EUROPA-PARLAMENTETS OG RÅDETS FORORDNING (EF) Nr. 662/2009
af 13. juli 2009
om indførelse af en procedure for forhandling og indgåelse af visse aftaler mellem medlemsstater og tredjelande vedrørende lovvalgsregler for kontraktlige forpligtelser og forpligtelser uden for kontraktforhold
EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 61, litra c), artikel 65 og artikel 67, stk. 5,
under henvisning til forslag fra Kommissionen,
efter proceduren i traktatens artikel 251 (1), og
ud fra følgende betragtninger:
(1)
Afsnit IV i tredje del i traktaten udgør retsgrundlaget for vedtagelse af fællesskabslovgivning om civilretligt samarbejde.
(2)
Det civilretlige samarbejde mellem medlemsstaterne og tredjelande har generelt været reguleret i aftaler mellem medlemsstaterne og tredjelande. Sådanne aftaler, hvoraf der findes et stort antal, afspejler ofte særlige forbindelser mellem en medlemsstat og et tredjeland og har til formål at skabe en hensigtsmæssig retlig ramme for opfyldelsen af særlige behov hos de berørte parter.
(3)
Ifølge traktatens artikel 307 skal medlemsstaterne bringe alle egnede midler i anvendelse med henblik på at fjerne enhver uoverensstemmelse mellem gældende fællesskabsret og internationale aftaler indgået mellem medlemsstater og tredjelande. Dette kan gøre det nødvendigt at genforhandle sådanne aftaler.
(4)
For at skabe en hensigtsmæssig retlig ramme for opfyldelsen af særlige behov hos en bestemt medlemsstat hvad angår dens forbindelser til et tredjeland, kan der også være et udtalt behov for at indgå nye aftaler med tredjelande på civilretlige områder, der henhører under afsnit IV i tredje del i traktaten.
(5)
De Europæiske Fællesskabers Domstol bekræftede i sin udtalelse 1/03 af 7. februar 2006 om indgåelsen af den nye Lugano-konvention, at Fællesskabet har erhvervet enekompetence til at indgå en international aftale såsom Lugano-konventionen med tredjelande om spørgsmål, som berører reglerne i Rådets forordning (EF) nr. 44/2001 af 22. december 2000 om retternes kompetence og anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område (2) (Bruxelles I).
(6)
Det tilkommer Fællesskabet i henhold til traktatens artikel 300 at indgå aftaler mellem Fællesskabet og et tredjeland om anliggender, der henhører under Fællesskabets enekompetence.
(7)
Medlemsstaterne skal i henhold til traktatens artikel 10 lette gennemførelsen af Fællesskabets opgaver og afholde sig fra at træffe foranstaltninger, der er egnede til at bringe virkeliggørelsen af traktatens målsætning i fare. Denne pligt til loyalt samarbejde finder anvendelse generelt og afhænger ikke af, om Fællesskabet har enekompetence eller ej.
(8)
For så vidt angår aftaler med tredjelande om specifikke civilretlige spørgsmål, der hører under Fællesskabets enekompetence, bør der fastlægges en sammenhængende og gennemsigtig procedure for bemyndigelse af en medlemsstat til at ændre en eksisterende aftale eller til at forhandle og indgå en ny aftale, navnlig hvor Fællesskabet ikke selv har angivet at have til hensigt at anvende sin eksterne kompetence til at indgå en aftale på grundlag af et allerede eksisterende forhandlingsmandat eller et påtænkt forhandlingsmandat. Denne procedure bør ikke berøre Fællesskabets enekompetence og bestemmelserne i traktatens artikel 300 og 307. Den bør betragtes som en særlig foranstaltning og være begrænset for så vidt angår anvendelsesområde og tid.
(9)
Denne forordning bør ikke finde anvendelse, hvis Fællesskabet allerede har indgået en aftale med det pågældende tredjeland om det samme spørgsmål. To aftaler bør kun anses for at vedrøre det samme spørgsmål, hvis og i det omfang de i det væsentlige regulerer de samme specifikke retlige spørgsmål. Bestemmelser, der blot omhandler en generel hensigt om at samarbejde om sådanne spørgsmål, bør ikke anses for at vedrøre det samme spørgsmål.
(10)
Visse regionale aftaler, der indgås mellem nogle få medlemsstater og nogle få tredjelande, f.eks. to eller tre, angående lokale forhold, og som ikke er åbne for tiltrædelse af andre stater, bør under ekstraordinære omstændigheder ligeledes være omfattet af denne forordning.
(11)
For at sikre, at en aftale, der påtænkes af en medlemsstat, ikke gør fællesskabsretten ineffektiv og ikke underminerer den korrekte anvendelse af den ordning, der er fastsat ved denne retsorden, eller Fællesskabets politik for eksterne forbindelser som besluttet af Fællesskabet, bør den berørte medlemsstat være forpligtet til at meddele Kommissionen sin hensigt med henblik på at opnå bemyndigelse både til at indlede eller fortsætte formelle forhandlinger om en aftale og til at indgå en aftale. En sådan meddelelse bør gives pr. brev eller ad elektronisk vej. Den bør indeholde alle relevante oplysninger og al relevant dokumentation, således at Kommissionen kan vurdere forhandlingsresultatets forventede indvirkning på fællesskabsretten.
(12)
Det bør vurderes, om Fællesskabet har tilstrækkelig interesse i at indgå en bilateral aftale mellem Fællesskabet og det pågældende tredjeland, eller, hvor det er relevant, i at erstatte en eksisterende bilateral aftale mellem en medlemsstat og et tredjeland med en fællesskabsaftale. Alle medlemsstaterne bør med henblik herpå underrettes om enhver meddelelse, som Kommissionen modtager angående en aftale, der påtænkes af en medlemsstat, således at de kan vise deres interesse i at tilslutte sig den meddelende medlemsstats initiativ. Hvis det fremgår af denne udveksling af oplysninger, at Fællesskabet har tilstrækkelig interesse, bør Kommissionen overveje at foreslå et forhandlingsmandat med henblik på indgåelse af en aftale mellem Fællesskabet og det pågældende tredjeland.
(13)
Hvis Kommissionen anmoder om yderligere oplysninger fra en medlemsstat i forbindelse med dens vurdering af, hvorvidt en medlemsstat bør gives bemyndigelse til at indlede forhandlinger med et tredjeland, bør en sådan anmodning ikke påvirke de frister, som Kommissionen har til at træffe en begrundet afgørelse om den pågældende medlemsstats ansøgning.
(14)
Når Kommissionen giver bemyndigelse til at indlede formelle forhandlinger, bør den have mulighed for om nødvendigt at foreslå forhandlingsdirektiver eller anmode om indføjelse af særlige klausuler i den påtænkte aftale. Kommissionen bør holdes fuldt underrettet i de forskellige faser af forhandlingerne, for så vidt der er tale om spørgsmål, der falder ind under denne forordnings anvendelsesområde, og bør have mulighed for at deltage som observatør i forhandlingerne for så vidt angår disse spørgsmål.
(15)
Når medlemsstaterne meddeler Kommissionen, at de agter at indlede forhandlinger med et tredjeland, bør de kun være forpligtede til at give Kommissionen de oplysninger, der er relevante for den vurdering, Kommissionen skal foretage. Kommissionens bemyndigelse og eventuelle forhandlingsdirektiver eller i givet fald Kommissionens afslag bør kun vedrøre spørgsmål, der falder ind under denne forordnings anvendelsesområde.
(16)
Alle medlemsstater bør underrettes om enhver meddelelse til Kommissionen vedrørende påtænkte eller forhandlede aftaler og om enhver begrundet afgørelse, der træffes af Kommissionen i henhold til denne forordning. Denne underretning bør dog være fuldt forenelig med eventuelle fortrolighedskrav.
(17)
Europa-Parlamentet, Rådet og Kommissionen bør sikre, at enhver oplysning, der er angivet som værende fortrolig, behandles i overensstemmelse med Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1049/2001 af 30. maj 2001 om aktindsigt i Europa-Parlamentets, Rådets og Kommissionens dokumenter (3).
(18)
Har Kommissionen på grundlag af sin vurdering til hensigt ikke at give bemyndigelse til at indlede formelle forhandlinger eller til at indgå en forhandlet aftale, bør den afgive udtalelse til den pågældende medlemsstat, inden den træffer begrundet afgørelse. I tilfælde af afslag på at give bemyndigelse til indgåelse af en forhandlet aftale bør udtalelsen tillige forelægges for Europa-Parlamentet og Rådet.
(19)
For at sikre, at den forhandlede aftale ikke udgør en hindring for gennemførelsen af Fællesskabets eksterne politik for civil- og handelsretligt samarbejde, bør det i aftalen enten fastsættes, at den skal opsiges delvis eller helt, hvis der senere indgås en aftale mellem Fællesskabet eller Fællesskabet og dets medlemsstater på den ene side og det samme tredjeland på den anden side om det samme spørgsmål, eller at de relevante bestemmelser i aftalen direkte erstattes af bestemmelserne i en sådan senere aftale.
(20)
Der bør fastsættes overgangsbestemmelser for de situationer, hvor en medlemsstat på tidspunktet for denne forordnings ikrafttræden har indledt forhandlinger om en aftale med et tredjeland, eller har afsluttet forhandlingerne men endnu ikke har erklæret sig indforstået med at være bundet af aftalen.
(21)
For at sikre, at der er opnået et tilstrækkeligt erfaringsgrundlag vedrørende anvendelsen af denne forordning, bør Kommissionen forelægge en rapport om denne anvendelse tidligst otte år efter vedtagelsen af denne forordning. I denne rapport bør Kommissionen under udøvelse af sine beføjelser bekræfte denne forordnings midlertidige karakter eller undersøge, hvorvidt forordningen bør erstattes af en ny forordning, der vedrører det samme spørgsmål eller også omfatter særlige spørgsmål, der henhører under Fællesskabets enekompetence og reguleres af andre fællesskabsinstrumenter, jf. betragtning 5.
(22)
Hvis den rapport, som Kommissionen forelægger, bekræfter denne forordnings midlertidige karakter, bør medlemsstaterne stadig efter forelæggelsen af rapporten have mulighed for at give meddelelse til Kommissionen om igangværende eller på forhånd bekendtgjorte forhandlinger med henblik på at opnå bemyndigelse til at indlede formelle forhandlinger.
(23)
I overensstemmelse med proportionalitetsprincippet, jf. traktatens artikel 5, går denne forordning ikke ud over, hvad der er nødvendigt for at nå dens mål.
(24)
I medfør af artikel 3 i protokollen om Det Forenede Kongeriges og Irlands stilling, der er knyttet som bilag til traktaten om Den Europæiske Union og til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, har Det Forenede Kongerige og Irland meddelt, at de ønsker at deltage i vedtagelsen og anvendelsen af denne forordning.
(25)
I medfør af artikel 1 og 2 i protokollen om Danmarks stilling, der er knyttet som bilag til traktaten om Den Europæiske Union og til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, deltager Danmark ikke i vedtagelsen af denne forordning, som ikke er bindende for og ikke finder anvendelse i Danmark -
UDSTEDT FØLGENDE FORORDNING:
Artikel 1
Genstand og anvendelsesområde
1. Med denne forordning indføres der en procedure for bemyndigelse af en medlemsstat til at ændre en eksisterende aftale eller til at forhandle og indgå en ny aftale med et tredjeland på de betingelser, der er fastsat i denne forordning.
Denne procedure berører ikke Fællesskabets og medlemsstaternes respektive kompetencer.
2. Denne forordning anvendes på aftaler om særlige spørgsmål, som helt eller delvist falder ind under anvendelsesområdet for Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 593/2008 af 17. juni 2008 om lovvalgsregler for kontraktlige forpligtelser (Rom I) (4) og Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 864/2007 af 11. juli 2007 om lovvalgsregler for forpligtelser uden for kontrakt (Rom II) (5).
3. Denne forordning finder ikke anvendelse, hvis Fællesskabet allerede har indgået en aftale med det pågældende tredjeland om de samme spørgsmål.
Artikel 2
Definitioner
1. I denne forordning forstås ved »aftale«:
a)
en bilateral aftale mellem en medlemsstat og et tredjeland
b)
en regional aftale mellem et begrænset antal medlemsstater og et begrænset antal tredjelande, der er nabolande til medlemsstater, angående lokale forhold, og som ikke er åben for tiltrædelse af andre stater.
2. I forbindelse med regionale aftaler som omhandlet i stk. 1, litra b), forstås en henvisning i denne forordning til en medlemsstat eller til et tredjeland som en henvisning til henholdsvis de pågældende medlemsstater eller tredjelande.
Artikel 3
Meddelelse til Kommissionen
1. Hvis en medlemsstat har til hensigt at indlede forhandlinger for at ændre en eksisterende aftale eller for at indgå en ny aftale, som falder ind under denne forordnings anvendelsesområde, meddeler den Kommissionen dette skriftligt så tidligt som muligt inden den påtænkte indledning af formelle forhandlinger.
2. Denne meddelelse skal, i det omfang det er relevant, indeholde en kopi af den eksisterende aftale, aftaleudkastet eller udkastet til forslag og enhver anden relevant dokumentation. Medlemsstaten redegør for genstanden for forhandlingerne og angiver nærmere, hvilke spørgsmål der skal tages op i den påtænkte aftale, eller hvilke bestemmelser i den eksisterende aftale der skal ændres. Medlemsstaten kan fremlægge alle andre yderligere oplysninger.
Artikel 4
Kommissionens vurdering
1. Efter modtagelsen af den i artikel 3 omhandlede meddelelse vurderer Kommissionen, om medlemsstaten kan indlede formelle forhandlinger.
2. Kommissionen undersøger i forbindelse med denne vurdering først, om der inden for de næste 24 måneder specifikt forventes et relevant forhandlingsmandat med henblik på indgåelse af en fællesskabsaftale med det pågældende tredjeland. Hvis det ikke er tilfældet, vurderer Kommissionen, om alle de følgende betingelser er opfyldt:
a)
den pågældende medlemsstat har fremlagt oplysninger, der viser, at den har en særlig interesse i at indgå aftalen som følge af økonomiske, geografiske, kulturelle, historiske, social eller politiske bånd mellem medlemsstaten og det pågældende tredjeland
b)
på grundlag af de oplysninger, som medlemsstaten har givet, forekommer det, at den påtænkte aftale ikke gør fællesskabsretten ineffektiv og ikke underminerer den korrekte anvendelse af den ordning, der er indført ved denne retsorden, og
c)
den påtænkte aftale vil ikke underminere genstanden for og formålet med den af Fællesskabet fastsatte politik for Fællesskabets eksterne forbindelser.
3. Hvis de oplysninger, medlemsstaten har fremlagt, ikke er tilstrækkelige til at foretage vurderingen, kan Kommissionen anmode om yderligere oplysninger.
Artikel 5
Bemyndigelse til at indlede formelle forhandlinger
1. Hvis den påtænkte aftale opfylder betingelserne i artikel 4, stk. 2, træffer Kommissionen senest 90 dage efter modtagelsen af meddelelsen i artikel 3 en begrundet afgørelse om medlemsstatens ansøgning, hvorved medlemsstaten bemyndiges til at indlede formelle forhandlinger om aftalen.
Kommissionen kan om nødvendigt foreslå forhandlingsdirektiver og anmode om indføjelse af særlige klausuler i den påtænkte aftale.
2. Den påtænkte aftale skal indeholde en klausul om enten:
a)
fuld eller delvis opsigelse af aftalen, hvis der senere indgås en aftale mellem Fællesskabet eller Fællesskabet og dets medlemsstater på den ene side og det samme tredjeland på den anden side om det samme spørgsmål, eller
b)
direkte erstatning af aftalens relevante bestemmelser med bestemmelserne i en senere aftale mellem Fællesskabet eller Fællesskabet og dets medlemsstater på den ene side og det samme tredjeland på den anden side om det samme spørgsmål.
Den i første afsnit, litra a), omhandlede klausul bør have følgende eller lignende ordlyd: »(navn(e) på den eller de pågældende medlemsstater) opsiger denne aftale helt eller delvis, hvis og når Det Europæiske Fællesskab eller Det Europæiske Fællesskab og dets medlemsstater indgår en aftale med (navn(e) på det eller de pågældende tredjelande) om de samme civilretlige spørgsmål som dem, der er omfattet af nærværende aftale«.
Den i første afsnit, litra b), omhandlede klausul bør have følgende eller lignende ordlyd: »Denne aftale eller visse bestemmelser i denne aftale ophører med at finde anvendelse på ikrafttrædelsesdatoen for en aftale mellem Det Europæiske Fællesskab eller Det Europæiske Fællesskab og dets medlemsstater på den ene side og (navn(e) på det eller de pågældende tredjelande) på den anden side hvad angår de spørgsmål, der er omfattet af sidstnævnte aftale«.
Artikel 6
Afslag på ansøgningen om bemyndigelse til at indlede formelle forhandlinger
1. Hvis Kommissionen på grundlag af sin vurdering i henhold til artikel 4 har til hensigt ikke at give bemyndigelse til at indlede formelle forhandlinger om den påtænkte aftale, afgiver den udtalelse til den pågældende medlemsstat senest 90 dage efter modtagelsen af den meddelelse, der er omhandlet i artikel 3.
2. Senest 30 dage efter modtagelsen af Kommissionens udtalelse kan den pågældende medlemsstat anmode Kommissionen om at indlede drøftelser med henblik på at finde en løsning.
3. Hvis den pågældende medlemsstat ikke anmoder Kommissionen om at indlede drøftelser inden for fristen i stk. 2, træffer Kommissionen begrundet afgørelse om medlemsstatens ansøgning senest 130 dage efter modtagelsen af den meddelelse, der er omhandlet i artikel 3.
4. Hvis der indledes drøftelser som omhandlet i stk. 2, træffer Kommissionen begrundet afgørelse om medlemsstatens ansøgning senest 30 dage efter, at drøftelserne er afsluttet.
Artikel 7
Kommissionens deltagelse i forhandlingerne
Kommissionen kan deltage som observatør i forhandlingerne mellem medlemsstaten og tredjelandet, for så vidt angår spørgsmål, der falder ind under denne forordnings anvendelsesområde. Deltager Kommissionen ikke som observatør, underrettes den om forløbet og resultaterne i de forskellige faser af forhandlingerne.
Artikel 8
Bemyndigelse til at indgå aftalen
1. Inden undertegnelse af en forhandlet aftale meddeler den pågældende medlemsstat Kommissionen resultatet af forhandlingerne og fremsender aftaleteksten.
2. Kommissionen vurderer efter modtagelse af denne meddelelse, om den forhandlede aftale:
a)
opfylder betingelsen i artikel 4, stk. 2, litra b),
b)
opfylder betingelsen i artikel 4, stk. 2, litra c), for så vidt der er nye og ekstraordinære omstændigheder i forbindelse med denne betingelse, samt
c)
opfylder kravet i artikel 5, stk. 2.
3. Hvis den forhandlede aftale opfylder de betingelser og krav, der er omhandlet i stk. 2, træffer Kommissionen senest 90 dage efter modtagelsen af den meddelelse, der er omhandlet i stk. 1, en begrundet afgørelse, hvorved medlemsstaten bemyndiges til at indgå aftalen.
Artikel 9
Afslag på ansøgningen om bemyndigelse til at indgå aftalen
1. Hvis Kommissionen på grundlag af sin vurdering i henhold til artikel 8, stk. 2, har til hensigt ikke at give bemyndigelse til at indgå den forhandlede aftale, afgiver den en udtalelse til den pågældende medlemsstat samt til Europa-Parlamentet og Rådet senest 90 dage efter modtagelsen af den meddelelse, der er omhandlet i artikel 8, stk. 1.
2. Senest 30 dage efter modtagelsen af Kommissionens udtalelse kan den pågældende medlemsstat anmode Kommissionen om at indlede drøftelser med henblik på at finde en løsning.
3. Hvis den pågældende medlemsstat ikke inden for fristen i stk. 2 anmoder Kommissionen om at indlede drøftelser, træffer Kommissionen en begrundet afgørelse om medlemsstatens ansøgning senest 130 dage efter modtagelsen af den meddelelse, der er omhandlet i artikel 8, stk. 1.
4. Hvis der indledes drøftelser som omhandlet i stk. 2, træffer Kommissionen en begrundet afgørelse om medlemsstatens ansøgning senest 30 dage efter, at drøftelserne er afsluttet.
5. Kommissionen underretter Europa-Parlamentet og Rådet om sin afgørelse senest 30 dage efter, at den er truffet.
Artikel 10
Fortrolige oplysninger
Ved fremlæggelse af oplysninger for Kommissionen i henhold til artikel 3, artikel 4, stk. 3, og artikel 8 kan medlemsstaten angive, om nogle af oplysningerne skal betragtes som fortrolige, og om de fremlagte oplysninger kan videregives til andre medlemsstater.
Artikel 11
Underretning af medlemsstaterne
Kommissionen sender medlemsstaterne de meddelelser, der modtages i henhold til artikel 3 og 8, og om nødvendigt de medfølgende dokumenter samt alle sine begrundede afgørelser i henhold til artikel 5, 6, 8 og 9 under overholdelse af fortrolighedskravene.
Artikel 12
Overgangsbestemmelser
1. Har en medlemsstat på tidspunktet for denne forordnings ikrafttræden allerede indledt forhandlinger om en aftale med et tredjeland, finder artikel 3-11 anvendelse.
Er det i den pågældende fase af forhandlingerne muligt, kan Kommissionen foreslå forhandlingsdirektiver eller anmode om indføjelse af særlige klausuler som omhandlet i henholdsvis artikel 5, stk. 1, andet afsnit, og artikel 5, stk. 2.
2. Har en medlemsstat på tidspunktet for denne forordnings ikrafttræden allerede afsluttet forhandlingerne men endnu ikke indgået aftalen, finder artikel 3, artikel 8, stk. 2-4, samt artikel 9 anvendelse.
Artikel 13
Revision
1. Tidligst den 13. juli 2017 forelægger Kommissionen Europa-Parlamentet, Rådet og Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg en rapport om anvendelsen af forordningen.
2. I denne rapport skal det enten
a)
bekræftes, at det er hensigtsmæssigt, at denne forordning udløber på den dato, der er fastsat i overensstemmelse med artikel 14, stk. 1, eller
b)
anbefales, at denne forordning erstattes af en ny forordning fra og med den pågældende dato.
3. Anbefales det i rapporten, at denne forordning afløses af en anden forordning, jf. stk. 2, litra b), skal rapporten ledsages af et passende lovgivningsforslag.
Artikel 14
Udløb
1. Denne forordning udløber tre år efter Kommissionens forelæggelse af den i artikel 13 omhandlede rapport.
Perioden på tre år, jf. første afsnit, begynder den første dag i den måned, der følger efter forelæggelsen af rapporten for enten Europa-Parlamentet eller Rådet, alt efter hvad der indtræffer senest.
2. Uanset denne forordnings udløb på den dato, der er fastsat i overensstemmelse med stk. 1, kan alle de forhandlinger, der er i gang på denne dato, og som en medlemsstat har indledt i henhold til denne forordning, fortsættes og afsluttes i overensstemmelse med denne forordning.
Artikel 15
Ikrafttræden
Denne forordning træder i kraft på tyvendedagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i medlemsstaterne i overensstemmelse med traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab.
Udfærdiget i Bruxelles, den 13. juli 2009.
РЕГЛАМЕНТ (ЕО) № 662/2009 НА ЕВРОПЕЙСКИЯ ПАРЛАМЕНТ И НА СЪВЕТА
от 13 юли 2009 година
за установяване на процедура за договарянето и сключването на споразумения между държави-членки и трети държави по специфични въпроси на приложимото право към договорни и извъндоговорни задължения
ЕВРОПЕЙСКИЯТ ПАРЛАМЕНТ И СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взеха предвид Договора за създаване на Европейската общност, и по-специално член 61, буква в), член 65 и член 67, параграф 5 от него,
като взеха предвид предложението на Комисията,
в съответствие с процедурата, предвидена в член 251 от Договора (1),
като имат предвид, че:
(1)
Трета част, дял IV от Договора дава правното основание за приемане на законодателство на Общността в сферата на съдебното сътрудничество по гражданскоправни въпроси.
(2)
Съдебното сътрудничество по гражданскоправни въпроси между държави-членки и трети държави по традиция се регламентира със споразумения между държавите-членки и третите държави. Тези споразумения, чийто брой вече е значителен, често отразяват специалните връзки между държава-членка или държави-членки и трета държава или трети държави и тяхната цел е да предоставят адекватна правна рамка за задоволяване на специфичните потребности на заинтересованите страни.
(3)
Съгласно член 307 от Договора държавите-членки трябва да предприемат всички необходими мерки за премахване на несъответствията между достиженията на правото на Общността и международни споразумения, сключени между държави-членки и трети държави. Това може да включва необходимостта от предоговаряне на такива споразумения.
(4)
С цел предоставяне на подходяща правна рамка в отговор на специфичните потребности на държава-членка във връзка с нейните отношения с трета държава е възможно да има явна необходимост от сключване на нови споразумения с трети държави, отнасящи се до областите на гражданското правосъдие, които попадат в приложното поле на дял IV от трета част от Договора.
(5)
В своето Становище 1/03 от 7 февруари 2006 г. относно сключването на новата Конвенция от Лугано Съдът на Европейските общности потвърди, че Общността е придобила изключителна компетентност за сключването на международно споразумение, подобно на Конвенцията от Лугано, с трети държави по въпроси, засягащи разпоредбите, установени в Регламент (ЕО) № 44/2001 на Съвета от 22 декември 2000 г. относно компетентността, признаването и изпълнението на съдебни решения по граждански и търговски дела (2) (Брюксел I).
(6)
Съгласно член 300 от Договора Общността е тази, която сключва споразумения между Общността и трета държава по въпроси, попадащи в изключителната компетентност на Общността.
(7)
Член 10 от Договора изисква от държавите-членки да съдействат за постигането на задачите на Общността и да се въздържат от предприемането на каквито и да е мерки, които биха могли да застрашат постигането на целите на Договора. Това задължение за лоялно сътрудничество е с общо приложение и не зависи от това, дали компетентността на Общността е изключителна или не.
(8)
По отношение на споразуменията с трети държави относно специфични въпроси от областта на гражданското правосъдие, които попадат в изключителната компетентност на Общността, следва да се създаде последователна и прозрачна процедура, чрез която да се разрешава на държава-членка да изменя действащо споразумение или да договаря и сключва ново споразумение, по-специално когато самата Общност не е обявила намерението си да упражни външната си компетентност за сключване на споразумение посредством вече съществуващ мандат за водене на преговори или на предвиден мандат за водене на преговори. Тази процедура не следва да засяга изключителната компетентност на Общността и разпоредбите на членове 300 и 307 от Договора. Тя следва да бъде разглеждана като изключителна мярка и следва да бъде с ограничено приложно поле и срок.
(9)
Настоящият регламент не следва да се прилага, ако Общността вече е сключила споразумение със същия предмет със съответната трета държава. Две споразумения следва да се разглеждат като отнасящи се до един и същи предмет само ако и до степента, в която регулират по същество еднакви специфични правни въпроси. Разпоредби, в които само се изразява общо намерение за сътрудничество по такива въпроси, не следва да се считат за отнасящи се до един и същи предмет.
(10)
По изключение определени регионални споразумения между малко на брой държави-членки и малко на брой трети държави, например две или три, които имат за цел разглеждане на специфични местни въпроси и които не са открити за присъединяване на други държави, също следва да бъдат обхванати от настоящия регламент.
(11)
За да се гарантира, че предвидено от държава-членка споразумение не засяга ефективността на правото на Общността и не подкопава правилното функциониране на установената от това право система или на политиката на Общността в областта на външните отношения, както е определена от Общността, от съответната държава-членка следва да се изисква да нотифицира Комисията за намеренията си с оглед да получи разрешение както за започване или продължаване на официални преговори по дадено споразумение, така и за сключване на споразумение. Тази нотификация следва да бъде извършена чрез писмо или по електронен път. В нея следва да се съдържа цялата релевантна информация и документация, която би позволила на Комисията да оцени очакваното отражение върху правото на Общността на резултатите от преговорите.
(12)
Следва да се прецени дали Общността има достатъчен интерес от сключване на двустранно споразумение между Общността и съответната трета държава или, в зависимост от случая - от замяна на действащо двустранно споразумение между държава-членка и трета държава със споразумение на Общността. За тази цел всички държави-членки следва да бъдат информирани за всяка получена от Комисията нотификация относно предвидено от държава-членка споразумение, за да могат да заявят своя интерес от присъединяване към инициативата на нотифициращата държава-членка. Ако в хода на този обмен на информация се появи достатъчен интерес на Общността, Комисията следва да прецени дали да направи предложение за мандат за водене на преговори с оглед сключването на споразумение между Общността и съответната трета държава.
(13)
Ако Комисията поиска допълнителна информация от дадена държава-членка във връзка със своята оценка дали на тази държава-членка следва да бъде разрешено да започне преговори с дадена трета държава, това искане не следва да засяга сроковете, в рамките на които Комисията трябва да вземе мотивирано решение по искането на същата държава.
(14)
Когато разрешава започването на официални преговори, Комисията следва, ако е необходимо, да разполага с възможност да предлага насоки за водене на преговорите или да поиска включването на специални клаузи в предвиденото споразумение. Комисията следва да бъде изцяло информирана на всички етапи на преговорите, що се отнася до въпроси, попадащи в приложното поле на настоящия регламент, и следва да може да участва в качеството на наблюдател в преговорите по отношение на тези въпроси.
(15)
Когато нотифицират Комисията за своето намерение да започнат преговори с трета държава, държавите-членки следва да имат задължението за информиране на Комисията единствено относно елементите, които са от значение за предстоящата оценка от страна на Комисията. Разрешението от страна на Комисията, както и всички евентуални насоки за водене на преговори или, в зависимост от случая, отказът от страна на Комисията, следва да засягат единствено въпроси, попадащи в приложното поле на настоящия регламент.
(16)
Всички държави-членки следва да бъдат информирани за всяка нотификация до Комисията относно предвидени или договорени споразумения, както и за всички обосновани решения на Комисията съгласно настоящия регламент. Въпреки това подобна информация следва в пълна степен да зачита евентуалните изисквания за поверителност.
(17)
Европейският парламент, Съветът и Комисията следва да гарантират, че всяка информация, определена като поверителна, се третира в съответствие с Регламент (ЕО) № 1049/2001 на Европейския парламент и на Съвета от 30 май 2001 г. относно публичния достъп до документи на Европейския парламент, на Съвета и на Комисията (3).
(18)
В случаите, когато въз основа на своята оценка Комисията не възнамерява да разреши започването на официални преговори или сключването на договорено споразумение, тя следва да даде на засегнатата държава-членка становище, преди да представи обоснованото си решение. В случай на отказ за разрешение за сключването на договорено споразумение становището следва също да бъде предоставено на Европейския парламент и на Съвета.
(19)
За да се гарантира, че договореното споразумение не препятства провеждането на външната политика на Общността в областта на съдебното сътрудничество по гражданскоправни и търговскоправни въпроси, в споразумението следва да се предвиди или неговото пълно или частично денонсиране в случай на сключване на последващо споразумение между Общността или Общността и нейните държави-членки, от една страна, и същата трета държава, от друга страна, относно същия предмет, или пряко заменяне на съответните разпоредби от споразумението с разпоредбите на такова последващо споразумение.
(20)
Следва да бъдат предвидени преходни мерки, за да се обхванат ситуации, при които към момента на влизането в сила на настоящия регламент определена държава-членка вече е започнала процеса на договаряне на споразумение с трета държава или е приключила преговорите, но още не е дала съгласието си да бъде обвързана със споразумението.
(21)
За да се гарантира натрупването на достатъчен опит по прилагането на настоящия регламент, Комисията следва да представи доклад за това прилагане не по-рано от осем години след приемане на настоящия регламент. В този доклад, при упражняване на своите правомощия, Комисията следва да потвърди временния характер на настоящия регламент или да проучи дали настоящият регламент следва да бъде заменен с нов регламент, обхващащ същия предмет или включващ също специфични въпроси, попадащи в изключителните правомощия на Общността и уреждани с помощта на други правни актове на Общността, както е посочено в съображение 5.
(22)
Ако представеният от Комисията доклад потвърди временния характер на настоящия регламент, държавите-членки следва все още да могат, след представяне на доклада, да нотифицират Комисията относно провеждани или вече обявени преговори с цел получаване на разрешение за започване на официални преговори.
(23)
В съответствие с принципа на пропорционалност, уреден в член 5 от Договора, настоящият регламент не надхвърля необходимото за постигането на своята цел.
(24)
В съответствие с член 3 от Протокола относно позицията на Обединеното кралство и Ирландия, приложен към Договора за Европейския съюз и към Договора за създаване на Европейската общност, Обединеното кралство и Ирландия са нотифицирали желанието си да участват в приемането и прилагането на настоящия регламент.
(25)
В съответствие с членове 1 и 2 от Протокола относно позицията на Дания, приложен към Договора за Европейския съюз и към Договора за създаване на Европейската общност, Дания не участва в приемането на настоящия регламент, не е обвързана от него, нито от неговото прилагане,
ПРИЕХА НАСТОЯЩИЯ РЕГЛАМЕНТ:
Член 1
Предмет и приложно поле
1. Настоящият регламент установява процедура, чрез която да се разреши на държава-членка да измени действащо споразумение или да договори и сключи ново споразумение с трета държава при спазване на условията, предвидени в настоящия регламент.
Тази процедура не засяга съответната компетентност на Общността и държавите-членки.
2. Настоящият регламент се прилага към споразумения по специфични въпроси, попадащи изцяло или частично в приложното поле на Регламент (ЕО) № 593/2008 на Европейския парламент и на Съвета от 17 юни 2008 г. относно приложимото право към договорни задължения (Рим I) (4) и на Регламент (ЕО) № 864/2007 на Европейския парламент и на Съвета от 11 юли 2007 г. относно приложимото право към извъндоговорни задължения (Рим II) (5).
3. Настоящият регламент не се прилага, ако Общността вече е сключила споразумение със същия предмет със съответната трета държава.
Член 2
Определения
1. За целите на настоящия регламент терминът „споразумение“ означава:
а)
двустранно споразумение между държава-членка и трета държава;
б)
регионално споразумение между ограничен брой държави-членки и трети държави - съседни на съответните държави-членки, което има за цел решаване на въпроси с местно значение и не е открито за присъединяване на други държави.
2. В контекста на регионалните споразумения, посочени в параграф 1, буква б), всяко позоваване в настоящия регламент на държава-членка или на трета държава се счита за позоваване на съответните държави-членки или трети държави.
Член 3
Нотифициране на Комисията
1. Когато държава-членка възнамерява да започне преговори за изменение на съществуващо споразумение или за сключване на ново споразумение, попадащо в приложното поле на настоящия регламент, тя нотифицира писмено Комисията за намерението си възможно най-рано преди предвиденото започване на официалните преговори.
2. Нотификацията включва, по целесъобразност, копие от съществуващото споразумение, проекта на новото споразумение или проекта на предложението и всяка друга свързана с тях документация. Държавата-членка посочва предмета на преговорите и уточнява въпросите, които ще бъдат разгледани в предвиденото споразумение, или разпоредбите на съществуващото споразумение, които ще бъдат изменени. Държавата-членка може да предоставя всякаква друга допълнителна информация.
Член 4
Оценка от Комисията
1. След получаване на нотификацията по член 3 Комисията преценява дали държавата-членка може да започне официални преговори.
2. При изготвянето на тази оценка Комисията проверява първо дали в следващите 24 месеца изрично се предвижда даването на мандат за водене на преговори с оглед на сключването на споразумение на Общността със съответната трета държава. Ако случаят не е такъв, Комисията проверява дали е изпълнено всяко едно от следните условия:
а)
съответната държава-членка е предоставила информация, посочваща, че има специален интерес от сключването на споразумение поради икономически, географски, културни, исторически, социални или политически връзки между държавата-членка и съответната трета държава;
б)
въз основа на предоставената от държавата-членка информация предвижданото споразумение не засяга ефективността на общностното право и не накърнява правилното функциониране на системата, установена от това право; и
в)
предвиденото споразумение няма да засегне предмета и целите на общностната политика в областта на външните отношения, както са определени от Общността.
3. Ако предоставената от държавата-членка информация е недостатъчна за целите на оценката, Комисията може да поиска допълнителна информация.
Член 5
Разрешение за започване на официални преговори
1. Ако предвижданото споразумение изпълнява условията, предвидени в член 4, параграф 2, в срок от 90 дни от получаване на нотификацията, посочена в член 3, Комисията взема мотивирано решение относно искането на държавата-членка, с което ѝ разрешава да започне официални преговори по това споразумение.
При необходимост Комисията може да предложи насоки за водене на преговорите и може да поиска в предвиденото споразумение да бъдат включени специални клаузи.
2. Предвижданото споразумение съдържа клауза, която предвижда:
а)
пълно или частично денонсиране на споразумението в случай на сключване на последващо споразумение със същия предмет между Общността или Общността и нейните държави-членки, от една страна, и същата трета държава, от друга страна; или
б)
пряко заменяне на съответните разпоредби на споразумението с разпоредбите на последващо споразумение със същия предмет, сключено между Общността или Общността и нейните държави-членки, от една страна, и същата трета държава, от друга страна.
Посочената в първа алинея, буква а) клауза се формулира по следния начин: „(наименование/наименования на държавата-членка/държавите-членки) ще денонсира настоящото споразумение частично или изцяло, ако и когато Европейската общност или Европейската общност и нейните държави-членки сключат споразумение с (наименование/наименования на третата държава/третите държави) по същите въпроси от областта на гражданското правосъдие като тези, уредени с настоящото споразумение“.
Посочената в първа алинея, буква б) клауза се формулира по следния начин: „Настоящото споразумение или конкретни разпоредби от настоящото споразумение престават да се прилагат в деня на влизане в сила на споразумение между Европейската общност или Европейската общност и нейните държави-членки, от една страна, и (наименование/наименования на третата държава/третите държави), от друга страна, по въпросите, уредени от последващото споразумение“.
Член 6
Отказ за даване на разрешение за започване на официални преговори
1. Ако въз основа на оценката по член 4 Комисията възнамерява да не разреши започването на официални преговори по предвиденото споразумение, тя дава становище до съответната държава-членка в срок от 90 дни от получаване на нотификацията, посочена в член 3.
2. В срок от 30 дни от получаване на становището на Комисията съответната държава-членка може да отправи искане към Комисията за провеждане на разисквания с оглед намиране на решение.
3. В случай че съответната държава-членка не отправи искане към Комисията за разисквания с нея в рамките на срока, предвиден в параграф 2, Комисията се произнася с мотивирано решение по заявлението на държавата-членка в срок от 130 дни от получаване на нотификацията, посочена в член 3.
4. При разисквания, посочени в параграф 2, Комисията се произнася с мотивирано решение по заявлението на държавата-членка в срок от 30 дни от приключването на разискванията.
Член 7
Участие на Комисията в преговорите
Комисията може да участва в преговорите между държавата-членка и третата държава като наблюдател, доколкото са засегнати въпроси, попадащи в приложното поле на настоящия регламент. Ако Комисията не участва като наблюдател, тя бива информирана за напредъка и резултатите, постигнати в различните фази на преговорите.
Член 8
Разрешение за сключване на споразумението
1. Преди подписване на договорено споразумение съответната държава-членка нотифицира Комисията за резултата от преговорите и ѝ предоставя текста на споразумението.
2. След получаване на тази нотификация Комисията преценява дали договореното споразумение:
а)
отговаря на условието, установено в член 4, параграф 2, буква б);
б)
отговаря на условието, установено в член 4, параграф 2, буква в), дотолкова, доколкото са налице нови изключителни обстоятелства във връзка с това условие; и
в)
изпълнява изискванията по член 5, параграф 2.
3. Ако договореното споразумение изпълнява условията и изискванията, посочени в параграф 2, в срок от 90 дни от получаването на нотификацията, посочена в параграф 1, Комисията се произнася с мотивирано решение относно искането на държавата-членка, с което ѝ разрешава да сключи това споразумение.
Член 9
Отказ за разрешение за сключване на споразумението
1. Когато въз основа на оценката по член 8, параграф 2 Комисията възнамерява да не разреши сключването на договореното споразумение, тя предоставя на съответната държава-членка, както и на Европейския парламент и на Съвета становище в срок от 90 дни от получаването на нотификацията, посочена в член 8, параграф 1.
2. В срок от 30 дни от получаването на становището на Комисията съответната държава-членка може да отправи искане до Комисията за провеждане на разисквания с оглед на намиране на решение.
3. Ако съответната държава-членка не отправи искане към Комисията за разисквания в рамките на срока, предвиден в параграф 2, Комисията се произнася с мотивирано решение по заявлението на държавата-членка в срок от 130 дни от получаването на нотификацията, посочена в член 8, параграф 1.
4. При разискванията по параграф 2 Комисията се произнася с мотивирано решение по заявлението на държавата-членка в срок от 30 дни от приключването на разискванията.
5. Комисията нотифицира своето решение на Европейския парламент и на Съвета в срок от 30 дни от неговото вземане.
Член 10
Поверителност
При предоставянето на информация на Комисията съгласно член 3, член 4, параграф 3 и член 8 държавата-членка може да посочи дали някои от сведенията да се считат за поверителни и дали предоставената информация може да бъде споделена с други държави-членки.
Член 11
Предоставяне на информация на държавите-членки
Комисията изпраща на държавите-членки нотификациите, получени в съответствие с членове 3 и 8, и при необходимост, придружаващите документи, както и всички свои мотивирани решения по членове 5, 6, 8 и 9, при спазване на изискванията за поверителност.
Член 12
Преходни разпоредби
1. Когато към момента на влизане в сила на настоящия регламент държава-членка вече е започнала процеса на преговори за споразумение с трета държава, се прилагат членове 3-11.
Комисията може да предложи насоки за водене на преговорите или да поиска включването на специални клаузи, както е посочено съответно в член 5, параграф 1, втора алинея и член 5, параграф 2, когато етапът, на който се намират преговорите, позволява това.
2. Когато към момента на влизане в сила на настоящия регламент държава-членка вече е приключила преговорите, но все още не е сключила споразумението, се прилагат член 3, член 8, параграфи 2-4 и член 9.
Член 13
Преразглеждане
1. Не по-рано от 13 юли 2017 г. Комисията представя на Европейския парламент, Съвета и Европейския икономически и социален комитет доклад относно прилагането на настоящия регламент.
2. В този доклад:
а)
се потвърждава, че е целесъобразно срокът на действие на настоящия регламент да изтече на датата, определена в съответствие с член 14, параграф 1; или
б)
се препоръчва настоящият регламент да бъде заменен с нов регламент, считано от тази дата.
3. Ако в доклада бъде препоръчана замяна на настоящия регламент, както е посочено в параграф 2, буква б), той се придружава от подходящо законодателно предложение.
Член 14
Изтичане на срока на действие
1. Срокът на действие на настоящия регламент изтича три години след представянето на посочения в член 13 доклад от Комисията.
Срокът от три години, посочен в първа алинея, започва да тече на първия ден от месеца, следващ месеца на представянето на доклада или на Европейския парламент, или на Съвета, като се взема предвид по-късната от двете дати.
2. Независимо от изтичането на срока на действие на настоящия регламент на датата, определена в съответствие с параграф 1, се разрешава да бъдат продължени и приключени съгласно настоящия регламент всички продължаващи към тази дата преговори, които са започнати от държава-членка съгласно настоящия регламент.
Член 15
Влизане в сила
Настоящият регламент влиза в сила на двадесетия ден след публикуването му в Официален вестник на Европейския съюз.
Настоящият регламент е задължителен в своята цялост и се прилага пряко в държавите-членки в съответствие с Договора за създаване на Европейската общност.
Съставено в Брюксел на 13 юли 2009 година.