RÅDETS DIREKTIV 2009/119/EF
af 14. september 2009
om forpligtelse for medlemsstaterne til at holde minimumslagre af råolie og/eller olieprodukter
RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 100,
under henvisning til forslag fra Kommissionen,
under henvisning til udtalelse fra Europa-Parlamentet (1),
under henvisning til udtalelse fra Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg (2),
efter høring af Den Europæiske Tilsynsførende for Databeskyttelse (3), og
ud fra følgende betragtninger:
(1)
Fællesskabets forsyning med råolie og olieprodukter har fortsat meget stor betydning, især for transportsektoren og den kemiske industri.
(2)
Den voksende produktionskoncentration, de faldende oliereserver og det stigende globale forbrug af olieprodukter bidrager alle til at øge risikoen for forsyningsvanskeligheder.
(3)
Det Europæiske Råd har i sin handlingsplan (2007-2009) med titlen »En energipolitik for Europa« understreget, at det er nødvendigt at øge forsyningssikkerheden, både for Den Europæiske Union (EU) som helhed og for de enkelte medlemsstater, bl.a. ved at revidere Unionens olielagringsmekanismer, især for så vidt angår tilgængeligheden af olie i tilfælde af en krise.
(4)
Denne målsætning forudsætter bl.a., at der sker en tilnærmelse mellem Fællesskabets ordning og den ordning, der er fastlagt af Det Internationale Energiagentur (i det følgende benævnt »IEA«).
(5)
Ifølge Rådets direktiv 2006/67/EF af 24. juli 2006 om forpligtelse for medlemsstaterne til at opretholde minimumslagre af mineralolie og/eller mineralolieprodukter (4) sker vurderingen af lagrene i forhold til det gennemsnitlige indenlandske daglige forbrug i det foregående kalenderår. Derimod beregnes forpligtelserne i henhold til aftalen om et internationalt energiprogram af 18. november 1974 (i det følgende benævnt »IEA-aftalen«) på grundlag af nettoimporten af råolie og olieprodukter. Som følge heraf og på grund af andre metodeforskelle bør reglerne for beregning af lagringsforpligtelserne og af Fællesskabets beredskabslagre tilnærmes til de beregningsmetoder, der bruges i henhold til IEA-aftalen; dette gælder uanset det forhold, at IEA's beregningsmetoder måske vil skulle revurderes i lyset af de teknologiske forbedringer i de seneste årtier, og at ikke-IEA-medlemmer, der er helt afhængige af import, kan have brug for et længere tidsrum til at tilpasse deres lagringsforpligtelser. Yderligere ændringer af beregningsmetoderne og -procedurerne for størrelsen af lagre kan blive nødvendige og hensigtsmæssige for yderligere at fremme sammenhængen med IEA's praksis, herunder f.eks. ændringer, som for visse medlemsstaters vedkommende fører til en nedsættelse af den reduktionssats på 10 %, der anvendes ved beregningen af lagre, som muliggør en anden behandling af lagre af naphtha, eller som muliggør medregning af lagre om bord på tankskibe i en medlemsstats territorialfarvande.
(6)
En egenproduktion af olie kan i sig selv bidrage til forsyningssikkerheden og kan således berettige, at olieproducerende medlemsstater har mindre lagre end andre medlemsstater. En sådan undtagelse bør dog ikke medføre lagringsforpligtelser, som afviger væsentligt fra de forpligtelser, der gælder i henhold til direktiv 2006/67/EF. Det følger heraf, at nogle medlemsstaters lagringsforpligtelser bør fastsættes på grundlag af det indenlandske olieforbrug og ikke på grundlag af importen.
(7)
Det hedder i formandskabets konklusioner fra Det Europæiske Råds møde i Bruxelles den 8. og 9. marts 2007, at det i stigende grad er nødvendigt og presserende, at Fællesskabet indfører en integreret energipolitik, der kombinerer en indsats på europæisk plan og medlemsstatsplan. Det er derfor væsentligt at sikre en øget tilnærmelse mellem de standarder, der indgår i de forskellige medlemsstaters lagringsmekanismer.
(8)
Olielagrenes tilgængelighed og beskyttelsen af energileverancer er væsentlige elementer i medlemsstaternes og Fællesskabets offentlige sikkerhed. Med centrale lagerenheder (CLE’er) i Fællesskabet bliver det muligt at nærme sig disse mål. For at give de forskellige berørte medlemsstater mulighed for at gøre optimal brug af national ret til at definere vedtægterne for deres CLE’er og samtidig lempe den økonomiske byrde, som disse lagringsaktiviteter medfører for de endelige forbrugere, er det tilstrækkeligt at forbyde brug af lagre til kommercielle formål samtidig med, at det tillades, at lagrene holdes et hvilket som helst sted i Fællesskabet og af en hvilken som helst CLE, der er etableret med henblik herpå.
(9)
På baggrund af formålene med fællesskabslovgivningen om olielagre, nogle medlemsstaters eventuelle sikkerhedsmæssige bekymringer og ønsket om at øge disciplin og gennemsigtighed i solidaritetsmekanismerne mellem medlemsstaterne er det nødvendigt at koncentrere driften af CLE’er mest muligt om deres nationale område.
(10)
Olielagre bør kunne holdes hvor som helst i Fællesskabet, forudsat at der tages behørigt hensyn til deres fysiske tilgængelighed. Derfor bør økonomiske aktører, der har fået pålagt sådanne lagringsforpligtelser, kunne frigøre sig fra disse forpligtelser ved delegation til andre økonomiske aktører eller en hvilken som helst af CLE’erne. Dertil kommer, at såfremt disse forpligtelser kan delegeres til en CLE, som vælges frit og er beliggende på Fællesskabets område, mod betaling af et vederlag begrænset til omkostningerne ved de tjenester, der ydes, vil risikoen for forskelsbehandling på nationalt niveau blive formindsket. En økonomisk aktørs ret til at delegere bør ikke indebære, at nogen aktør har pligt til at acceptere denne delegation, medmindre dette direktiv bestemmer andet. Når medlemsstaterne beslutter at begrænse aktørers delegationsrettigheder, bør de sikre, at aktørerne er sikret en ret til at delegere en vis mindste procentdel af deres forpligtelse; disse medlemsstater bør derfor sikre, at deres CLE vil acceptere delegation af lagringsforpligtelsen for den mængde, der er nødvendig for at garantere denne mindste procentdel.
(11)
Medlemsstaterne bør sikre fuld tilgængelighed af alle lagre, der holdes i henhold til fællesskabslovgivningen. Med henblik på at garantere denne tilgængelighed bør der ikke være restriktioner eller begrænsninger i ejendomsretten til disse lagre, som vil kunne være til hinder for deres anvendelse i tilfælde af olieforsyningsafbrydelser. Olieprodukter tilhørende virksomheder, der har en betydelig risiko for, at deres aktiver gøres til genstand for tvangsfuldbyrdelse, bør ikke tages i betragtning. Når aktører pålægges en lagringsforpligtelse, kan indledningen af en konkurs- eller akkordsag være tegn på en sådan risikosituation.
(12)
For at tillade medlemsstaterne at reagere hurtigt i særligt hastende tilfælde eller ved lokale kriser kan det være hensigtsmæssigt at tillade dem at anvende en del af deres lagre i sådanne situationer. Sådanne hastende tilfælde eller lokale kriser vil ikke omfatte situationer, der skyldes prisudviklingen inden for råolie eller olieprodukter, men vil kunne omfatte afbrydelser af naturgasforsyningen, som nødvendiggør brændstofskift, f.eks. at anvende råolie eller olieprodukter som brændsel til energiproduktion.
(13)
I betragtning af behovene i forbindelse med etablering af beredskabspolitikker, tilvejebringelse af indbyrdes tilnærmelse af de standarder, der indgår i nationale lagringsmekanismer, og sikring af et bedre overblik over lagrenes størrelse, navnlig i tilfælde af krise, bør medlemsstaterne og Fællesskabet have midler til en øget kontrol med disse lagre. Lagre, der holdes i henhold til bilaterale aftaler eller kontraktmæssige rettigheder til at købe visse lagerbeholdninger (tickets), som opfylder alle forpligtelser i henhold til det foreliggende direktiv, bør være nyttige instrumenter, som er forenelige med dette mål om indbyrdes tilnærmelse.
(14)
Ejerskabet til en stor del af disse lagre for medlemsstaterne eller CLE’er oprettet af de forskellige nationale myndigheder bør gøre det muligt at øge kontrolniveauet og gennemsigtigheden, i det mindste for denne del af lagrene.
(15)
For at styrke forsyningssikkerheden i Fællesskabet bør de såkaldte »specifikke lagre«, erhvervet af medlemsstaterne eller CLE’erne og sammensat på grundlag af medlemsstaternes beslutninger svare til de faktiske behov i tilfælde af en krise. De bør ligeledes have deres egen retlige status, så det sikres, at de er fuldt tilgængelige i tilfælde af en krise. Med henblik herpå bør de berørte medlemsstater sørge for at træffe de nødvendige foranstaltninger for ubetinget at beskytte de pågældende lagre mod enhver tvangsfuldbyrdelse.
(16)
På nuværende tidspunkt bør de beholdninger, som skal ejes af CLE’erne eller medlemsstaterne, fastsættes til et niveau, som hver af de berørte medlemsstater beslutter uafhængigt og frivilligt.
(17)
Da der er behov for at øge kontrolniveauet og gennemsigtigheden, bør beredskabslagre, som ikke er specifikke lagre, omfattes af øgede krav om overvågning, og i visse tilfælde bør det kræves, at medlemsstaterne giver underretning om foranstaltninger vedrørende beredskabslagrenes tilgængelighed og ændringer i mekanismerne for opretholdelse heraf.
(18)
Udsving i de specifikke lagres størrelse som følge af udskiftning af de enkelte lagre kan være tilladeligt for at muliggøre nødvendige operationer som krævet i forbindelse med sikring af lagrenes friskhed, sikring af overensstemmelse med ændrede produktspecifikationer eller indkaldelse af nye udbud vedrørende lagring.
(19)
Hvis beredskabslagre og specifikke lagre er integreret med andre lagerbeholdninger, som holdes af økonomiske aktører, bør der lægges vægt på gennemsigtighed om beredskabslagrenes størrelse.
(20)
Hyppigheden af lageropgørelser og fristen for deres indgivelse i henhold til direktiv 2006/67/EF synes at være ude af trit med forskellige olielagringsordninger i andre dele af verden. I en beslutning om de makroøkonomiske virkninger af de stigende energipriser har Europa-Parlamentet udtrykt støtte til hyppigere rapportering.
(21)
Med henblik på at undgå dobbeltrapportering om den information, som skal stilles til rådighed af medlemsstaterne om de forskellige produktkategorier, bør Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1099/2008 af 22. oktober 2008 om energistatistik (5) tjene som reference for de forskellige kategorier af olieprodukter, der er omhandlet i nærværende direktiv.
(22)
For at øge forsyningssikkerheden, sikre markederne mere fyldestgørende information, berolige forbrugerne med hensyn til olielagrenes tilstand og optimere den måde, hvorpå informationen fremsendes, bør der senere kunne foretages ændringer og præciseringer i reglerne for udarbejdelse og indsendelse af de statistiske opgørelser.
(23)
Med henblik på de samme formål bør udarbejdelse og indsendelse af statistiske opgørelser udvides til også at omfatte andre lagre end beredskabslagre og specifikke lagre, idet disse opgørelser bør indsendes månedligt.
(24)
Da der kan opstå fejl eller uoverensstemmelser i de opgørelser, der indsendes til Kommissionen, bør de personer, der er ansat af eller har fuldmagt fra Kommissionen, have mulighed for at gennemgå medlemsstaternes beredskab og lagre. Medlemsstaternes nationale ordninger bør danne grundlag for at sikre, at en sådan gennemgang kan gennemføres effektivt i overensstemmelse med nationale procedurer.
(25)
De modtagne eller indsamlede oplysninger bør gøres til genstand for en kompleks elektronisk og statistisk bearbejdning. Det kræver brug af integrerede værktøjer og procedurer. Kommissionen bør derfor have mulighed for at træffe alle nødvendige foranstaltninger med henblik herpå, især udvikling af nye edb-systemer.
(26)
Beskyttelsen af fysiske personer i forbindelse med medlemsstaternes behandling af personoplysninger er sikret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 95/46/EF af 24. oktober 1995 om beskyttelse af fysiske personer i forbindelse med behandling af personoplysninger og om fri udveksling af sådanne oplysninger (6), og beskyttelsen af fysiske personer i forbindelse med Kommissionens behandling af personoplysninger er sikret ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 45/2001 af 18. december 2000 om beskyttelse af fysiske personer i forbindelse med behandling af personoplysninger i fællesskabsinstitutionerne og -organerne og om fri udveksling af sådanne oplysninger (7). I henhold til disse retsakter skal behandling af personoplysninger være begrundet i et legitimt formål, og personoplysninger, der indsamles tilfældigt, skal omgående slettes.
(27)
Biobrændstoffer og visse additiver blandes ofte med olieprodukter. Hvis de blandes eller skal blandes med disse produkter, bør de kunne medregnes både ved beregning af lagringsforpligtelsen og ved beregning af de holdte lagre.
(28)
De berørte medlemsstater bør have mulighed for at opfylde enhver forpligtelse, der kan blive pålagt dem som følge af en beslutning om frigivelse af lagre i medfør af IEA-aftalen eller gennemførelsesbestemmelser hertil. Korrekt og rettidig gennemførelse af IEA's beslutninger er en nøglefaktor for en effektiv reaktion i tilfælde af forsyningsvanskeligheder. For at sikre dette bør medlemsstaterne frigive en del af deres beredskabslagre i det omfang, det er fastsat i den pågældende IEA-beslutning. Kommissionen bør arbejde tæt sammen med IEA og basere indsatsen på fællesskabsplan på IEA's metoder. Kommissionen bør især kunne anbefale, at alle medlemsstater frigiver lagre i det omfang, det er hensigtsmæssigt for at supplere og lette gennemførelsen af IEA's beslutning om at opfordre sine medlemmer til at frigive lagre. Det er hensigtsmæssigt, at medlemsstaterne reagerer positivt på sådanne anbefalinger fra Kommissionen af hensyn til en stærk solidaritet og sammenhæng i hele Fællesskabet mellem de medlemsstater, der er medlemmer af IEA, og dem, der ikke er det, som reaktion på en forsyningsafbrydelse.
(29)
Bestemmelserne i Rådets direktiv 73/238/EØF af 24. juli 1973 om foranstaltninger, der kan mindske vanskelighederne ved forsyning med mineralolie og mineralolieprodukter (8), sigter bl.a. mod at kompensere eller i det mindste formindske skadevirkningerne af enhver vanskelighed, selv af forbigående art, som fører til en mærkbar nedgang i leverancerne af mineralolier og mineralolieprodukter, herunder alvorlige forstyrrelser, som en sådan nedgang ville kunne medføre i Fællesskabets økonomiske aktivitet. Der bør fastsættes lignende bestemmelser i dette direktiv.
(30)
Direktiv 73/238/EØF sigter endvidere mod at oprette et rådgivende organ, der kan lette samordningen af de konkrete foranstaltninger, som medlemsstaterne har truffet eller foreslået på dette område. Et sådant organ bør oprettes i henhold til dette direktiv. Det er fortsat nødvendigt for hver medlemsstat at udarbejde en plan, der kan bruges i tilfælde af forsyningsvanskeligheder for råolie og olieprodukter. Desuden bør hver medlemsstat indføre ordninger med hensyn til de organisatoriske foranstaltninger, der skal træffes i tilfælde af en krise.
(31)
Da der med dette direktiv indføres en række nye mekanismer, bør direktivets gennemførelse og funktion evalueres.
(32)
Dette direktiv erstatter eller dækker alle de aspekter, der er behandlet i Rådets beslutning 68/416/EØF af 20. december 1968 om afslutning og gennemførelse af særlige mellemfolkelige aftaler om medlemsstaternes forpligtelse til at opretholde minimumslagre af mineralolie og/eller mineralolieprodukter (9). Denne beslutning har dermed mistet sin relevans.
(33)
Målet for dette direktiv, nemlig opretholdelse af et højt niveau for olieforsyningssikkerheden i Fællesskabet gennem pålidelige og gennemsigtige mekanismer baseret på solidaritet mellem medlemsstaterne, samtidig med at reglerne om det indre marked og konkurrence overholdes, kan ikke i tilstrækkelig grad opfyldes af medlemsstaterne og kan derfor på grund af dets omfang og virkninger bedre nås på fællesskabsplan; Fællesskabet kan derfor træffe foranstaltninger i overensstemmelse med subsidiaritetsprincippet, jf. traktatens artikel 5. I overensstemmelse med proportionalitetsprincippet, jf. nævnte artikel, går dette direktiv ikke ud over, hvad der er nødvendigt for at nå dette mål.
(34)
De nødvendige foranstaltninger til gennemførelse af dette direktiv bør vedtages i overensstemmelse med Rådets afgørelse 1999/468/EF af 28. juni 1999 om fastsættelse af de nærmere vilkår for udøvelsen af de gennemførelsesbeføjelser, der tillægges Kommissionen (10).
(35)
I overensstemmelse med punkt 34 i den interinstitutionelle aftale om bedre lovgivning tilskyndes medlemsstaterne til, både i egen og Fællesskabets interesse, at udarbejde og offentliggøre deres egne oversigter, der så vidt muligt viser overensstemmelsen mellem dette direktiv og gennemførelsesforanstaltningerne.
(36)
Direktiv 73/238/EØF og 2006/67/EF og beslutning 68/416/EØF bør derfor ophæves -
UDSTEDT FØLGENDE DIREKTIV:
Artikel 1
Formål
Dette direktiv fastsætter regler, der har til formål at sikre et højt niveau for olieforsyningssikkerheden i Fællesskabet gennem pålidelige og gennemsigtige mekanismer baseret på solidaritet mellem medlemsstaterne og at holde minimumslagre af råolie og/eller olieprodukter samt at indføre de nødvendige procedurer til at håndtere en alvorlig knaphed.
Artikel 2
Definitioner
I dette direktiv forstås ved:
a)
»referenceår«: det kalenderår, hvor forbrugs- eller nettoimportoplysningerne medtages i beregningerne for at beregne de lagre, der skal holdes, og de lagre, der rent faktisk holdes på et bestemt tidspunkt
b)
»additiver«: andre stoffer end kulbrinter, der tilsættes eller blandes i et produkt for at ændre dets egenskaber
c)
»biobrændstof«: flydende eller gasformigt brændstof, der bruges til transport og fremstilles på grundlag af biomasse, idet »biomasse« er den bionedbrydelige del af produkter, affald og rester fra landbrug (herunder vegetabilske og animalske stoffer), skovbrug og tilknyttede industrier samt den bionedbrydelige del af affald fra industri og husholdninger
d)
»indenlandsk forbrug«: de samlede mængder beregnet efter bilag II, der leveres i et land til alle energimæssige og ikke-energimæssige formål; opgørelsen omfatter leverancer til omdannelsessektoren og leverancer til virksomheder, transport, private husstande og andre sektorer til »endeligt« forbrug; den opfatter også energisektorens eget forbrug (undtagen raffinaderi fuel)
e)
»faktisk international beslutning om frigivelse af lagre«: enhver gældende beslutning truffet af Styrelsesrådet for Det Internationale Energiagentur om at gøre råolie eller olieprodukter tilgængelige for markedet ved frigivelse af dets medlemmers lagre og/eller yderligere foranstaltninger
f)
»central lagerenhed (CLE)«: organ eller tjeneste, som kan tildeles beføjelser til at handle med henblik på at erhverve, holde eller sælge olielagre, herunder beredskabslagre og specifikke lagre
g)
»større forsyningsafbrydelse«: et stort og pludseligt fald i forsyningen af råolie eller olieprodukter til Fællesskabet eller til en medlemsstat, uanset om det har medført en faktisk international beslutning om frigivelse af lagre
h)
»bunkring (international søtrafik)«: har den betydning, der er angivet i bilag A, punkt 2.1, i forordning (EF) nr. 1099/2008
i)
»olielagre«: lagre af de energiprodukter, der er opregnet i bilag C, punkt 3.1, første afsnit, i forordning (EF) nr. 1099/2008
j)
»beredskabslagre«: de olielagre, som hver medlemsstat skal holde i henhold til artikel 3 i dette direktiv
k)
»kommercielle lagre«: olielagre, som ejes af økonomiske aktører, og som ikke kræves holdt i henhold til dette direktiv
l)
»specifikke lagre«: olielagre, der opfylder betingelserne i artikel 9
m)
»fysisk tilgængelighed«: mekanismer til lokalisering og transport af lagre for at sikre deres frigivelse eller faktiske levering til slutbrugere og markeder inden for tidsrammer og på vilkår, der medvirker til at afhjælpe eventuelle opståede forsyningsvanskeligheder.
Definitionerne i denne artikel kan præciseres eller ændres efter forskriftsproceduren i artikel 23, stk. 2.
Artikel 3
Beredskabslagre - Beregning af lagringsforpligtelser
1. Medlemsstaterne vedtager senest den 31. december 2012 love eller administrative bestemmelser, der sikrer, at de til enhver tid på Fællesskabets område holder samlede olielagre mindst svarende til enten 90 dages gennemsnitlig daglig nettoimport eller 61 dages gennemsnitligt dagligt indenlandsk forbrug, alt efter hvilken mængde der er størst.
2. Den gennemsnitlige daglige nettoimport, der skal benyttes, beregnes på grundlag af råolieækvivalenten af importen i det foregående kalenderår, fastsat efter fremgangsmåden i bilag I.
Det gennemsnitlige daglige indenlandske forbrug, der skal benyttes, beregnes på grundlag af råolieækvivalenten af det indenlandske forbrug i det foregående kalenderår, som er fastsat og beregnet efter fremgangsmåden i bilag II.
3. Uanset stk. 2 bestemmes den gennemsnitlige daglige nettoimport og det gennemsnitlige daglige indenlandske forbrug i nævnte stykke for så vidt angår perioden fra den 1. januar til den 31. marts i hvert kalenderår på grundlag af de mængder, der er importeret og forbrugt det næstsidste kalenderår før det pågældende kalenderår.
4. Beregningsmåden for de i denne artikel omhandlede lagringsforpligtelser kan ændres efter forskriftsproceduren i artikel 23, stk. 2.
Artikel 4
Beregning af lagerstørrelse
1. Størrelsen af de lagre, der holdes, beregnes efter metoderne i bilag III. Ved beregning af størrelsen af lagre for hver kategori, der holdes i medfør af artikel 9, gælder disse metoder kun for produkter i den pågældende kategori.
2. Størrelsen af de lagre, der holdes på et givet tidspunkt, beregnes ved brug af data fra det referenceår, der er fastsat i overensstemmelse med de i artikel 3 anførte regler.
3. Alle olielagre kan på samme tid medtages både i beregningen af en medlemsstats beredskabslagre og i beregningen af dens specifikke lagre, forudsat at de pågældende olielagre opfylder alle dette direktivs krav til begge typer lagre.
4. Metoderne og procedurerne for beregning af størrelsen af lagre, som omhandlet i stk. og 2, kan ændres efter forskriftsproceduren i artikel 23, stk. 2. Det kan navnlig blive nødvendigt og hensigtsmæssigt at ændre disse metoder og procedurer, herunder anvendelsen af den i bilag III fastsatte reduktion, med henblik på at sikre sammenhæng med IEA's praksis.
Artikel 5
Lagrenes væren til rådighed
1. Medlemsstaterne sørger til enhver tid for, at beredskabslagrene og de specifikke lagre er til rådighed og fysisk tilgængelige med henblik på dette direktiv. De fastsætter de nærmere bestemmelser for identifikation, bogføring og kontrol vedrørende disse lagre, så de til enhver tid kan kontrolleres. Dette krav gælder også for eventuelle beredskabslagre og specifikke lagre, der er integreret med andre lagerbeholdninger, som holdes af økonomiske aktører.
Medlemsstaterne træffer alle nødvendige foranstaltninger for at forebygge enhver hindring eller behæftelse, som kan være til hinder for, at beredskabslagrenes og de specifikke lagres er til rådighed. Hver medlemsstat kan fastsætte begrænsninger eller yderligere betingelser for muligheden for at dens beredskabslagre og specifikke lagre holdes uden for dens område.
2. Når der er grundlag for at iværksætte beredskabsprocedurer, jf. artikel 20, skal medlemsstaterne forbyde, og afstå fra at træffe, enhver foranstaltning, der forhindrer overførsel, anvendelse eller frigivelse af beredskabslagre eller specifikke lagre, der holdes på deres område på vegne af en anden medlemsstat.
Artikel 6
Fortegnelse over beredskabslagre - Årlig rapport
1. Hver medlemsstat skal føre en løbende opdateret og detaljeret fortegnelse over alle beredskabslagre, som holdes for den, og som ikke er specifikke lagre. Fortegnelsen skal bl.a. indeholde de oplysninger, der er nødvendige for at lokalisere det depot, raffinaderi eller den lagerfacilitet, hvor de pågældende lagerbeholdninger befinder sig, samt deres størrelse, ejer og art ved henvisning til kategorierne i bilag C, punkt 3.1, første afsnit, i forordning (EF) nr. 1099/2008.
2. Senest den 25. februar hvert år sender hver medlemsstat Kommissionen en sammenfattende kopi af den i stk. 1 omhandlede fortegnelse med angivelse af mindst størrelsen og arten af de beredskabslagre, der er medtaget i fortegnelsen på den sidste dag i det forudgående kalenderår.
3. Medlemsstaterne sender endvidere Kommissionen en fuldstændig kopi af fortegnelsen senest 15 dage efter en anmodning fra Kommissionen; i denne kopi kan følsomme oplysninger om lagrenes placering udelades. Sådanne anmodninger kan senest fremsættes fem år efter den dato, oplysningerne vedrører, og må ikke vedrøre oplysninger om en hvilken som helst periode før den 1. januar 2013.
Artikel 7
Centrale lagerenheder
1. Medlemsstaterne kan oprette CLE’er.
Ingen medlemsstat må oprette mere end én CLE eller andet tilsvarende organ. En medlemsstat kan oprette sin CLE overalt i Fællesskabet.
Opretter en medlemsstat en CLE, skal den have form af et organ eller en tjeneste, der ikke har fortjeneste som målsætning, og som handler i almenhedens interesse, og den skal ikke betragtes som en økonomisk aktør som omhandlet i dette direktiv.
2. CLE’ens vigtigste formål er at erhverve, holde og sælge olielagre for at efterkomme dette direktiv eller for at opfylde internationale aftaler om opretholdelse af olielagre. Den er det eneste organ eller den eneste tjeneste, der kan gives beføjelser til at erhverve eller sælge specifikke lagre.
3. CLE’erne eller medlemsstaterne kan i en nærmere angivet periode delegere opgaver i forbindelse med forvaltning af beredskabslagre og - med undtagelse af salg og erhvervelse - af specifikke lagre, men udelukkende til:
a)
en anden medlemsstat, på hvis område sådanne lagre er beliggende, eller den CLE, som den pågældende medlemsstat har oprettet. Delegerede opgaver kan ikke videredelegeres til andre medlemsstater eller CLE’er, som disse har oprettet. Den medlemsstat, der har oprettet CLE’en, samt hver medlemsstat, på hvis område lagrene skal holdes, kan gøre delegation betinget af sin godkendelse
b)
økonomiske aktører. Delegerede opgaver kan ikke videredelegeres. Hvis en sådan delegation eller enhver ændring eller forlængelse af denne delegation vedrører opgaver i forbindelse med forvaltning af beredskabslagre og specifikke lagre, der holdes i en anden medlemsstat, skal den godkendes på forhånd af både den medlemsstat, på hvis vegne lagrene holdes, og af alle medlemsstater, på hvis områder lagrene skal holdes.
4. Hver medlemsstat, der har en CLE, skal med henblik på artikel 8, stk. 1 og 2, stille krav om, at denne:
a)
løbende offentliggør fuldstændige oplysninger, fordelt efter produktkategori, om de lagerbeholdninger, den kan påtage sig at holde for økonomiske aktører eller eventuelt interesserede CLE’er
b)
mindst syv måneder i forvejen offentliggør, på hvilke betingelser den er rede til at levere ydelser vedrørende opretholdelse af lagre for økonomiske aktører. De betingelser, hvorpå disse ydelser kan leveres, herunder betingelser vedrørende tidsmæssig planlægning, kan også fastsættes af de kompetente nationale myndigheder eller efter en udbudsprocedure for at opnå det bedste tilbud fra aktører eller eventuelt interesserede CLE’er.
CLE’er skal acceptere sådanne delegationer på objektive, gennemsigtige og ikke-diskriminerende betingelser. De vederlag, som aktørerne betaler for CLE’ens ydelser, må ikke overstige de fulde omkostninger ved den ydede service og må ikke opkræves, før lagrene er oprettet. CLE’en kan gøre sin accept af en delegation betinget af, at aktøren stiller garanti eller anden form for sikkerhed.
Artikel 8
Økonomiske aktører
1. Hver medlemsstat skal sikre, at enhver økonomisk aktør, som den pålægger lagringsforpligtelser for at opfylde sine forpligtelser i henhold til artikel 3, har ret til efter den pågældende økonomiske aktørs eget valg at delegere i det mindste dele af forpligtelserne udelukkende til:
a)
CLE’en for den medlemsstat, på hvis vegne sådanne lagre holdes
b)
en eller flere andre CLE’er, der på forhånd har oplyst, at de er rede til at holde sådanne lagre, forudsat at delegationen på forhånd er godkendt af både den medlemsstat, på hvis vegne lagrene holdes, og af alle medlemsstater, på hvis områder lagrene skal holdes
c)
andre økonomiske aktører med overskydende lagerbeholdninger eller ledig lagerkapacitet uden for den medlemsstats område, på hvis vegne lagrene holdes i Fællesskabet, forudsat at delegationen på forhånd er godkendt af både den medlemsstat, på hvis vegne lagrene holdes, og af alle medlemsstater, på hvis områder lagrene skal holdes, og/eller
d)
andre økonomiske aktører med overskydende lagerbeholdninger eller ledig lagerkapacitet inden for den medlemsstats område, på hvis vegne lagrene holdes, forudsat at medlemsstaten på forhånd er underrettet om delegationen. Medlemsstaterne kan fastsætte begrænsninger eller betingelser for sådanne delegationer.
Forpligtelser, der er delegeret i henhold til litra c) og d), kan ikke videredelegeres. Enhver ændring eller forlængelse af en delegation som omhandlet i litra b) og c) får kun virkning, hvis den på forhånd er godkendt af samtlige medlemsstater, som godkendte delegationen. Enhver ændring eller forlængelse af en delegation som omhandlet i litra d) skal behandles som en ny delegation.
2. Hver medlemsstat kan begrænse delegationsrettighederne for de økonomiske aktører, som den pålægger eller har pålagt lagringsforpligtelser.
Hvis dette begrænser en økonomisk aktørs delegationsrettigheder til mængder svarende til under 10 % af den lagringsforpligtelse, som aktøren pålægges, skal medlemsstaten dog sikre, at den har oprettet en CLE, der er forpligtet til at acceptere delegationer for den mængde, der er nødvendig for at sikre en økonomisk aktørs ret til at delegere mindst 10 % af den lagringsforpligtelse, der pålægges aktøren.
Den mindste procentdel, der er omhandlet i dette stykke, øges fra 10 % til 30 % senest den 31. december 2017.
3. Uanset stk. 1 og 2 kan en medlemsstat pålægge en økonomisk aktør en forpligtelse til at delegere i det mindste en del af sin lagringsforpligtelse til medlemsstatens CLE.
4. Medlemsstaterne træffer de nødvendige foranstaltninger til at underrette de økonomiske aktører om de metoder, der skal anvendes til beregning af de lagringsforpligtelser, der pålægges dem, senest 200 dage før begyndelsen af den periode, som forpligtelsen vedrører. De økonomiske aktører udøver deres ret til at delegere lagringsforpligtelser til CLE’er senest 170 dage før begyndelsen af den periode, som forpligtelsen vedrører.
Hvis de økonomiske aktører underrettes mindre end 200 dage før begyndelsen af den periode, som lagringsforpligtelsen vedrører, kan de udøve deres ret til at delegere denne forpligtelse på et hvilket som helst tidspunkt.
Artikel 9
Specifikke lagre
1. Hver medlemsstat kan forpligte sig til at holde et mindste niveau af olielagre, beregnet som antal dages forbrug, i overensstemmelse med betingelserne i denne artikel.
Specifikke lagre ejes af medlemsstaten eller af den CLE, som den har oprettet, og holdes på Fællesskabets område.
2. Specifikke lagre kan kun bestå af en eller flere af følgende produktkategorier som defineret i bilag B, kapitel 4, i forordning (EF) nr. 1099/2008:
-
ethan
-
LPG
-
motorbenzin
-
flybenzin
-
jetbrændstof (af naphtha- eller JP-4-typen)
-
jetbrændstof af petroleumstypen
-
anden petroleum
-
gas- og dieselolie (destilleret brændselsolie)
-
brændselsolie (med højt og lavt svovlindhold)
-
mineralsk terpentin og ekstraktionsbenzin (SBP)
-
smøremidler
-
bitumen
-
paraffinvokser
-
jordoliekoks (petroleumskoks).
3. Hver medlemsstat skal identificere olieprodukter, som udgør specifikke lagre på grundlag af kategorierne i stk. 2. Medlemsstaterne skal sikre, at råolieækvivalenten af de mængder, som er forbrugt i medlemsstaten, for referenceåret, jf. reglerne i artikel 3, og vedrørende de produkter, der indgår i de anvendte kategorier, udgør mindst 75 % af det indenlandske forbrug beregnet efter metoden i bilag II.
For hver af de kategorier, medlemsstaten har valgt, skal de specifikke lagre, den forpligter sig til at holde, svare til et givet antal dages gennemsnitlige daglige indenlandske forbrug beregnet på grundlag af deres råolieækvivalent i referenceåret, jf. reglerne i artikel 3.
De i første og andet afsnit omhandlede råolieækvivalenter beregnes ved, at summen af aggregerede »observerede indenlandske bruttoleverancer«, jf. definitionen i bilag C, kapitel 3.2.1, i forordning (EF) nr. 1099/2008, for de produkter, der er medtaget i de brugte eller berørte kategorier, ganges med en faktor på 1,2. Bunkring (international søtrafik) medregnes ikke.
4. Hver medlemsstat, der har besluttet at holde specifikke lagre, sender Kommissionen en meddelelse, der offentliggøres i Den Europæiske Unions Tidende, med angivelse af størrelsen af sådanne lagre, som den forpligter sig til at holde, og varigheden af denne forpligtelse, som skal være mindst ét år. Det meddelte mindsteniveau gælder på samme måde for alle kategorier af specifikke lagre, som medlemsstaten anvender.
Medlemsstaten sikrer, at disse lagre holdes i hele den meddelte periode med forbehold af medlemsstatens ret til midlertidige nedsættelser udelukkende i forbindelse med udskiftning af de enkelte lagre.
Listen over de kategorier, der anvendes af en medlemsstat, forbliver i kraft i mindst ét år, og kan kun ændres med virkning fra den første dag i en kalendermåned.
5. Hver medlemsstat, som ikke har forpligtet sig til at holde specifikke lagre på mindst 30 dage for et givet fuldt kalenderår, sikrer, at mindst en tredjedel af dens lagringsforpligtelse holdes i form af lagre bestående af produkter sammensat i overensstemmelse med stk. 2 og 3.
En medlemsstat, der holder specifikke lagre på mindre end 30 dage, udarbejder en årlig rapport med analyse af de foranstaltninger, som de nationale myndigheder har truffet for at sikre og kontrollere, at deres beredskabslagre er til rådighed og fysisk tilgængelige, jf. artikel 5, og dokumenterer i den samme rapport etablerede ordninger, som gør det muligt for medlemsstaten at kontrollere anvendelsen af lagrene i tilfælde af olieforsyningsafbrydelser. Denne rapport fremsendes til Kommissionen senest ved udgangen af den første måned i det kalenderår, den vedrører.
Artikel 10
Forvaltning af specifikke lagre
1. Hver medlemsstat fører en løbende opdateret og detaljeret fortegnelse over alle de specifikke lagre på dens område. Fortegnelsen skal navnlig indeholde alle oplysninger, der er nødvendige til nøjagtig lokalisering af de pågældende lagre.
Medlemsstaterne sender endvidere Kommissionen en kopi af fortegnelsen senest 15 dage efter en anmodning fra Kommissionen. Følsomme oplysninger om lagrenes placering kan udelades i denne kopi af fortegnelsen. Sådanne anmodninger kan senest fremsættes fem år efter den dato, oplysningerne vedrører.
2. I de tilfælde, hvor specifikke lagre er integreret med andre olielagre, træffer medlemsstaterne eller deres CLE’er de nødvendige foranstaltninger for at forhindre, at de integrerede produkter flyttes for så vidt angår den andel, der udgør specifikke lagre, uden forudgående skriftlig godkendelse fra ejeren af de specifikke lagre og fra myndighederne eller CLE’en i den medlemsstat, på hvis område lagrene ligger.
3. Medlemsstaterne træffer de nødvendige foranstaltninger til at sikre, at der tildeles ubetinget immunitet over for tvangsfuldbyrdelse for alle specifikke lagre, der holdes eller transporteres på deres område, hvad enten disse lagre ejes af dem eller af andre medlemsstater.
Artikel 11
Virkning af delegationer
De delegationer, som er omhandlet i artikel 7 og 8, ændrer ikke de forpligtelser, der påhviler hver medlemsstat i medfør af dette direktiv.
Artikel 12
Statistiske opgørelser over lagre omfattet af artikel 3
1. For så vidt angår størrelsen af de lagre, der skal holdes i medfør af artikel 3, udarbejder hver medlemsstat statistiske opgørelser og indsender dem til Kommissionen i overensstemmelse med reglerne i bilag IV.
2. Reglerne for udarbejdelse af de i stk. 1 omhandlede opgørelser, herunder deres omfang, indhold og hyppighed samt fristerne for deres indsendelse, kan ændres i overensstemmelse med forskriftsproceduren i artikel 23, stk. 2. Reglerne for indsendelse af opgørelserne til Kommissionen kan ligeledes ændres i overensstemmelse med forskriftsproceduren i artikel 23, stk. 2.
3. Medlemsstaterne kan ikke i deres statistiske opgørelser over beredskabslagrene inkludere beholdninger af råolie eller olieprodukter, der er genstand for beslaglæggelse eller tvangsfuldbyrdelse. Det samme gælder lagre, der tilhører virksomheder under konkurs eller akkordbehandling.
Artikel 13
Statistiske opgørelser over specifikke lagre
1. Hver medlemsstat udarbejder og fremsender til Kommissionen en statistisk opgørelse for hver produktkategori, der viser de specifikke lagre pr. sidste dag i hver kalendermåned, og som angiver de beholdninger og det antal dages gennemsnitlige forbrug i referenceåret, som disse lagre udgør. Hvis nogle af disse specifikke lagre holdes uden for medlemsstatens område, skal der fremgå detaljer om de lagre, der holdes i eller af de forskellige berørte medlemsstater og CLE’er. Endvidere anføres detaljeret, om den selv ejer alle disse lagre, eller om de er helt eller delvis ejet af dens CLE.
2. Hver berørt medlemsstat udarbejder og sender ligeledes en opgørelse til Kommissionen over de specifikke lagre, der holdes på dens område, men tilhører andre medlemsstater eller CLE’er, pr. sidste dag i hver kalendermåned og fordelt på produktkategori, jf. artikel 9, stk. 4. I denne opgørelse anfører medlemsstaten desuden i hvert enkelt tilfælde den berørte medlemsstat eller CLE samt beholdningernes omfang.
3. De statistiske opgørelser, jf. stk. 1 og 2, indsendes i løbet af kalendermåneden efter den måned, opgørelserne vedrører.
4. Kopier af de statistiske opgørelser sendes også straks på anmodning af Kommissionen. Sådanne anmodninger kan senest fremsættes fem år efter den dato, som de pågældende oplysninger vedrører.
5. De statistiske opgørelsers omfang, indhold og hyppighed samt fristerne for indsendelse kan ændres efter forskriftsproceduren i artikel 23, stk. 2. Betingelserne for indsendelse af opgørelserne til Kommissionen kan ligeledes ændres i overensstemmelse med forskriftsproceduren i artikel 23, stk. 2.
Artikel 14
Opgørelser over kommercielle lagre
1. Medlemsstaterne sender Kommissionen en månedlig statistisk opgørelse over størrelsen af de kommercielle lagre, der holdes på deres nationale område. De sørger i den forbindelse for at beskytte følsomme oplysninger og afholder sig fra at nævne navne på ejerne af de pågældende lagre.
2. Ved brug af aggregerede størrelser offentliggør Kommissionen en månedlig statistisk opgørelse over de kommercielle lagre i Fællesskabet på grundlag af de opgørelser, medlemsstaterne har indsendt.
3. Reglerne for indsendelse og offentliggørelse af de statistiske opgørelser og for deres hyppighed kan ændres efter forskriftsproceduren i artikel 23, stk. 2.
Artikel 15
Databehandling
Kommissionen varetager udvikling, oplagring (hosting), forvaltning og vedligeholdelse af de IT-ressourcer, der er nødvendige for at modtage, lagre og på alle måder behandle dataene i de statistiske opgørelser og alle oplysninger, der indsendes af medlemsstaterne eller indsamles af Kommissionen i medfør af dette direktiv, samt oplysninger om olielagrene, som indsamles i medfør af forordning (EF) nr. 1099/2008, og som er nødvendige for at udarbejde opgørelserne i henhold til direktivet.
Artikel 16
Biobrændstoffer og additiver
1. Ved beregning af lagringsforpligtelser i henhold til artikel 3 og 9 medregnes biobrændstoffer og additiver alene, hvis de er blandet med de pågældende olieprodukter.
2. Ved beregning af de faktisk holdte lagerbeholdninger medregnes biobrændstoffer og additiver, hvis:
a)
de er blandet med de pågældende olieprodukter, eller
b)
de er lagret på den pågældende medlemsstats område, forudsat at medlemsstaten har vedtaget regler, der sikrer, at de skal blandes med olieprodukter, der holdes i henhold til lagringsforpligtelser fastsat i dette direktiv, og at de skal bruges til transport.
3. Reglerne for medregning af biobrændstoffer og additiver ved beregning af lagringsforpligtelser og lagerbeholdninger, jf. stk. 1 og 2, kan ændres efter forskriftsproceduren i artikel 23, stk. 2.
Artikel 17
Koordinationsgruppe for olie og olieprodukter
1. Der oprettes en koordinationsgruppe for olie og olieprodukter (i det følgende benævnt »koordinationsgruppen«). Koordinationsgruppen er en rådgivende gruppe, der bidrager til at analysere situationen i Fællesskabet vedrørende forsyningssikkerhed for olie og olieprodukter, og som fremmer samordningen og gennemførelsen af foranstaltninger på området.
2. Koordinationsgruppen er sammensat af repræsentanter fra medlemsstaterne. Formandskabet varetages af Kommissionen. Repræsentative organer fra den berørte sektor kan deltage i koordinationsgruppens arbejde efter opfordring fra Kommissionen.
Artikel 18
Gennemgange af beredskab og lagre
1. Kommissionen kan i samråd med medlemsstaterne foretage gennemgange for at kontrollere deres beredskab og, hvis Kommissionen finder det hensigtsmæssigt, dertil hørende lagre. Under forberedelserne af en sådan gennemgang tager Kommissionen hensyn til andre institutioners og internationale organisationers indsats og konsulterer koordinationsgruppen.
2. Koordinationsgruppen kan indvillige i, at befuldmægtigede personer og repræsentanter fra andre medlemsstater deltager i disse gennemgange. Udpegede nationale embedsmænd fra den gennemgåede medlemsstat kan ledsage de personer, der foretager gennemgangen. Inden for en uge efter meddelelsen om en gennemgang som omhandlet i stk. 1 skal enhver berørt medlemsstat, der ikke har meddelt Kommissionen følsomme oplysninger om lagrenes placering i henhold til artikel 6 og 9, stille disse oplysninger til rådighed for personer, der er ansat af eller har fuldmagt fra Kommissionen.
3. Medlemsstaterne sikrer, at deres myndigheder og de ansvarlige for opretholdelse og forvaltning af beredskabslagre og specifikke lagre indvilliger i inspektioner og bistår de personer, der af Kommissionen er bemyndiget til at foretage disse gennemgange. Medlemsstaterne sikrer især, at disse personer får ret til at se alle dokumenter og fortegnelser vedrørende disse lagre og får adgang til de steder, hvor lagrene holdes, samt til alle dokumenter herom.
4. Resultatet af gennemgange foretaget i medfør af denne artikel meddeles den gennemgåede medlemsstat og kan videregives til koordinationsgruppen.
5. Medlemsstaterne og Kommissionen sikrer, at embedsmænd, andre ansatte og øvrige personer, der arbejder under Kommissionens tilsyn, samt medlemmer af koordinationsgruppen er forpligtet til ikke at offentliggøre nogen som helst oplysninger, som indsamles eller udveksles i medfør af denne artikel, og som i kraft af deres art er omfattet af tavshedspligt, som f.eks. lagerejernes identitet.
6. Målene med de i stk. 1 omhandlede gennemgange kan ikke omfatte behandling af personoplysninger. Personoplysninger, der måtte blive fundet eller afdækket under evalueringen, bliver hverken indsamlet eller inddraget og skal i tilfælde af tilfældig indsamling omgående destrueres.
7. Medlemsstaterne træffer de nødvendige foranstaltninger for at sikre, at alle oplysninger, bilag, opgørelser og dokumenter vedrørende beredskabslagre og specifikke lagre opbevares i en periode på mindst fem år.
Artikel 19
Beskyttelse af fysiske personer i forbindelse med behandling af oplysninger
Dette direktiv berører ikke og kan på ingen måde gribe ind i beskyttelsesniveauet for fysiske personer med hensyn til behandling af personoplysninger i henhold til fællesskabslovgivningen og national lovgivning, og det ændrer navnlig ikke medlemsstaternes forpligtelser i forbindelse med deres behandling af personoplysninger, der er fastsat i direktiv 95/46/EF, eller de forpligtelser, der påhviler fællesskabsinstitutioner og -organer i henhold til forordning (EF) nr. 45/2001 om sidstnævntes behandling af personoplysninger som led i udøvelsen af deres ansvar.
Artikel 20
Beredskabsprocedurer
1. Medlemsstaterne sikrer, at de har fastsat procedurer, og træffer alle nødvendige foranstaltninger med henblik på, at deres kompetente myndigheder i tilfælde af en større forsyningsafbrydelse hurtigt, effektivt og gennemsigtigt kan frigive dele af eller alle deres beredskabslagre og specifikke lagre og kan fastsætte generelle eller specifikke begrænsninger af forbruget i forhold til den anslåede forsyningsmangel, bl.a. ved at give visse brugergrupper prioritet ved tildeling af olieprodukter.
2. Medlemsstaterne har til stadighed beredskabsplaner klar, som kan tages i anvendelse, hvis der opstår en større forsyningsafbrydelse, og de sørger for at fastsætte de organisatoriske foranstaltninger, der skal træffes for at sikre iværksættelsen af sådanne planer. Medlemsstaterne orienterer på opfordring Kommissionen om deres beredskabsplaner og organisatoriske forhold i den forbindelse.
3. Når der foreligger en faktisk international beslutning om frigivelse af lagre, der berører en eller flere medlemsstat(er),
a)
kan de berørte medlemsstater bruge deres beredskabslagre og specifikke lagre til at opfylde de internationale forpligtelser, der følger af denne beslutning. Enhver medlemsstat, der gør dette, underretter straks Kommissionen, der kan indkalde koordinationsgruppen eller foretage en elektronisk høring af gruppens medlemmer, navnlig med henblik på at vurdere virkningerne af frigivelsen
b)
bør Kommissionen anbefale medlemsstaterne at frigive alle eller dele af deres beredskabslagre og specifikke lagre eller at træffe andre foranstaltninger med tilsvarende virkning, der findes hensigtsmæssige. Kommissionen kan først handle efter at have hørt koordinationsgruppen.
4. Foreligger der ikke en faktisk international beslutning om frigivelse af lagre, men opstår der vanskeligheder i forsyningen med råolie eller olieprodukter til Fællesskabet eller en medlemsstat, underretter Kommissionen IEA, hvor det er relevant, og samordner med dette, hvor det er hensigtsmæssigt, og tilrettelægger hurtigst muligt en høring af koordinationsgruppen, enten på en medlemsstats anmodning eller på eget initiativ. Når en medlemsstat anmoder om høring af koordinationsgruppen, skal denne finde sted senest fire dage efter anmodningen, medmindre medlemsstaten indvilliger i en længere periode. På grundlag af resultatet af koordinationsgruppens undersøgelse af situationen fastsætter Kommissionen, om der er indtruffet en større forsyningsafbrydelse.
Hvis en større forsyningsafbrydelse anses at være indtruffet, godkender Kommissionen delvis eller hel frigivelse af de mængder af beredskabslagre og specifikke lagre, som de berørte medlemsstater har foreslået med henblik herpå.
5. Medlemsstaterne kan frigive beredskabslagre og specifikke lagre, selv om de derved falder til under det obligatoriske mindsteniveau, der er fastsat i dette direktiv, i de mængder, der er umiddelbart nødvendige som en indledende reaktion i særligt hastende tilfælde eller for at imødegå lokale kriser. I tilfælde af en sådan frigivelse underretter medlemsstaterne omgående Kommissionen om den frigivne mængde. Kommissionen videregiver straks disse oplysninger til medlemmerne af koordinationsgruppen.
6. Ved anvendelse af stk. 3, 4 eller 5 kan medlemsstaterne midlertidigt holde mindre lagre end fastsat i dette direktiv. I så fald fastsætter Kommissionen, på grundlag af resultaterne af høringen af koordinationsgruppen og, hvor det er relevant, i samordning med IEA og navnlig under hensyntagen til situationen på de internationale markeder for olie og olieprodukter, en rimelig frist, inden for hvilken medlemsstaterne skal øge deres lagre for igen at nå op på det fastsatte mindsteniveau.
7. De beslutninger, Kommissionen træffer i medfør af denne artikel, berører ikke de pågældende medlemsstaters eventuelle andre internationale forpligtelser.
Artikel 21
Sanktioner
Medlemsstaterne fastsætter regler for, hvilke sanktioner der skal anvendes ved overtrædelse af de nationale bestemmelser, der er vedtaget i medfør af dette direktiv, og træffer alle nødvendige foranstaltninger for at sikre, at de iværksættes. Sanktionerne skal være effektive, stå i rimeligt forhold til overtrædelsen og have afskrækkende virkning. Medlemsstaterne giver Kommissionen meddelelse om disse bestemmelser senest den 31. december 2012 og underretter den hurtigst muligt om alle senere ændringer.
Artikel 22
Evaluering
Senest den 31. december 2015 foretager Kommissionen en evaluering af direktivets virkemåde og gennemførelse.
Artikel 23
Udvalgsprocedure
1. Kommissionen bistås af et udvalg.
2. Når der henvises til dette stykke, anvendes artikel 5 og 7 i afgørelse 1999/468/EF.
Artikel 24
Ophævelse
Direktiv 73/238/EØF, direktiv 2006/67/EF og beslutning 68/416/EØF ophæves med virkning fra den 31. december 2012.
Henvisninger til de ophævede direktiver og den ophævede beslutning gælder som henvisninger til dette direktiv.
Artikel 25
Gennemførelse
1. Medlemsstaterne sætter de nødvendige love og administrative bestemmelser i kraft for at efterkomme dette direktiv senest den 31. december 2012.
Uanset første afsnit sætter medlemsstater, der ikke er medlemmer af IEA pr. 31. december 2012, og som dækker deres indenlandske forbrug af olieprodukter fuldt ud ved import, de nødvendige love og administrative bestemmelser i kraft for at efterkomme artikel 3, stk. 1, senest den 31. december 2014. Indtil disse medlemsstater har sat sådanne love og administrative bestemmelser i kraft, skal de holde olielagre svarende til 81 dages gennemsnitlig daglig nettoimport.
Disse love og bestemmelser skal ved vedtagelsen indeholde en henvisning til dette direktiv eller skal ved offentliggørelsen ledsages af en sådan henvisning. De nærmere regler for henvisningen fastsættes af medlemsstaterne.
2. Medlemsstaterne meddeler Kommissionen teksten til de vigtigste nationale retsforskrifter, som de udsteder på det område, der er omfattet af dette direktiv.
Artikel 26
Ikrafttræden
Dette direktiv træder i kraft på tyvendedagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
Artikel 27
Adressater
Dette direktiv er rettet til medlemsstaterne.
Udfærdiget i Bruxelles, den 14. september 2009.
ДИРЕКТИВА НА СЪВЕТА 2009/119/ЕО
от 14 септември 2009 година
за налагане на задължение на държавите-членки да поддържат минимални запаси от суров нефт и/или нефтопродукти
СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взе предвид Договора за създаване на Европейската общност, и по-специално член 100 от него,
като взе предвид предложението на Комисията,
като взе предвид становището на Европейския парламент (1),
като взе предвид становището на Европейския икономически и социален комитет (2),
след консултация с Европейския надзорен орган по защита на данните (3),
като има предвид, че:
(1)
Снабдяването на Общността със суров нефт и нефтопродукти продължава да е от голямо значение, особено за сектора на транспорта и химическата промишленост.
(2)
Увеличаващата се концентрация на производството, намаляването на резервите от нефт и увеличаването на световното потребление на нефтопродукти увеличават рисковете, свързани с безпрепятственото снабдяване.
(3)
В плана за действие (2007-2009 г.) „Енергийна политика за Европа“ Европейският съвет подчерта необходимостта от засилване на сигурността на снабдяването както на Европейския съюз (ЕС) като цяло, така и на отделните държави-членки, inter alia, посредством преразглеждане на механизмите на Съюза за управление на запасите от нефт и нефтопродукти, и по-специално по отношение на осигуряване наличието на нефт и нефтопродукти в случай на криза.
(4)
Постигането на тази цел изисква наред с другото и по-голямо сближаване между системата на Общността и тази на Международната агенция по енергетика (наричана по-долу „МАЕ“).
(5)
Съгласно разпоредбите на Директива 2006/67/ЕО на Съвета от 24 юли 2006 г. относно налагането на задължение на държавите-членки да поддържат минимални запаси от суров петрол и/или петролни продукти (4), запасите се изчисляват въз основа на среднодневното вътрешно потребление през предходната календарна година. Съгласно Споразумението за международна програма в областта на енергетиката от 18 ноември 1974 г. (наричано по-долу „Споразумение МАЕ“) обаче задълженията по отношение на запасите се определят въз основа на нетния внос на нефт и нефтопродукти. Поради тази причина, както и поради други методологически различия, се налага методите за изчисляване на задължението по отношение на запасите, както и методите за изчисляване на запасите за извънредни ситуации на Общността да бъдат актуализирани, за да бъдат съгласувани с използваните съгласно Споразумението МАЕ методи за изчисляване, независимо от факта, че може да се наложи оценка на методите за изчисляване на МАЕ с оглед на технологичните подобрения през последните десетилетия и че държавите, които не са членове на МАЕ и които изцяло зависят от вноса на нефт, може да се нуждаят от по-дълъг период за адаптиране на своите задължения по отношение на запасите. За по-нататъшното сближаване с практиката на МАЕ могат да се окажат необходими и целесъобразни допълнителни изменения на методите и реда за изчисляване на запасите, включително например промени, водещи до снижаване за определени държави-членки на размера на намалението от 10 %, прилагано в изчисляването на запасите, което би позволило различно третиране на запасите от нафта или което би позволило отчитане на запасите, съхранявани в танкери в териториалните води на държава-членка.
(6)
Наличието на собствен добив на нефт само по себе си може да допринесе за сигурността на снабдяването и следователно може да представлява основание държавите-членки, добиващи нефт, да поддържат по-малки количества запаси в сравнение с останалите държави-членки. Подобна дерогация не следва обаче да поражда съществена промяна на задълженията по отношение на запасите в сравнение с предвидените съгласно Директива 2006/67/ЕО. Следователно задължението по отношение на запасите за някои държави-членки следва да бъде определено въз основа на вътрешното потребление на нефт и нефтопродукти, а не въз основа на вноса им.
(7)
В заключенията на председателството на Европейския съвет в Брюксел от 8-9 март 2007 г. се посочват нарастващата и все по-спешна необходимост Общността да разработи интегрирана енергийна политика, която да съчетава прилаганите на европейско равнище действия с тези на национално равнище. Следователно е много съществено да се гарантира по-голямо сближаване в стандартите, прилагани чрез съществуващите механизми за съхранение в различните държави-членки.
(8)
Наличието на запаси от нефт и нефтопродукти, както и сигурността на енергийните доставки са ключови елементи на обществената сигурност на държавите-членки и за Общността. Наличието на централни структури за управление на запасите (ЦСУЗ) в Общността улеснява постигането на посочените цели. За да се позволи на съответните държави-членки да използват във възможно най-голяма степен националното право, за да определят функциите на техните ЦСУЗ и да намалят финансовата тежест на крайния потребител в резултат от такива дейности по съхранение, е достатъчно да се забрани използването на запасите с търговска цел, като същевременно се позволи съхрнавянето им навсякъде в Общността и от която и да е ЦСУЗ, създадена за тази цел.
(9)
Предвид целите на общностното законодателство по отношение на запасите от нефт и нефтопродукти, евентуалното безпокойство, което може да бъде изразено от някои държави-членки във връзка със сигурността, и стремежа механизмите за солидарност сред държавите-членки да станат по-строги и по-прозрачни е необходимо дейността на ЦСУЗ да бъде, доколкото е възможно, съсредоточена в границите на техните национални територии.
(10)
Запасите от нефт и нефтопродукти следва да могат да бъдат съхранявани навсякъде на територията на Общността, при условие че надлежно е отчетена физическата им достъпност. Следователно икономическите оператори, субекти на задължения по отношение на запасите, следва да имат възможност да се освободят от своето задължение, чрез делегиране на други икономически оператори или на която и да е ЦСУЗ. Освен това, ако това задължение може да бъде делегирано на свободно избрана ЦСУЗ на територията на Общността чрез заплащане на сума, която не надвишава себестойността на предоставената услуга, ще бъде намален рискът от дискриминационни практики на национално равнище. Правото на икономическия оператор да делегира задълженията си не следва да поражда задължение за никой от участниците да приеме делегираните задължения, освен в случаите когато настоящата директива изисква нещо друго. Когато държавите-членки решат да ограничат правата за делегиране на операторите, те следва да гарантират, че операторите разполагат с право да делегират минимален процент от задълженията си; следователно тези държави-членки следва да гарантират, че техните ЦСУЗ ще приемат делегирането на задълженията по отношение на запасите в размера, необходим за гарантиране на този минимален процент.
(11)
Държавите-членки следва да осигурят напълно наличността на всички запаси, съхранявани съгласно общностното законодателство. За да бъде гарантирана тази наличност, не следва да има ограничения на правото на собственост върху тези запаси, които биха могли да възпрепятстват тяхното използване в случай на прекъсване на снабдяването с нефт и нефтопродукти. Нефтопродукти, собственост на предприятия, които са изложени на значителен риск от производства за принудително изпълнение по отношение на активите им, не следва да се вземат предвид. При налагането на даден оператор на задължение по отношение на запасите, откриването на производство за обявяване в несъстоятелност или за споразумение с кредиторите би могло да се счита за показател за наличието на такъв риск.
(12)
За да се даде възможност на държавите-членки да реагират бързо при особено извънредни ситуации или кризи от местен характер, може да се окаже целесъобразно да им бъде позволено да използват част от запасите си за такива ситуации. Подобни извънредни ситуации или кризи от местен характер не включват ситуациите, произтичащи от промени в цените на суровия нефт или нефтопродуктите, но могат да включват прекъсване на снабдяването с природен газ, което изисква преминаване на друг вид гориво, например използването на суров нефт или нефтопродукти за производството на енергия.
(13)
С оглед на изискванията във връзка с разработването на политиките за извънредни ситуации, сближаването в стандартите, осигурени чрез националните механизми за съхранение на запасите, и осигуряването на по-добро проследяване на количеството на запасите, особено в случай на криза, държавите-членки и Комисията следва да разполагат със средства за засилен контрол върху тези запаси. Запасите, които се съхраняват по силата на двустранни споразумения или договорни права за закупуване на определено количество запаси („талони“), които отговарят на всички изисквания, установени съгласно действащата директива, следва да представляват полезни инструменти, съвместими с целта за по-голямо сближаване.
(14)
Обстоятелството, че значителна част от тези запаси се притежават от държавите-членки или ЦСУЗ, създадени от различните национални власти, следва да позволи увеличаването на степента на контрол и прозрачността, най-малко по отношение на тази част от запасите.
(15)
За да се подпомогне увеличаването на сигурността на снабдяването в Общността, запасите, известни като „целеви запаси“, закупени от държавите-членки или ЦСУЗ и създадени въз основа на взети от държавите-членки решения, следва да съответстват на реалните нужди в случай на криза. Необходимо е също така те да имат отделен правен статус, осигуряващ пълната им наличност в случай на криза. За тази цел съответните държави-членки следва да гарантират предприемането на подходящи стъпки за безусловната защита на посочените запаси срещу всякакви мерки за принудително изпълнение.
(16)
Количествата, притежавани от ЦСУЗ или държавите-членки, на този етап следва да бъдат на ниво, определено по доброволен и независим начин от съответните държави-членки.
(17)
Предвид необходимостта от засилване на контрола и увеличаване на прозрачността запасите за извънредни ситуации, които не съставляват целеви запаси, следва да са подчинени на изисквания за засилено наблюдение, а в някои случаи от държавите-членки следва да се изисква да уведомяват относно мерките, уреждащи наличността на запасите за извънредни ситуации, и всяка промяна на правилата за поддържането им.
(18)
Колебания в количеството на целевите запаси, които се дължат на отделни операции по обновяването им, може да бъдат допускани с цел да се даде възможност за осъществяване на операции като тези, необходими за осигуряването на обновени запаси, гарантирането на съответствие при промяна в качествените характеристики на продукта или за обявяването на нови търгове за съхранение.
(19)
Когато запасите за извънредни ситуации и целевите запаси са смесени с други запаси, поддържани от икономическите оператори, следва да се обърне особено внимание на прозрачността по отношение на количествата запаси за извънредни ситуации.
(20)
Определените в Директива 2006/67/ЕО честота на изготвяне на справки за запасите, както и срока за представянето им, не изглеждат съобразени със системите за съхранение на запасите от нефт и нефтопродукти, прилагани в други части на света. В резолюция относно макроикономическото въздействие от увеличаването на цената на енергията Европейският парламент изрази подкрепата си за по-често докладване.
(21)
За да се избегне двойно докладване на информацията, която държавите-членки трябва да предоставят за отделните категории продукти, Регламент (ЕО) № 1099/2008 на Европейския парламент и на Съвета от 22 октомври 2008 г. относно статистиката за енергийния сектор (5) следва да служи като базов документ за различните категории нефтопродукти, посочени в настоящата директива.
(22)
За да се засили сигурността на снабдяването, да се дава по-пълна информация на пазарите, да се вдъхне увереност на потребителите за състоянието на запасите от нефт и нефтопродукти и да се оптимизират начините и средствата за предаване на информация, следва да се предвиди възможност да се внасят изменения и уточнения към правилата за изготвяне и предоставяне на статистически справки.
(23)
Същите цели налагат изготвянето и предоставянето на статистически справки да бъде разширено и да обхваща и други типове запаси освен запасите за извънредни ситуации и целевите запаси, както и да се предвиди тези справки да бъдат предоставяни месечно.
(24)
Тъй като е възможно предоставяните на Комисията справки да съдържат несъответствия или грешки, служителите на Комисията или упълномощените от Комисията лица следва да могат да извършват преглед на готовността за извънредни ситуации и на запасите на държавите-членки. Следва да се разчита на националните режими на държавите-членки, за да се гарантира ефективното осъществяване на такива прегледи в съответствие с националните процедури.
(25)
Получените или събрани данни следва да бъдат предмет на комплексна статистическа и информационна обработка. Това налага използването на интегрирани инструменти и процедури. Ето защо Комисията следва да е в състояние да предприеме всички подходящи за тази цел мерки и по-специално да разработи нови информационни системи.
(26)
Защитата на физическите лица при обработването на лични данни от държавите-членки се осигурява от Директива 95/46/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 24 октомври 1995 г. за защита на физическите лица при обработването на лични данни и за свободното движение на тези данни (6), а защитата на физическите лица при обработването на лични данни от Комисията се осигурява от Регламент (ЕО) № 45/2001 на Европейския парламент и на Съвета от 18 декември 2000 г. относно защитата на физическите лица по отношение на обработката на лични данни от институции и органи на Общността и за свободното движение на такива данни (7). Тези актове по-специално изискват обработката на лични данни да бъде обоснована от законна цел и предвиждат събраните по случайност лични данни да бъдат заличавани веднага.
(27)
Биогоривата и определени добавки често биват смесвани с нефтопродукти. Когато те са смесени или са предназначени за смесване с тези продукти, следва да е възможно да бъдат вземани предвид при изчисляването на задължението по отношение на запасите и на количеството съхранявани запаси.
(28)
Държавите-членки следва да могат да изпълняват задълженията, които могат да им бъдат наложени в резултат на решение за пускане в обращение на запасите, взето съгласно Споразумението МАЕ или мерките за прилагането му. Правилното и своевременно изпълнение на решенията на МАЕ е ключов фактор за ефективен отговор в случаи на затруднения в снабдяването. За да се гарантира това, държавите-членки следва да пускат в обращение част от своите запаси за извънредни ситуации до степента, в която това е предвидено в съответното решение на МАЕ. Комисията следва да сътрудничи тясно с МАЕ и да осъществява действия на общностно равнище въз основа на методологията на МАЕ. По-специално, Комисията следва да е в състояние да препоръча пускането в обращение на запаси от всички държави-членки, ако това е подходящо за допълване и за улесняване на изпълнението на решението на МАЕ, с което членовете ѝ се приканват да пуснат в обращение запаси. Целесъобразно е държавите-членки да реагират положително на подобни препоръки на Комисията в интерес на укрепването на солидарността и съгласуваността в Общността като цяло между държавите-членки, които са членове на МАЕ, и тези, които не са, в отговор на прекъсване на снабдяването.
(29)
С Директива 73/238/ЕИО на Съвета от 24 юли 1973 г. относно мерките за намаляване на последиците от затрудненията при доставката на суров петрол и петролни продукти (8) се цели в частност да се компенсират или поне да се смекчат неблагоприятните последици от всякакви, дори временни, затруднения, вследствие на които значително намаляват доставките на суров нефт или нефтопродукти, включително сериозните смущения на икономическата дейност в Общността, които подобно намаляване би могло да причини. В настоящата директива следва да се предвидят подобни мерки.
(30)
Директива 73/238/ЕИО има за цел и създаването на консултативен орган за улесняване на координацията на предприетите или предложени практически мерки от страна на държавите-членки в тази област. В настоящата директива следва да се предвиди подобен орган. Продължава да е необходимо всяка държава-членка да изготви план, който да се ползва при евентуални затруднения със снабдяването с суров нефт и нефтопродукти. Всяка държава-членка следва също така да приеме необходимите разпоредби относно организационните мерки, които следва да бъдат взети в случай на криза.
(31)
Доколкото с настоящата директива се въвеждат редица нови механизми, следва да се направи преглед на нейното изпълнение и действие.
(32)
С настоящата директива се заменят или обхващат всички аспекти, които са предмет на Решение 68/416/ЕИО на Съвета от 20 декември 1968 г. относно сключването и изпълнението на отделни междуправителствени споразумения относно задължението на държавите-членки да поддържат минимални запаси от суров петрол и/или петролни продукти (9). Посоченото решение става следователно безпредметно.
(33)
Доколкото целта на настоящата директива, а именно поддържането на висока степен на сигурност на снабдяването с нефт и нефтопродукти на Общността посредством надеждни и прозрачни механизми, основани на солидарността между държавите-членки при съблюдаване на правилата на вътрешния пазар и конкуренцията, не може да бъде постигната в достатъчна степен от държавите-членки и следователно, поради мащаба и последиците ѝ, може да бъде постигната по-добре на общностно равнище, Общността може да приеме мерки съгласно принципа на субсидиарност, уреден в член 5 от Договора. В съответствие с принципа на пропорционалност, уреден в същия член, настоящата директива не надхвърля необходимото за постигането на тази цел.
(34)
Мерките, необходими за изпълнението на настоящата директива, следва да се приемат в съответствие с Решение 1999/468/ЕО на Съвета от 28 юни 1999 г. за установяване на условията и реда за упражняване на изпълнителните правомощия, предоставени на Комисията (10).
(35)
В съответствие с точка 34 от Междуинституционалното споразумение за по-добро законотворчество, държавите-членки се насърчават да изготвят за себе си и в интерес на Общността, свои собствени таблици, които илюстрират, доколкото е възможно, съответствието между настоящата директива и мерките за транспонирането ѝ, както и да ги направят обществено достояние.
(36)
Следователно Директиви 73/238/ЕИО и 2006/67/ЕО, както и Решение 68/416/ЕИО, следва да бъдат отменени,
ПРИЕ НАСТОЯЩАТА ДИРЕКТИВА:
Член 1
Цел
С настоящата директива се предвиждат правила за осигуряване на висока степен на сигурност на снабдяването с нефт и нефтопродукти на Общността посредством надеждни и прозрачни механизми, основани на солидарността между държавите-членки, за поддържането на минимални запаси от суров нефт и/или нефтопродукти, както и въвеждането на необходимите процедури за преодоляване на евентуален сериозен недостиг.
Член 2
Определения
За целите на настоящата директива:
а)
„базова година“ означава календарната година на данните за потреблението или за нетния внос, използвани за изчисляване на необходимите количества запаси, които трябва да бъдат поддържани, или на действително наличните запаси към даден момент;
б)
„добавки“ означава вещества, различни от въглеводороди, добавени или примесени към даден продукт, за да променят свойствата му;
в)
„биогорива“ означава течно или газообразно гориво, използвано в транспорта и получено от биомаса, като „биомаса“ е биоразградимата част от продуктите, отпадъците и остатъчните продукти от селското стопанство (включително веществата от растителен и животински произход), горското стопанство и свързаните с него сектори, както и биоразградимата част от промишлените и битови отпадъци;
г)
„вътрешно потребление“ означава общите количества, изчислени в съответствие с приложение II, доставени в границите на дадена държава за енергийна и друга употреба; този агрегиран показател включва доставките за сектора за преобразуване, както и доставките за промишлеността, транспорта, домакинствата и други сектори на „крайно“ потребление; той също включва собственото потребление на енергийния сектор (с изключение на горивото за нефтени рафинерии);
д)
„действащо международно решение за пускане в обращение на запасите“ означава всяко действащо решение на управителния съвет на Международната агенция по енергетика за осигуряване на суров нефт или нефтопродукти за пазара чрез пускане в обращение на запасите на нейните членове и/или чрез допълнителни мерки;
е)
„централна структура за управление на запасите“ (ЦСУЗ) означава органът или службата, на които могат да бъдат предоставени правомощия да изпълняват действия по закупуване, поддържане или продажба на запаси от нефт и нефтопродукти, включително запаси за извънредни ситуации и целеви запаси;
ж)
„значимо прекъсване на снабдяването“ означава съществено и внезапно намаляване на снабдяването със суров нефт и нефтопродукти за Общността или отделна държава-членка, независимо дали това е довело до приемането на действащо международно решение за пускане в обращение на запаси;
з)
„международни морски бункери“ има значението по раздел 2.1 от приложение А към Регламент (ЕО) № 1099/2008;
и)
„запаси от нефт и нефтопродукти“ означава запасите от енергийните продукти, изброени в раздел 3.1, първа алинея от приложение В към Регламент (ЕО) № 1099/2008;
й)
„запаси за извънредни ситуации“ означава запасите от нефт и нефтопродукти, които всяка държава-членка е длъжна да поддържа съгласно член 3;
к)
„запаси за търговски цели“ означава запасите от нефт и нефтопродукти, съхранявани от икономическите оператори, като това не представлява изискване съгласно настоящата директива;
л)
„целеви запаси“ означава запасите от нефт и нефтопродукти, отговарящи на критериите, определени в член 9.
м)
„физическа достъпност“ означава правила за разполагане и транспортиране на запасите, с които се гарантира тяхното пускане в обращение или действителна доставка до крайните потребители и пазари в срокове и при условия, които водят до намаляване на евентуални проблеми в снабдяването.
Определенията в настоящия член могат да бъдат пояснявани и изменяни в съответствие с процедурата по регулиране, посочена в член 23, параграф 2.
Член 3
Запаси за извънредни ситуации. Изчисляване на задължението по отношение на запасите
1. Държавите-членки приемат всички подходящи законови, подзаконови или административни разпоредби за осигуряването най-късно до 31 декември 2012 г. на трайното поддържане в тяхна полза на територията на Общността на общо количество запаси от нефт и нефтопродукти, което съответства най-малко на по-голямата от двете величини: 90 дни среднодневен нетен внос или 61 дни среднодневно вътрешно потребление.
2. Среднодневният нетен внос, който се взема предвид, се изчислява въз основа на равностойността в суров нефт на вноса през изминалата календарна година, определена в съответствие с изложените в приложение I метод и процедури.
Среднодневното вътрешно потребление за целта се изчислява въз основа на равностойността в суров нефт на вътрешното потребление през изминалата календарна година, определена в съответствие с изложените в приложение II метод и процедури.
3. Независимо от параграф 2 обаче, за периода от 1 януари до 31 март на всяка календарна година среднодневните нетен внос и вътрешно потребление, както е посочено в този параграф, се определят въз основа на внесените или потребени количества през предпоследната календарна година, предшестваща въпросната календарна година.
4. Методите и процедурите за изчисляване на задълженията по отношение на запасите, посочени в настоящия член, могат да бъдат изменяни в съответствие с процедурата по регулиране, посочена в член 23, параграф 2.
Член 4
Изчисляване на количествата запаси
1. Количествата на съхраняваните запаси се изчисляват по методите, посочени в приложение III. При изчисляването на количествата запаси за всяка категория продукти, които се съхраняват съгласно член 9 тези методи се прилагат само за продуктите от съответната категория.
2. Количествата запаси, съхранявани в даден момент, се изчисляват въз основа на данните за базовата година, определена в съответствие с предвидените в член 3 правила.
3. Всякакви запаси от нефт и нефтопродукти могат да бъдат включвани едновременно както при изчисляването на запасите за извънредни ситуации на дадена държава-членка, така и при изчисляването на нейните целеви запаси, при условие че тези запаси от нефт и нефтопродукти отговарят на всички условия, установени за двата вида запаси съгласно настоящата директива.
4. Посочените в параграфи 1 и 2 методи и процедури за изчисляване на количествата запаси могат да бъдат изменяни в съответствие с процедурата по регулиране, посочена в член 23, параграф 2. По-специално може да се окаже необходимо и полезно да се изменят посочените методи и процедури, включително прилагането на намаляване, предвидено в приложение III, за да се осигури по-нататъшно сближаване с практиките на МАЕ.
Член 5
Наличност на запасите
1. Държавите-членки осигуряват по всяко време наличността и физическата достъпност на запасите за извънредни ситуации и целевите запаси за целите на настоящата директива. Те определят разпоредбите за идентифициране, отчитане и контрол на тези запаси така че във всеки момент да е възможно те да бъдат проверени. Това изискване се прилага също и за всякакви запаси за извънредни ситуации и целеви запаси, които са смесени с други запаси, съхранявани от икономически оператори.
Държавите-членки предприемат всички необходими мерки, за да предотвратят възникването на всякакви пречки и затруднения, които могат да възпрепятстват осигуряването на наличността на запасите за извънредни ситуации и целевите запаси. Всяка държава-членка може да поставя ограничения или да налага допълнителни условия във връзка с възможността техните запаси за извънредни ситуации и целеви запаси да бъдат съхранявани извън нейната територия.
2. Когато е целесъобразно да се приложат процедурите за извънредни ситуации, предвидени в член 20, държавите-членки забраняват и се въздържат от прилагане на мерки, възпрепятстващи прехвърлянето, използването или пускането в обращение на запаси за извънредни ситуации или целеви запаси, съхранявани на тяхна територия за сметка на друга държава-членка.
Член 6
Регистър на запасите за извънредни ситуации. Годишно отчитане
1. Всяка държава-членка поддържа и непрекъснато актуализира подробен регистър за всички запаси за извънредни ситуации, съхранявани в нейна полза, които не представляват целеви запаси. В този регистър се съдържа по-специално информация, необходима за определяне на местоположението на складовата база, нефтената рафинерия или хранилището, където се намират съответните запаси, както и техните собственик, количества и вид, с посочване на категориите, определени в раздел 3.1, първа алинея от приложение В към Регламент (ЕО) № 1099/2008.
2. До 25 февруари на всяка календарна година всяка държава-членка предоставя на Комисията резюме на регистъра на запасите, посочен в параграф 1, в което се посочват най-малко количествата и вида на запасите за извънредни ситуации, включени в регистъра към последния ден на предходната календарна година.
3. Държавите-членки изпращат на Комисията и пълно копие на регистъра в срок от 15 дни след искането на Комисията; в това копие могат да бъдат пропуснати чувствителни данни, свързани с местонахождението на запасите. Такова искане може да бъде отправено не по-късно от 5 години от датата, за която се отнасят исканите данни, и не може да се отнася до данни, свързани с период преди 1 януари 2013 г.
Член 7
Централни структури за управление на запасите
1. Държавите-членки могат да създадат ЦСУЗ.
Никоя държава-членка не може да създава повече от една ЦСУЗ или друг подобен орган. Тя може да създаде своята ЦСУЗ навсякъде в рамките на Общността.
Когато дадена държава-членка създава ЦСУЗ, последната е под формата на орган или служба с идеална цел, която действа в общ интерес и не се счита за икономически оператор по смисъла на настоящата директива.
2. ЦСУЗ има за основна цел да закупува, поддържа или продава запаси от нефт и нефтопродукти за целите на настоящата директива или с цел спазването на международни споразумения относно поддържането на запаси от нефт и нефтопродукти. Тя е единственият орган или служба, която може да бъде оправомощена да закупи или продава целеви запаси.
3. ЦСУЗ или държавите-членки могат за определен период да делегират задачи, свързани с управлението на запасите за извънредни ситуации и, с изключение на продажбата и закупуването, на целевите запаси, но единствено на:
а)
друга държава-членка, на чиято територия са разположени такива запаси, или на ЦСУЗ, създадена от тази държава-членка. Задачите, делегирани по такъв начин, не могат да бъдат делегирани вторично на други държави-членки или ЦСУЗ, създадени от тях. Държавата-членка, създала ЦСУЗ, както и всяка държава-членка, на чиято територия ще се съхраняват запасите, има правото да предвиди, че делегирането на правомощия е възможно само с нейно разрешение;
б)
икономически оператори. Задачите, делегирани по такъв начин, не могат да бъдат делегирани вторично. Когато подобно делегиране, неговото изменение или удължаването на срока му са свързани със задачите, отнасящи се до управлението на запасите за извънредни ситуации или целевите запаси, съхранявани в друга държава-членка, то трябва да бъде предварително разрешено от държавата-членка, за чиято сметка се съхраняват запасите, както и от всички държави-членки, на чиито територии те ще се съхраняват.
4. За целите на член 8, параграфи 1 и 2 всяка държава-членка, създала ЦСУЗ, изисква от нея да публикува:
а)
постоянно пълна информация, разбита по категории продукти за количествата запаси, които тя може да поеме задължение да поддържа за икономическите оператори или, където е приложимо, за заинтересованите ЦСУЗ;
б)
най-малко седем месеца предварително - условията, при които тя има готовност да предостави на икономическите оператори услуги по поддържането на запасите. Условията за предоставяне на тези услуги, включително условията, отнасящи се до определянето на график, могат да бъдат определяни и от компетентните национални органи или след провеждането на конкурсна процедура с цел да се определи най-доброто предложение сред операторите или, където е приложимо, сред заинтересуваните ЦСУЗ.
ЦСУЗ приемат това делегиране при обективни, прозрачни и недискриминационни условия. Плащанията от страна на операторите за услугите на ЦСУЗ не надхвърлят общата стойност на предоставените услуги и не могат да бъдат изискани преди създаването на запасите. ЦСУЗ може да постави като условие за приемането на делегиране предоставянето на гаранция или друг вид обезпечение от страна на оператора.
Член 8
Икономически оператори
1. Всяка държава-членка осигурява на всеки икономически оператор, на когото тя налага задължение по отношение на запасите с оглед изпълнение на задълженията ѝ по член 3, правото да делегира по избор най-малко част от това задължение, но единствено на:
а)
ЦСУЗ на държавата-членка, за чиято сметка се съхраняват запасите;
б)
една или повече ЦСУЗ, които предварително са декларирали готовност да съхраняват такива запаси, при условие че това делегиране предварително е било разрешено от държавата-членка, за чиято сметка се съхраняват такива запаси, както и от всички държави-членки, на чиито територии те ще се съхраняват;
в)
други икономически оператори, които имат излишък от запаси или наличен свободен капацитет за съхранението им извън територията на държавата-членка, за чиято сметка запасите се съхраняват в рамките на Общността, при условие че това делегиране е било предварително разрешено от държавата-членка, за чиято сметка се съхраняват запасите, както и от всички държави-членки, на чиито територии те ще се съхраняват; и/или
г)
други икономически оператори, които имат излишък от запаси или наличен свободен капацитет за съхранение на територията на държавата-членка, за чиято сметка се съхраняват запасите, при условие че това делегиране е било предварително съобщено на държавата-членка. Държавите-членки могат да налагат ограничения или условия за такива случаи на делегиране.
Задълженията, делегирани съгласно букви в) и г), не могат да бъдат делегирани вторично. Всякакви промени или удължаването на срока на делегирането съгласно букви б) и в) пораждат действие, само ако предварително е получено разрешение за тях от всички държави-членки, дали разрешение за делегирането. Всякакви промени или удължаването на срока на делегирането съгласно буква г) се разглеждат като ново делегиране.
2. Всяка държава-членка може да ограничи правото за делегиране на икономическите оператори, на които е наложила задължения по отношение на запасите.
Когато обаче тези ограничения ограничават правата на делегиране на даден икономически оператор до количество, съответстващо на по-малко от 10 % от наложеното му задължение по отношение на запасите, държавата-членка гарантира, че е създала ЦСУЗ, която е задължена да приеме делегирането по отношение на количеството, необходимо за запазване на правото на икономически оператор да делегира най-малко 10 % от наложеното му задължение по отношение на запасите.
Минималният процент, посочен в този параграф, се увеличава от 10 % на 30 % до 31 декември 2017 г.
3. Независимо от разпоредбите на параграфи 1 и 2, дадена държава-членка може да наложи задължение на икономическия оператор да делегира най-малко една част от задължението си по отношение на запасите на ЦСУЗ на държавата-членка.
4. Държавите-членки предприемат необходимите мерки да информират икономическите оператори за методите, които се използват за изчисляване на наложените им задължения по отношение на запасите, не по-късно от 200 дни преди началото на периода, за който се отнася въпросното задължение. Икономическите оператори упражняват правото си да делегират задължения по отношение на запасите на ЦСУЗ не по-късно от 170 дни преди началото на периода, за който се отнася въпросното задължение.
Когато икономическите оператори са уведомени в рамките на по-малко от 200 дни преди началото на периода, за който се отнася наложеното им задължение по отношение на запасите, те могат да упражнят правото си да делегират това задължение във всеки един момент.
Член 9
Целеви запаси
1. Всяка държава-членка може да поеме задължение да поддържа минимални количества запаси от нефт и нефтопродукти, изчислени като брой дни на потребление, в съответствие с условията на настоящия член.
Целевите запаси са собственост на държавата-членка или учредената от нея ЦСУЗ и се поддържат на територията на Общността.
2. Целевите запаси могат да са съставени единствено от една или повече от следните категориите продукти, определени в раздел 4 от приложение Б към Регламент (ЕО) № 1099/2008:
-
етан,
-
LPG
-
бензин за двигатели,
-
авиационен бензин,
-
гориво за реактивни двигатели от бензинов тип (гориво за реактивни двигатели от нафтов тип или JP4),
-
гориво за реактивни двигатели от керосинов тип,
-
друг керосин,
-
газьол/дизелово гориво (дестилиран мазут),
-
мазут (с високо съдържание на сяра и с ниско съдържание на сяра),
-
White Spirit (минерален терпентин) и SBP,
-
смазочни материали,
-
битум,
-
парафинови восъци,
-
нефтен кокс.
3. Нефтопродуктите, представляващи целеви запаси, се определят от всяка държава-членка въз основа на посочените в параграф 2 категории. Държавите-членки гарантират, че по отношение на базовата година, определена в съответствие с предвидените в член 3 правила, и във връзка с продуктите, включени в използваните категории, равностойността в суров нефт на потребеното в държавата-членка количество е равна най-малко на 75 % от вътрешното потребление, изчислено въз основа на метода, предвиден в приложение II.
За всяка от категориите, избрани от държавата-членка, целевите запаси, които тя поема задължение да поддържа, съответстват на определен брой дни среднодневно вътрешно потребление, изчислено въз основа на тяхната равностойност в суров нефт, през базовата година, определена в съответствие с предвидените в член 3 правила.
За продуктите, включени в засегнатите или в използваните категории, равностойността в суров нефт, посочена в първа и втора алинея, се изчислява чрез умножаване по коефициент 1,2 на агрегирания показател „действителни брутни вътрешни доставки“, определен в раздел 3.2.1 от приложение В към Регламент 1099/2008. Международните морски бункери не се включват при изчисляването.
4. Всяка държава-членка, която реши да поддържа целеви запаси, изпраща на Комисията известие, предназначено за публикуване в Официален вестник на Европейския съюз, в която се посочват количествата на запасите, които е поела задължение да поддържа, и продължителността на тяхното поддържане, която е най-малко една година. Нотифицираното минимално количество се прилага еднакво за всички категории целеви запаси, използвани от държавата-членка.
Държавите-членки осигуряват съхранението на такива запаси за целия нотифициран период, без да се засяга правото на държавата-членка да прилага временни намаления на количествата, дължащи се единствено на отделни операции по обновяване на запасите.
Списъкът на категориите, който се използва от дадена държава-членка, остава валиден най-малко една година и може да бъде изменян само така че изменението да поражда действие на първо число от календарния месец.
5. Всяка държава-членка, която не е поела задължение за цялата продължителност на дадена календарна година да поддържа целеви запаси за най-малко 30 дни, гарантира, че поне една трета от нейните задължения по отношение на запасите е под формата на продукти, чийто състав е в съответствие с параграфи 2 и 3.
Държава-членка, за която се съхраняват целеви запаси за по-малко от 30 дни, изготвя годишен доклад с анализ на мерките, предприети от националните ѝ органи за гарантиране и проверка на наличността и физическата достъпност на нейните запаси за извънредни ситуации, посочени в член 5, като в същия доклад посочва разпоредбите, приети с цел да се позволи на държавите-членки да контролират използването на тези запаси при прекъсване на снабдяването с нефт и нефтопродукти. Този доклад се изпраща на Комисията до края на първия месец от календарната година, за която се отнася.
Член 10
Управление на целевите запаси
1. Всяка държава-членка поддържа и непрекъснато актуализира подробен регистър за всички съхранявани на територията ѝ целеви запаси. В този регистър се съдържа по-специално цялата информация, необходима за определяне на точното местоположение на въпросните запаси.
Държавите-членки също така изпращат на Комисията копие от регистъра в срок от 15 дни след искането на Комисията. В това копие могат да бъдат пропуснати чувствителни данни, свързани с местонахождението на запасите. Такова искане може да бъде отправено не по-късно от 5 години от датата, за която се отнасят исканите данни.
2. В случай че към целевите запаси са примесени други запаси от нефт и нефтопродукти, държавите-членки или техните ЦСУЗ вземат всички необходими мерки, за да не позволят движение на тези смесени продукти в рамките на дела, представляващ целевите запаси, без предварително писмено разрешение от собственика на целевите запаси и от властите или ЦСУЗ на държавата-членка, на чиято територия се намират запасите.
3. Държавите-членки вземат всички необходими мерки, за да предоставят безусловен имунитет по отношение на мерки за принудително изпълнение върху всички целеви запаси, поддържани или транспортирани на тяхна територията, независимо дали са техни собствени или принадлежат на други държави-членки.
Член 11
Последици от делегирането
Делегирането, посочено в членове 7 и 8, по никакъв начин не изменя задълженията, произтичащи за всяка държава-членка по силата на настоящата директива.
Член 12
Статистически справки за запасите, посочени в член 3
1. По отношение на минималните запаси, които трябва да се съхраняват съгласно член 3, всяка държава-членка изготвя и предоставя на Комисията статистически справки в съответствие с предвидените в приложение IV правила.
2. Правилата за изготвянето на посочените в параграф 1 справки, техният обхват, съдържание и периодичност, а също така и сроковете за предоставянето им, могат да бъдат изменяни в съответствие с процедурата по регулиране, посочена в член 23, параграф 2. Правилата за предоставяне на посочените справки на Комисията също могат да бъдат изменяни в съответствие с процедурата по регулиране, посочена в член 23, параграф 2.
3. Държавите-членки не могат да включват в статистическите си справки относно запасите за извънредни ситуации количествата суров нефт или нефтопродукти, които са предмет на изземване или мерки за принудително изпълнение. Същото се отнася за всички запаси на предприятия, които са обявени в несъстоятелност или са сключили споразумение с кредитори.
Член 13
Статистически справки за целевите запаси
1. Всяка съответна държава-членка изготвя и предоставя на Комисията статистическа справка за целевите си запаси за всяка категория продукти към последния ден от всеки календарен месец, като посочва количеството и броя дни средно потребление, които те представляват през базовата календарна година. Ако някои от тези целеви запаси се съхраняват извън територията на държавата-членка, тя посочва подробно запасите, поддържани на територията на различни държави-членки или от различни държави-членки и съответните ЦСУЗ. Освен това тя предоставя подробни данни за това дали тези запаси са изцяло нейна собственост или са изцяло или частично собственост на нейната ЦСУЗ.
2. Всяка съответна държава-членка изготвя и предоставя на Комисията справка за разположените на нейна територия целеви запаси, собственост на други държави-членки или ЦСУЗ, като посочва съществуващите запаси към последният ден на всеки календарен месец по категориите продукти, определени съгласно член 9, параграф 4. В тази справка държавата-членка също така посочва за всеки отделен случай името на съответната държава-членка или ЦСУЗ, както и количествата.
3. Посочените в параграфи 1 и 2 статистически справки се предоставят през календарния месец след този, за който се отнасят справките.
4. Копия от статистическите справки се предоставят незабавно при поискване от Комисията. Подобно искане може да бъде отправено не по-късно от 5 години, считано от датата, за която се отнасят исканите данни.
5. Обхватът, съдържанието и периодичността на статистическите справки, а също така и сроковете за тяхното предоставяне, могат да бъдат изменяни в съответствие с процедурата по регулиране, посочена в член 23, параграф 2. Правилата относно предоставянето на тези справки на Комисията могат също да бъдат изменяни в съответствие с процедурата по регулиране, посочена в член 23, параграф 2.
Член 14
Справки за запасите за търговски цели
1. Държавите-членки предоставят на Комисията месечна статистическа справка за количествата запаси за търговски цели, съхранявани на тяхна територия. При това те гарантират защитата на чувствителните данни и се въздържат от посочване на имената на собствениците на въпросните запаси.
2. Въз основа на предоставените ѝ от държавите-членки справки и при използването на агрегирани количества, Комисията публикува месечна статистическа справка за запасите за търговски цели в Общността.
3. Правилата за предоставяне и публикуване на статистическите справки, както и честотата им, могат да бъдат изменяни в съответствие с процедурата по регулиране, посочена в член 23, параграф 2.
Член 15
Обработка на данните
Комисията осигурява развитието, хостинга, управлението и поддръжката на информационно-технологичните ресурси, необходими за получаването, съхраняването и всички форми на обработка на данните, съдържащи се в статистическите справки, както и на всякаква друга информация, предоставяна от държавите-членки или събрана от Комисията съгласно настоящата директива, а също така и на всякакви данни за запасите от нефт и нефтопродукти, събирани съгласно Регламент (ЕО) № 1099/2008 и необходими за изготвянето на предвидените в настоящата директива справки.
Член 16
Биогорива и добавки
1. При изчисляването на задължението по отношение на запасите в съответствие с членове 3 и 9 биогоривата и добавките се взимат предвид само ако са примесени към съответните нефтопродукти.
2. Биогоривата и добавките се взимат предвид при изчисляването на действително поддържаните количества запаси, когато:
а)
са примесени към съответните нефтопродукти; или
б)
се съхраняват на територията на съответната държава-членка, при условие че тази държава-членка е приела правила, съгласно които те трябва да се примесват към нефтопродукти, поддържани в съответствие с изложените в настоящата директива задължения по отношение на запасите, и че се използват за транспортни нужди.
3. Правилата, съгласно които биогоривата и добавките се взимат предвид при изчисляването на задължения по отношение на запасите и нивата им, както е посочено в параграфи 1 и 2 количества запаси могат да бъдат изменяни в съответствие с процедурата по регулиране, посочена в член 23, параграф 2.
Член 17
Координационна група за нефта и нефтопродуктите
1. Създава се координационна група за нефта и нефтопродуктите (наричана по-нататък „координационната група“). Координационната група е консултативна група, която допринася за анализирането на положението в Общността що се отнася до сигурността на снабдяването с нефт и нефтопродукти и улеснява координацията и прилагането на мерки в тази област.
2. Координационната група е съставена от представители на държавите-членки. Тя се председателства от Комисията. По покана от Комисията в работата на координационната група могат да участват представителни организации от съответния сектор.
Член 18
Преглед на готовността за извънредни ситуации и на запасите
1. Комисията, съгласувано с държавите-членки, може да извършва прегледи за проверка на тяхната готовност за извънредни ситуации и, ако Комисията счете за уместно, на свързания с това механизъм за съхранение. Когато подготвя такива прегледи, Комисията взема предвид усилията на другите институции и международни организации и се консултира с координационната група.
2. Координационната група може да даде съгласието си за участието на упълномощени служители и представители на държавите-членки в прегледите. Посочени национални служители на държавата-членка, която е обект на прегледа, могат да съпровождат лицата, извършващи прегледа. В рамките на една седмица след обявяването на прегледа, посочен в параграф 1, всяка съответна държава-членка, която не е предоставила на Комисията информация за чувствителни данни, свързани с местонахождението на запасите съгласно членове 6 и 9, предоставят тази информация на служителите на Комисията или на упълномощените от нея лица.
3. Държавите-членки гарантират, че техните органи и лица, отговарящи за поддържането и управлението на запасите за извънредни ситуации и целевите запаси, са съгласни с проверките и оказват помощ на лицата, упълномощени от Комисията да извършват посочените прегледи. Държавите-членки по-специално гарантират, че на тези лица е предоставено право на достъп до всички документи и регистри, отнасящи се до въпросните запаси, както и правото на достъп до местата на съхранение на запасите и свързаните с тях документи.
4. Резултатите от прегледите, проведени съгласно настоящия член, се нотифицират на държавата-членка, която е обект на прегледа, и могат да бъдат изпратени на координационната група.
5. Държавите-членки и Комисията гарантират, че длъжностните лица, служителите и другите лица, които работят под надзора на Комисията, както и членовете на координационната група, не могат да разкриват никаква информация, която е била събрана или обменена съгласно настоящия член, и която поради същността си представляват професионална тайна, като например самоличността на собствениците на запасите.
6. Целите на посочените в параграф 1 прегледи не могат да включват обработката на лични данни. Всякакви лични данни, установени или разкрити по време на проверките, не могат да бъдат събирани, или вземани предвид, а ако са събрани случайно, се заличават незабавно.
7. Държавите-членки предприемат всички необходими мерки, за да осигурят съхраняването на данните, справките и документацията във връзка със запасите за извънредни ситуации и целевите запаси най-малко за срок от 5 години.
Член 19
Защита на физическите лица при обработването на лични данни
Тази директива не засяга и по никакъв начин не накърнява степента на защита на физическите лица при обработването на лични данни, осигурена от общностното и национално законодателство, и в частност не изменя задълженията на държавите-членки относно обработването на лични данни, наложени им с Директива 95/46/ЕО, нито задълженията, наложени на общностните институции и органи по силата на Регламент (ЕО) № 45/2001 относно обработването от тяхна страна на лични данни при изпълняване на задълженията им.
Член 20
Процедури при извънредни ситуации
1. Държавите-членки гарантират, че имат установени процедури и предприемат всички необходими мерки, за да дадат възможност на компетентните им органи да пуснат в обращение бързо, ефективно и по прозрачен начин част или всички техни запаси за извънредни ситуации и целеви запаси в случай на значимо прекъсване на снабдяването, както и да наложат общи или специални ограничения на потреблението в съответствие с изчисления недостиг, inter alia, чрез приоритетно разпределяне на нефтопродукти на определени групи потребители.
2. Държавите-членки непрекъснато поддържат планове за намеса при извънредни ситуации, които да бъдат приложени при евентуално значимо прекъсване на снабдяването и обезпечават предприемането на организационни мерки, за да позволят прилагането на тези планове. По искане на Комисията държавите-членки ѝ предоставят информация относно плановете си за намеса при извънредни ситуации и свързаните с тях организационни мерки.
3. При наличието на международно действащо решение за пускане в обращение на запасите, което засяга една или повече държави-членки:
а)
съответните държави-членки могат да използват техните запаси за извънредни ситуации и целеви запаси, за да изпълнят произтичащите от решението международни задължения. Всяка държавата-членка, която прави това, незабавно уведомява Комисията, която може да свика заседание на координационната група или да се консултира по електронен път с нейните членове за оценка, по-специално, на въздействието на това пускане в обращение.
б)
Комисията следва да препоръча на държавите-членки да пуснат в обращение част или всички техни запаси за извънредни ситуации и целеви запаси, или да предприемат други мерки с равностоен ефект, които считат за уместни. Комисията може да действа само след консултация с координационната група.
4. При липса на действащо международно решение за пускане в обращение на запаси, но при поява на затруднения при снабдяването със суров нефт или нефтопродукти за Общността или отделна държава-членка, Комисията информира МАЕ, когато това е приложимо, и съгласува с нея, както е уместно, и организира консултация с координационната група колкото е възможно по-бързо по искане на държава-членка или по своя собствена инициатива. Когато консултацията с координационната група е поискана от дадена държава-членка, тя се организира най-късно до 4 дни от датата на искането, освен ако държавата-членка не даде съгласието си за по-дълъг срок. Въз основа на резултатите от проучването на положението от страна на координационната група, Комисията определя дали е налице значимо прекъсване на снабдяването.
Ако бъде счетено, че е налице значимо прекъсване на снабдяването Комисията дава разрешение за частично или пълно пускане в обращение на количествата запаси за извънредни ситуации и целеви запаси, предложени за тази цел от съответните държави-членки.
5. Държавите-членки могат да пуснат в обращение запаси за извънредни ситуации и целеви запаси, като слизат под задължителното минимално ниво, установено съгласно настоящата директива, в количества, необходими незабавно за първоначална реакция при особено извънредни ситуации или за справяне с криза от местен характер. В случай на подобно пускане в обращение държавите-членки уведомяват незабавно Комисията за пуснатите в обращение количества. Комисията предава тази информацията на членовете на координационната група.
6. При прилагането на параграфи 3, 4 и 5 държавите-членки могат временно да имат запаси в размери, по-малки от предвидените в настоящата директива. В този случай Комисията определя, въз основа на резултатите от консултация с координационната група и, където е приложимо, в сътрудничество с МАЕ, и по-специално като отчита положението на международните пазари на нефт и нефтопродукти, разумен срок, в който държавите-членки трябва да възстановят запасите си до минимално изискуемите нива.
7. Приетите по силата на настоящия член решения на Комисията не засягат други международни задължения на съответните държави-членки.
Член 21
Санкции
Държавите-членки установяват система от санкции, приложими при нарушаване на национални разпоредби, приети съгласно настоящата директива, и вземат всички необходими мерки за осигуряване на тяхното прилагане. Предвидените санкции трябва да бъдат ефективни, съразмерни и възпиращи. Държавите-членки информират Комисията за тези разпоредби най-късно до 31 декември 2012 г., както и във възможно най-кратък срок - за всяко последващо изменение във връзка с тях.
Член 22
Преглед
До 31 декември 2015 г. Комисията прави преглед на действието и изпълнението на настоящата директива.
Член 23
Процедура на комитет
1. Комисията се подпомага от комитет.
2. При позоваване на настоящия параграф се прилагат членове 5 и 7 от Решение 1999/468/ЕО.
Член 24
Отмяна
Директива 73/238/ЕИО, Директива 2006/67/ЕО и Решение 68/416/ЕИО се отменят, считано от 31 декември 2012 г.
Позоваванията на отменените директиви и на отмененото решение се считат за позовавания на настоящата директива.
Член 25
Транспониране
1. Държавите-членки приемат всички подходящи законови, подзаконови и административни разпоредби за спазване на настоящата директива най-късно до 31 декември 2012 г.
Чрез дерогация от първа алинея, държавите-членки, които към 31 декември 2012 г. не са членове на МАЕ и които покриват тяхното вътрешно потребление на нефтопродукти изцяло от внос на такива продукти, приемат всички законови, подзаконови и административни разпоредби, необходими за спазване на член 3, параграф 1 от настоящата директива до 31 декември 2014 г. До въвеждането в сила на посочените разпоредби от тези държави-членки, последните поддържат запаси от нефт и нефтопродукти, съответстващи на 81 дни среднодневен нетен внос.
Когато държавите-членки приемат тези разпоредби, в тях се съдържа позоваване на настоящата директива или то се прави при публикуването им. Условията и редът на позоваване се определят от държавите-членки.
2. Държавите-членки съобщават на Комисията текста на основните разпоредби от националното право, които те приемат в областта, уредена с настоящата директива.
Член 26
Влизане в сила
Настоящата директива влиза в сила на двадесетия ден след публикуването ѝ в Официален вестник на Европейския съюз.
Член 27
Адресати
Адресати на настоящата директива са държавите-членки.
Съставено в Брюксел на 14 септември 2009 година.