RÅDETS FORORDNING (EF) Nr. 1168/95 af 22. maj 1995 om ændring af forordning (EØF) nr. 830/92 om indførelse af en endelig antidumpingtold på importen af visse garner af polyester (korte kemofibre) for så vidt angår varer med oprindelse i Indonesien
RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab,
under henvisning til Rådets forordning (EØF) nr. 2423/88 af 11. juli 1988 om beskyttelse mod dumpingimport eller subsidieret import fra lande, der ikke er medlemmer af Det Europæiske Økonomiske Fællesskab (1), særlig artikel 14,
under henvisning til forslag forelagt af Kommissionen efter høring i Det Rådgivende Udvalg, og
ud fra følgende betragtninger:
A. TIDLIGERE PROCEDURE
(1) Rådet indførte ved forordning (EØF) nr. 830/92 (2) en endelig antidumpingtold på importen af visse garner af polyester henhørende under KN-kode 5509 21 10, 5509 21 90, 5509 22 10, 5509 22 90, 5509 51 00 og 5509 53 00 og med oprindelse i Indonesien og flere andre lande, bortset fra varer fremstillet og solgt til eksport til Fællesskabet af en indonesisk producent, for hvem antidumpingtolden ikke er gældende.
B. FORNYET UNDERSØGELSE
(2) Seks indonesiske selskaber, PT Bitratex Industrial Corp., PT Elegant Textile Industry, PT Gokak Indonesia, PT Indorama Synthetics, PT Lotus Indah Textile Industries, PT Sunrise Bumi Textiles hævdede, at deres eksportpriser ab fabrik var højere end deres hjemmemarkedspriser ab fabrik, og at de således ikke længere solgte til dumpingpriser.
(3) To andre indonesiske selskaber, PT Kanindo Success Textile Industries og PT Sulindafin Permai Spinning Mills (PT Sulindamills) hævdede, at de ikke eksporterede de pågældende varer i den periode, der var omfattet af den tidligere undersøgelse, og først begyndte at gøre det efter denne periode, og at de ikke var forbundet med selskaber, der var omfattet af den tidligere undersøgelse. De anmodede derfor om, at der blev indledt en ny undersøgelse for nytilkomne.
(4) De pågældende selskaber fremlagde beviser for de forhold, de hævdede eksisterede, som blev anset for tilstrækkelige til at begrunde iværksættelsen af en fornyet undersøgelse i henhold til artikel 14 i forordning (EØF) nr. 2423/88. Kommissionen offentliggjorde efter konsultationer i Det Rådgivende Udvalg en meddelelse i De Europæiske Fællesskabers Tidende (3) om indledning af en fornyet undersøgelse af forordning (EØF) nr. 830/92 med hensyn til de otte ovenfor angivne selskaber og iværksatte sin undersøgelse. Den nye undersøgelse blev begrænset til en undersøgelse af, om der var tale om ændrede omstændigheder i forbindelse med dumpingen.
Det bør bemærkes, at de pågældende selskabers eksport udgør 35 % af indonesiske eksportørers samlede eksport af blandet garn til Det Europæiske Fællesskab.
(5) Kommissionen sendte spørgeskemaer til de berørte parter og gav dem lejlighed til at tilkendegive deres synspunkter. Kommissionen indhentede og efterprøvede alle de oplysninger, den anså for nødvendige, og aflagde kontrolbesøg hos alle ovenfor angivne selskaber. Kommissionen modtog også oplysninger fra klageren fra den oprindelige undersøgelse.
(6) Undersøgelsesperioden omfattede perioden 1. januar 1993 til 31. december 1993.
C. RESULTATET AF UNDERSØGELSEN
1. Normal værdi
(7) De pågældende producenters salg på hjemmemarkedet anvendtes i tilfælde, hvor det oversteg 5 % af salget af den berørte type vare og således fandt sted i et tilstrækkeligt omfang til at udgøre et repræsentativt marked og et passende grundlag for beregningen af den normale værdi. Den normale værdi blev derfor beregnet for hver type på grundlag af de vejede gennemsnitlige priser på hjemmemarkedet i normal handel i overensstemmelse med artikel 2, stk. 3, i forordning (EØF) nr. 2423/88.
Priserne var eksklusive alle rabatter og afslag, som direkte havde tilknytning til de pågældende salg.
(8) Den beregnede værdi anvendtes i tilfælde, hvor hjemmemarkedspriserne ikke gav dækning for alle omkostninger i normal handel, eller hvor der ikke fandtes et salg af tilsvarende type vare på det indonesiske marked. Den normale værdi blev i overensstemmelse med artikel 2, stk. 3, litra b), nr. ii), i forordning (EØF) nr. 2423/88 fastlagt for hver type ved en sammenlægning af omkostninger, både faste og variable, til råmaterialer og fremstilling, plus et rimeligt beløb til dækning af salgs-, administrations, og andre generalomkostninger og en rimelig margen for fortjeneste.
Fortjenstmargen blev baseret på producentens gennemsnitlige fortjeneste på alt fortjenstgivende salg af samme type vare, eller hvor der ikke var noget salg af samme type, blev den baseret på den berørte indonesiske producents fortjenstgivende salg af samme vare.
2. Eksportpris
(9) I forbindelse med salg til uafhængige importører i Fællesskabet blev eksportprisen fastsat på grundlag af den pris, der faktisk betaltes eller skulle betales for den vare, der solgtes til eksport til Fællesskabet, i overensstemmelse med artikel 2, stk. 8, litra a), i forordning (EØF) nr. 2423/88.
Med hensyn til de to nytilkomne selskaber fremgik det af undersøgelsen at de havde eksporteret den pågældende vare til Fællesskabet i undersøgelsesperioden. Kommissionen var derfor i stand til at beregne dumpingens omfang.
3. Sammenligning
(10) For at sikre en retfærdig sammenligning af den normale værdi og eksportprisen tog Kommissionen hensyn til forskelle, der direkte påvirkede prisernes sammenlignelighed såsom provisioner, kreditvilkår, transport, forsikring, håndtering, emballering og teknisk bistand i overensstemmelse med artikel 2, stk. 10, i forordning (EØF) nr. 2423/88.
Eksportpriserne blev sammenlignet i hvert enkelt tilfælde med den normale værdi på ab fabrik-niveau.
(11) De indonesiske producenter krævede justering for lønningerne til sælgere. Det fremgik imidlertid af undersøgelsen, at de såkaldte sælgere alle var ansat på managementniveau, hvilket fremgik af deres stillingsbetegnelse i selskabernes fortegnelser og de tilhørende lønninger. Det blev derfor fastslået, at disse selskaber ikke fremlagde fyldestgørende beviser for, at det pågældende personale var fuldt ud engageret i direkte salgsaktiviteter. Under disse omstændigheder blev der ikke foretaget justeringer.
(12) De indonesiske producenter hævdede også, at den normale værdi burde nedsættes med et beløb svarende til importafgifter pålagt materialer, som fysisk indgår i samme vare, når varen er bestemt til forbrug på hjemmemarkedet, og afgifterne refunderes ved eksport til Fællesskabet. Efter undersøgelse af klagernes beviser blev der behørigt foretaget justeringer i henhold til artikel 2, stk. 10, litra b), i forordning (EØF) nr. 2423/88.
4. Dumpingmargen
(13) Det fremgik af undersøgelsen af de faktiske forhold, at der fandt dumping sted med hensyn til den pågældende vare. Dumpingmargenerne var lig med forskellen mellem den normale værdi og prisen ved eksport til Fællesskabet og var følgende udtrykt i procent af prisen, netto, frit Fællesskabets grænse, ufortoldet:
TABELPOSITION
Bortset fra PT Kanindo Success Textile Industries og PT Lotus Indah Textile Industries, for hvilke der ikke konstateredes dumping, betragtes dumpingmargenerne for de øvrige selskaber som minimale.
(14) Med hensyn til PT Gokak Indonesia konstateredes det, at selskabet ikke eksporterede den pågældende vare til Fællesskabet i undersøgelsesperioden. Da der således ikke kunne foretages beregninger vedrørende dumpingmargenen, foreslog selskabet, at der indførtes en variabel told på grundlag af mindstepriserne ved eksport, eller at den vejede gennemsnitlige dumpingmargen etableret for de andre selskaber, der var omfattet af den nye undersøgelse, blev anvendt.
Det fremgik af undersøgelsen på stedet, at selskabet solgte med tab på hjemmemarkedet, og at der var alle mulige tegn på, at selskabets eksportvarer til tredjelande solgtes til dumpingpriser.
Under hensyn til, at det store udvalg af typer af de pågældende garner gør det umuligt at indføre en mindstepris baseret på den beregnede normale værdi, foreslås det, at antidumpingtolden fra den oprindelige undersøgelse opretholdes, dvs. 11,9 %, idet man bør huske på, at selskabet eksporterede den pågældende vare til tredjelande til dumpingpriser, og at der er intet, som tyder på, at det vil optræde på anden måde i forbindelse med eksport til Fællesskabet.
D. SKADE OG FÆLLESSKABETS INTERESSER
(15) Der blev ikke anmodet om en fornyet undersøgelse af resultaterne vedrørende skade og Fællesskabets interesser, og der er ingen grund til at anfægte gyldigheden af afgørelserne vedrørende skade i den oprindelige undersøgelse.
E. ÆNDRING AF FORANSTALTNINGERNE
(16) Da der i det foreliggende tilfælde for syv indonesiske producenter enten ikke finder dumping sted, eller de konstaterede dumpingmargener er minimale, finder Kommissionen, at forordning (EØF) nr. 830/92 bør ændres, og at antidumpingtolden bør ophæves for disse selskabers vedkommende.
(17) Tolden på 11,9 %, som indførtes i den oprindelige undersøgelse, opretholdes for PT Gokak Indonesia.
(18) De berørte selskaber og klageren i den oprindelige undersøgelse er blevet underrettet om disse afgørelser.
(19) I overensstemmelse med artikel 15, stk. 1, i forordning (EØF) nr. 2423/88 berøres gyldighedsperioden for de foranstaltninger, der indførtes ved forordning (EØF) nr. 830/92, ikke af nærværende forordning, ifølge hvilken de pågældende foranstaltninger hverken ændres eller bekræftes -
UDSTEDT FØLGENDE FORORDNING:
Artikel 1
Artikel 1, stk. 3, i forordning (EØF) nr. 830/92 affattes således:
»3. Tolden anvendes ikke på import af de i stk. 1 omhandlede varer som fremstilles af PT Kewalram Indonesia, Bandung, Indonesia, PT Bitratex Industrial Corp., Jakarta Selatam, PT Elegant Textile Industry, Jakarta, PT Kanindo Success Textile Industries, Jakarta, PT Indorama Synthetics, Jakarta, PT Lotus Indah Textile Industries, Surabaya, PT Sulindafin Permai Spinning Mills (PT Sulindamills), Jakarta, PT Sunrise Bumi Textiles, Jakarta (Taric-tillægskode: 8595) og Guangying Spinning Co. Ltd Guangzhou, Den Kinesiske Folkerepublik (Taric-tillægskode: 8596).«
Artikel 2
Denne forordning træder i kraft dagen efter offentliggørelsen i De Europæiske Fællesskabers Tidende.
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat.
Udfærdiget i Bruxelles, den 22. maj 1995.