RÅDETS DIREKTIV 2008/55/EF
af 26. maj 2008
om gensidig bistand ved inddrivelse af fordringer i forbindelse med visse bidrag, afgifter, skatter og andre foranstaltninger
(kodificeret udgave)
RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 93 og 94,
under henvisning til forslag fra Kommissionen,
under henvisning til udtalelse fra Europa-Parlamentet (1),
under henvisning til udtalelse fra Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg (2), og
ud fra følgende betragtninger:
(1)
Rådets direktiv 76/308/EØF af 15. marts 1976 om gensidig bistand ved inddrivelse af fordringer i forbindelse med visse bidrag, afgifter, skatter og andre foranstaltninger (3) er blevet ændret væsentligt ved flere lejligheder (4). Direktivet bør af klarheds- og rationaliseringshensyn kodificeres.
(2)
I og med at anvendelsen af nationale bestemmelser om inddrivelse er begrænset til det nationale område, udgør disse bestemmelser en hindring for det indre markeds funktion. Dette forhold gør det navnlig inden for den fælles landbrugspolitiks område ikke muligt at gennemføre landbrugsordningerne fuldt ud og retfærdigt, og det gør det lettere at gennemføre svigagtige handlinger.
(3)
Det er nødvendigt at imødegå den trussel, som svig i stigende omfang udgør mod Fællesskabets og medlemsstaternes finansielle interesser og mod det indre marked med henblik på bedre at sikre konkurrenceevnen og sidstnævntes fiskale neutralitet.
(4)
Det er derfor nødvendigt at fastsætte fælles regler om gensidig bistand ved inddrivelse.
(5)
Disse regler bør finde anvendelse på inddrivelse af fordringer i forbindelse med de forskellige foranstaltninger, der helt eller delvis finansieres af Den Europæiske Garantifond for Landbruget og Den Europæiske Landbrugsfond for Udvikling af Landdistrikterne, bidrag og andre afgifter, og importafgifter og eksportafgifter, merværdiafgift og harmoniserede punktafgifter (forarbejdet tobak, alkohol og alkoholholdige drikkevarer og mineralolier) samt af indkomst- og formueskatter og afgifter af forsikringspræmier. De bør ligeledes finde anvendelse på inddrivelse af renter, administrative sanktioner og bøder, med undtagelse af strafferetlige sanktioner, samt omkostninger i forbindelse med disse fordringer.
(6)
Den gensidige bistand bør for den myndigheds vedkommende, som anmodes om bistand, dels bestå i at meddele den myndighed, der anmoder om bistand, de for sidstnævnte myndighed nødvendige oplysninger til inddrivelse af fordringer, der er opstået i den medlemsstat, i hvilken denne myndighed befinder sig, samt i at gøre en betalingspligtig bekendt med ethvert dokument vedrørende sådanne fordringer, der hidrører fra denne medlemsstat, og dels i efter anmodning fra den myndighed, der anmoder om bistand, at foretage inddrivelse af fordringer, som er opstået i den medlemsstat, i hvilken sidstnævnte myndighed befinder sig.
(7)
Disse forskellige former for bistand bør af den myndighed, der anmodes om bistand, ydes under overholdelse af de ved lov eller administrativt fastsatte bestemmelser, der er gældende på dette felt i den medlemsstat, i hvilken myndigheden befinder sig.
(8)
Betingelserne for, hvornår en myndighed kan anmode om bistand, bør fastlægges, og de særlige omstændigheder, hvorunder det i visse tilfælde skal være muligt for den myndighed, der anmodes om bistand, ikke at efterkomme denne anmodning, skal nøje defineres.
(9)
Med henblik på en mere effektiv inddrivelse af fordringer, for hvilke der er fremsat anmodning om inddrivelse, bør det dokument, som hjemler ret til eksekution, i princippet betragtes som et dokument i den medlemsstat, hvori den myndighed, som anmodes om bistand, befinder sig.
(10)
Den myndighed, der anmodes om bistand, bør, når den inddriver en fordring på den myndigheds vegne, som anmoder om bistand, dersom de gældende bestemmelser i den medlemsstat, i hvilken førstnævnte myndighed befinder sig, tillader det, og i forståelse med den myndighed, der anmoder om bistand, kunne yde en betalingspligtig en betalingsfrist eller mulighed for betaling i rater. De eventuelle renter, som skal opkræves i forbindelse med ydelsen af disse betalingslettelser, bør overføres til den medlemsstat, i hvilken den myndighed, der har anmodet om bistand, befinder sig.
(11)
Den myndighed, der anmodes om bistand, bør ligeledes på begrundet begæring af den myndighed, der anmoder om bistand, for så vidt de gældende bestemmelser i den medlemsstat, i hvilken førstnævnte myndighed befinder sig, tillader det, kunne træffe retsbevarende foranstaltninger for at sikre inddrivelse af de fordringer, som er opstået i den medlemsstat, der anmoder om bistand. Disse fordringer skal ikke nødvendigvis nyde samme fortrinsstilling som lignende krav fra den medlemsstat, i hvilken den myndighed, der anmodes om bistand, befinder sig.
(12)
Det kan forekomme, at fordringen eller det eksekutionsgrundlag, som er udstedt i den medlemsstat, hvor den myndighed, der anmoder om bistand, befinder sig, under inddrivelsesproceduren i den medlemsstat, hvor den myndighed, der anmodes om bistand, befinder sig, anfægtes af den, hvem betaling afkræves. I dette tilfælde bør det fastsættes, at indsigelse fra denne skal fremsættes over for den kompetente instans i den medlemsstat, hvor den myndighed, der anmoder om bistand, befinder sig, og at den myndighed, der anmodes om bistand, skal suspendere eksekutionsproceduren, indtil der foreligger en afgørelse fra den kompetente instans, medmindre den myndighed, der anmoder om bistand, anmoder om andet.
(13)
Det bør fastsættes, at de dokumenter og oplysninger, som afgives i forbindelse med den gensidige bistand ved inddrivelse af fordringer, ikke kan anvendes til andre formål.
(14)
Benyttelse af gensidig bistand ved inddrivelse af fordringer må kun under særlige omstændigheder være baseret på finansielle fordele eller en andel i de opnåede resultater, men medlemsstaterne bør være i stand til at aftale godtgørelsesregler, hvis inddrivelsen giver anledning til særlige vanskeligheder.
(15)
Dette direktiv bør ikke medføre indskrænkning af den gensidige bistand, som visse medlemsstater allerede yder hinanden på grundlag af bilaterale eller multilaterale aftaler og ordninger.
(16)
De nødvendige foranstaltninger til gennemførelse af dette direktiv bør vedtages i overensstemmelse med Rådets afgørelse 1999/468/EF af 28. juni 1999 om fastsættelse af de nærmere vilkår for udøvelsen af de gennemførelsesbeføjelser, der tillægges Kommissionen (5).
(17)
Nærværende direktiv bør ikke berøre medlemsstaternes forpligtelser med hensyn til de i bilag I, del C, angivne frister for gennemførelse i national ret af direktiverne -
UDSTEDT FØLGENDE DIREKTIV:
Artikel 1
I dette direktiv fastsættes de regler, som medlemsstaternes ved lov eller administrativt fastsatte bestemmelser skal indeholde med henblik på at sikre inddrivelse i de enkelte medlemsstater af fordringer af den i artikel 2 omhandlede art, som opstår i en anden medlemsstat.
Artikel 2
Dette direktiv finder anvendelse på alle fordringer vedrørende:
a)
restitutioner, interventioner og andre foranstaltninger, der helt eller delvis finansieres af Den Europæiske Garantifond for Landbruget (EFGL) og Den Europæiske Landbrugsfond for Udvikling af Landdistrikterne (ELFUL), herunder de beløb, der opkræves som led i disse foranstaltninger
b)
bidrag og andre afgifter, som opkræves i medfør af den fælles markedsordning for sukker
c)
importafgifter
d)
eksportafgifter
e)
merværdiafgift
f)
punktafgifter på:
i)
forarbejdet tobak
ii)
alkohol og alkoholholdige drikkevarer
iii)
mineralolier
g)
indkomst- og formueskatter
h)
afgifter af forsikringspræmier
i)
renter, administrative sanktioner og bøder samt omkostninger i forbindelse med de fordringer, der er anført i litra a) til h), dog med undtagelse af strafferetlige sanktioner efter gældende lovgivning i den medlemsstat, hvori den myndighed, som anmodes om bistand, befinder sig.
Dette direktiv finder ligeledes anvendelse på fordringer i forbindelse med afgifter af identisk eller tilsvarende art, som måtte supplere de i artikel 3, nr. 6), omhandlede afgifter af forsikringspræmier eller træde i stedet for disse. Medlemsstaternes kompetente myndigheder meddeler hinanden og Kommissionen datoen for sådanne afgifters ikrafttræden.
Artikel 3
I dette direktiv forstås ved:
1)
»myndighed, der anmoder om bistand«: en medlemsstats kompetente myndighed, som fremsætter anmodning om bistand vedrørende en af de i artikel 2 omhandlede fordringer
2)
»myndighed der anmodes om bistand«: en medlemsstats kompetente myndighed, hvortil en anmodning om bistand rettes
3)
»importafgifter«: toldafgifter og andre afgifter, som har samme indvirkning på importen, samt afgifter på importen, som er pålagt inden for rammerne af den fælles landbrugspolitik eller som led i særlige ordninger, der er gældende for visse varer, som er frembragt ved forarbejdning af landbrugsprodukter
4)
»eksportafgifter«: toldafgifter og andre afgifter, som har samme indvirkning på eksporten, samt afgifter på eksporten, som er pålagt inden for rammerne af den fælles landbrugspolitik eller som led i særlige ordninger, der er gældende for visse varer, som er frembragt ved forarbejdning af landbrugsprodukter
5)
»indkomst- og formueskatter«: de skatter, som er opført i artikel 1, stk. 3, i Rådets direktiv 77/799/EØF af 19. december 1977 om gensidig bistand mellem medlemsstaternes kompetente myndigheder inden for området direkte skatter, visse punktafgifter og afgiftsbelastning af forsikringspræmier (6) sammenholdt med artikel 1, stk. 4, i samme direktiv
6)
»afgifter af forsikringspræmier«:
a)
:
i Belgien
:
i)
taxe annuelle sur les contrats d’assurance
ii)
jaarlijkse taks op de verzekeringscontracten
b)
:
i Danmark
:
i)
afgift af lystfartøjsforsikringer
ii)
afgift af ansvarsforsikringer for motorkøretøjer m.v.
iii)
stempelafgift af forsikringspræmier
c)
:
i Tyskland
:
i)
Versicherungssteuer
ii)
Feuerschutzsteuer
d)
:
i Grækenland
:
i)
Φόρος κύκλου εργασιών (Φ.Κ.Ε)
ii)
Τέλη Χαρτοσήμου
e)
:
i Spanien
:
Impuesto sobre las primas de seguros
f)
:
i Frankrig
:
taxe sur les conventions d’assurances
g)
:
i Irland
:
levy on insurance premiums
h)
:
i Italien
:
imposte sulle assicurazioni private ed i contratti vitalizi di cui alla legge 29.10.1967 nr. 1216
i)
:
i Luxembourg
:
i)
impôt sur les assurances
ii)
impôt dans l’intèrêt du service d’incendie
j)
:
i Malta
:
taxxa fuq dokumenti u trasferimenti
k)
:
i Nederlandene
:
assurantiebelasting
l)
:
i Østrig
:
i)
Versicherungssteuer
ii)
Feuerschutzsteuer
m)
:
i Portugal
:
imposto de selo sobre os prémios de seguros
n)
:
i Slovenien
:
i)
davek od prometa zavarovalnih poslov
ii)
požarna taksa
o)
:
i Finland
:
i)
eräistä vakuutusmaksuista suoritettava vero/skatt på vissa försäkringspremier
ii)
palosuojelumaksu/brandskyddsavgift
p)
:
i Det Forenede Kongerige
:
insurance premium tax (IPT).
Artikel 4
1. På begæring af den myndighed, der anmoder om bistand, meddeler den myndighed, der anmodes om bistand, førstnævnte myndighed alle oplysninger, der er af værdi for denne ved inddrivelsen af en fordring.
Med henblik på at fremskaffe disse oplysninger udøver den myndighed, der anmodes om bistand, de beføjelser, der er givet i de ved lov eller administrativt fastsatte bestemmelser om inddrivelse af lignende fordringer, som er opstået i den medlemsstat, i hvilken den befinder sig.
2. I anmodningen om oplysninger anføres navn og adresse på den person, som de oplysninger, der skal gives, vedrører, og alle andre relevante oplysninger til identifikation, der sædvanligvis er tilgængelige for den myndighed, der anmoder om bistand, samt arten og størrelsen af den fordring, som ligger til grund for anmodningen.
3. Den myndighed, der anmodes om bistand, er ikke forpligtet til at give oplysninger:
a)
som den ikke ville være i stand til at fremskaffe med henblik på inddrivelse af lignende fordringer, der er opstået i den medlemsstat, i hvilken den befinder sig
b)
som vil afsløre en handelsmæssig, industriel eller erhvervsmæssig hemmelighed, eller
c)
hvis meddelelse ville kunne krænke denne stats sikkerhed eller offentlige orden.
4. Den myndighed, der anmodes om bistand, underretter den myndighed, der anmoder om bistand, om grunden til, at anmodningen om oplysninger ikke kan efterkommes.
Artikel 5
1. På begæring af den myndighed, der anmoder om bistand, meddeler den myndighed, der anmodes om bistand, i overensstemmelse med de retsregler, der gælder for meddelelse af tilsvarende akter i den medlemsstat, i hvilken den befinder sig, modtageren alle sådanne akter og afgørelser, herunder retslige, vedrørende en fordring eller dens inddrivelse, der hidrører fra den medlemsstat, i hvilken den myndighed, der har anmodet om bistand, befinder sig.
2. I anmodningen om meddelelse anføres modtagerens navn og adresse og alle andre relevante oplysninger til identifikation, der sædvanligvis er tilgængelige for den myndighed, der anmoder om bistand, arten af og formålet med den akt eller afgørelse, der skal meddeles, og i givet fald skyldnerens navn og adresse og alle andre relevante oplysninger til identifikation, der sædvanligvis er tilgængelige for den myndighed, der anmoder om bistand, og den i akten eller afgørelsen omhandlede fordring samt alle andre formålstjenlige oplysninger.
3. Den myndighed, der anmodes om bistand, giver straks den myndighed, der anmoder om bistand, underretning om, hvorvidt anmodningen om meddelelse er blevet efterkommet, og især om, på hvilken dato akten eller afgørelsen er blevet fremsendt til modtageren.
Artikel 6
På begæring af den myndighed, der anmoder om bistand, inddriver den myndighed, der anmodes om bistand, i overensstemmelse med de ved lov eller administrativt fastsatte bestemmelser, der gælder for inddrivelse af lignende fordringer, der er opstået i den medlemsstat, i hvilken den befinder sig, de fordringer, der er omhandlet i et dokument, som hjemler ret til eksekution.
Med henblik herpå behandles enhver fordring, for hvilken der er fremsat anmodning om inddrivelse, som en fordring fra den medlemsstats side, hvor den myndighed, der anmodes om bistand, befinder sig, medmindre artikel 12 finder anvendelse.
Artikel 7
1. En anmodning om inddrivelse af en fordring, som den myndighed, der anmoder om bistand, retter til den myndighed, der anmodes om bistand, ledsages af et officielt eksemplar eller en bekræftet kopi af det dokument, der hjemler ret til eksekution, og som er udstedt i den medlemsstat, i hvilken den myndighed, der anmoder om bistand, befinder sig, og i givet fald af originaldokumentet eller en bekræftet kopi af andre dokumenter, der er nødvendige for inddrivelsen.
2. Den myndighed, der anmoder om bistand, kan kun fremsætte en anmodning om inddrivelse:
a)
såfremt fordringen eller det dokument, der hjemler ret til eksekution, ikke anfægtes i den medlemsstat, i hvilken den befinder sig, undtagen i tilfælde, hvor artikel 12, stk. 2, andet afsnit, finder anvendelse
b)
når den i den medlemsstat, i hvilken den befinder sig, har iværksat de inddrivelsesforretninger, der kan indledes på grundlag af det i stk. 1 nævnte dokument, og når de trufne foranstaltninger ikke fører til betaling af hele fordringen.
3. I anmodningen om inddrivelse anføres:
a)
navn og adresse og alle andre oplysninger til identifikation af den pågældende person og/eller tredjemand, som er i besiddelse af dennes aktiver
b)
navn, adresse og alle andre oplysninger til identifikation af den myndighed, som anmoder om bistand
c)
en henvisning til det dokument, som hjemler ret til eksekution, og som er udstedt i den medlemsstat, hvori den myndighed, som anmoder om bistand, befinder sig
d)
fordringens art, beløbets størrelse, herunder hovedstol, renter og bøder samt øvrige skyldige beløb anført i valutaerne i de medlemsstater, hvor de to myndigheder befinder sig
e)
den dato, hvor den myndighed, der anmoder om bistand, og/eller den myndighed, der anmodes om bistand, underretter modtageren om fordringen
f)
datoen, fra hvilken, og perioden, i løbet af hvilken tvangsfuldbyrdelse er mulig i henhold til de love, der er gældende i den medlemsstat, hvori den myndighed, der anmoder om bistand, befinder sig
g)
alle andre relevante oplysninger.
Anmodningen om inddrivelse skal desuden indeholde en erklæring fra den myndighed, der anmoder om bistand, hvori det bekræftes, at betingelserne i stk. 2 er opfyldt.
4. Den myndighed, der anmoder om bistand, fremsender til den myndighed, der anmodes om bistand, alle nødvendige oplysninger, som vedrører den sag, der har begrundet anmodningen om inddrivelse, så snart den har fået kendskab til disse oplysninger.
Artikel 8
Det dokument, der hjemler ret til eksekution af fordringen, anerkendes uden videre og behandles automatisk som et dokument, der hjemler ret til eksekution i den medlemsstat, hvori den myndighed, som anmodes om bistand, befinder sig.
Uanset stk. 1 kan det dokument, der hjemler ret til eksekution af fordringen, i givet fald og i overensstemmelse med de gældende bestemmelser i den medlemsstat, hvori den myndighed, der anmodes om bistand, befinder sig, stadfæstes som, anerkendes som, suppleres med eller erstattes med et dokument, der hjemler ret til eksekution på denne medlemsstats område.
Senest tre måneder efter modtagelsen af anmodningen om inddrivelse bestræber medlemsstaterne sig på at fuldføre en sådan stadfæstelse, anerkendelse, supplering eller erstatning af dokumentet med undtagelse af de i stk. 4 omhandlede tilfælde. Anmodningen kan ikke afslås, når det dokument, der hjemler ret til eksekution, er formelt korrekt. Den myndighed, der anmodes om bistand, informerer den myndighed, der anmoder om bistand, om baggrunden for overskridelse af perioden på tre måneder.
Når opfyldelsen af en af disse formaliteter medfører indsigelse vedrørende fordringen og/eller det dokument, der hjemler ret til eksekution, og som er udstedt af den myndighed, der anmoder om bistand, finder artikel 12 anvendelse.
Artikel 9
1. Inddrivelse finder sted i den valuta, der anvendes i den medlemsstat, i hvilken den myndighed, der anmodes om bistand, befinder sig. Hele det beløb, som er inddrevet af den myndighed, som anmodes om bistand, overføres af den myndighed, der anmodes om bistand, til den myndighed, som anmoder om bistand.
2. Såfremt de love og administrative bestemmelser og den administrative praksis, der gælder i den medlemsstat, i hvilken den myndighed, der anmodes om bistand, befinder sig, tillader det, kan denne efter aftale med den myndighed, der anmoder om bistand, indrømme den betalingspligtige en betalingsfrist eller tillade betaling i rater. Renter, der opkræves af den myndighed, der anmodes om bistand, som følge af denne betalingsfrist, skal også overføres til den medlemsstat, i hvilken den myndighed, der anmoder om bistand, befinder sig.
Fra det tidspunkt, hvor det dokument, der hjemler ret til eksekution af fordringen, er blevet anerkendt uden videre i overensstemmelse med artikel 8, stk. 1, eller er blevet stadfæstet, anerkendt, suppleret eller erstattet i overensstemmelse med artikel 8, stk. 2, påløber der morarenter i henhold til de love og administrative bestemmelser og den administrative praksis, der gælder i den medlemsstat, hvori den myndighed, der anmodes om bistand, befinder sig, og de overføres også til den medlemsstat, hvori den myndighed, der anmoder om bistand, befinder sig.
Artikel 10
Uanset artikel 6, stk. 2, nyder fordringer til inddrivelse ikke nødvendigvis samme fortrinsstilling som lignende fordringer, der er opstået i den medlemsstat, hvori den myndighed, der anmodes om bistand, befinder sig.
Artikel 11
Den myndighed, der anmodes om bistand, underretter straks den myndighed, der anmoder om bistand, om, hvad den har foretaget sig som følge af anmodningen om inddrivelse.
Artikel 12
1. Såfremt fordringen og/eller det dokument, der hjemler ret til eksekution, og som er udstedt i den medlemsstat, i hvilken den myndighed, der anmoder om bistand, befinder sig, anfægtes under inddrivelsesforretningen, indbringes sagen af den pågældende person for den kompetente instans i den medlemsstat, i hvilken den myndighed, der anmoder om bistand, befinder sig, i overensstemmelse med de i sidstnævnte medlemsstat gældende retsregler. Den myndighed, der anmoder om bistand, giver den myndighed, der anmodes om bistand, meddelelse herom. Endvidere kan den pågældende give den myndighed, der anmodes om bistand, meddelelse herom.
2. Så snart den myndighed, der anmodes om bistand, har modtaget den i stk. 1 nævnte meddelelse enten fra den myndighed, der anmoder om bistand, eller fra den pågældende person, suspenderer den eksekutionsforretningen, indtil der foreligger en afgørelse fra den kompetente instans om spørgsmålet, medmindre den myndighed, der anmoder om bistand, anmoder om andet i overensstemmelse med andet afsnit i dette stykke. Såfremt den myndighed, der anmodes om bistand, finder det nødvendigt, og med forbehold af artikel 13, kan den træffe retsbevarende foranstaltninger for at sikre inddrivelsen i det omfang, love eller andre retsforskrifter i den medlemsstat, i hvilken den befinder sig, tillader det for lignende fordringer.
Uanset første afsnit kan den myndighed, der anmoder om bistand i henhold til de love og administrative bestemmelser og den administrative praksis, der gælder i medlemsstaten, hvori den befinder sig, anmode den myndighed, der anmodes om bistand, om at inddrive en anfægtet fordring, for så vidt en sådan handling er tilladt efter de love og administrative bestemmelser og den administrative praksis, der gælder i den medlemsstat, hvor den myndighed, der anmodes om bistand, befinder sig. Hvis indsigelsesspørgsmålet senere afgøres til fordel for skyldneren, tilbagebetaler den myndighed, som anmoder om bistand, eventuelt inddrevne beløb med tillæg af eventuel erstatning i overensstemmelse med de love og bestemmelser, som er gældende i den medlemsstat, hvori den myndighed, der anmodes om bistand, befinder sig.
3. Når indsigelsen vedrører eksekutionsforanstaltninger, der er truffet i den medlemsstat, i hvilken den myndighed, der anmodes om bistand, befinder sig, indbringes sagen for den kompetente instans i denne medlemsstat i overensstemmelse med dennes love og andre retsforskrifter.
4. Når den kompetente instans, for hvilken sagen er indbragt i henhold til stk. 1, er en domstol eller en forvaltningsdomstol, betragtes dennes afgørelse, hvis den giver den myndighed, der anmoder om bistand, medhold, og hvis den gør det muligt, at fordringen inddrives i den medlemsstat, hvor den myndighed, der anmoder om bistand, befinder sig, som »det dokument, der hjemler ret til eksekution« efter artikel 6, 7 og 8, og inddrivelsen af fordringen gennemføres på grundlag af denne afgørelse.
Artikel 13
På begrundet begæring af den myndighed, der anmoder om bistand, træffer den myndighed, der anmodes om bistand, retsbevarende foranstaltninger for at sikre inddrivelse af en fordring i det omfang, gældende love og andre retsforskrifter i den medlemsstat, i hvilken den befinder sig, tillader det.
Med henblik på iværksættelsen af første stykke anvendes artikel 6, artikel 7, stk. 1, 3 og 4, og artikel 8, 11, 12 og 14 med de nødvendige ændringer.
Artikel 14
Den myndighed, der anmodes om bistand, er ikke forpligtet til:
a)
at yde den af artikel 6 til 13 omfattede bistand, hvis inddrivelse af fordringen på grund af skyldnerens situation kan give anledning til alvorlige økonomiske eller sociale vanskeligheder i den medlemsstat, hvori myndigheden befinder sig, for så vidt de love og administrative bestemmelser og den administrative praksis, der gælder i den medlemsstat, hvori den myndighed, der anmodes om bistand, befinder sig, tillader det for lignende nationale fordringer
b)
at yde den af artikel 4 til 13 omfattede bistand, hvis den oprindelige anmodning efter artikel 4, 5 eller 6 vedrører fordringer, der er over fem år gamle regnet fra det tidspunkt, hvor det dokument, der hjemler ret til eksekution, er oprettet i overensstemmelse med de love og administrative bestemmelser og den administrative praksis, der gælder i den medlemsstat, hvori den myndighed, der anmoder om bistand, befinder sig, frem til tidspunktet for fremsættelse af anmodningen. Såfremt der imidlertid gøres indsigelse mod fordringen eller dokumentet, løber tidsfristen fra det tidspunkt, hvor den medlemsstat, der anmoder om bistand, fastslår, at der ikke længere kan gøres indsigelse mod fordringen eller det dokument, der hjemler ret til eksekution.
Den myndighed, der anmodes om bistand, underretter den myndighed, der anmoder om bistand, om grundene til, at anmodningen om bistand ikke kan efterkommes. Kommissionen underrettes ligeledes om det begrundede afslag.
Artikel 15
1. Spørgsmål om forældelse afgøres udelukkende ud fra de retsregler, der gælder i den medlemsstat, i hvilken den myndighed, der anmoder om bistand, befinder sig.
2. De inddrivelsesforanstaltninger, der i overensstemmelse med anmodningen om bistand træffes af den myndighed, som anmodes om bistand, og som, såfremt de var blevet truffet af den myndighed, der anmoder om bistand, ville have medført suspension eller afbrydelse af forældelsen i henhold til de retsregler, der gælder i den medlemsstat, i hvilken den myndighed, der anmoder om bistand, befinder sig, anses med hensyn til denne virkning for at være truffet i sidstnævnte stat.
Artikel 16
Dokumenter og oplysninger, der meddeles den myndighed, der anmodes om bistand, med henblik på gennemførelsen af dette direktiv, må af denne kun meddeles til:
a)
den i anmodningen om bistand omhandlede person
b)
de personer og myndigheder, der har til opgave at inddrive fordringerne, og kun i dette øjemed
c)
de retsinstanser, for hvilke sagerne om inddrivelse af fordringer indbringes.
Artikel 17
Anmodninger om bistand og det dokument, som hjemler ret til eksekution, og andre relevante dokumenter ledsages af en oversættelse til det officielle sprog eller til et af de officielle sprog i den medlemsstat, i hvilken den myndighed, der anmodes om bistand, befinder sig, idet sidstnævnte dog har mulighed for at give afkald på en sådan oversættelse.
Artikel 18
1. Den myndighed, som anmodes om bistand, inddriver og tilbageholder alle omkostninger i forbindelse med inddrivelse af fordringen i overensstemmelse med de love og bestemmelser i den medlemsstat, hvori myndigheden befinder sig, som er gældende for tilsvarende fordringer.
2. Medlemsstaterne giver indbyrdes afkald på godtgørelse af omkostninger i forbindelse med deres gensidige bistand i medfør af dette direktiv.
3. Ved inddrivelser, der enten frembyder særlige vanskeligheder, dvs. som er forbundet med meget store omkostninger eller falder inden for rammerne af bekæmpelsen af organiseret kriminalitet, kan de myndigheder, som anmoder om og anmodes om bistand, aftale særlige godtgørelsesregler for de pågældende tilfælde.
4. Den medlemsstat, i hvilken den myndighed, der anmoder om bistand, befinder sig, forbliver dog ansvarlig over for den medlemsstat, i hvilken den myndighed, der anmodes om bistand, befinder sig, for godtgørelse af eventuelle omkostninger og tab som følge af foranstaltninger, som erklæres ubegrundede, og som er indledt for at fastslå gyldigheden af fordringen eller af det dokument, der er udstedt af den myndighed, der anmoder om bistand.
Artikel 19
Medlemsstaterne tilsender hinanden en liste over de myndigheder, der har beføjelse til at fremsætte og modtage anmodninger om bistand.
Artikel 20
1. Kommissionen bistås af Inddrivelsesudvalget, i det følgende benævnt »udvalget«.
2. Når der henvises til dette stykke, anvendes artikel 5 og 7 i afgørelse 1999/468/EF.
Perioden i artikel 5, stk. 6, i afgørelse 1999/468/EF fastsættes til tre måneder.
Artikel 21
Udvalget kan behandle ethvert spørgsmål, der vedrører anvendelsen af dette direktiv, og som forelægges af formanden på eget initiativ eller efter anmodning af en medlemsstats repræsentant.
Artikel 22
Reglerne for gennemførelse af artikel 4, stk. 2 og 4, artikel 5, stk. 2 og 3, artikel 7, 8, 9 og 11, artikel 12, stk. 1 og 2, artikel 14, artikel 18, stk. 3, og artikel 24 og for, hvilke kommunikationsmidler myndighederne kan benytte og reglerne for omregning og overførsel af inddrevne beløb og for fastsættelse af minimumsbeløb for fordringer, som kan danne grundlag for en anmodning om bistand, vedtages i overensstemmelse med proceduren i artikel 20, stk. 2.
Artikel 23
Dette direktiv er ikke til hinder for en mere omfattende gensidig bistand, som visse medlemsstater yder eller måtte yde hinanden i medfør af aftaler eller ordninger, herunder for så vidt angår meddelelse af inden- eller udenretslige dokumenter.
Artikel 24
Hver medlemsstat underretter Kommissionen om de foranstaltninger, den træffer med henblik på dette direktivs gennemførelse.
Kommissionen giver de øvrige medlemsstater meddelelse herom.
Hver medlemsstat underretter hvert år Kommissionen om antallet af anmodninger om oplysninger, meddelelse og inddrivelse, der afsendes og modtages hvert år, fordringernes størrelse og de inddrevne beløb.
Kommissionen rapporterer hvert andet år til Europa-Parlamentet og Rådet om anvendelsen af disse ordninger og om de opnåede resultater.
Artikel 25
Direktiv 76/308/EØF, som ændret ved de retsakter, der er nævnt i bilag I, del A og B, ophæves, uden at dette berører medlemsstaternes forpligtelser med hensyn til de i bilag I, del C, angivne frister for gennemførelse i national ret af direktiverne.
Henvisninger til det ophævede direktiv gælder som henvisninger til nærværende direktiv og læses efter sammenligningstabellen i bilag II.
Artikel 26
Dette direktiv træder i kraft på tyvendedagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
Artikel 27
Dette direktiv er rettet til medlemsstaterne.
Udfærdiget i Bruxelles, den 26. maj 2008.
ДИРЕКТИВА 2008/55/ЕО НА СЪВЕТА
от 26 май 2008 година
относно взаимопомощта при събиране на вземания, свързани с някои видове налози, мита, данъци и други мерки
(кодифицирана версия)
СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взе предвид Договора за създаване на Европейската общност, и по-специално членове 93 и 94 от него,
като взе предвид предложението на Комисията,
като взе предвид становището на Европейския парламент (1),
като взе предвид становището на Европейския икономическия и социален комитет (2),
като има предвид, че:
(1)
Директива 76/308/ЕИО на Съвета от 15 март 1976 г. относно взаимопомощта при събиране на вземания, свързани с някои видове налози, мита, данъци и други мерки (3) е била неколкократно и съществено изменяна (4). С оглед постигане на яснота и рационалност посочената директива следва да бъде кодифицирана.
(2)
Фактът, че националните разпоредби, свързани с изплащането, се прилагат единствено на територията на съответната държава-членка, сам по себе си представлява пречка за функционирането на вътрешния пазар. Това положение възпрепятства пълното и справедливо прилагане на правилата на Общността, по-специално в областта на Общата селскостопанска политика, и улеснява действията с цел измама.
(3)
Необходимо е да се отговори на заплахата за финансовите интереси на Общността и на държавите-членки, както и на вътрешния пазар, появила се в резултат от разрастването на измамите, с цел по-добро запазване на конкурентоспособността и фискалния неутралитет на вътрешния пазар.
(4)
Следователно е необходимо приемане на общи правила относно взаимопомощта при изплащането.
(5)
Тези правила следва да бъдат приложими по отношение на изплащането на вземанията, произтичащи от различните мерки, съставляващи част от системата на пълно и частично финансиране на Европейския фонд за ориентиране и гарантиране на земеделието, изплащането на селскостопански такси и мита, данък върху добавената стойност и хармонизираните акцизи (обработен тютюн, алкохол и алкохолни напитки и минерални масла), както и данъци върху доходите, върху имуществото и върху застрахователните премии. Те следва да бъдат прилагани също и спрямо изплащането на лихви, административни наказания и глоби и разходи, произтичащи от такива вземания.
(6)
Взаимопомощта следва да включва за органа, получаващ молбата, от една страна, да предостави на органа, подаващ молбата, необходимата му информация за изплащането на вземанията, възникнали в държавата-членка по местонахождението му, и да нотифицира длъжника относно всички инструменти, свързани с такива искания, издадени от тази държава-членка, а от друга страна, по молба на органа, подаващ молбата, следва да изплати вземанията, възникващи в държавата-членка по местонахождение му.
(7)
Гореспоменатите различни форми на взаимопомощ следва да бъдат предоставени от органа, получаващ молбата, в съответствие със законите, наредбите и административните разпоредби, управляващи тези въпроси в държавата-членка по местонахождението му.
(8)
Необходимо е да бъдат определени условията, в съответствие с които се изготвят молбите за взаимопомощ от страна на органа, подаващ молбата, както и да бъде дадена ограничителна дефиниция на конкретните обстоятелства, при които органът, получаващ молбата, може да откаже съдействие във всеки един случай.
(9)
За да се позволи по-ефикасно и ефективно събиране на вземания, за които е подадена молба за събиране, документът, позволяващ изпълнение на вземането, по принцип следва да се смята за документ на държавата-членка по местонахождение на запитвания орган.
(10)
Органът, получаващ молбата, е длъжен да предприеме действия от името на органа, подаващ молбата за изплащане на вземане, в случай че действащите в държавата-членка по местонахождението му разпоредби позволяват това и в съгласие с органа, подаващ молбата, той следва да може да определи на длъжника срок да заплати или да нареди срок на плащане или разсрочено плащане. Лихвите, начислени върху такова плащане, следва да бъдат прехвърлени на държавата-членка по местонахождението на органа, подаващ молбата.
(11)
При мотивирана молба от страна на органа, подаващ молбата, органът, получаващ молбата, следва също да може, доколкото позволяват разпоредбите, действащи в държавата-членка по местонахождението му, да предприеме предпазни мерки, които да гарантират изплащането на вземания, възникнали в държавата-членка, подаваща молбата. Такива искания не следва задължително да се обслужват с преференциите, предвидени за подобни молби в държавата-членка по местонахождение на органа, получаващ молбата.
(12)
По време на процедурата за изплащане в държавата-членка по местонахождение на органа, получаващ молбата, вземането или инструментът, който дава право за изпълнение, издаден в държавата-членка по местонахождение на органа, подаващ молбата, могат да бъдат оспорени от заинтересованото лице. В такива случаи следва да бъде постановено, че заинтересованото лице следва да предприеме действия за оспорване на вземането пред компетентния орган на държавата-членка по местонахождение на органа, подаващ молбата, а органът, получаващ молбата, следва да спре, освен ако друго не е поискано от органа, подаващ молбата, всякакви започнати процедури по изпълнение, докато гореспоменатият орган вземе решение.
(13)
Следва да бъде постановено, че документите и информацията, обменени в хода на взаимопомощта във връзка с изплащането, не могат да бъдат използвани за други цели.
(14)
Използването на взаимопомощта при събирането не може, освен при изключителни обстоятелства, да се основава на финансови ползи или интерес от получените резултати, но в случаите, когато събирането представлява конкретен проблем, държавите-членки следва да могат да съгласуват условията за възстановяване.
(15)
Настоящата директива не следва да поставя ограничения върху взаимопомощта между държавите-членки, сключили двустранни, многостранни споразумения или спогодби.
(16)
За прилагането на настоящия регламент е необходимо да се приемат необходимите мерки в съответствие с Решение 1999/468/ЕО на Съвета от 28 юни 1999 г. за установяване на условията и реда за упражняване на изпълнителните правомощия, предоставени на Комисията (5).
(17)
Настоящата директива не следва да засяга задълженията на държавите-членки относно сроковете за транспониране в националното право на директивите, които са посочени в приложение I, част В,
ПРИЕ НАСТОЯЩАТА ДИРЕКТИВА:
Член 1
Настоящата директива определя правилата, които да бъдат включени в законовите, подзаконовите и административните разпоредби на държавите-членки за гарантиране на изплащането в една държава-членка на вземанията, посочени в член 2, възникнали в друга държава-членка.
Член 2
Настоящата директива се прилага спрямо всички вземания, свързани със:
а)
възстановявания, интервенции и други мерки, съставляващи част от системата за пълно или частично финансиране на Европейския фонд за гарантиране на земеделието (ЕФГЗ) и Европейския земеделски фонд за развитие на селските райони (ЕЗФРСР), включително и на суми, подлежащи на събиране във връзка с тези действия;
б)
налози и други такси, предвидени съгласно общата организация на пазара в сектора на захарта;
в)
вносни мита;
г)
износни мита;
д)
данък добавена стойност;
е)
акциз върху:
i)
обработения тютюн,
ii)
алкохола и алкохолните напитки,
iii)
минералните масла.
ж)
данъци върху доходите и имуществото;
з)
данъци върху застрахователните премии;
и)
лихви, административни наказания и глоби и разходите, извършени във връзка с вземанията, посочени в букви а)-з), с изключение на санкции от наказателен характер съгласно действащото законодателство в държавата-членка по местонахождение на запитвания орган.
Настоящата директива се прилага също и спрямо вземания, свързани с идентични или аналогични данъци, посочени в член 3, точка 6), които допълват или заместват тези данъци. Компетентните органи на държавите-членки съгласуват помежду си и с Комисията датите на влизане в сила на такива данъци.
Член 3
За целите на настоящата директива:
1.
„орган, подаващ молбата“, означава компетентния орган на една държава-членка, който подава молба за помощ по отношение на вземането, посочено в член 2;
2.
„орган, получаващ молбата“, означава компетентния орган на една държава-членка, до който се отправя молба за помощ;
3.
„вносни мита“ означава мита и такси, които имат еквивалентен ефект върху вноса, и вносни такси, предвидени в рамките на Общата селскостопанска политика или на конкретните мерки относно някои стоки, получени в резултат от обработката на земеделски продукти;
4.
„износни мита“ означава мита и такси, които имат еквивалентен ефект върху износа, и износни такси, предвидени в рамките на Общата селскостопанска политика или на конкретните мерки относно някои стоки, получени в резултат от обработката на земеделски продукти;
5.
„данъци върху доходите и имуществото“ означава изброените в член 1, параграф 3 от Директива 77/799/ЕИО на Съвета от 19 декември 1977 г. относно взаимопомощта между компетентните органи на държавите-членки в областта на прякото данъчно облагане и облагането на застрахователните премии (6) във връзка с член 1, параграф 4 от същата директива;
6.
„данъци върху застрахователните премии“ означава:
a)
:
в Белгия
:
i)
taxe annuelle sur les contrats d’assurance,
ii)
jaarlijkse taks op de verzekeringscontracten.
б)
:
в Дания
:
i)
afgift af lystfartøjsforsikringer,
ii)
afgift af ansvarsforsikringer for motorkøretøjer m.v.,
iii)
stempelafgift af forsikringspræmier.
в)
:
в Германия
:
i)
Versicherungssteuer,
ii)
Feuerschutzsteuer.
г)
:
в Гърция
:
i)
Φòρος κύκλου εργασιών (Φ.Κ.Ε),
ii)
Τέλη Χαρτοσήμου.
д)
:
в Испания
:
Impuesto sobre la prima de seguros;
е)
:
във Франция
:
Taxe sur les conventions d’assurances;
ж)
:
в Ирланидия
:
Levy on insurance premiums;
з)
:
в Италия
:
imposte sulle assicurazioni private ed i contratti vitalizi di cui alla legge 29.10.1967 no 1216;
и)
:
в Люксембург
:
i)
impôt sur les assurances,
ii)
impôt dans l’interêt du service d’incendie.
й)
:
в Малта
:
taxxa fuq Dokumenti u Trasferimenti;
к)
:
в Нидерландия
:
Assurantiebelasting;
л)
:
в Австрия
:
i)
Versicherungssteuer,
ii)
Feuerschutzsteuer.
м)
:
в Португалия
:
imposto de selo sobre os prémios de seguros;
н)
:
в Словения
:
i)
davek od promenta zavarovalnih poslov,
ii)
požarna taksa.
о)
:
във Финландия
:
i)
eräistä vakuutusmaksuista suoritettava vero/skatt på vissa försäkringspremier,
ii)
palosuojelumaksu/brandskyddsavgift.
п)
:
в Обединеното кралство
:
Insurance premium tax (IPT).
Член 4
1. По молба на органа, подаващ молбата, органът, получаващ молбата, предоставя всякаква информация, която е от полза за органа, подаващ молбата, във връзка с изплащането на дадено вземане.
За да получи тази информация, органът, получаващ молбата, използва правомощията, предоставени му от законовите, подзаконовите и административните разпоредби, приложими спрямо изплащането на подобни вземания, възникващи в държавата-членка по местонахождението му.
2. Молбата за информация посочва името и адреса на лицето, с което е свързана тази информация, и всякаква друга приложима информация, свързана с идентифицирането, до която запитващият орган обикновено има достъп, както и характера и размера на вземането, по повод на което се отправя молбата.
3. Органът, получаващ молбата, не е длъжен да предоставя информация:
а)
с която не би могъл да се сдобие за целите на изплащането на подобни вземания, възникващи в държавата-членка по местонахождението му;
б)
която би представлявала разкриване на търговска, промишлена или професионална тайна; или
в)
чието разкриване може да накърни сигурността или да противоречи на обществения ред на държавата.
4. Органът, получаващ молбата, уведомява органа, подаващ молбата, относно мотивите за отказ на молбата за предоставяне на информация.
Член 5
1. По молба на органа, подаващ молбата, и в съответствие с действащите законови правила за уведомяване относно подобни инструменти или решения в държавата-членка по местонахождение на органа, получаващ молбата, той уведомява адресата за всякакви инструменти и решения, включително тези от съдебен характер, издадени от държавата-членка по местонахождение на органа, подаващ молбата, и свързани с вземане и/или с неговото изплащане.
2. Молбата за уведомяване посочва името и адреса на лицето, с което е свързана тази информация, и всякаква друга приложима информация, свързана с идентифицирането, до която запитващият орган обикновено има достъп, естеството и предмета на инструмента или решението, подлежащо на уведомяване, ако е необходимо, името и адреса на длъжника и всякаква друга приложима информация, свързана с идентифицирането, до която запитващият орган обикновено има достъп, и вземането, за което се отнася инструментът или решението, както и всякаква друга полезна информация.
3. Органът, получаващ молбата, своевременно информира органа, подаващ молбата, относно действията, предприети във връзка с молбата за уведомяване, и по-специално относно датата на изпращане на инструмента или решението на адресата.
Член 6
По молба на органа, подаващ молбата, и в съответствие със законовите, подзаконовите или административните разпоредби, приложими по отношение на изплащането на подобни вземания, възникнали в държавата-членка по местонахождение на органа, получаващ молбата, последният изплаща вземанията, които са предмет на инструмента, позволяващ тяхното изпълнение.
За тази цел всяко вземане, във връзка с което се подава молба за изплащане, се смята за вземане на държавата-членка по местонахождение на органа, получаващ молбата, освен в случаите, когато се прилагат разпоредбите, предвидени в член 12.
Член 7
1. Молбата за събиране на вземане, адресирана от запитващия орган до запитвания орган, следва да бъде придружена от официално или легализирано копие на документа, позволяващ нейното прилагане, издаден в държавата-членка по местонахождение на запитващия орган, и, ако е приложимо, от оригинал или легализирано копие на други документи, необходими за събирането.
2. Запитващият орган няма право да подава молба за събиране, освен ако:
а)
вземането и/или документът, позволяващ неговото изпълнение, не се оспорва в държава-членка по местонахождение, освен в случаите на прилагане на член 12, параграф 2, втора алинея;
б)
не е приложил в държавата-членка по местонахождение съответните възможни процедури за събиране въз основа на документа, посочен в параграф 1, и предприетите мерки няма да доведат до пълно събиране на вземането.
3. Молбата за събиране посочва:
а)
име, адрес и всякаква друга приложима информация, свързана с идентифицирането на съответното лице и/или на третата страна, притежаваща неговите активи;
б)
име, адрес и всякаква друга приложима информация, свързана с идентифицирането на запитващия орган;
в)
документа с изпълнителното основание, позволяващ събирането на вземането, издаден в държавата-членка по местонахождение на запитващия орган;
г)
характер и размер на вземането, включително главница, лихва и всякакви други наложени наказания, глоби и дължими разходи, деноминирани във валутните единици на държавите-членки по местонахождение на двата органа;
д)
дата на уведомяване на получателя относно документа от запитващия орган и/или от запитвания орган;
е)
дата и срок, през който изпълнението е възможно съгласно действащото законодателство в държавата-членка по местонахождение на запитващия орган;
ж)
всякаква друга приложима информация.
Молбата за събиране съдържа също и декларация от запитващия орган в потвърждение на факта, че условията, предвидени в параграф 2, са изпълнени.
4. Незабавно след като всякаква приложима информация по въпроса, довел до молбата за събиране, стане известна на запитващия орган, той я препраща до запитвания орган.
Член 8
Документът, позволяващ събиране на вземането, се признава директно и автоматично се смята за документ, позволяващ събиране на вземане на държавата-членка по местонахождение на запитвания орган.
Независимо от първа алинея документът, позволяващ събиране на вземането, може, ако е целесъобразно и в съответствие с действащите разпоредби в държавата-членка по местонахождение на запитвания орган, да бъде приет, признат, допълнен или заменен с документ, който дава право за изпълнение на територията на тази държава-членка.
В срок три месеца от датата на получаване на молбата за събиране държавите-членки полагат усилия да извършат формалностите по приемането, признаването, допълването или замяната на документа с изпълнителното основание, освен в случаите, посочени в четвърта алинея. Тези формалности не могат да бъдат отхвърлени, ако документът, позволяващ изпълнението, е надлежно съставен. Запитваният орган уведомява запитващия орган относно основанията за неспазването на срока от три месеца.
Ако някоя от тези формалности бъде подложена на оспорване във връзка с вземане или с документа, позволяващ изпълнението, който е издаден от запитващия орган, се прилага член 12.
Член 9
1. Вземането се събира във валутните единици на държавата-членка по местонахождение на запитвания орган. Запитваният орган изпраща на запитващия орган цялата сума по вземането, която е могъл да събере.
2. Запитваният орган има право, в случай че законите, подзаконовите актове или административните практики, действащи в държавата-членка по местонахождението му, позволяват това, и след консултации със запитващия орган да даде срок на длъжника да заплати или нареди плащане на части. Лихвата, начислена от запитвания орган по време на този допълнителен срок, също следва да бъда изпратена на държавата-членка по местонахождение на запитващия орган.
От датата, на която документът, позволяващ изпълнение на събирането на вземането, е пряко признат в съответствие с член 8, първа алинея или приет, признат, допълнен или заменен в съответствие с член 8, втора алинея, се начислява лихва за забавяне на плащането съгласно законите, подзаконовите актове или административните практики, действащи в държавата-членка по местонахождение на запитвания орган, и също така се изпраща на държавата-членка по местонахождение на запитващия орган.
Член 10
Независимо от разпоредбите на член 6, втора алинея, вземанията, подлежащи на събиране, може и да не се ползват с привилегиите, предвидени за подобни вземания, възникнали в държавата-членка по местонахождение на запитвания орган.
Член 11
Органът, получаващ молбата, незабавно информира органа, подаващ молбата, относно предприетите действия по отношение на молбата за изплащане.
Член 12
1. Ако в хода на процедурата по изплащане вземането и/или инструментът, позволяващ неговото изпълнение, издаден в държавата-членка по местонахождение на органа, подаващ молбата, бъдат оспорени от заинтересованата страна, тя следва да доведе действията до знанието на компетентния орган на държавата-членка по местонахождение на органа, подаващ молбата, в съответствие със съществуващите там разпоредби. Органът, подаващ молбата, следва да нотифицира органа, получаващ молбата, относно тези действия. Заинтересованата страна има право също да уведоми органа, получаващ молбата, относно предприетите действия.
2. Веднага след получаване на уведомяването, посочено в параграф 1, изпратено от органа, подаващ молбата, или от заинтересованата страна, органът, получаващ молбата, спира процедурата по изпълнение в очакване на решение от страна на органа, който е компетентен по въпроса, освен ако запитващият орган не пожелае друго в съответствие с втора алинея от настоящия параграф. В случай че органът, получаващ молбата, сметне за необходимо и без да се засягат разпоредбите на член 13, той може да предприеме предпазни мерки, с които да гарантира изплащането, доколкото законовите и подзаконовите разпоредби, действащи в държавата-членка по неговото местонахождение, позволяват подобни действия по отношение на такива вземания.
Запитващият орган има право в съответствие със законите, подзаконовите актове или административните практики, действащи в държавата-членка по местонахождението му, да поиска от запитвания орган събирането на съответното оспорено вземане, доколкото законите, подзаконовите актове или административните практики, действащи в държавата-членка по местонахождение на запитвания орган, позволяват подобни действия. Ако резултатът от оспорването се окаже благоприятен за длъжника, запитващият орган носи отговорност за възстановяването на всички събрани суми, както и на дължимата компенсация в съответствие с действащото законодателство в държавата-членка по местонахождение на запитвания орган.
3. Когато мерките по изпълнение, предприети в държавата-членка по местонахождение на органа, получаващ молбата, са предмет на оспорване, действията се отнасят до компетентния орган на тази държава-членка съгласно действащите там законови и подзаконови разпоредби.
4. Когато компетентният орган, до който са отнесени действията в съответствие с параграф 1, е съдебен или административен правораздавателен орган, неговото решение, стига да е благоприятно за органа, подаващ молбата, и да позволява изплащането на вземането в държавата-членка по местонахождението на последния, представлява „инструмент, позволяващ изпълнението“, посочен в членове 6, 7 и 8, и изплащането на вземането се извършва въз основа на това решение.
Член 13
Въз основа на мотивирана молба от страна на органа, подаващ молбата, органът, който я получава, предприема предпазни мерки, с които да гарантира изплащането, доколкото позволяват законовите или подзаконовите разпоредби, действащи в държавата-членка по местонахождението му.
Член 6, член 7, параграфи 1, 3 и 4, членове 8, 11, 12 и 14 се прилагат mutatis mutandis, за да влязат в сила разпоредбите на първа алинея.
Член 14
Запитваният орган не е задължен:
а)
да предоставя взаимопомощта, предвидена в членове от 6 до 13, в случай че поради състоянието на длъжника събирането на вземането може да създаде сериозни икономически или социални затруднения в държавата-членка по местонахождение на органа, доколкото законите, подзаконовите актове или административните практики, действащи в държавата-членка по местонахождение на запитвания орган, позволяват подобни действия относно подобни вземания от национален мащаб;
б)
да предоставя взаимопомощта, предвидена в членове 4-13, в случай че първоначалната молба съгласно член 4, 5 или 6 се отнася за вземания отпреди повече от пет години, датиращи от периода отпреди изготвянето на документа, позволяващ събирането съгласно законите, подзаконовите актове или административните практики, действащи в държавата-членка по местонахождение на запитващия орган, до датата на молбата. Все пак, в случаите на оспорване на вземането или на документа, срокът започва да тече от момента, в който държавата, която подава молбата, установи, че вземането или документът, позволяващи събирането, повече не подлежат на оспорване.
Органът, получаващ молбата, информира органа, подаващ молбата, относно основанията за отказ на молбата за помощ. Този мотивиран отказ се изпраща и на Комисията.
Член 15
1. Въпросите, свързани с давностните срокове, се ръководят единствено от разпоредбите, действащи в държавата-членка по местонахождение на органа, подаващ молбата.
2. Действията, предприети от страна на органа, получаващ молбата, за изплащане на вземане във връзка с молба за помощ, които, ако са били извършени от органа, подаващ молбата, биха имали ефекта на спиране или прекъсване на давностния срок съгласно разпоредбите, действащи в държавата-членка по местонахождение на органа, подаващ молбата, се смятат за предприети в тази държава-членка по отношение на този ефект.
Член 16
В съответствие с настоящата директива документите и информацията, изпратени на органа, получаващ молбата, могат да бъдат препращани от него единствено на:
а)
лицето, посочено в молбата за помощ;
б)
лицата и органите, които отговарят за изплащането на вземания, и единствено с тази цел;
в)
съдебните органи, които се заминават с въпросите, свързани с изплащането на вземания.
Член 17
Молбите за помощ, документът, позволяващ изпълнението, и другите приложими документи се придружават от превод на официалния език или на един от официалните езици в държавата-членка по местонахождение на органа, получаващ молбата, без да се накърнява правото на този орган да се откаже от превода.
Член 18
1. Запитваният орган събира от съответното лице също така всички разходи по събирането и си запазва сумата в съответствие със законовата и подзаконовата уредба в държавата-членка по местонахождението му, приложима към подобни вземания.
2. Държавите-членки се отказват взаимно от всякакви претенции една спрямо друга относно възстановяване на разходите, произтичащи от взаимопомощта, която си оказват в съответствие с настоящата директива.
3. В случаите, когато събирането представлява специална трудност, свързано е с разходи в особено големи размери или с борбата с организираната престъпност, запитващият орган и запитваният орган имат право да договорят процедура за възстановяване, която е специфична за съответните случаи.
4. Държавата-членка по местонахождение на запитващия орган продължава да носи отговорност към държавата-членка по местонахождение на запитвания орган относно всякакви разходи или загуби, причинени в резултат от действия, смятани за неоснователни по отношение на съдържанието на вземането или на валидността на документа, издаден от запитващия орган.
Член 19
Държавите-членки предоставят една на друга списък на органите, които имат право да подават или да получават молби за помощ.
Член 20
1. Дейността на Комисията се подпомага от комитета по събирането (наричан по-долу „комитета“).
2. При позоваване на настоящия параграф се прилагат членове 5 и 7 от Решение 1999/468/ЕО.
Срокът, предвиден в член 5, параграф 6 от Решение 1999/468/ЕО, се определя на три месеца.
Член 21
Комитетът има право да проучи всякакъв въпрос, свързан с прилагането на настоящата директива, повдигнат от председателя по негова собствена инициатива или по молба на представителя на една държава-членка.
Член 22
Подробните правила за прилагане на член 4, параграфи 2 и 4, член 5, параграфи 2 и 3 и членове 7, 8, 9, 11, член 12, параграфи 1 и 2, член 14, член 18, параграф 3 и член 24 и за определяне на начина на кореспонденция между органите, правилата за конвертиране и прехвърляне на събраните суми, както и за определяне на минимален размер на вземанията, които могат да доведат до подаване на молба за взаимопомощ, се приемат в съответствие с разпоредбите на член 20, параграф 2.
Член 23
Настоящата директива не изключва установяването на по-голяма степен на взаимопомощ сега или в бъдеще от определени държави-членки съгласно споразумения или ангажименти, включително такива за нотифициране на съдебни или извънсъдебни актове.
Член 24
Всяка държава-членка уведомява незабавно Комисията за приетите мерки за прилагането на настоящата директива. Комисията уведомява останалите държави-членки за тези мерки.
Всяка държава-членка ежегодно информира Комисията относно броя на молбите за информация, уведомяване и събиране, изпратени и получени всяка година, размера на вземанията и на събраните суми.
Два пъти в годината Комисията представя доклад на Европейския парламент и на Съвета относно прилагането на тези разпоредби и получените резултати.
Член 25
Директива 76/308/ЕИО, изменена с актовеТЕ, посочени в приложение I, частИ A и Б, се отменя, без да се засягат задълженията на държавите-членки относно сроковете за транспониране в националното право на директивите, които са посочени в приложение I, част В.
Позоваванията на отменената директива се смятат за позовавания на настоящата директива и се четат съгласно таблицата на съответствието в приложение II.
Член 26
Настоящата директива влиза в сила на двадесетия ден след публикуването ѝ в Официален вестник на Европейския съюз.
Член 27
Адресати на настоящата директива са държавите-членки.
Съставено в Брюксел на 26 май 2008 година.