Rådets forordning (EF) nr. 377/2004
af 19. februar 2004
om oprettelse af et netværk af indvandringsforbindelsesofficerer
RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 63, nr. 3), litra b), og artikel 66,
under henvisning til initiativ fra Den Hellenske Republik(1),
under henvisning til udtalelse fra Europa-Parlamentet, og
ud fra følgende betragtninger:
(1) Ifølge planen for forvaltning af EU-medlemsstaternes ydre grænser, som Rådet nåede til enighed om på samlingen den 13. juni 2002, skal der oprettes et netværk af indvandringsforbindelsesofficerer, der er udsendt til tredjelande.
(2) I konklusionerne fra mødet den 21.-22. juni 2002 anmodede Det Europæiske Råd i Sevilla om, at der oprettes et netværk af forbindelsesofficerer for indvandringsspørgsmål fra medlemsstaterne inden udgangen af 2002.
(3) På samlingen den 28.-29. november 2002 vedtog Rådet konklusioner om forbedring af indvandringsforbindelsesofficerernes netværk, idet det noterede sig formandskabets rapport, som viser, at der findes et netværk af forbindelsesofficerer i de fleste af de lande, der er nævnt i rapporten, men også bemærker, at der er behov for at styrke netværket yderligere.
(4) Det Europæiske Råd understregede på mødet i Thessaloniki den 19.-20. juni 2003, at det er nødvendigt at fremskynde arbejdet med den relevante retsakt om formel oprettelse af netværket af indvandringsforbindelsesofficerer (ilo'er) i tredjelande, så den kan blive vedtaget snarest muligt og inden udgangen af 2003. Det Europæiske Råd nævnte også betydningen af de oplysninger, der skal tilvejebringes af ilo-netværket, i forbindelse med udviklingen af en evalueringsmekanisme til overvågning af forbindelserne med tredjelande, som ikke samarbejder med Den Europæiske Union om bekæmpelse af ulovlig indvandring.
(5) På baggrund af Det Europæiske Råds møde i Thessaloniki er det nødvendigt at formalisere eksistensen og funktionen af et sådant netværk - idet man bruger de erfaringer, der er gjort ved driften af løbende projekter, herunder det belgisk ledede ilo-netværksprojekt for det vestlige Balkan - i en retligt bindende akt, der fastlægger pligten til at indføre visse former for samarbejde mellem medlemsstaternes indvandringsforbindelsesofficerer, målsætningerne for et sådant samarbejde, disse forbindelsesofficerers opgaver og relevante kvalifikationer samt deres ansvar over for værtslandet og udsendelsesmedlemsstaten.
(6) Det vil også være ønskeligt at formalisere den måde, hvorpå Fællesskabets relevante institutioner informeres om de aktiviteter, der udføres i netværket af indvandringsforbindelsesofficerer, således at de kan træffe eller foreslå de foranstaltninger, der måtte være nødvendige for yderligere at forbedre den overordnede forvaltning af personkontrollen ved medlemsstaternes ydre grænser.
(7) Der tages hensyn til Rådets afgørelse 2003/170/RIA af 27. februar 2003 om fælles benyttelse af forbindelsesofficerer udsendt af medlemsstaternes retshåndhævende myndigheder(2).
(8) For så vidt angår Island og Norge er denne forordning en videreudvikling af bestemmelser i Schengen-reglerne som omhandlet i aftalen indgået mellem Rådet for Den Europæiske Union og Republikken Island og Kongeriget Norge om disse to staters associering i gennemførelsen, anvendelsen og udviklingen af Schengen-reglerne(3), der hører ind under det område, der er omhandlet i artikel 1, litra A og E, i Rådets afgørelse 1999/437/EF af 17. maj 1999 om visse gennemførelsesbestemmelser til nævnte aftale(4).
(9) I medfør af artikel 1 og 2 i protokollen om Danmarks stilling, der er knyttet som bilag til traktaten om Den Europæiske Union og til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, deltager Danmark ikke i vedtagelsen af denne forordning, som derfor ikke er bindende for og ikke finder anvendelse i Danmark. Inden seks måneder efter, at Rådet har truffet afgørelse om denne forordning til udbygning af Schengen-reglerne efter bestemmelserne i afsnit IV i tredje del af traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, træffer Danmark afgørelse om, hvorvidt det vil gennemføre forordningen i sin nationale lovgivning, jf. artikel 5 i nævnte protokol.
(10) Det Forenede Kongerige deltager i denne forordning i henhold til artikel 5 i protokollen om integration af Schengen-reglerne i Den Europæiske Union, der er knyttet til traktaten om Den Europæiske Union og traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, og artikel 8, stk. 2, i Rådets afgørelse 2000/365/EF af 29. maj 2000 om anmodningen fra Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland om at deltage i visse bestemmelser i Schengen-reglerne(5).
(11) Irland deltager i denne forordning i henhold til artikel 5 i protokollen om integration af Schengen-reglerne i Den Europæiske Union, der er knyttet til traktaten om Den Europæiske Union og traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, og artikel 6, stk. 2, i Rådets afgørelse 2002/192/EF af 28. februar 2002 om Irlands anmodning om at deltage i visse bestemmelser i Schengen-reglerne(6).
(12) Det Forenede Kongeriges og Irlands deltagelse i denne forordning i henhold til artikel 8, stk. 2, i Rådets afgørelse 2000/365/EF af 29. maj 2000 og artikel 6, stk. 2, i Rådets afgørelse 2002/192/EF af 28. februar 2002 vedrører Fællesskabets ansvar for at træffe foranstaltninger til udbygning af Schengen-reglerne om bekæmpelse af organiseret ulovlig indvandring, som Det Forenede Kongerige og Irland deltager i.
(13) Denne forordning udgør en udbygning af Schengen-reglerne eller har på andre måder forbindelse hertil i henhold til artikel 3, stk. 1, i tiltrædelsesakten af 2003 -
UDSTEDT FØLGENDE FORORDNING:
Artikel 1
1. I denne forordning forstås ved "indvandringsforbindelsesofficer" en repræsentant for en af medlemsstaterne, som indrejsekontrollen eller en anden kompetent myndighed udsender for at etablere og opretholde kontakt med værtslandets myndigheder med henblik på at bidrage til forebyggelse og bekæmpelse af ulovlig indvandring, tilbagesendelse af ulovlige indvandrere og håndtering af lovlig migration.
2. I denne forordning betragtes også som indvandringsforbindelsesofficerer forbindelsesofficerer, der beskæftiger sig med indvandringsspørgsmål som en del af deres opgaver.
3. Indvandringsforbindelsesofficerer kan ikke blot udsendes til medlemsstaternes nationale konsulære myndigheder i tredjelande eller andre medlemsstaters relevante myndigheder, men også til tredjelandes kompetente myndigheder samt internationale organisationer, i et rimeligt tidsrum, der fastlægges af udsendelsesmedlemsstaten.
4. Denne forordning berører ikke de opgaver, som indvandringsforbindelsesofficerer udfører inden for rammerne af deres beføjelser i overensstemmelse med national lov, national politik og nationale procedurer eller særlige aftaler med værtslandet eller internationale organisationer.
Artikel 2
1. Hver medlemsstat sørger for, at deres indvandringsforbindelsesofficerer etablerer og opretholder direkte kontakt med de kompetente myndigheder i værtslandet og alle relevante organisationer i værtslandet med henblik på at fremme og fremskynde indsamling og udveksling af oplysninger.
2. Indvandringsforbindelsesofficerer indsamler oplysninger til brug på enten operationelt plan eller strategisk plan eller begge dele. Disse oplysninger vedrører især følgende spørgsmål:
- strømme af ulovlige indvandrere, der kommer fra eller bevæger sig i transit gennem værtslandet
- de ruter, som disse strømme af ulovlige indvandrere følger for at nå medlemsstaternes områder
- de forskellige "modi operandi", herunder det anvendte transportmiddel, inddragelse af mellemmænd, osv.
- eksistensen af kriminelle organisationer, der er involveret i menneskesmugling, og disses aktiviteter
- hændelser og begivenheder, der kan være eller kan blive årsagen til nye udviklingstendenser i strømmene af ulovlige indvandrere
- metoder til eftergørelse eller forfalskning af identitetspapirer og rejselegitimation
- måder og midler til at bistå myndighederne i værtslandene med at forebygge ulovlige indvandringsstrømme, der kommer fra eller bevæger sig i transit gennem deres områder
- måder og midler til at lette tilbagesendelse og repatriering af ulovlige indvandrere til deres hjemlande
- den lovgivning og retspraksis, der er relevant for ovennævnte spørgsmål
- oplysninger fremsendt via varslingssystemet.
3. Indvandringsforbindelsesofficerer har også ret til at yde bistand med at fastslå identiteten af tredjelandsstatsborgere og lette deres tilbagesendelse til hjemlandet.
4. Medlemsstaterne sikrer, at deres indvandringsforbindelsesofficerer udfører deres opgaver inden for deres ansvarsområde og i henhold til de bestemmelser, herunder bestemmelserne om beskyttelse af personoplysninger, der er fastsat i national lov og i eventuelle aftaler eller arrangementer med værtslandene eller internationale organisationer.
Artikel 3
1. Medlemsstaterne orienterer systematisk og omgående hinanden, Rådet og Kommissionen om deres udstationeringer af indvandringsforbindelsesofficerer, med en beskrivelse af deres pligter. Kommissionen forelægger en samlet oversigt over disse oplysninger for Rådet og medlemsstaterne.
2. Hver medlemsstat orienterer også de øvrige medlemsstater om sine planer om udstationering af indvandringsforbindelsesofficerer i tredjelande for at give dem mulighed for at vise interesse for at indgå en samarbejdsaftale med den pågældende medlemsstat om denne udstationering, jf. artikel 5.
Artikel 4
1. Medlemsstaterne sørger for, at deres indvandringsforbindelsesofficerer, der er udsendt til samme tredjelande eller regioner, opretter lokale eller regionale samarbejdsnetværk indbyrdes. Inden for disse netværk skal indvandringsforbindelsesofficererne bl.a.:
- mødes regelmæssigt, og når det er nødvendigt
- udveksle oplysninger og praktiske erfaringer
- samordne de holdninger, der skal indtages i kontakter med kommercielle transportselskaber, efter behov
- deltage i fælles, specialiserede uddannelseskurser efter behov
- tilrettelægge oplysningsmøder og uddannelseskurser for det diplomatiske og konsulære personale ved medlemsstaternes missioner i værtslandet efter behov
- vedtage fælles indstillinger til metoderne for indsamling og rapportering af strategisk relevante oplysninger, herunder risikoanalyser, til udsendelsesmedlemsstaternes kompetente myndigheder
- bidrage til de halvårlige rapporter om deres fælles aktiviteter, der udarbejdes i henhold til artikel 6, stk. 1
- etablere regelmæssige kontakter med tilsvarende netværk i værtslandet og i de tilgrænsende tredjelande, hvis det er hensigtsmæssigt.
2. Europa-Kommissionens repræsentanter har ret til at deltage i de møder, der tilrettelægges inden for netværket af indvandringsforbindelsesofficerer, idet der dog også kan holdes møder uden deltagelse af en repræsentant for Kommissionen, hvis det er påkrævet af operationelle hensyn. Andre organer og myndigheder kan også indbydes, hvis det er hensigtsmæssigt.
3. Den medlemsstat, der varetager formandskabet for Rådet for Den Europæiske Union, tager initiativet til at holde sådanne møder. Hvis denne medlemsstat ikke er repræsenteret i det pågældende land eller den pågældende region, er det den medlemsstat, der midlertidigt varetager formandskabet, der tager initiativet til at holde mødet.
Artikel 5
1. Medlemsstaterne kan bilateralt eller multilateralt aftale, at indvandringsforbindelsesofficerer, der er udsendt af en medlemsstat til et tredjeland eller en international organisation, tillige varetager en eller flere andre medlemsstaters interesser.
2. Medlemsstaterne kan også aftale, at deres indvandringsforbindelsesofficerer fordeler visse opgaver imellem sig.
Artikel 6
1. Den medlemsstat, der varetager formandskabet for Rådet for Den Europæiske Union, eller, hvis denne medlemsstat ikke er repræsenteret i det pågældende land eller den pågældende region, den medlemsstat, der midlertidigt varetager formandskabet, udarbejder ved udgangen af hvert halvår en rapport til Rådet og Kommissionen om aktiviteterne i de netværk af indvandringsforbindelsesofficerer, i hvilke den har en repræsentant, samt om situationen i værtslandet for så vidt angår emner i relation til ulovlig indvandring.
2. Disse rapporter udarbejdes efter en model og i et format, der fastsættes af Kommissionen.
3. Disse rapporter vil være en væsentlig kilde til information med henblik på forberedelsen, ved udgangen af hvert formandskab, af en evalueringsrapport, der udarbejdes af Kommissionen og forelægges Rådet, om den aktuelle situation i hvert tredjeland, hvortil medlemstaternes indvandringsforbindelsesofficerer er udsendt.
4. Kommissionen lader på grundlag af ovennævnte rapporter en faktuel oversigt indgå i sin årlige rapport om udformningen af den fælles politik vedrørende ulovlig indvandring, menneskesmugling og menneskehandel, de ydre grænser og tilbagesendelse af personer med ulovligt ophold. Når Kommissionen forelægger sin evaluering for Rådet, kan den fremsætte sådanne forslag eller komme med sådanne anbefalinger, som den finder hensigtsmæssige.
Artikel 7
Denne forordning berører ikke bestemmelserne om det konsulære samarbejde på lokalt plan i de fælles konsulære instrukser til de diplomatiske og konsulære repræsentationer(7).
Artikel 8
Denne forordning træder i kraft den 5. januar 2004.
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i medlemsstaterne i overensstemmelse med traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab.
Udfærdiget i Bruxelles, den 19. februar 2004.
32004R0377
L 064/1
ОФИЦИАЛЕН ВЕСТНИК НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ
РЕГЛАМЕНТ (ЕО) № 377/2004 НА СЪВЕТА
от 19 февруари 2004 година
за създаване на мрежа от служители за връзка по въпросите на имиграцията
СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взе предвид Договора за създаване на Европейската общност, и по-специално член 63, параграф 3, буква б) и член 66 от него
като взе предвид инициативата на Република Гърция (1),
като има предвид, че:
(1)
Предвижда се в плана за управление на външните граници на държавите-членки на Европейския съюз, приет от Съвета по време на неговата сесия на 13 юни 2002 г., да се създадат мрежи от служители за връзка по въпросите на имиграцията, командировани в трети страни.
(2)
Европейският съвет на своята среща в Севиля на 21 и 22 юни 2002 г. поиска в заключителните си документи създаването на мрежа от служители за връзка по въпросите на имиграцията на държавите-членки преди края на 2002 г.
(3)
По време на сесията си на 28 и 29 ноември 2002 г. Съветът прие заключения за подобряване на мрежата от служители за връзка по въпросите на имиграцията, като се съобрази с доклада на председателството, който посочва, че една мрежа от служители за връзка е установена в повечето заинтересувани страни, но като отбеляза, между другото, че е необходимо да се засили още тази мрежа.
(4)
Европейският съвет в Солун на 19 и 20 юни 2003 г. подчерта, че е необходимо да се ускори работата с оглед приемането възможно най-бързо и преди края на 2003 г. на подходящия юридически акт, който ще създаде официално мрежата от служители за връзка по въпросите на имиграцията в третите страни. Той спомена също значението на сведенията, които ще бъдат предоставени от мрежата служители за връзка по въпросите на имиграцията в рамките на изработването на механизъм за оценяване, предназначен да гарантира наблюдението на отношенията с третите страни, които не си сътрудничат с Европейския съюз в борбата срещу нелегалната имиграция.
(5)
След Европейския Съвет в Солун е необходимо да се придаде форма на съществуването и на функционирането на тази мрежа - на основата на придобития опит в областта на управлението на проекти, като мрежата служители за връзка по въпросите на имиграцията на Западните Балкани, ръководена от Белгия - посредством задължителен от правна гледна точка акт, който предвижда задължението да се създадат форми на сътрудничество между служителите за връзка по въпросите на имиграцията на държавите-членки, целите на това сътрудничество, функциите на тези служители за връзка и квалификацията, която те би трябвало да имат, както и техните задачи и задължения по отношение на приемащата държава и държавата-членка по произход.
(6)
Желателно е също така да се създадат правила за начина, по който съответните институции на Общността ще бъдат информирани за дейностите на мрежата на служителите за връзка по въпросите на имиграцията, за да могат те да вземат или да предлагат мерките, които биха могли да се окажат необходими, за да се подобри още общото управление на контрола на лицата на външните граници на държавите-членки.
(7)
Като се има предвид Решение 2003/170/ПВР на Съвета от 27 февруари 2003 г. относно общото използване на служителите за връзка, командировани от наказателните органи на държавите-членки (2).
(8)
По отношение на Исландия и на Норвегия настоящият регламент предствалява едно развитие на достиженията на правото от Шенген по смисъла на споразумението, сключено от Съвета на Европейския съюз, Република Исландия и Кралство Норвегия, за присъединяването на тези две държави към осъществяването, към прилагането и към развитието на достиженията на правото от Шенген (3), което спада към областта, посочена в член 1, вукви А и Д от Решение 1999/437/ЕО на Съвета от 17 май 1999 г. относно някои условия за прилагането на цитираното споразумение (4).
(9)
В съответствие с членове 1 и 2 от протокола за позицията на Дания, приложен към Договора за Европейския съюз и към Договора за създаване на Европейката общност, Дания не участва при приемането на настоящия регламент и не е обвързана от него, нито подчинена на неговото прилагане. Като се има предвид, че настоящият регламент цели да развие достиженията на правото от Шенген по приложението на разпоредбите на трета част, раздел IV от Договора за създаване на Европейската общност Дания решава в съответствие с член 5 от цитирания протокол в срок от шест месеца, след като Съветът приеме настоящия регламент, дали ще го въведе в националното си право.
(10)
Обединеното кралство участва в настоящия регламент в съответствие с член 5 от протокола за интегрирането на достиженията на правото на ЕС от Шенген в рамките на Европейския съюз, приложен към Договора за Европейския съюз и към Договора за създаване на Европейската общност и с член 8, параграф 2 от Решение 2000/365/ЕО на Съвета от 29 май 2000 г. относно искането на Обединеното кралство Великобритания и Северна Ирландия да участва в някои разпоредби на достиженията на Шенген (5).
(11)
Ирландия участва в настоящия регламент в съответствие с член 5 от протокола, включващ достиженията на правото от Шенген в рамките на Европейския съюз, приложен към Договора за Европейския съюз и към Договора за създаване на Европейската общност и с член 6 параграф 2 от Решение 2002/192/ЕО на Съвета от 28 февруари 2002 г. относно искането на Ирландия да участва в някои от разпоредбите на достиженията на правото от Шенген (6).
(12)
Участието на Обединеното кралство и на Ирландия в настоящия регламент в съответствие с член 8, параграф 2 от Решение 2000/365/ЕО на Съвета от 29 май 2000 г. и на член 6, параграф 2 от Решение 2002/192/ЕО на Съвета от 28 февруари 2002 г. се отнася до това, което е от компетентността на Общността за взимане на мерки, които целят да развият разпоредбите на достиженията на правото от Шенген, за да се води борба с организирането на незаконната имиграция, в които Обединеното кралство и Ирландия участват.
(13)
Настоящият регламент представлява акт, основан на достиженията на правото от Шенген или се отнася до тях, по смисъла на член 3, параграф 1 от Акта за присъединяване от 2003 г.
ПРИЕ НАСТОЯЩИЯ РЕГЛАМЕНТ:
Член 1
1. По смисъла на настоящия регламент под „служител за връзка по въпросите на имиграцията“ се разбира представител на една държава-членка, който е командирован в чужбина от службата по имиграцията или от други компетентни органи, с цел да установи или да поддържа контакти с органите на страната домакин, за да допринесе за превенцията на незаконната имиграция и за борбата с това явление, за връщането на незаконните имигранти и за управлението на законната имиграция.
2. За нуждите на настоящия регламент е добре да се разглеждат също като служители за връзка по въпросите на имиграцията служителите за връзка, които се занимават с въпросите на имиграцията в рамките на техните служебни задължения.
3. Служителите за връзка по въпросите на имиграцията биха могли да бъдат командировани при националните консулски служби на тяхната държава-членка, намиращи се в трета страна или при компетентните органи на други държави-членки, но също и при компетентните органи на трети страни и на международни организации, за разумен срок, който ще бъде определен от държавата-членка, от която те са били командировани.
4. Настоящият регламент не изключва мисиите, които служителите за връзка по въпросите на имиграцията трябва да изпълняват в рамките на тяхната компетентност, въз основа на правото, политиките и процедурите в национален план или на специални споразумения, сключени със страната домакин или с международни организации.
Член 2
1. Всяка държава-членка следи служителите за връзка по въпросите на имиграцията да установят и да поддържат преки контакти с компетентните органи на страната домакин и с всяка подходяща организация в страната домакин, за да улеснят и да ускорят събирането и обмена на информация.
2. Служителите за връзка по въпросите на имиграцията събират сведения, които се използват или на оперативно ниво, или на стратегическо ниво, или и на двете. Тези информации се отнасят, по-специално, до въпроси като:
-
потоците на незаконната имиграция, идващи от страната домакин или преминаващи през тази страна,
-
маршрутите, използвани от тези потоци на незаконна имиграция, за да достигнат до територията на държавите- членки,
-
оперативните способи, включително използваните транспортни средства, участието на посредници и т. н.,
-
съществуването на престъпни организации, замесени в трафика на имигранти и техните дейности,
-
инцидентите и събитията, които могат да бъдат или да станат причина за ново развитие на потоците на незаконната имиграция,
-
използваните методи за подправянето и фалшифицирането на документи за самоличност и на документи за пътуване,
-
начините за подпомагане на властите на страната домакин да избегнат формирането или транзитното преминаване на потоците на незаконната имиграция на тяхната територия,
-
начините за улесняване връщането и репатрирането на незаконните имигранти в страната по произхода им,
-
законодателството и юридическата практика по отношение на споменатите по-горе въпроси,
-
сведенията, предавани чрез системата за бърза тревога.
3. Служителите за връзка по въпросите на имиграцията са овластени също и да оказват помощ с оглед установяване самоличността на гражданите на трети страни и улесняването на завръщането им в тяхната страна по произход.
4. Държавите-членки следят техните служители за връзка по въпросите на имиграцията да изпълняват мисията си в рамките на техните отговорности и в съответствие с разпоредбите, включително и тези относно защитата на данните от лично естество, предвидени в тяхното национално законодателство и във всяко споразумение или договореност, сключени със страни домакини или с международни организации.
Член 3
1. Държавите-членки се осведомяват взаимно и уведомяват Съвета и Комисията, системно и без отлагане за командироването на служители за връзка по въпросите на имиграцията, включително за описанието на техните функции. Комисията предоставя на Съвета и на държавите-членки компилация от тези сведения.
2. Всяка държава-членка уведомява също и другите държави-членки за своите намерения относно командироването на служители за връзка по въпросите на имиграцията в трети страни, така че другите държави-членки да могат да заявят интереса си за сключване на споразумение за сътрудничество със съответната държава-членка относно това командироване съгласно член 5.
Член 4
1. Държавите-членки следят за това техните служители за връзка по въпросите на имиграцията, командировани в едни и същи трети страни или области, да направят помежду си местни или регионални мрежи за сътрудничество. По-конкретно, в рамките на тези мрежи, служителите за връзка по въпросите на имиграцията:
-
се срещат редовно и всеки път, когато това е необходимо,
-
обменят сведения и практически опит,
-
съгласуват позициите, които да се възприемат при контактите с търговските превозвачи, когато е необходимо,
-
участват в общи специализирани обучения, когато има такива,
-
при случай организират информационни срещи и курсове за обучение за членовете на дипломатическия корпус и консулските служби на работа в мисиите на държавите-членки в страната домакин,
-
възприемат общ подход по отношение на методите за събиране на стратегически относими сведения, включително анализи на рисковете и на предаването на тези сведения на компетентните органи на държавите-членки по произход,
-
участват при изготвянето на двугодишните доклади за техните общи дейности, които се изготвят в съответствие с член 6 параграф 1,
-
установяват периодични контакти със сходните мрежи в страната домакин и в третите съседни страни, ако е подходящо.
2. Представителите на Комисията са оправомощени да взимат участие в срещите, организирани в рамките на мрежата на служителите за връзка по въпросите на имиграцията, но ако оперативни съображения го налагат, срещите могат да се провеждат в отсъствие на представител на Комисията. Когато това е необходимо, други органи и институции могат също да бъдат поканени на тези срещи.
3. Държавата-членка, която осъществява председателството, поема инициативата да свика цитираните срещи. Ако държавата-членка, която осъществява председателството, не е представлявана в страната или областта, тази инициатива се пада на държавата-членка, която осъществява председателството по заместване.
Член 5
1. Държавите-членки могат да се договорят, двустранно или многостранно, служителите за връзка по въпросите на имиграцията, които са командировани в трета страна или към международна организация от една държава-членка да се грижат също и за интересите на една или на няколко други държави-членки.
2. Държавите-членки могат също да се договорят техните служители за връзка по въпросите на имиграцията да си разпределят някои задачи.
Член 6
1. Държавата-членка, която осъществява председателството или ако тази държава-членка не е представена в страната или областта, държавата-членка, която осъществява председателството по заместване, изготвя за края на всяко шестмесечие за Съвета и за Комисията доклад за дейността на мрежите на служители за връзка по въпросите на имиграцията, в които тя има представител, както и за положението в страната домакин от гледна точка на незаконната имиграция.
2. Горните доклади се изработват по образец и във формат, определен от Комисията.
3. Тези доклади представляват основен източник на информация за подготовката за нуждите на всяко председателство, на един доклад за оценка, предназначен за Съвета и изработен от Комисията, за положението във всяка трета страна, където са командировани служителите за връзка по въпросите на имиграцията на държавите-членки.
4. Въз основа на споменатите по-горе доклади Комисията прилага обобщаващ фактите доклад към своя годишен доклад за развитието на една обща политика в областта на нелегалната имиграцията, на незаконния трафик и сексуалната експлоатация на хора, на външните граници и на връщането на лицата, пребиваващи без редовни документи. Като го предоставя за оценка на Съвета, Комисията може да направи предложенията или препоръките, които тя смята за необходими.
Член 7
Настоящият регламент не изключва приложението на разпоредбите в областта на консулското сътрудничество на местно ниво, съдържащи се в Общите консулски инструкции, отправени до дипломатическите и консулските представителства от кариерата (7).
Член 8
Настоящият регламент влиза в сила на 5 януари 2004 г.
Настоящият регламент е задължителен в своята цялост и се прилага пряко в държавите-членки в съответствие с Договора за създаване на Европейската общност.
Съставено в Брюксел на 19 февруари 2004 година.