане с вносни или износни мита, са задържани и по същото време или впоследствие са отнети;
е)
когато стоки, подлежащи на облагане с вносни и износни мита, са унищожени под митнически надзор или изоставени в полза на държавата;
ж)
когато липсата на стоките или неизпълнението на задълженията, произтичащи от митническото законодателство, е резултат от пълното унищожаване или безвъзвратна загуба на стоките по причина, свързана с естеството на стоките, или поради непредвидими обстоятелства или непреодолима сила, или е вследствие на нареждане на митническите органи; за целите на тази точка стоките се считат за безвъзвратно загубени, когато употребата им е станала невъзможна за когото и да е;
з)
когато митническото задължение е възникнало съгласно членове 46 или 49 и са изпълнени следните условия:
i)
нарушението, породило възникването на митническото задължение, не е имало значително въздействие върху правилното прилагане на съответния митнически режим и не е представлявало опит за измама;
ii)
всички необходими формалности за уреждане на положението на стоките са извършени впоследствие;
и)
когато стоките, допуснати за свободно обращение без мита или с намалена ставка на вносните мита поради специфичната им употребата, са били изнесени с разрешението на митническите органи;
й)
когато митническото задължение е възникнало съгласно член 45 и формалностите, извършени с цел получаване на преференциално тарифно третиране съгласно този член, са отменени;
к)
когато съгласно условията на параграф 5 от настоящия член, митническото задължение е възникнало по член 46 и са представени задоволителни за митническите органи доказателства, че стоките не са били използвани или изразходвани, а са били изнесени от митническата територия на Общността.
2. В случай на отнемане съгласно параграф 1, буква г), за целите на санкциите, приложими към митнически нарушения, митническото задължение не се счита за погасено, когато съгласно правото на държава-членка се предвижда, че митата или съществуването на митническо задължение представляват основа за определяне на санкции.
3. Когато съгласно параграф 1, буква ж) се погасява митническо задължение по отношение на стоки, допуснати за свободно обращение без мита или с намалени ставки на вносните митата поради специфичната им употреба, остатъците и отпадъците, получени при унищожаването на стоките, се считат за необщностни стоки.
4. Когато за едно митническо задължение има повече от един длъжник за плащане на размера на вносните или износните мита, съответстващи на митническото задължение и е разрешено опрощаване, митническото задължение се погасява само по отношение на лицето или лицата, на които е разрешено опрощаването.
5. В случаите, посочени в параграф 1, буква к), митническото задължение не се погасява по отношение на лице или лица, направили опит за измама.
6. Когато митническото задължение е възникнало съгласно член 46, то се погасява по отношение на лице, чието поведение не е представлявало опит за измама и което е допринесло в борбата с измамите.
7. Комисията може да приеме мерки за прилагането на настоящия член съгласно процедурата по регулиране, посочена в член 184, параграф 2.
ДЯЛ IV
ВЪВЕЖДАНЕ НА СТОКИ НА МИТНИЧЕСКАТА ТЕРИТОРИЯ НА ОБЩНОСТТА
ГЛАВА 1
Обобщена декларация за въвеждане
Член 87
Задължение за подаване на обобщена декларация за въвеждане
1. Стоките, въведени на митническата територия на Общността, се обхващат от обобщена декларация за въвеждане, с изключение на временно внесени транспортни средства и транспортни средства с превозваните на тях стоки, които само преминават през териториалните води или въздушното пространство на митническата територия на Общността без спиране в тази територия.
2. Ако митническото законодателство не предвижда друго, обобщената декларация за въвеждане се подава в компетентното митническо учреждение преди въвеждането на стоките в митническата територия на Общността.
Вместо подаването на обобщена декларация за въвеждане, митническите органи могат да приемат подаването на уведомление и осигурен достъп до данните на обобщената декларация за въвеждане в компютърната система на икономическия оператор.
3. Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, установяващи:
а)
случаите, различни от посочените в параграф 1 от настоящия член, при които изискването за обобщена декларация за въвеждане може да не бъде спазено или да бъде адаптирано, както и условията, при които това може да бъде направено;
б)
крайният срок за подаване или предоставяне на обобщена декларация за въвеждане преди стоките да бъдат въведени на митническата територия на Общността;
в)
правилата за изключенията от и промените на крайния срок, посочен в буква б);
г)
правилата за определяне на компетентното митническо учреждение, пред което се подава или представя обобщената декларация за въвеждане и където следва да се извърши анализ на риска и контрол при въвеждане, основаващ се на риска,
се приемат съгласно процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
При приемането на тези мерки се отчитат:
а)
особени обстоятелства;
б)
прилагането на тези мерки за определени видове превоз на стоки, видове транспорт или икономически оператори;
в)
международните споразумения, съдържащи специални разпоредби по отношение на сигурността.
Член 88
Подаване и отговорно лице
1. Обобщената декларация за въвеждане се подава с използването на техника за електронна обработка на данни. Може да се използва търговска, пристанищна или транспортна информация, при условие че тя съдържа необходимите данни за обобщена декларация за въвеждане.
Митническите органи при извънредни обстоятелства могат да приемат обобщени декларации за въвеждане на хартиен носител, при условие че те прилагат същото равнище на управление на риска, както прилаганото при обобщени декларации за въвеждане, изготвени чрез техника за електронна обработка на данни, и при условие че могат да бъдат изпълнени изискванията за обмен на такива данни с другите митнически учреждения.
2. Обобщената декларация за въвеждане се подава от лицето, което въвежда стоките на митническата територия на Общността или което поема отговорността за превозването на стоките на тази територия.
3. Въпреки задължението на лицето, посочено в параграф 2, обобщената декларация за въвеждане може да бъде подадена от едно от следните лица:
а)
вносителя или получателя, или друго лице, от чието име или за чиято сметка действа лицето, посочено в параграф 2;
б)
всяко лице, което може да представи въпросните стоки или може да осигури представянето им пред компетентните митнически органи.
4. Когато обобщената декларация за въвеждане се подава от лице, различно от оператора на транспортното средство, с което стоките са въведени на митническата територия на Общността, операторът подава в съответното митническо учреждение уведомление за пристигане под формата на манифест, експедиционна бележка или товарен списък с изискваната информация за идентифициране на всички транспортирани стоки, които следва да бъдат обхванати от обобщена декларация за въвеждане.
Комисията приема мерки, регламентиращи информацията, която трябва да се съдържа в уведомлението за пристигане, съгласно процедурата по регулиране, посочена в член 184, параграф 2.
Параграф 1 се прилага, mutatis mutandis, за уведомлението за пристигане, посочена в първа алинея от настоящия параграф.
Член 89
Промяна на обобщена декларация за въвеждане
1. По искане на лицето, което подава обобщена декларация за въвеждане, се разрешава то да промени данни в тази обобщена декларация за въвеждане, след като тя е била подадена.
Въпреки това, такива промени не се допускат след като митническите органи:
а)
са информирали лицето, подало обобщена декларация за въвеждане, че те възнамеряват да прегледат стоките;
б)
са установили, че въпросните данни са неверни;
в)
митническите органи са разрешили преместването на стоките от мястото, където те са били представени.
2. Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, установяващи изключения от параграф 1, буква в) от настоящия член, за определяне по-специално на:
а)
критериите за установяване на основанията за промени след преместване;
б)
елементите данни, които могат да бъдат променени;
в)
срокът след преместване, в който може да бъде разрешена промяна,
се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
Член 90
Митническа декларация, заменяща обобщена декларация за въвеждане
Компетентното митническо учреждение може да освободи от задължението за подаване на обобщена декларация за въвеждане по отношение на стоки, за които преди изтичането на крайния срок, цитиран в член 87, параграф 3, първа алинея, буква б), е подадена митническа декларация. В този случай митническата декларация съдържа най-малко данните, които са необходими за обобщена декларация за въвеждане. До момента, в който митническата декларация е приета в съответствие с член 112, тя има статус на обобщена декларация за въвеждане.
ГЛАВА 2
Пристигане на стоките
Раздел 1
Въвеждане на стоките в митническата територия на Общността
Член 91
Митнически надзор
1. От момента на въвеждането им в митническата територия на Общността стоките са под митнически надзор и могат да подлежат на митнически контрол. Където е приложимо, те се подчиняват на такива забрани и ограничения, които са оправдани на основание, inter alia, опазването на обществения морал, обществения ред или обществената сигурност, опазването на здравето на хората и на животните, защитата на растенията, опазването на околната среда, защитата на националното богатство, имащо художествена, историческа или археологическа стойност, и защитата на индустриалната или търговска собственост, включително контрол на въвеждането в Общността на прекурсори за производство на наркотици, на стоки, нарушаващи права на интелектуална собственост и пари в брой, които влизат в Общността, както и изпълнението на мерки за опазване и управление на рибните ресурси и на мерки на търговската политика.
Стоките остават под митнически надзор, докато е необходимо, за да се определи митническият им статус и не се преместват от мястото, където са били представени, без разрешението на митническите органи.
Без да се засяга член 166, общностните стоки не подлежат на митнически надзор след като бъде установен митническият им статус.
Необщностните стоки остават под митнически надзор до промяна на техния митнически статус или до реекспортирането им или унищожаването им.
2. Държателят на стоките под митнически надзор може по всяко време, с разрешение на митническите органи, да провери стоките или да взема проби, особено за да определи тарифното класиране, митническата стойност или митническия статус на стоките.
Член 92
Превозване до определеното място
1. Лицето, което въвежда стоките на митническата територия на Общността, ги превозва незабавно, по определен от митническите органи маршрут, и съгласно техните разпореждания, ако има такива, до определеното от митническите органи митническо учреждение или до друго място, определено или одобрено от тези органи, или до свободна зона.
В свободна зона стоките се въвеждат директно по море или по въздух, или ако се въвеждат по земя, без да преминават през друга част от митническата територия на Общността, когато свободната зона граничи със сухоземна граница между държава-членка и трета държава.
Стоките се представят на митническите органи в съответствие с член 95.
2. Лице, което поема задължение за превоза на стоки след въвеждането им на митническата територия на Общността, е отговорно за изпълнение на задължението, установено в параграф 1.
3. Стоки, които въпреки че се намират извън митническата територия на Общността, могат да бъдат обект на митнически контрол от митническите органи на държава-членка в резултат на сключено споразумение със съответната страна или територия извън митническата територия на Общността, се третират по същия начин както стоките, въведени на митническата територия на Общността.
4. Параграф 1 не изключва прилагането на специални разпоредби по отношение на писма, пощенски картички и печатни материали и електронните им еквиваленти на електронен носител или стоки, пренасяни от пътници, превоз на стоки в граничните зони, пренос на стоки по тръбопроводи и електропроводи, или друг превоз с незначително икономическо значение, при условие че не се създават пречки за осъществяването на митническия надзор и на митническия контрол.
5. Параграф 1 не се прилага за транспортни средства и превозваните на тях стоки, които само преминават през териториалните води или въздушното пространство на митническата територия на Общността без да спират в тази територия.
Член 93
Вьтреобщностни въздушни и морски превози
1. Членове от 87 до 90, член 92, параграф 1, и членове от 94 до 97 не се прилагат за стоки, които временно напускат митническата територия на Общността, докато се придвижват по море или по въздух между две точки в тази територия, при условие че превозът се извършва по директен маршрут и от въздушни или редовни корабни линии без да спират извън митническата територия на Общността.
2. Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, установяващи специални разпоредби за въздушни и редовни корабни линии, се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
Член 94
Превоз при специални обстоятелства
1. Когато, поради непредвидими обстоятелства или непреодолима сила, задължението, установено в член 92, параграф 1, не може да бъде изпълнено, лицето, обвързано с това задължение, или друго действащо за негова сметка лице, уведомява незабавно митническите органи. Когато стоките не са унищожени напълно в резултат на непредвидимите обстоятелства или непреодолимата сила, митническите органи се уведомяват и за точното им местонахождение.
2. Когато кораб или въздухоплавателно средство по смисъла на член 92, параграф 5 е принуден поради непредвидими обстоятелства или непреодолима сила да акостира или да се приземи временно на митническата територия на Общността, лицето, което е въвело плавателното или въздухоплавателното средство, или всяко друго лице, действащо за негова сметка, ако няма възможност да изпълни задължението по член 92, параграф 1, информира незабавно за това митническите органи.
3. Митническите органи определят мерките за осъществяване на митническия надзор на стоките, посочени в параграф 1, или на плавателното или на въздухоплавателното средство, както и на стоките, които се намират на това средство, при обстоятелствата, посочени в параграф 2, и където е уместно - мерките за осигуряване на превоза им до митническо учреждение или до друго място, определено или одобрено от митническите органи.
Раздел 2
Представяне, разтоварване и проверка на стоките
Член 95
Представяне на стоки пред митническите органи
1. Стоките, които се въвеждат в митническата територия на Общността, се представят незабавно при пристигането им в определеното митническо учреждение или на друго място, определено или одобрено от митническите органи, или в свободната зона, от:
а)
лицето, което е въвело стоките на митническата територия на Общността;
б)
лицето, от чието име или за чиято сметка действа лицето, което е въвело стоките на тази територия;
в)
лицето, което поема отговорност за превоза на стоките след тяхното въвеждане на митническата територия на Общността.
2. Независимо от задълженията на лицето, посочено в параграф 1, стоките могат да се представят вместо това от:
а)
всяко лице, което незабавно поставя стоките под митнически режим;
б)
титулярят на разрешението за управление на складовите съоръжения или всяко лице, което извършва дейност в свободна зона.
3. Лицето, което представя стоките, се позовава на обобщената декларация за въвеждане или митническата декларация, подадена по отношение на стоките.
4. Параграф 1 не изключва прилагането на специални разпоредби по отношение на писма, пощенски картички и печатни материали и електронните им еквиваленти на електронен носител, стоки, пренасяни от пътници, превоз на стоки в граничните зони, пренос на стоки по тръбопроводи и електропроводи, или всеки друг превоз с незначително икономическо значение, при условие че не се създават пречки за осъществяването на митническия надзор и на митническия контрол.
Член 96
Разтоварване и проверка на стоките
1. Стоките могат да се разтоварват или претоварват от превозните средства, на които се намират, само с разрешението на митническите органи на места, определени или одобрени от тези органи.
Въпреки това, разрешение не се изисква при непосредствена опасност, налагаща незабавно цялостно или частично разтоварване на стоките. В този случай митническите органи се информират незабавно.
2. Митническите органи могат да изискват по всяко време разтоварване и разопаковане на стоките, за да извършват проверка на стоките, да вземат проби или за проверка на превозните средства, на които се намират стоките.
3. Стоките, представени на митническите органи, не могат да бъдат премествани от мястото, където са били представени, без разрешението от митническите органи.
Раздел 3
Формалности след представяне
Член 97
Задължение за поставяне на необщностни стоки под митнически режим
1. Без да се засягат членове 125 до 127, необщностни стоки, представени пред митническите органи, се поставят под митнически режим.
2. Ако не е предвидено друго, деклараторът може да избира митническия режим, под който иска да постави стоките, съгласно условията за този режим, независимо от тяхното естество или количество, или тяхната страна на произход, държава на изпращане или на получаване.
Член 98
Стоки, които се считат за поставени под временно складиране
1. С изключение на случаите, когато стоките са поставени незабавно под митнически режим, за който е приета митническата декларация, или са поставени в свободна зона, необщностните стоки, представени пред митническите органи, се считат за поставени под временно складиране съгласно член 151.
2. Без да се засяга задължението по член 87, параграф 2 и изключенията или освобождаването от задължение, предвидени с мерките, приети съгласно член 87, параграф 3, когато се установи, че необщностни стоки, представени пред митническите органи, не са обхванати от обобщена декларация за въвеждане, държателят на стоките незабавно подава такава декларация.
Раздел 4
Стоки, поставени под режим транзит
Член 99
Допускане на стоки, пристигащи под транзит
Член 92, с изключение на параграф 1, първа алинея от него, и членове от 95 до 98 не се прилагат при въвеждане на стоки на митническата територия на Общността, когато стоките вече са поставени под режим транзит.
Член 100
Разпоредби, приложими за необщностни стоки след завършване на режим транзит
Членове 96, 97 и 98 се прилагат за необщностни стоки, които се превозват под режим транзит, след като тези стоки се представят пред получаващото митническо учреждение на митническата територия на Общността в съответствие с правилата за транзит.
ДЯЛ V
ОБЩИ РАЗПОРЕДБИ ЗА МИТНИЧЕСКИ СТАТУС, ПОСТАВЯНЕ НА СТОКИ ПОД МИТНИЧЕСКИ РЕЖИМ, ПРОВЕРКА, ВДИГАНЕ И РАЗПОРЕЖДАНЕ СЪС СТОКИ
ГЛАВА 1
Митнически статус на стоките
Член 101
Презумпция за митнически статус на общностни стоки
1. Без да се засяга член 161, всички стоки на митническата територия на Общността се презюмират, че имат митнически статус на общностни стоки, освен когато е установено, че те не са общностни стоки.
2. Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, установяващи:
а)
случаите, в които презумпцията, посочена в параграф 1 от настоящия член, не се прилага;
б)
средствата, чрез които може да се установи митническия статус на общностни стоки;
в)
случаите, при които стоките, изцяло получени на митническата територия на Общността, нямат митнически статус на общностни стоки, ако са получени от стоки, поставени под режим външен транзит, режим складиране, режим временен внос или режим активно усъвършенстване,
се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
Член 102
Загуба на митническия статус на общностни стоки
Общностните стоки придобиват статус на необщностни стоки в следните случаи:
а)
когато са изведени извън митническата територия на Общността, доколкото не се прилагат разпоредбите за вътрешен транзит или мерките, установени съгласно член 103;
б)
когато са били поставени под режим външен транзит, складиране или активно усъвършенстване, доколкото това е разрешено от митническото законодателство;
в)
когато са били поставени под режим специфична употреба и впоследствие са изоставени в полза на държавата, или са унищожени и са останали отпадъци;
г)
когато декларацията за допускане на стоките за свободно обращение е анулирана след вдигане на стоките съгласно мерките, приети в съответствие с втората алинея на член 114, параграф 2.
Член 103
Общностни стоки, които временно напускат митническата територия
Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, установяващи условията, при които общностни стоки могат да се превозват, без да са поставени под митнически режим, между две точки на митническата територия на Общността и временно извън тази територия без промяна на техния митнически статус, се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
ГЛАВА 2
Поставяне на стоки под митнически режим
Раздел 1
Общи разпоредби
Член 104
Митническо деклариране на стоки и митнически надзор на общностни стоки
1. Всички стоки, предназначени да бъдат поставени под митнически режим, с изключение на режим свободна зона, подлежат на митническо деклариране за конкретния режим.
2. Общностни стоки, декларирани за износ, вътрешен общностен транзит или пасивно усъвършенстване, са под митнически надзор от момента на приемането на декларацията, посочена в параграф 1, до напускането им от митническата територия на Общността или изоставянето им в полза на държавата, или унищожаването им, или до анулирането на митническата декларация.
Член 105
Компетентни митнически учреждения
1. Освен когато в законодателството на Общността е предвидено друго, държавите-членки определят местоположението и компетенциите на различните митнически учреждения на тяхната територия.
Държавите-членки определят подходящо официално работно време на тези учреждения, като отчитат естеството на обмена и на стоките и митническите режими, под които стоките трябва да бъдат поставени, така че да не се възпрепятстват и нарушават потоците на международния обмен.
2. Комисията, в съответствие с процедурата по регулиране, посочена в член 184, параграф 2, приема мерки за определяне на ролята и отговорностите на компетентните митнически учреждения, като определя ролята на компетентните митнически учреждения, и по-специално на:
а)
митническите учреждения за въвеждане, внос, износ или напускане;
б)
митническите учреждения, извършващи формалностите за поставяне на стоки под митнически режим;
в)
митническите учреждения, издаващи разрешения и извършващи надзор върху митническите режими.
Член 106
Централизирано оформяне
1. Митническите органи могат да разрешат на дадено лице да подаде във или предостави на митническото учреждение, което е компетентно за мястото, където е установено лицето, митническа декларация за стоки, които са представени на митническите органи в друго митническо учреждение. В този случай митническото задължение се счита за възникнало в митническото учреждение, където е подадена или предоставена митническата декларация.
2. Митническото учреждение, където е подадена или предоставена митническата декларация, извършва формалностите по проверка на декларацията, по събиране на размера на вносните или износните мита, съответстващ на митническото задължение и по разрешаване вдигането на стоките.
3. Митническото учреждение, където са представени стоките, без да нарушава осъществявания контрол по отношение на сигурността и безопасността, извършва всяка проверка, която обосновано е поискана от митническото учреждение, където е подадена или предоставена митническата декларация, и разрешава вдигането на стоките, като взема предвид информацията, получена от това учреждение.
4. Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, установяващи по-специално правила за:
а)
даването на разрешението, посочено в параграф 1;
б)
случаите, в които следва да се извършва преразглеждане на разрешението;
в)
условията, при които е дадено разрешението;
г)
определянето на компетентния за даване на разрешение митнически орган;
д)
консултация и предоставяне на информация на други митнически органи, при необходимост;
е)
условията, при които разрешението може да бъде спряно или отменено;
ж)
специфичната роля и отговорности на съответните компетентни митнически учреждения, по-специално по отношение на прилагането на митническия контрол;
з)
формата и сроковете за приключване на формалностите,
се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
Тези мерки отчитат:
-
по отношение на буква в), когато участват повече от една държава-членка, спазването от заявителя на критериите, определени в член 14 относно предоставяне на статус на одобрен икономически оператор,
-
по отношение на буква г), мястото, където се намира или е достъпна основната отчетност на заявителя, за митнически цели, за улесняване на одита, и където се извършват поне част от дейностите, обхванати от разрешението.
Член 107
Видове митническо деклариране
1. Митническите декларации се подават чрез техники за електронна обработка на данни. Митническите органи могат да разрешат митническата декларация да е под формата на вписване в отчетността на декларатора, при условие че митническите органи имат достъп до тези данни в електронната система на декларатора и че са изпълнени изискванията за необходимия обмен на такива данни между митническите учреждения.
2. Когато митническото законодателство предвижда това, митническите органи могат да приемат митническа декларация на хартиен носител или митническа декларация, направена устно или чрез друго действие, с което стоките могат да бъдат поставени под митнически режим.
3. Комисията приема мерки за прилагането на настоящия член съгласно процедурата по регулиране, посочена в член 184, параграф 2.
Раздел 2
Стандартни митнически декларации
Член 108
Съдържание на декларацията и придружаващи документи
1. Митническите декларации следва да съдържат всички данни, необходими за прилагане на разпоредбите, отнасящи се до митническия режим, за който стоките са декларирани. Митническите декларации, изготвени чрез техники за електронна обработка на данни, се подписват с електронен подпис или друго средство за удостоверяване на автентичността. Декларациите на хартиен носител се подписват собственоръчно.
Комисията приема мерки, определящи спецификациите, на които трябва да отговарят декларациите, съгласно процедурата по регулиране, посочена в член 184, параграф 2.
2. Придружаващите документи, изисквани за прилагането на разпоредбите, уреждащи митническия режим, за който стоките са декларирани, се предоставят на митническите органи при подаването на декларацията.
3. Когато митническата декларация се подава чрез техника за електронна обработка на данни, митническите органи могат да позволят придружаващите документи също да бъдат подадени чрез използването на тази техника. Митническите органи могат да приемат, вместо подаването на тези документи, осигурен достъп до съответните данни в компютърната система на икономическия оператор.
Въпреки това, по искане на декларатора митническите органи могат да позволят тези документи да бъдат предоставени след вдигане на стоките.
4. Комисията приема мерки за прилагането на параграфи 2 и 3 от настоящия член съгласно процедурата по регулиране, посочена в член 184, параграф 2.
Раздел 3
Опростени митнически декларации
Член 109
Опростена декларация
1. Митническите органи разрешават на всяко лице, при положение че са изпълнени условията, предвидени в параграфи 2 и 3 от настоящия член, да постави стоките под митнически режим въз основа на опростена декларация, която може да не съдържа някои от изискваните данни и придружаващите документи, посочени в член 108.
2. Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, установяващи условията, при които се предоставя разрешението, предвидено в параграф 1 от настоящия член, се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
3. Комисията може да приеме мерки, по отношение на спецификациите, на които трябва да отговарят опростените декларации, съгласно процедурата по регулиране, посочена в член 184, параграф 2.
Член 110
Допълнителна декларация
1. В случай на опростена декларация, съгласно член 109, параграф 1, деклараторът представя допълнителна декларация, която съдържа допълнителните данни за попълването на митническата декларация за съответния митнически режим.
Допълнителната декларация може да има общ, периодичен или рекапитулативен характер.
Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, установяващи изключения от първа алинея от настоящия параграф, се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
2. Допълнителната декларация и опростената декларация, посочени в член 109, параграф 1, се считат за единен и неделим инструмент, който поражда действие от датата на приемане съгласно член 112 на опростената декларация.
Когато опростената декларация е под формата на вписване в отчетността на декларатора и е осигурен достъп на митническите органи до тези данни, декларацията поражда действие от датата, на която стоките са вписани в отчетността.
3. Мястото, където се подава допълнителната декларация в съответствие с разрешението, за целите на член 55, се счита за място, където е била подадена митническата декларация.
Раздел 4
Разпоредби, приложими за всички митнически декларации
Член 111
Лице, което подава декларация
1. Без да се засяга член 110, параграф 1, митническа декларация може да бъде изготвена от всяко лице, което може да представи или да осигури наличието на всички документи, изисквани за прилагането на разпоредбите, отнасящи се до митническия режим, под който стоките са декларирани. Това лице трябва също да може да представи или да осигури представянето пред компетентното митническо учреждение на съответните стоки.
Въпреки това, когато приемането на митническата декларация води до определени задължения за дадено лице, декларирането трябва да бъде извършено от това лице или от негов представител.
2. Деклараторът трябва да е установен на митническата територия на Общността. Независимо от това, не се изисква да са установени на територията на Общността следните декларатори:
-
лица, които подават декларация за транзит или временен внос,
-
лица, които декларират стоки в редки случаи, при положение че митническите органи считат това за оправдано.
3. Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, установяващи случаите и условията, при които изискванията, предвидени в параграф 2, могат да бъдат отменени, се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
Член 112
Приемане на декларация
1. Декларациите, които отговарят на условията, предвидени в настоящата глава, се приемат незабавно от митническите органи, при положение че стоките, за които се отнасят, са представени пред митническите органи или са на разположение по задоволителен за тези органи начин за извършване на митнически контрол.
Когато декларацията е под формата на вписване в отчетността на декларатора и е осигурен достъп на митническите органи до тези данни, декларацията се счита за приета в момента на вписването на стоките в отчетността. Без да се засягат законовите задължение на декларатора или осъществяването на контрол по отношение на сигурността и безопасността, митническите органи могат да не изискват стоките да бъдат представени или предоставени на разположение за митнически контрол.
2. Без да се засяга член 110, параграф 2 или втора алинея от параграф 1 от настоящия член, когато митническата декларация се подава в митническо учреждение, различно от учреждението, пред което са представени стоките, декларацията се приема, когато учреждението, пред което са представени стоките, потвърди, че те са на разположение за митнически контрол.
3. Освен когато е предвидено друго, за дата на прилагане на разпоредбите за митническия режим, за който стоките са декларирани, и за всички други вносни или износни формалности се счита датата на приемането на митническата декларация от митническите органи.
4. Комисията приема мерки, определящи подробни правила за прилагането на настоящия член, съгласно процедурата по регулиране, посочена в член 184, параграф 2.
Член 113
Поправка на декларация
1. По искане на декларатора митническите органи могат да разрешат извършването на една или повече поправки на данните в митническата декларация, след като тя вече е била приета. При поправката не могат да се включват стоки, различни от първоначално декларираните.
2. Не се допускат поправки, когато искането е направено, след като митническите органи са:
а)
информирали декларатора за намерението си да извършат проверка на стоките;
б)
установили, че въпросните данни са неверни;
в)
разрешили вдигането на стоките.
3. Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, установяващи изключения от буква в) от параграф 2 от настоящия член, се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
Член 114
Анулиране на декларация
1. По искане на декларатора митническите органи анулират приетата декларация в следните случаи:
а)
когато са убедени, че стоките незабавно ще бъдат поставени под друг митнически режим;
б)
когато са убедени, че поради особени обстоятелства поставянето на стоките под митническия режим, за който са декларирани, вече не е оправдано.
Въпреки това, когато митническите органи са информирали декларатора за намерението си да извършат проверка на стоките, искането за анулиране на декларацията може да бъде прието само след извършване на проверката.
2. Декларацията не се анулира след вдигането на стоките.
Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, установяващи изключения от първа алинея от настоящия параграф, се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
Раздел 5
Други опростявания
Член 115
Улесняване съставянето на митнически декларации за стоки, попадащи под обхвата на различни тарифни подпозиции
Когато една пратка съдържа стоки, които попадат под различни тарифни подпозиции, и обработката на всяка от тези стоки в съответствие с техните тарифни подпозиции за целите на съставянето на митническата декларация би довела до непропорционална тежест на работата и разходите спрямо дължимите вносни мита, митническите органи могат, по искане на декларатора, да приемат, че вносните мита се начисляват върху цялата пратка на база на тарифните подпозиции за стоките, които са с най-високата ставка на вносни или износни мита.
Комисията може да приеме мерки за прилагането на настоящия член съгласно процедурата по регулиране, посочена в член 184, параграф 2.
Член 116
Опростяване на митническите формалности и контрол
1. Митническите органи могат да разрешат опростявания на митническите формалности и контрол, различни от предвидените в раздел 3 от настоящата глава.
2. Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, установяващи по-специално правила относно:
а)
даване на разрешенията, посочени в параграф 1;
б)
случаите, в които следва да се извършва преразглеждане на разрешенията и условията, при които тяхното използване следва да се наблюдава от митническите органи;
в)
условията, при които се дават разрешенията;
г)
условията, при които на икономическия оператор може да се разреши да извършва определени митнически формалности, които по принцип следва да се извършват от митническите органи, включително самостоятелно определяне на вносните и износните мита и осъществяване на проверки под митнически надзор;
д)
определянето на компетентния митнически орган за даване на разрешение;
е)
консултация и предоставяне на информация на други митнически органи, когато е уместно;
ж)
условията, при които разрешенията могат да бъдат спрени или отменени;
з)
специфичната роля и отговорности на съответните компетентни митнически учреждения, особено по отношение прилагането на митническия контрол;
и)
формата и сроковете за изпълнение на формалностите,
се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
Тези мерки отчитат:
-
митническите формалности, които следва да се изпълнят, и митническите проверки, които трябва да се извършат за целите на сигурността и безопасността по отношение на стоките, въведени на или напускащи територията на Общността,
-
правилата, приети съгласно член 25, параграф 3,
-
по отношение на буква г), когато участва повече от една държава-членка, заявителят изпълнява критериите за предоставянето на статус на одобрен икономически оператор съгласно член 14,
-
по отношение на буква д), мястото, където се намират или е достъпна основната отчетност на заявителя за митнически цели с цел улесняване на одита и където се извършват поне част от дейностите, обхванати от разрешението.
ГЛАВА 3
Проверка и вдигане на стоки
Раздел 1
Проверка
Член 117
Проверка на митническата декларация
За целите на проверката на точността на данните, съдържащи се в митническа декларация, която митническите органи са приели, те могат:
а)
да извършат проверка на декларацията и на всички придружаващи документи;
б)
да изискат от декларатора да представи други документи;
в)
да извършат проверка на стоките;
г)
да вземат проби за анализ или за подробно изследване на стоките.
Член 118
Проверка на стоките и вземане на проби от тях
1. Транспортирането на стоките до местата, където трябва да се извършат проверки и където да се вземат проби, включително и всички операции, необходими за извършването на проверки или вземането на проби, се извършва от декларатора или на негова отговорност. Направените разходи са за сметка на декларатора.
2. Деклараторът или негов представител имат право да присъстват при проверката на стоките и вземането на пробите. Митническите органи, когато имат достатъчно основания, могат да изискват деклараторът или негов представител да присъстват при проверката на стоките или при вземането на пробите или да осигурят необходимото съдействие за улесняването на проверката или вземането на проби.
3. Когато пробите са взети в съответствие с действащите разпоредби, митническите органи не дължат обезщетения, свързани с тях, но поемат разходите за техния анализ или изследване.
Член 119
Проверка и вземане на проби за част от стоки
1. Когато обект на проверката или вземането на проби са само част от стоките, обхванати от митническа декларация, резултатите от частичната проверка или от анализа или изследването на пробите са валидни за цялото количество стоки, обхванати от тази декларация.
Въпреки това, деклараторът може да поиска допълнителна проверка или вземане на проби от стоките, когато счита, че резултатите от частичната проверка или от анализа или изследването на взетите проби не са валидни за останалата част от декларираните стоки. Искането се удовлетворява, при условие че стоките не са вдигнати или, ако са вдигнати, деклараторът докаже, че не са били променяни по никакъв начин.
2. За прилагането на параграф 1, когато с една митническа декларация са декларирани повече от една стоки, данните за всяка стока се считат за отделна декларация.
3. Комисията приема съгласно процедурата по управление, посочена в член 184, параграф 3, мерки, установяващи процедурата, която се прилага в случай на разлика в резултатите от проверките по параграф 1 от настоящия член.
Член 120
Резултати от проверката
1. Резултатите от проверката на митническата декларация се използват за прилагане на разпоредбите, отнасящи се до митническия режим, под който стоките се поставят.
2. Когато митническата декларация не е проверена, параграф 1 се прилага въз основа на данните, съдържащи се в декларацията.
3. Резултатите от проверката, направена от митническите органи, имат еднаква доказателствена сила на цялата митническа територия на Общността.
Член 121
Мерки за идентификация
1. Митническите органи или, където е уместно, икономическите оператори, одобрени за целта от митническите органи, вземат необходимите мерки за идентифициране на стоките, когато това се изисква, за да се осигури спазването на разпоредбите на митническия режим, за който съответните стоки са декларирани.
Тези мерки за идентифициране имат еднакво правно действие на цялата митническа територия на Общността.
2. Средства за идентифициране, поставени върху стоките или върху превозните средства, могат да бъдат премахвани или унищожавани само от митническите органи или от икономическите оператори, одобрени за целта от митническите органи, освен ако в случай на непредвидими обстоятелства или непреодолима сила премахването или унищожаването им е наложително с цел опазване на стоките или превозните средства.
Член 122
Мерки за прилагане
Комисията може да приеме мерки за прилагането на настоящия раздел съгласно процедурата по регулиране, посочена в член 184, параграф 2.
Раздел 2
Вдигане
Член 123
Вдигане на стоки
1. Без да се засяга член 117, когато са изпълнени условията за поставяне на стоките под даден режим и ако те не са обект на ограничения или забрани, митническите органи разрешават вдигането им, след като данните в митническата декларация са проверени или са приети без проверка.
Първата алинея се прилага и когато проверката по член 117 не може да бъде завършена в разумни срокове и повече не се изисква стоките да бъдат представени за целите на проверката.
2. Вдигането на стоките се разрешава едновременно за всички стоки, обхванати от една и съща декларация.
За целите на първа алинея, когато с една митническа декларация са декларирани няколко стоки, данните, отнасящи се за всяка стока, се считат за отделна митническа декларация.
3. Когато стоките са представени в митническо учреждение, различно от това, в което е приета митническата декларация, съответните митнически органи обменят необходимата информация за разрешаване на вдигането на стоките, без да се засяга извършването на необходимия контрол.
Член 124
Вдигане, което зависи от плащането на размера на вносните или износните мита, съответстващ на митническото задължение или учредяването на обезпечение
1. Когато поставянето на стоките под митнически режим поражда митническо задължение, вдигането на стоките се разрешава само ако размерът на вносните или износните мита, съответстващ на митническото задължение, е платен или е обезпечен.
Въпреки това, без да се засяга трета алинея, първа алинея не се прилага за временен внос с частично освобождаване от вносни мита.
Когато съгласно разпоредбите, отнасящи се за митническия режим, за който стоките са декларирани, митническите органи изискват учредяване на обезпечение, за тези стоки се разрешава поставяне под митническия режим само след учредяване на обезпечението.
2. Комисията може да приеме мерки, установяващи изключенията от първа и трета алинея на параграф 1 от настоящия член, съгласно процедурата по регулиране, посочена в член 184, параграф 2.
ГЛАВА 4
Разпореждане със стоки
Член 125
Унищожаване на стоки
Когато имат достатъчно основания за това, митническите органи могат да изискат унищожаването на представените пред тях стоки и да информират за това държателя на стоките. Разходите по унищожаването са за сметка на държателя на стоките.
Член 126
Мерки, които следва да бъдат предприети от митническите органи
1. Митническите органи предприемат всички необходими мерки за разпореждане със стоките, включително отнемане и продажба или унищожаване, в следните случаи:
а)
когато едно от задълженията, установени в митническото законодателство за въвеждането на необщностни стоки на митническата територия на Общността, не е изпълнено или стоките са били отклонени от митнически надзор;
б)
когато не може да се даде разрешение за вдигане на стоките по коя да е от следните причини:
i)
проверката на стоките не е могла да започне или завърши в определения от митническите органи срок по причини, които се дължат на декларатора;
ii)
не са предоставени документите, необходими за поставянето на стоките под искания митнически режим или за разрешаване на вдигането им под този режим;
iii)
в зависимост от обстоятелствата, не са заплатени или обезпечени в определения срок дължимите вносни или износни мита;
iv)
стоките са обект на забрани или ограничения;
в)
когато стоките не са преместени в разумни срокове след вдигането им;
г)
когато след вдигането им се установи, че не са били изпълнени условията за такова вдигане;
д)
когато стоките са изоставени в полза на държавата съгласно член 127.
2. Необщностни стоки, които са изоставени в полза на държавата, са задържани или са отнети, се считат за поставени под режим временно складиране.
Член 127
Изоставяне
1. Необщностни стоки и стоки под режим специфична употреба могат, въз основа на предварително разрешение от митническите органи, да бъдат изоставени в полза на държавата от титуляря на режима или, в зависимост от случая, от държателя на стоките.
2. Изоставянето не води до разходи за държавата. Разходите по унищожаването или разпореждането по друг начин със стоките са за сметка на титуляря на режима или, в зависимост от случая, на държателя на стоките.
Член 128
Мерки за прилагане
Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, отнасящи се до прилагането на настоящата глава, се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
ДЯЛ VI
ДОПУСКАНЕ ЗА СВОБОДНО ОБРАЩЕНИЕ И ОСВОБОЖДАВАНЕ ОТ ВНОСНИ МИТА
ГЛАВА 1
Допускане за свободно обращение
Член 129
Обхват и ефект
1. Необщностните стоки, предназначени за пазара на Общността или за лична употреба или за потребление в границите на Общността, се допускат за свободно обращение.
2. Допускането за свободно обращение включва следното:
а)
събирането на дължимите вносни мита;
б)
събирането при необходимост на други вземания, предвидени в съответните действащи разпоредби за събирането им;
в)
прилагането на мерките на търговската политика и забраните и ограниченията, доколкото такива мерки не е трябвало да бъдат приложени на по-ранен етап;
г)
изпълнение на другите формалности, предвидени при внасянето на стоките.
3. Допускането за свободно обращение придава на необщностните стоки митнически статус на общностни стоки.
ГЛАВА 2
Освобождаване от вносни мита
Раздел 1
Върнати стоки
Член 130
Обхват и ефект
1. Необщностни стоки, които, след като са били първоначално изнесени като общностни стоки извън митническата територия на Общността, бъдат върнати в нея и декларирани за допускане за свободно обращение в рамките на срок от три години, се освобождават от вносни мита по искане на заинтересованото лице.
2. При особени обстоятелства срокът от три години, посочен в параграф 1, може да бъде удължен.
3. Когато връщаните стоки преди износа им от митническата територия на Общността са били допуснати за свободно обращение без мита или с намалена ставка на вносното мито поради специфичната им употреба, освобождаването по параграф 1 се разрешава само ако тези стоки се допускат за свободно обращение за същата специфична употреба.
Когато специфичната употреба, за която въпросните стоки се допускат за свободно обращение, вече не е същата, размерът на дължимите вносни мита се намалява с размера, заплатен при първоначалното им допускане за свободно обращение. Когато последният е по-голям от дължимия за допускането на върнатите стоки за свободно обращение, не се разрешава възстановяване.
4. Когато общностни стоки са загубили статуса си на общностни стоки съгласно член 102, буква б) и впоследствие са допуснати за свободно обращение, параграфи 1, 2 и 3 от настоящия член се прилагат mutatis mutandis.
5. Освобождаване от вносни мита се разрешава само за стоки, които се реимпортират в същото състояние, в което те са изнесени.
Член 131
Случаи, в които не се разрешава освобождаване от вносни мита
Освобождаването от вносни мита, предвидено в член 130, не се разрешава в следните случаи:
а)
за стоки, изнесени извън митническата територия на Общността в рамките на режим пасивно усъвършенстване, с изключение на случаите, когато:
i)
стоките се намират в състоянието, в което са изнесени;
ii)
правилата, приети съгласно член 134, позволяват това;
б)
за стоки, които са се възползвали от мерките на общата селскостопанска политика, включващи износ на тези стоки от митническата територия на Общността, освен когато правилата, приети съгласно член 134, позволяват това.
Член 132
Стоки, които са били поставени първоначално под режим активно усъвършенстване
1. Член 130 се прилага mutatis mutandis за обработени продукти, които първоначално са били реекспортирани от митническата територия на Общността след режим активно усъвършенстване.
2. По искане на декларатора и при условие че той представи необходимата информация, размерът на вносните мита за стоките по параграф 1 от настоящия член се определя съгласно член 53, параграф 3. Датата на приемане на уведомлението за реекспорт се счита за дата на допускане за свободно обращение.
3. Освобождаването от вносни мита, предвидено в член 130, се разрешава за обработени продукти, които са били изнесени съгласно член 142, параграф 2, буква б), само при условие че се изключи възможността за поставяне на стоки под режим активно усъвършенстване.
Раздел 2
Продукти от морски риболов и други продукти, извлечени от морето
Член 133
Продукти от морски риболов и други продукти, извлечени от морето
Без да се засяга член 36, параграф 1, при допускането им за свободно обращение се освобождават от вносни мита:
а)
продуктите на морския риболов и другите продукти, извлечени от териториалното море на държава или територия извън митническата територия на Общността от кораби, които са регистрирани или са под отчет единствено в държава-членка и плават под неин флаг;
б)
продукти, получени от продуктите, посочени в буква а), на борда на кораби фабрики, отговарящи на условията, предвидени в тази буква.
Раздел 3
Мерки за прилагане
Член 134
Мерки за прилагане
Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, отнасящи се до прилагането на настоящата глава, се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
ДЯЛ VII
СПЕЦИАЛНИ РЕЖИМИ
ГЛАВА 1
Общи разпоредби
Член 135
Обхват
Стоките могат да бъдат поставени под всеки един от следните специални режими:
а)
транзит, който включва външен и вътрешен транзит;
б)
складиране, който включва временно складиране, митническо складиране и свободни зони;
в)
употреба за специфични цели, който включва временен внос и специфична употреба;
г)
усъвършенстване, който включва активно и пасивно усъвършенстване.
Член 136
Разрешение
1. Разрешение от митническите органи се изисква за:
-
използването на режими активно или пасивно усъвършенстване, временен внос или специфична употреба,
-
управлението на складови съоръжения за временно складиране или митническо складиране на стоки, с изключение на случаите, когато оператор на складовите съоръжения е самият митнически орган.
Условията, при които се допуска използването на един или повече от режимите, посочени по-горе, или управлението на складови съоръжения, се определят в разрешението.
2. Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, установяващи по-специално:
а)
даването на разрешението, предвидено в параграф 1;
б)
случаите, в които се извършва преразглеждане на разрешението;
в)
условията, при които се дава разрешението;
г)
идентификация на компетентния митнически орган за даване на разрешението;
д)
консултация и предоставяне на информация на други митнически органи, когато е уместно;
е)
условията, при които разрешението може да бъде спряно или отменено;
ж)
специфичната роля и отговорности на съответните компетентни митнически учреждения, особено по отношение на прилагането на митническия контрол;
з)
формата и сроковете за изпълнение на формалностите,
се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
Тези мерки отчитат следното:
а)
по отношение на буква в) от първата алинея, когато участва повече от една държава-членка, спазването от страна на заявителя на критериите, определени в член 14 относно предоставяне на статус на одобрен икономически оператор;
б)
по отношение на буква г) от първата алинея, мястото, където се намира и е достъпна основната отчетност на заявителя за митнически цели с цел улесняване на одита, и където се извършват поне част от дейностите, обхванати от разрешението.
3. Освен когато митническото законодателство предвижда друго, разрешението, посочено в параграф 1, се дава само на следните лица:
а)
лица, установени на митническата територия на Общността;
б)
лица, които осигуряват необходимото за правилното протичане на операциите, и в случаите, в които може да възникне митническо задължение или други вземания във връзка със стоките, поставени под специален режим, учредяват обезпечение съгласно член 56;
в)
в случай на временен внос или режим активно усъвършенстване лицето, което използва или нарежда използването на стоките, или което извършва или нарежда извършването на операции по усъвършенстването на стоките.
Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, предвиждащи дерогации от първа алинея от настоящия параграф, се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
4. Освен когато е предвидено друго и в допълнение към параграф 3, разрешението, посочено в параграф 1, се издава само когато са изпълнени следните условия:
а)
митническите органи са в състояние да извършват митнически надзор без да се налага въвеждане на административни изисквания, несъответстващи на икономическата нужда от ползване на режима;
б)
когато разрешението за съответния режим на усъвършенстване няма да засегне неблагоприятно съществените интереси на производителите в Общността (икономически условия).
Счита се, че съществените интереси на производителите в Общността не са засегнати неблагоприятно по смисъла на буква б) от първа алинея, освен когато съществуват доказателства за противното или когато митническото законодателство предвижда, че икономическите условия се считат за изпълнени.
При наличие на доказателства, че има вероятност да бъдат засегнати неблагоприятно съществените интереси на производителите в Общността, се извършва проверка на икономическите условия съгласно член 185.
Комисията приема съгласно процедурата по регулиране, посочена в член 184, параграф 2, мерки относно:
а)
извършването на проверка на икономическите условия;
б)
определянето на случаите, в които има вероятност да се засегнат основните интереси на производителите в Общността, като се отчитат мерките, предвидени в търговската и селскостопанската политика;
в)
определянето на случаите, в които икономическите условия се считат за изпълнени.
5. Титулярят на разрешението уведомява митническите органи за всяка промяна, настъпила след издаването му, която може да повлияе върху продължаване на действието му или съдържанието му.
Член 137
Отчетност
1. С изключение на режим транзит или където митническото законодателство предвижда друго, титулярят на разрешението, титулярят на режима и всички лица, извършващи дейности по складиране, изработка или усъвършенстване на стоки или покупко-продажба на стоки в свободни зони, трябва да водят отчетност във форма, одобрена от митническите органи.
Тази отчетност трябва да позволява на митническите органи да осъществяват надзор на съответния режим, особено по отношение на идентифицирането на стоките, поставени под този режим, техния митнически статус и тяхното придвижване.
2. Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, отнасящи се до прилагането на настоящия член, се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
Член 138
Приключване на режим
1. В случаите, различни от режим транзит и без да се засяга член 166, специален режим се приключва, когато стоките, поставени под този режим, или обработените продукти се поставят под следващ митнически режим, напуснали са митническата територия на Общността или са унищожени, без да са останали отпадъци, или са изоставени в полза на държавата съгласно член 127.
2. Режим транзит се приключва от митническите органи, когато те са в състояние да установят, на основание сравнение на данните, с които разполага отправното митническо учреждение, с тези, с които разполага получаващото митническо учреждение, че режимът е завършил редовно.
3. Митническите органи вземат всички необходими мерки с цел да уредят ситуацията със стоките, по отношение на които режимът не е приключен съгласно предвидените условия.
Член 139
Прехвърляне на права и задължения
Правата и задълженията на титуляря на режима по отношение на стоки, поставени под специален режим, различен от режим транзит, могат, при определени от митническите органи условия, да бъдат прехвърляни изцяло или частично на други лица, които изпълняват условията, предвидени за съответния режим.
Член 140
Придвижване на стоки
1. Стоки, поставени под специален режим, различен от режим транзит, или в свободна зона, могат да бъдат придвижени между различни места на митническата територия на Общността, доколкото това е предвидено в разрешението или съгласно разпоредбите на митническото законодателство.
2. Комисията приема мерки за прилагането на настоящия член съгласно процедурата по регулиране, посочена в член 184, параграф 2.
Член 141
Обичайни операции
Стоките, поставени под режим митническо складиране или усъвършенстване, или в свободна зона, могат да бъдат подложени на обичайни операции, предназначени да осигурят тяхното запазване, подобряване на търговския им вид или качество или подготвянето им за разпространение или препродажба.
Член 142
Еквивалентни стоки
1. Еквивалентни стоки са общностни стоки, които се складират, използват или усъвършенстват вместо стоките, поставени под специален режим.
При режим пасивно усъвършенстване еквивалентни стоки са необщностни стоки, които се усъвършенстват вместо общностни стоки, поставени под режим пасивно усъвършенстване.
Еквивалентните стоки трябва да имат същия осемцифров код по Комбинираната номенклатура, същото търговско качество и същите технически характеристики като стоките, които заместват.
Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, предвиждащи дерогация от трета алинея от настоящия параграф, се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
2. Митническите органи разрешават, при условие че се гарантира правилното изпълнение на режима, особено по отношение на митническия надзор:
а)
използването на еквивалентни стоки под специален режим, различен от режим транзит, временен внос и временно складиране;
б)
при режим активно усъвършенстване, изнасянето на обработени продукти, получени от еквивалентни стоки, преди внасянето на стоките, които те заместват;
в)
при режим пасивно усъвършенстване, внасянето на обработени продукти, получени от еквивалентни стоки, преди изнасянето на стоките, които те заместват.
Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, установяващи случаите, в които митническите органи имат право да разрешат използването на еквивалентни стоки, поставени под режим временен внос, се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
3. Използването на еквивалентни стоки не се позволява в следните случаи:
а)
когато се извършват само обичайни операции под режим активно усъвършенстване, съгласно определеното в член 141;
б)
когато се прилага забрана за възстановяване на или освобождаване от вносни мита по отношение на стоки без произход, използвани в производството на обработени продукти, поставени под режим активно усъвършенстване, за които е издадено или съставено доказателство за произход съгласно преференциално споразумение между Общността и определени държави или територии извън митническата територия на Общността или групи такива държави или територии; или
в)
когато това би довело до неоснователно облагодетелстване от вносни мита.
Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, установяващи други случаи, в които не могат да се използват еквивалентни стоки, се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
4. В случаите, посочени в параграф 2, буква б) от настоящия член, и когато обработените продукти биха подлежали на облагане с износни мита, ако не са били изнесени в контекста на режим активно усъвършенстване, титулярят на разрешението учредява обезпечение с цел гарантиране плащането на митата, в случай че необщностните стоки не бъдат внесени в срока, посочен в член 169, параграф 3.
Член 143
Мерки за прилагане
Комисията приема мерки за прилагането на режимите, предвидени в настоящия дял, съгласно процедурата по регулиране, посочена в член 184, параграф 2.
ГЛАВА 2
Транзит
Раздел 1
Външен и вътрешен транзит
Член 144
Външен транзит
1. Под режим външен транзит необщностни стоки могат да бъдат превозвани от едно до друго място на митническата територия на Общността, без те да подлежат на:
а)
вносни мита;
б)
други вземания, определени в други релевантни действащи разпоредби;
в)
мерките на търговската политика, доколкото тези мерки не забраняват въвеждането или напускането на стоки на или от митническата територия на Общността.
2. Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, установяващи случаите и условията, при които общностни стоки следва да се поставят под режим външен транзит, се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
3. Превозването на стоките по смисъла на параграф 1 се осъществява по един от следните начини:
а)
под режим външен общностен транзит;
б)
в съответствие с Конвенцията ТИР, при условие че превозването:
i)
е започнало или трябва да завърши извън митническата територия на Общността, или
ii)
се извършва между две точки на митническата територия на Общността, като се преминава през територията на държава или територия извън митническата територия на Общността;
в)
в съответствие с Конвенцията АТА/Истанбулската конвенция, когато се извършва транзитен превоз;
г)
под покритието на Рейнския манифест (член 9 от допълнената Конвенция за плаване по река Рейн);
д)
под покритието на формуляр 302, предвиден в Споразумението между страните членки на Северноатлантическия договор относно статута на техните въоръжени сили, подписано в Лондон на 19 юни 1951 г.;
е)
чрез пощенската система в съответствие с актовете на Всемирния пощенски съюз, когато стоките се превозват от или за титуляри на права и задължения по тези актове.
4. Външният транзит се прилага, без да се засягат разпоредбите на член 140.
Член 145
Вътрешен транзит
1. Под режим вътрешен транзит и при условията, предвидени в параграфи 2 и 3, общностни стоки могат да бъдат превозвани от една до друга точка на митническата територия на Общността, като се преминава през територия извън митническата територия на Общността, без това да променя митническия статус на стоките.
2. Превозът на стоките по смисъла на параграф 1 се осъществява по един от следните начини:
а)
под режим вътрешен общностен транзит, при условие че такава възможност е предвидена от международно споразумение;
б)
в съответствие с Конвенцията ТИР;
в)
в съответствие с Конвенцията АТА/Истанбулската конвенция, когато се извършва транзитен превоз;
г)
под покритието на Рейнския манифест (член 9 от допълнената Конвенция за плаване по река Рейн);
д)
под покритието на формуляр 302, предвиден в Споразумението между страните членки на Северноатлантическия договор относно статута на техните въоръжени сили, подписано в Лондон на 19 юни 1951 г.;
е)
чрез пощенската система в съответствие с актовете на Всемирния пощенски съюз, когато стоките се превозват от или за титуляри на права и задължения по тези актове.
3. В случаите, посочени в параграф 2, букви от б) до е), стоките запазват статуса си на общностни стоки само когато този статус е установен при определени условия и чрез средства, предвидени в разпоредбите на митническото законодателство.
Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, установяващи условията и средствата, чрез които може да се определи този митнически статус, се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
Раздел 2
Общностен транзит
Член 146
Задължения на титуляря на режим общностен транзит и на превозвача и получателя на стоките, превозвани под режим общностен транзит
1. Титулярят на режим общностен транзит е отговорен за:
а)
представянето на стоките в непроменено състояние и на изискваната информация на получаващото митническо учреждение в определения срок и при спазване на мерките, предприети от митническите органи за идентифициране на стоките;
б)
спазването на митническите разпоредби за режима;
в)
учредяването на обезпечение с цел осигуряване плащането на размера на вносните или износните мита, съответстващ на митническо задължение или на други вземания, предвидени в други действащи разпоредби, които биха могли да възникнат за стоките, освен ако разпоредбите на митническото законодателство не предвиждат друго.
2. Задълженията на титуляря на режима са изпълнени и режимът транзит завършва, когато стоките, поставени под режима, и изискваната информация са на разположение в получаващото митническо учреждение в съответствие с митническото законодателство.
3. Превозвач или получател на стоки, който приема стоки и знае, че те се превозват под режим общностен транзит, също така е отговорен за представянето на стоките в непроменено състояние на получаващото митническо учреждение в определения срок и при спазване на мерките, предприети от митническите органи за тяхното идентифициране.
Член 147
Стоки, преминаващи през територия на страна извън митническата територия на Общността под режим външен общностен транзит
1. Режимът външен общностен транзит се прилага за стоки, преминаващи през територия извън митническата територия на Общността, при условие че:
а)
такава възможност е предвидена в международно споразумение;
б)
превозът през тази територия се извършва с един превозен документ, съставен на митническата територия на Общността.
2. В случаите, посочени в параграф 1, буква б), действието на режим външен общностен транзит се спира, докато стоките се намират извън митническата територия на Общността.
ГЛАВА 3
Складиране
Раздел 1
Общи разпоредби
Член 148
Обхват
1. Под режим складиране на митническата територия на Общността могат да бъдат складирани необщностни стоки, без да подлежат на:
а)
вносни мита;
б)
други вземания, определени в другите релевантни действащи разпоредби;
в)
мерките на търговската политика, доколкото тези мерки не забраняват въвеждането или напускането на стоки на или от митническата територия на Общността.
2. Общностни стоки могат да бъдат поставени под режим митническо складиране или режим свободна зона в съответствие с митническото законодателство или други общностни разпоредби в специфични области, или с цел възползване от решение, даващо право на възстановяване или опрощаване на вносни мита.
Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, установяващи случаите и условията, при които общностни стоки могат да се поставят под режим митническо складиране или режим свободна зона, се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
Член 149
Отговорности на титуляря на разрешението или на режима
1. Титулярят на разрешението и титулярят на режима отговарят за:
а)
осигуряването стоките под режим временно складиране или митническо складиране да не се отклоняват от митнически надзор;
б)
изпълнението на задълженията, произтичащи от складирането на стоки, под режим временно складиране или митническо складиране;
в)
спазването на конкретните условия, уточнени в разрешението за управление на митнически склад или на съоръжения за временно складиране.
2. Чрез дерогация от параграф 1, когато разрешението е за обществен митнически склад, в него може да се предвиди, че отговорността по параграф 1, буква а) или б), се поема само от титуляря на режима.
3. Титулярят на режима е отговорен за изпълнението на задълженията, произтичащи от поставянето на стоките под режим временно складиране или митническо складиране.
Член 150
Продължителност на режим складиране
1. Времето, през което стоките могат да останат под режим складиране, е неограничено.
2. Въпреки това, митническите органи могат да определят срок, преди изтичането на който трябва да бъде приключен режим складиране в следните случаи:
а)
когато складовите съоръжения се управляват от митническите органи и могат да се използват от всяко лице за временно складиране на стоки по член 151;
б)
при изключителни обстоятелства, особено когато видът и естеството на стоките могат, при дългосрочно складиране, да представляват заплаха за здравето на хората, животните или растенията или за околната среда.
3. Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, определящи случаите, посочени в параграф 2, се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
Раздел 2
Временно складиране
Член 151
Поставяне на стоки под режим временно складиране
1. Когато не са декларирани за друг митнически режим, следните необщности стоки се считат за декларирани за режим временно складиране от държателя на стоките в момента на представянето им пред митническите органи:
а)
стоки, въведени на митническата територия на Общността, различни от стоки, въведени директно в свободна зона;
б)
стоки, въведени от свободна зона в друга част от митническата територия на Общността;
в)
стоки, за които е завършен режим външен транзит.
Митническата декларация се счита за подадена и приета от митническите органи в момента на представяне на стоките пред митническите органи.
2. Обобщената декларация за въвеждане или заместващият я транзитен документ представлява митническа декларация за режим временно складиране.
3. Митническите органи могат да изискат от държателя на стоките да учреди обезпечение с цел осигуряване на плащането на размера на вносните или износните мита, съответстващ на митническо задължение или на други вземания, които могат да възникнат съгласно предвиденото в други действащи разпоредби
4. В случай че по някаква причина стоките не могат да бъдат поставени или не могат да останат под режим временно складиране, митническите органи предприемат незабавно всички необходими мерки за уреждане на положението на стоките. Членове от 125 до 127 се прилагат mutatis mutandis.
5. Комисията може да приеме мерки за прилагането на настоящия член съгласно процедурата по регулиране, посочена в член 184, параграф 2.
Член 152
Временно складирани стоки
1. Стоки под режим временно складиране се складират само на разрешените за временно складиране места.
2. Без да се засягат разпоредбите на член 91, параграф 2, стоките под режим временно складиране могат да бъдат обект само на такива операции, предназначени да осигурят запазването им в непроменено състояние, без да се променят първоначалният им вид или техническите им характеристики.
Раздел 3
Митническо складиране
Член 153
Складиране в митнически складове
1. Под режим митническо складиране необщностните стоки могат да бъдат складирани в помещения или на други места, одобрени за този режим от митническите органи и под митнически надзор, наричани по-долу „митнически складове“.
2. Митническите складове могат да се ползват за складиране на стоки от всички лица (обществен митнически склад) или за складиране на стоки от титуляря на разрешение за митническо складиране (частен митнически склад).
3. Стоките, поставени под режим митническо складиране, могат да бъдат временно извадени от митническия склад. С изключение на случаите на непреодолима сила, изваждането на стоките трябва да бъде разрешено предварително от митническите органи.
Член 154
Общностни стоки, специфична употреба и дейности по усъвършенстване
1. Когато съществува обоснована икономическа необходимост и няма да се засегне неблагоприятно митническият надзор, митническите органи могат да разрешат в митнически склад:
а)
складиране на общностни стоки;
б)
усъвършенстване на стоки, поставени под режим активно усъвършенстване или специфична употреба, при спазване на условията на тези режими.
2. В случаите, посочени в параграф 1, стоките не се считат за поставени под режим митническо складиране.
Раздел 4
Свободни зони
Член 155
Определяне на свободни зони
1. Държавите-членки могат да определят части от митническата територия на Общността като свободни зони.
Държавите-членки определят точно територията и входните и изходните пунктове на всяка свободна зона.
2. Свободните зони са оградени.
Границите и входните и изходните пунктове на свободните зони подлежат на митнически надзор.
3. Лицата, стоките и транспортните средства, които влизат във или напускат свободната зона, могат да бъдат обект на митнически контрол.
Член 156
Сгради и дейности в свободните зони
1. За строителство на сгради в свободна зона се изисква предварително одобрение от митническите органи.
2. Съобразно митническото законодателство в свободните зони се разрешават всякакви дейности с промишлен или търговски характер, или извършването на услуги. За извършването на тези дейности митническите органи се уведомяват предварително.
3. Митническите органи могат да наложат забрани или ограничения на дейностите, посочени в параграф 2, предвид естеството на стоките, предмет на тези дейности, или от изискванията на митническия надзор или изискванията за сигурност и безопасност.
4. Митническите органи могат да забранят упражняването на дейност в свободните зони на лица, които не осигуряват необходимите гаранции за изпълнение на разпоредбите, предвидени в митническото законодателство.
Член 157
Представяне на стоки и поставянето им под режим
1. Стоки, въведени в свободна зона, се представят пред митническите органи и подлежат на предвидените митнически формалности в случаите, когато:
а)
са въведени директно в свободната зона от място извън митническата територия на Общността;
б)
са били поставени под митнически режим, който е завършен или приключен с поставянето им под режим свободна зона;
в)
са поставени под режим свободна зона с цел възползване от решение за възстановяване или опрощаване на вносни мита;
г)
тези формалности са предвидени в законодателство, различно от митническото законодателство.
2. Не е необходимо да се представят пред митническите органи стоки, въведени в свободна зона при обстоятелства, различни от посочените в параграф 1.
3. Без да се засяга член 158, стоките, въведени в свободна зона, се считат за поставени под режим свободна зона:
а)
в момента на въвеждането им в свободната зона, освен ако вече не са били поставени под друг митнически режим;
б)
в момента на завършване на режим транзит, освен ако не се поставят незабавно под следващ митнически режим.
Член 158
Общностни стоки в свободни зони
1. Общностните стоки могат да се въвеждат, складират, придвижват, използват, усъвършенстват или изразходват в свободна зона. В тези случаи стоките не се считат за поставени под режим свободна зона.
2. По искане на заинтересованото лице митническите органи удостоверяват митническия статус като общностни стоки на следните стоки:
а)
общностни стоки, въведени в свободна зона;
б)
общностни стоки, претърпели операции по усъвършенстване в свободна зона;
в)
стоки, допуснати за свободно обращение в свободна зона.
Член 159
Необщностни стоки в свободни зони
1. Необщностни стоки в свободна зона могат да бъдат допуснати за свободно обращение или поставени под режим активно усъвършенстване, временен внос или специфична употреба при условията, предвидени за тези режими.
В тези случаи стоките не се считат за поставени под режим свободна зона.
2. Без да се засягат разпоредбите, приложими за доставки или за продоволствено складиране, и доколкото съответният режим го позволява, параграф 1 от настоящия член не изключва използването или изразходването на стоки, които при допускане за свободно обращение или временен внос не биха подлежали на вносни мита или на мерки, предвидени по общата селскостопанска или търговска политики.
В случай на такова използване или изразходване не се изисква митническа декларация за допускане за свободно обращение или за временен внос.
Въпреки това, такава декларация се изисква, когато тези стоки са обект на тарифни квоти или плафони.
Член 160
Извеждане на стоки от свободна зона
Без да се засяга законодателството в области, различни от митническата, стоките в свободна зона могат да бъдат изнесени или реекспортирани извън митническата територия на Общността или въведени в друга част на митническата територия на Общността.
Членове 91 до 98 се прилагат mutatis mutandis за стоки, въведени в други части на митническата територия на Общността.
Член 161
Митнически статус
При извеждане на стоки от свободна зона и въвеждането им в останалата част от митническата територия на Общността или поставянето им под митнически режим, те се считат за необщностни стоки, освен когато митническият им статус на общностни стоки е установен чрез удостоверението, посочено в член 158, параграф 2, или чрез друг документ за статус, предвиден в митническото законодателство на Общността.
Въпреки това, за целите на прилагането на износни мита и на лицензите за износ, или на мерки по контрол на износа, предвидени в общата селскостопанска или търговска политика, тези стоки се считат за общностни стоки, освен ако се установи, че те нямат митнически статус на общностни стоки.
ГЛАВА 4
Употреба за специфични цели
Раздел 1
Временен внос
Член 162
Обхват
1. Под режим временен внос на митническата територия на Общността могат да бъдат използвани с пълно или частично освобождаване от вносни мита необщностни стоки, предназначени да бъдат реекспортирани, и без да подлежат на:
а)
други вземания, както е предвидено в други релевантни действащи разпоредби;
б)
мерките на търговската политика, доколкото тези мерки не забраняват въвеждането във или напускането на стоки от митническата територия на Общността.
2. Режимът временен внос може да се използва единствено когато са изпълнени следните условия:
а)
стоките не са предназначени да претърпят каквато и да е промяна, освен нормална амортизация при тяхното използване;
б)
възможно е да се гарантира, че стоките, поставени под този режим, могат да бъдат идентифицирани, освен когато предвид естеството на стоките или тяхното използване, отсъствието на мерки за идентифициране няма да доведе до злоупотреби с режима или, в случая по член 142, когато може да се провери изпълнението на условията, установени по отношение на еквивалентни стоки;
в)
титулярят на режима е установен извън митническата територия на Общността, освен където е предвидено друго в разпоредбите на митническото законодателство;
г)
изискванията за пълно или частично освобождаване от мита са изпълнени съгласно митническото законодателство на Общността.
Член 163
Срок, в който стоките могат да останат под режим временен внос
1. Митническите органи определят срока, в който стоките, поставени под режим временен внос, трябва да се реекспортират или да бъдат поставени под следващ митнически режим. Този срок трябва да бъде достатъчен за постигане на целта на разрешеното ползване.
2. Максималният срок, през който стоките могат да останат под режим временен внос за същата цел и под отговорността на същия титуляр на разрешението, е 24 месеца, дори и когато режимът е приключен чрез поставяне на стоките под друг специален режим и впоследствие са поставени отново под режим временен внос.
3. Когато, при изключителни обстоятелства, разрешеното използване не може да се осъществи в сроковете, предвидени в параграфи 1 и 2, митническите органи могат, при надлежно обосновано искане от титуляря на разрешението, да удължават тези срокове в разумни граници.
Член 164
Случаи, обхванати от режим временен внос
Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, установяващи случаите и условията, при които може да се използва режимът временен внос и може да се предостави пълно или частично освобождаване от вносни мита, се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
Тези мерки се приемат с оглед на международните споразумения, както и на естеството и използването на стоките.
Член 165
Размер на вносните мита при временен внос с частично освобождаване от вносни мита
1. Размерът на вносните мита за стоки, поставени под режим временен внос с частично освобождаване от вносни мита, се определя на 3 % от размера на вносните мита, които биха били дължими за тези стоки, ако на датата на поставяне под режим временен внос те бяха допуснати за свободно обращение.
Този размер се дължи за всеки месец или част от месец, през който стоките са под режим временен внос с частично освобождаване от вносни мита.
2. Размерът на вносните мита не превишава размера на митата, които биха били дължими, ако стоките бяха допуснати за свободно обращение на датата, на която са били поставени под режим временен внос.
Раздел 2
Специфична употреба
Член 166
Режим специфична употреба
1. Под режим специфична употреба могат да се допускат за свободно обращение стоки, освободени от мито или с намалена ставка на митото поради тяхната специфична употреба. Стоките остават под митнически надзор.
2. Митническият надзор за режим специфична употреба завършва:
а)
когато стоките са използвани за цели, предвидени за освобождаване от мита или за прилагане на намалени ставки на митата;
б)
когато стоките са изнесени, унищожени или изоставени в полза на държавата;
в)
когато стоките са използвани за цели, различни от предвидените за освобождаване от мита или намалени ставки на митата и са платени приложимите вносни мита.
3. Когато се изисква рандеман, член 167 се прилага mutatis mutandis за режим специфична употреба.
ГЛАВА 5
Усъвършенстване
Раздел 1
Общи разпоредби
Член 167
Рандеман
С изключение на случаите, в които рандеманът е определен в законодателство на Общността, уреждащо специфични области, митническите органи определят или рандеман, или осреднен рандеман за операцията по усъвършенстване, или, когато е приложимо, посочват метода за определянето му.
Рандеманът или осредненият рандеман се определя на базата на действителните обстоятелства, при които се извършва или трябва да се извърши операцията. При необходимост този рандеман може да бъде съответно променен по реда на членове 18 и 19.
Раздел 2
Активно усъвършенстване
Член 168
Обхват
1. Без да се засяга член 142, под режим активно усъвършенстване на митническата територия на Общността могат да бъдат използвани необщностни стоки в една или повече операции по усъвършенстване, без тези стоки да подлежат на:
а)
вносни мита;
б)
други вземания, както са предвидени в други релевантни действащи разпоредби;
в)
мерките на търговската политика, доколкото тези мерки не забраняват въвеждането или напускането на стоки във или от митническата територия на Общността.
2. Режим активно усъвършенстване може да се използва в случаи, различни от поправка или разрушаване само когато, без да се засяга използването на спомагателни производствени средства, стоките, поставени под този режим, могат да се идентифицират в обработените продукти.
В случаите по член 142 режимът може да се използва, когато е възможно да се провери изпълнението на условията, определени за еквивалентни стоки.
3. В допълнение към параграфи 1 и 2 режимът активно усъвършенстване може да се използва и за стоки, които:
а)
трябва да претърпят операции, осигуряващи съответствието им с техническите изисквания за допускането им за свободно обращение;
б)
трябва да претърпят обичайни операции в съответствие с член 141.
Член 169
Срок за приключване
1. Митническите органи определят срока, в който режимът активно усъвършенстване се приключва съгласно член 138.
Този срок започва да тече от датата, на която необщностните стоки са поставени под режима, като се отчита времето, необходимо за извършване на операциите по усъвършенстване и за приключване на режима.
2. Митническите органи могат да продължат в разумни граници срока, определен съгласно параграф 1, при представяне на надлежно обосновано искане от титуляря на разрешението.
В разрешението може да се определи, че срок, който започва да тече през определен календарен месец, тримесечие или шестмесечие, изтича съответно на последния ден на следващите календарен месец, тримесечие или шестмесечие.
3. При предварителен износ в съответствие с член 142, параграф 2, буква б), митническите органи определят срока, в който необщностните стоки трябва да бъдат декларирани за режима. Този срок започва да тече от датата на приемане на декларацията за износ на обработените продукти, получени от съответните еквивалентни стоки.
Член 170
Временен реекспорт за последващо усъвършенстване
При разрешение от митническите органи, някои или всички стоки, поставени под режим активно усъвършенстване, или обработените продукти, могат да бъдат временно реекспортирани с цел последващо усъвършенстване извън митническата територия на Общността, в съответствие с условията, определени за режим пасивно усъвършенстване.
Раздел 3
Пасивно усъвършенстване
Член 171
Обхват
1. Под режим пасивно усъвършенстване общностни стоки могат да се изнасят временно от митническата територия на Общността, за да се подложат на операции по усъвършенстване. Получените от тези стоки обработени продукти могат да бъдат допуснати за свободно обращение с пълно или частично освобождаване от вносни мита по искане на титуляря на разрешението или на друго лице, установено на митническата територия на Общността, ако това лице е получило съгласието на титуляря на разрешението и са изпълнени условията на разрешението.
2. Пасивно усъвършенстване не се разрешава за следните общностни стоки:
а)
износът на които води до възстановяване или опрощаване на вносни мита;
б)
които преди износа са били допуснати за свободно обращение с освобождаване от мито или с намалена ставка на митото поради тяхната специфична употреба, докато не се изпълнят целите на специфичната употреба, освен когато тези стоки трябва да бъдат поправени;
в)
чийто износ води до предоставяне на възстановявания при износ;
г)
за които, в рамките на общата селскостопанска политика при изнасяне, се предоставя финансово предимство, различно от възстановяванията по буква в).
3. В случаите извън предвидените в членове 172 и 173 и при ad valorem мита, размерът на вносните мита се изчислява на база на разходите за операциите по усъвършенстване, извършени извън митническата територия на Общността.
Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, установяващи правилата за такова изчисление и правилата при наличие на специфични мита, се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
4. Митническите органи определят срока, в който временно изнесените стоки трябва да бъдат реимпортирани на митническата територия на Общността под формата на обработени продукти и допуснати за свободно обращение, за да могат да се възползват от пълно или частично освобождаване от вносни мита. Митническите органи могат да продължат в разумни граници определения срок при представяне на надлежно обосновано искане от титуляря на разрешението.
Член 172
Безплатно поправени стоки
1. Пълно освобождаване от вносни мита се предоставя, когато се докаже пред митническите органи, че поправката на стоките е извършена безплатно поради наличието на договорно или законово гаранционно задължение или производствен или материален дефект.
2. Параграф 1 не се прилага, когато производственият или материалният дефект на стоката е взет предвид при първото ѝ допускане за свободно обращение.
Член 173
Система за стандартен обмен
1. Системата на стандартния обмен позволява заместването на обработен продукт с внесен продукт, наричан по-долу „заместващ продукт“, при условията на параграфи от 2 до 5.
2. Митническите органи разрешават прилагането на система за стандартен обмен, когато операцията по усъвършенстването се състои в поправка на дефектни общностни стоки, които не попадат в обхвата на мерките по общата селскостопанска политика или на специфичните разпоредби, приложими за определени стоки, получени при преработката на селскостопански продукти.
3. Заместващите продукти трябва да имат същия осемцифров код по Комбинираната номенклатура, същото търговско качество и същите технически характеристики като дефектните стоки, ако тези стоки са били поправени.
4. Когато дефектните стоки са употребявани преди износа, заместващите продукти също трябва да са били употребявани.
Въпреки това, митническите органи имат право да отменят изискването, посочено в първа алинея, ако заместващият продукт е доставен безплатно или поради договорно или законово гаранционно задължение, или поради производствен или материален дефект.
5. Разпоредбите, приложими за обработените продукти, се прилагат и за заместващите продукти.
Член 174
Предварително внасяне на заместващи продукти
1. Митническите органи разрешават, при определени от тях условия и по искане на заинтересованото лице, заместващите продукти да бъдат внесени преди дефектните стоки да бъдат изнесени.
При предварително внасяне на заместващ продукт се учредява обезпечение за размера на вносното мито, който би следвало да се плати, ако дефектните стоки не се изнесат съгласно параграф 2.
2. Дефектните стоки трябва да бъдат изнесени в срок от два месеца от датата на приемане от митническите органи на декларацията за допускане за свободно обращение на заместващите продукти.
3. Когато поради изключителни обстоятелства дефектните стоки не могат да бъдат изнесени в срока по параграф 2, митническите органи могат да продължават този срок в разумни граници при надлежно обосновано искане от заинтересованото лице.
ДЯЛ VIII
ЗАМИНАВАНЕ НА СТОКИ ОТ МИТНИЧЕСКАТА ТЕРИТОРИЯ НА ОБЩНОСТТА
ГЛАВА 1
Стоки, напускащи митническата територия
Член 175
Задължение за подаване на предварителна декларация за заминаване
1. Стоките, предназначени да напускат митническата територия на Общността, се обхващат от предварителна декларация за заминаване, която се подава или предоставя на компетентното митническо учреждение, преди стоките да се изведат от митническата територия на Общността.
Въпреки това, първата алинея не се прилага за стоки, превозвани на транспортни средства, които само преминават през териториалните води или въздушното пространство на митническата територия на Общността без спиране на тази територия.
2. Предварителната декларация за заминаване е в една от следните форми:
а)
съответната митническа декларация, когато стоки, напускащи митническата територия на Общността, са поставени под митнически режим, за целите на който се изисква митническа декларация;
б)
уведомление за реекспорт съгласно член 179;
в)
обобщена декларация за напускане, посочена в член 180, когато не се изисква нито митническа декларация, нито уведомление за реекспорт.
3. Предварителната декларация за заминаване съдържа най-малко данните, необходими за обобщената декларация за напускане.
Член 176
Мерки, установяващи определени подробности
1. Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, по отношение на:
а)
случаите и условията, при които стоките, напускащи митническата територия на Общността, не подлежат на предварителна декларация за заминаване;
б)
условията, при които може да не се изисква предварителна декларация за заминаване или тя да бъде променена;
в)
крайния срок, в който следва да се подава или предоставя предварителна декларация за заминаване, преди стоките да се изведат от митническата територия на Общността;
г)
изключенията и вариантите по отношение на срока, посочен в буква в);
д)
определянето на компетентното митническо учреждение, в което се подава или предоставя предварителна декларация за заминаване и където се извършва анализ на риска и контрол, основаващ се на риска, при износ и напускане,
се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
2. При приемането на тези мерки се отчитат:
а)
особени обстоятелства;
б)
прилагането на тези мерки към определени видове стокообмен, транспорт или икономически оператори;
в)
международни споразумения, предвиждащи специални разпоредби за сигурност.
Член 177
Митнически надзор и формалности при напускане
1. Стоките, напускащи митническата територия на Общността, са под митнически надзор и могат да бъдат предмет на митнически контрол. Където е уместно, митническите органи могат в съответствие с приетите мерки по параграф 5 да определят маршрута, който следва да се използва и срока, в който стоките трябва да напуснат митническата територия на Общността.
2. Стоки, предназначени да напуснат митническата територия на Общността, се представят на митническите органи в митническото учреждение, компетентно за мястото, където стоките напускат митническата територия на Общността, и се подчиняват на прилагането на формалностите за напускане, които, в зависимост от случая, включват:
а)
възстановяване или опрощаване на вносни мита или плащане на възстановявания при износ;
б)
събиране на износни мита;
в)
формалностите, изисквани за други вземания, съгласно действащи разпоредби;
г)
прилагането на забрани и ограничения, на основание, inter alia, опазването на обществения морал, обществения ред или обществената сигурност, опазването на здравето и живота на хората, животните и растенията, опазването на околната среда, защитата на националното богатство, имащо художествена, историческа или археологическа стойност, и защитата на индустриалната или търговска собственост, включително контрола по отношение на прекурсори, използвани при производство на наркотици, стоки, които са в нарушение на определени права върху интелектуална собственост и на пари в брой, които напускат Общността, както и изпълнението на мерки за опазване и управление на рибните ресурси и мерки на търговската политика.
3. Стоки, напускащи митническата територия на Общността, се представят на митническите органи от едно от следните лица:
а)
лицето, което изнася стоките от митническата територия на Общността;
б)
лицето, от чието име или за чиято сметка действа лицето, което изнася стоките от тази територия;
в)
лицето, което поема отговорност за превоза на стоките преди износа им от митническата територия на Общността.
4. Напускането се разрешава, при условие че въпросните стоки напускат митническата територия на Общността в същото състояние, в което са били при приемането на предварителната декларация за заминаване.
5. Комисията приема мерки за прилагането на параграфи 1, 2 и 3 от настоящия член в съответствие с процедурата по регулиране, посочена в член 184, параграф 2.
ГЛАВА 2
Износ и реекспорт
Член 178
Общностни стоки
1. Общностните стоки, предназначени да напуснат митническата територия на Общността, се поставят под режим износ.
2. Параграф 1 не се прилага за следните стоки:
а)
стоки, поставени под режим специфична употреба или пасивно усъвършенстване;
б)
стоки, поставени под режим вътрешен транзит или които временно напускат митническата територия на Общността в съответствие с член 103.
3. Комисията приема мерки, установяващи износните формалности, приложими за стоки, поставени под режим износ, режим специфична употреба или режим пасивно усъвършенстване, съгласно процедурата по регулиране, посочена в член 184, параграф 2.
Член 179
Необщностни стоки
1. Необщностни стоки, предназначени да напуснат митническата територия на Общността, подлежат на уведомление за реекспорт, което се подава в компетентното митническо учреждение и на износните формалности.
2. Членове от 104 до 124 се прилагат mutatis mutandis за уведомлението за реекспорт.
3. Параграф 1 не се прилага за:
а)
стоки, поставени под режим външен транзит, които само преминават през митническата територия на Общността;
б)
стоки, които се претоварват в свободна зона или се реекспортират директно оттам;
в)
стоки под режим временно складиране, които се реекспортират директно от одобрено съоръжение за временно складиране.
Член 180
Обобщена декларация за напускане
1. Когато не се изисква митническа декларация или уведомление за реекспорт за стоките, предназначени да напуснат митническата територия на Общността, се подава обобщена декларация за напускане пред компетентното митническо учреждение в съответствие с член 175.
2. Обобщената декларация за напускане се изготвя чрез техника за електронна обработка на данни. Може да се използва търговска, пристанищна или транспортна информация, при условие че тя съдържа необходимите за обобщената декларация за напускане данни.
3. Митническите органи могат да приемат обобщени декларации за напускане на хартиен носител при извънредни обстоятелства, при условие че те прилагат същото равнище на управление на риска, както това, прилагано при обобщени декларации за напускане, изготвени чрез използване на техника за електронна обработка на данни, и при условие че могат да бъдат изпълнени изискванията за обмен на такива данни с другите митнически учреждения.
Вместо подаването на обобщена декларация за напускане митническите органи могат да приемат подаване на уведомление и осигурен достъп до данните на обобщена декларация в компютърната система на икономическия оператор.
4. Обобщената декларация за напускане се подава от едно от следните лица:
а)
лицето, което извежда стоките или което поема отговорността за превоза на стоките извън митническата територия на Общността;
б)
износителят или изпращачът на стоките, или друго лице, от чието име или за чиято сметка действа лицето, посочено в буква а);
в)
всяко лице, което може да представи въпросните стоки или може да осигури представянето им пред компетентните митнически органи.
Член 181
Промяна на обобщената декларация за напускане
На декларатора се разрешава по негово искане да промени една или повече данни в обобщената декларация за напускане след нейното подаване.
Въпреки това, не са възможни промени, след като митническите органи:
а)
са информирали лицето, подало обобщената декларация, че възнамеряват да проверят стоките;
б)
са установили, че съответните данни са неверни;
в)
вече са разрешили преместването на стоките.
Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, установяващи изключения от буква в) от втора алинея от настоящия член, се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
ГЛАВА 3
Освобождаване от износни мита
Член 182
Временен износ
1. Без да се засяга член 171, общностите стоки могат да бъдат временно изнесени от митническата територия на Общността и да се възползват от освобождаване от износни мита, при условие че бъдат реимпортирани.
2. Комисията може да приеме мерки за прилагането на настоящия член съгласно процедурата по регулиране, посочена в член 184, параграф 2.
ДЯЛ IX
КОМИТЕТ ПО МИТНИЧЕСКИЯ КОДЕКС И ЗАКЛЮЧИТЕЛНИ РАЗПОРЕДБИ
ГЛАВА 1
Комитет по Митническия кодекс
Член 183
Допълнителни мерки за прилагане
1. Комисията, съгласно процедурата по регулиране, посочена в член 184, параграф 2, приема правила за оперативна съвместимост на електронните митнически системи на държавите-членки, както и за съответните общностни компоненти за подобряване на сътрудничеството на основа на електронен обмен на данни между митническите органи, между митническите органи и Комисията и между митническите органи и икономическите оператори.
2. Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, установяващи:
а)
условията, при които Комисията може да взема решения, изискващи от държави-членки да отменят или изменят решение, различно от предвидените в член 20, параграф 8, буква в), взето в рамките на митническото законодателство, което се отклонява от подобни решения на други компетентни органи и с това застрашава еднаквото прилагане на митническото законодателство;
б)
други необходими мерки за прилагане, включително за поети от Общността ангажименти и задължения във връзка с международни споразумения, изискващи адаптиране на разпоредбите на Кодекса;
в)
други случаи и условия, при които е възможно опростяване на прилагането на настоящия кодекс,
се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
Член 184
Комитет
1. Комисията се подпомага от Комитета по Митническия кодекс, наричан по-долу „комитета“.
2. При позоваване на настоящия параграф се прилагат членове 5 и 7 от Решение 1999/468/ЕО, като се вземат предвид разпоредбите на член 8 от него.
Срокът, предвиден в член 5, параграф 6 от Решение 1999/468/ЕО, се определя на три месеца.
3. При позоваване на настоящия параграф се прилагат членове 4 и 7 от Решение 1999/468/ЕО, като се вземат предвид разпоредбите на член 8 от него.
Срокът, установен в член 4, параграф 3 от Решение 1999/468/ЕО, се определя на три месеца.
4. При позоваване на настоящия параграф се прилагат член 5а, параграфи от 1 до 4, и член 7 от Решение 1999/468/ЕО, като се вземат предвид разпоредбите на член 8 от него.
Член 185
Други въпроси
Комитетът може да разглежда всички въпроси, свързани с митническото законодателство, повдигнати от неговия председател, или по инициатива на Комисията или по искане на представител на държава-членка, които се отнасят по-конкретно до:
а)
всички проблеми, възникващи във връзка с прилагането на митническото законодателство,
б)
всяка позиция, която да бъде взета от Общността в комитети, работни групи и групи от експерти, създадени по силата на международни споразумения, във връзка с митническото законодателство.
ГЛАВА 2
Заключителни разпоредби
Член 186
Отмяна
Регламенти (ЕИО) № 3925/91, (ЕИО) № 2913/92 и (ЕО) № 1207/2001 се отменят.
Позоваването на отменените регламенти се счита за позоваване на настоящия регламент и се чете съгласно таблиците за съответствие, представени в приложението.
Член 187
Влизане в сила
Настоящият регламент влиза в сила на двадесетия ден след публикуването му в Официален вестник на Европейския съюз.
Член 188
Прилагане
1. Втора алинея от член 1, параграф 3; втора алинея от член 5, параграф 1; първа алинея от член 5, параграф 2; член 10, параграф 2; член 11, параграф 3; втора алинея от член 12, параграф 2; член 15; член 16, параграф 5; член 18, параграф 4; член 19, параграф 5; член 20, параграф 7; член 20, параграф 8; член 20, параграф 9; втора алинея от член 24, параграф 3; член 25, параграф 3; член 28, параграф 3; член 30, параграф 2; член 31, параграф 3; член 33, параграф 5; член 38; член 39, параграф 3; член 39, параграф 6; член 43; член 54; втора алинея от член 55, параграф 2; член 56, параграф 9; член 57, параграф 3; втора алинея от член 58; втора алинея от член 59, параграф 1; член 62, параграф 3; член 63, параграф 3; член 65, параграф 3; трета алинея от член 67, параграф 1; член 71; първа алинея от член 72, параграф 3; член 76; член 77, параграф 3; втора алинея от член 78, параграф 1; член 78, параграф 5; член 85; член 86, параграф 7; първа алинея от член 87, параграф 3; втора алинея от член 88, параграф 4; член 89, параграф 2; член 93, параграф 2; член 101, параграф 2; член 103; член 105, параграф 2; първа алинея от член 106, параграф 4; член 107, параграф 3; втора алинея от член 108, параграф 1; член 108, параграф 4; член 109, параграф 2; член 109, параграф 3; трета алинея от член 110, параграф 1; член 111, параграф 3; член 112, параграф 4; член 113, параграф 3; втора алинея от член 114, параграф 2; втора алинея от член 115; първа алинея от член 116, параграф 2; член 119, параграф 3; член 122; член 124, параграф 2; член 128; член 134; първа алинея от член 136, параграф 2; втора алинея от член 136, параграф 3; четвърта алинея от член 136, параграф 4; член 137, параграф 2; член 140, параграф 2; четвърта алинея от член 142, параграф 1; втора алинея от член 142, параграф 2; втора алинея от член 142, параграф 3; член 143; член 144, параграф 2; втора алинея от член 145, параграф 3; втора алинея от член 148, параграф 2; член 150, параграф 3; член 151, параграф 5; първа алинея от член 164; втора алинея от член 171, параграф 3; член 176, параграф 1; член 177, параграф 5; член 178, параграф 3; трета алинея от член 181; член 182, параграф 2; член 183, параграф 1, и член 183, параграф 2, се прилагат от 24 юни 2008 г.
2. Всички останали разпоредби се прилагат след влизане в сила на разпоредбите за прилагане, които са приети на основание на членовете, посочени в параграф 1. Разпоредбите за прилагане влизат в сила най-рано на 24 юни 2009 г.
Независимо от влизането в сила на разпоредбите за прилагане, разпоредбите на настоящия регламент, посочени в настоящия параграф, започват да се прилагат не по-късно от 24 юни 2013 г.
3. Член 30, параграф 1 се прилага от 1 януари 2011 г.
Настоящият регламент е задължителен в своята цялост и се прилага пряко във всички държави-членки.
Съставено в Страсбург на 23 април 2008 година.