RÅDETS FORORDNING (EF) Nr. 2371/2002
af 20. december 2002
om bevarelse og bæredygtig udnyttelse af fiskeressourcerne som led i den fælles fiskeripolitik
RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 37,
under henvisning til forslag fra Kommissionen (1),
under henvisning til udtalelse fra Europa-Parlamentet (2), og
ud fra følgende betragtninger:
(1)
Ved Rådets forordning (EØF) nr. 3760/92 (3) blev der oprettet en EF-ordning for fiskeri og akvakultur. Ifølge nævnte forordning skal Rådet senest den 31. december 2002 træffe beslutning om eventuelle nødvendige justeringer.
(2)
Anvendelsesområdet for den fælles fiskeripolitik omfatter bevarelse, forvaltning og udnyttelse af levende akvatiske ressourcer og akvakultur samt forarbejdning og afsætning af fiskevarer og akvakulturprodukter, for så vidt disse aktiviteter udøves på medlemsstaternes område eller i EF-farvande eller af EF-fiskerfartøjer eller borgere i medlemsstaterne, under hensyntagen til artikel 117 i De Forenede Nationers havretskonvention og med forbehold af flagstatens primære ansvar.
(3)
Mange fiskebestande er i fortsat tilbagegang, og derfor bør den fælles fiskeripolitik styrkes, så det sikres, at fiskeriet kan overleve på lang sigt gennem bæredygtig udnyttelse af de levende akvatiske ressourcer baseret på sund videnskabelig rådgivning og på en forsigtighedstilgang, der bygger på samme overvejelser som det i traktatens artikel 174 omhandlede forsigtighedsprincip.
(4)
Den fælles fiskeripolitiks mål bør derfor være at sikre en bæredygtig udnyttelse af de levende akvatiske ressourcer og akvakulturen som led i en bæredygtig udvikling, idet der på en afbalanceret måde tages hensyn til de miljømæssige, økonomiske og sociale aspekter.
(5)
Det er vigtigt, at den fælles fiskeripolitik forvaltes efter princippet om god forvaltningspraksis, og at de foranstaltninger, der træffes, er forenelige med hinanden og i overensstemmelse med andre EF-politikker.
(6)
Det bliver lettere at opnå den tilstræbte bæredygtige udnyttelse, hvis fiskeriet forvaltes for flere år ad gangen ved hjælp af flerårige forvaltningsplaner for bestandene ved eller inden for sikre biologiske grænser. For bestande uden for sikre biologiske grænser, er det en absolut prioritet, at der vedtages flerårige genopretningsplaner. I tråd med den videnskabelige rådgivning kan det blive nødvendigt med væsentlige fiskeriindsatsbegrænsninger for disse bestande.
(7)
I disse flerårige planer bør der opstilles mål for en bæredygtig udnyttelse af de pågældende bestande og fastsættes fangstregler, der regulerer, hvordan den årlige fangstmængde og/eller fiskeriindsatsbegrænsning skal beregnes, ligesom der bør fastsættes andre specifikke forvaltningsforanstaltninger under hensyntagen også til indvirkningen på andre arter.
(8)
Indholdet af flerårige planer bør stå i passende forhold til bestandenes bevarelsesstatus, uopsætteligheden af deres genopretning samt de særlige kendetegn ved disse bestande og de fiskerier, hvorved de fanges.
(9)
For at sikre, at bestande, som der ikke er opstillet flerårige planer for, udnyttes på en bæredygtig måde, bør der for sådanne bestande fastsættes fangst- og/eller indsatsbegrænsninger.
(10)
Medlemsstaterne og Kommissionen bør have mulighed for at træffe hasteforanstaltninger, hvis der som følge af fiskeriaktiviteter opstår alvorlig fare for ressourcernes bevarelse eller for det marine økosystem, der kræver, at der straks gribes ind.
(11)
Medlemsstaterne bør bemyndiges til inden for deres 12-sømilezone at kunne træffe bevarelses- og forvaltningsforanstaltninger gældende for alle fartøjer, forudsat at sådanne foranstaltninger, når de gælder for fiskerfartøjer fra andre medlemsstater, er ikke-diskriminatoriske, og der har fundet forudgående samråd sted, og forudsat, at EF ikke har truffet foranstaltninger, der specifikt vedrører bevarelse og forvaltning inden for dette område.
(12)
EF-flåden bør reduceres, så den bringes i tråd med de disponible ressourcer, og der bør træffes specifikke foranstaltninger for at nå dette mål, herunder fastsættelse af referenceniveauer for fiskerikapacitet, der ikke må overskrides, en særlig EF-foranstaltning til fremme af ophugning af fiskerfartøjer samt nationale tilgangs-/afgangsordninger.
(13)
Hver medlemsstat skal føre et nationalt register over fiskerfartøjer, som bør stilles til rådighed for Kommissionen med henblik på overvågning af medlemsstaternes flådestørrelse.
(14)
De eksisterende regler, der begrænser adgangen til fiskeressourcer inden for medlemsstaternes 12-sømilezone, har fungeret tilfredsstillende og er kommet bevarelsen til gode ved at begrænse fiskeriindsatsen i de mest følsomme dele af EF-farvandene og ved at bevare de traditionelle fiskeriaktiviteter, som den sociale og økonomiske udvikling i visse kystsamfund er stærkt afhængig af. De bør derfor fortsat anvendes indtil den 31. december 2012.
(15)
Selv om andre adgangsbegrænsninger som fastsat i EF-bestemmelserne bør opretholdes indtil videre, bør de tages op til revision, så det kan vurderes, om de er nødvendige for at sikre bæredygtige fiskerier.
(16)
På grund af fiskeriets alvorlige økonomiske situation og visse kystsamfunds afhængighed af fiskeriet må der skabes et relativt stabilt fiskeri ved at fordele fiskerimulighederne blandt medlemsstaterne på basis af en forudsigelig andel af bestandene til hver medlemsstat.
(17)
Under hensyntagen til den givne biologiske situation for bestandene skal der med denne stabilitet tages hensyn til de særlige behov i områder, hvor lokalbefolkningen er særlig afhængig af fiskeriet og den hertil knyttede virksomhed, således som Rådet besluttede i sin resolution af 3. november 1976 (4) og navnlig i bilag VII hertil om visse aspekter udadtil ved oprettelsen af en fiskerizone på 200 sømil inden for Fællesskabet fra den 1. januar 1977 at regne.
(18)
Udtrykket »tilsigtet relativ stabilitet« bør forstås på denne baggrund.
(19)
For at sikre, at den fælles fiskeripolitik gennemføres effektivt, bør EF's kontrol- og håndhævelsesordning for fiskeri skærpes, og ansvarsfordelingen mellem medlemsstaternes myndigheder og Kommissionen bør gøres endnu klarere. Med henblik herpå bør de vigtigste bestemmelser for kontrol, inspektion og håndhævelse af reglerne i den fælles fiskeripolitik, hvoraf visse allerede findes i Rådets forordning (EF) nr. 2847/93 af 12. oktober 1993 om indførelse af en kontrolordning under den fælles fiskeripolitik, indsættes i nærværende forordning (5). Nævnte forordning skal forblive i kraft, indtil alle fornødne gennemførelsesbestemmelser er vedtaget.
(20)
Kontrol-, inspektions- og håndhævelsesbestemmelserne regulerer dels forpligtelserne for fiskerfartøjsførerne og de erhvervsdrivende i afsætningskæden, dels ansvarsfordelingen mellem medlemsstaterne og Kommissionen.
(21)
EF bør kunne foretage fradrag i fiskerimuligheder. Hvis det fastslås, at en anden medlemsstat, på grund af at en medlemsstat har overskredet sine fiskerimuligheder, har lidt skade, bør fradraget tildeles den pågældende medlemsstat.
(22)
Medlemsstaterne bør være forpligtet til straks at træffe foranstaltninger til at forhindre fortsættelse af alvorlige overtrædelser som defineret i Rådets forordning (EF) nr. 1447/1999 af 24. juni 1999 om fastsættelse af en liste over de former for adfærd, der er en alvorlig overtrædelse af reglerne i den fælles fiskeripolitik (6).
(23)
Kommissionen bør kunne træffe øjeblikkelige forebyggende foranstaltninger, hvis det konstateres, at der er risiko for, at fiskeri kan føre til en alvorlig trussel for levende akvatiske ressourcer.
(24)
Kommissionen bør gives de fornødne beføjelser til at kunne opfylde sin forpligtelse til at kontrollere og evaluere medlemsstaternes gennemførelse af den fælles fiskeripolitik.
(25)
Samarbejdet og samordningen mellem alle relevante myndigheder bør styrkes, hvis det skal sikres, at alle regler i den fælles fiskeripolitik overholdes, navnlig ved at udveksle nationale fiskeriinspektører og ved at kræve, at medlemsstaterne behandler inspektionsrapporter fra EF-inspektører, inspektører fra en anden medlemsstat eller inspektører fra Kommissionen på samme måde som deres egne rapporter, når det gælder konstatering af fakta.
(26)
De nødvendige foranstaltninger til gennemførelse af denne forordning bør vedtages i overensstemmelse med Rådets afgørelse 1999/468/EF af 28. juni 1999 om fastsættelse af de nærmere vilkår for udøvelsen af de gennemførelsesbeføjelser, der tillægges Kommissionen (7).
(27)
For at bidrage til at nå den fælles fiskeripolitiks mål bør der oprettes regionale rådgivende råd, så fiskernes og andre berørte parters viden og erfaringer kan komme den fælles fiskeripolitik til gode, og der kan tages hensyn til de forskelligartede forhold i EF-farvandene.
(28)
For at sikre, at der i den fælles fiskeripolitik gøres brug af den bedste videnskabelige, tekniske og økonomiske rådgivning, bør Kommissionen bistås af en egnet komité.
(29)
For at nå det egentlige mål, som er en bæredygtig udnyttelse af de levende akvatiske ressourcer, er det nødvendigt og hensigtsmæssigt at fastsætte regler for bevarelse og udnyttelse af de pågældende ressourcer. I overensstemmelse med proportionalitetsprincippet, jf. traktatens artikel 5, går denne forordning ikke ud over, hvad der er nødvendigt for at nå disse mål.
(30)
På grund af de mange og omfattende ændringer bør Rådets forordning (EØF) nr. 3760/92 ophæves. Eftersom alle væsentlige bestemmelser i Rådets forordning (EØF) nr. 101/76 af 19. januar 1976 om etablering af en fælles strukturpolitik for fiskerisektoren (8) udgår, bør også denne forordning ophæves -
UDSTEDT FØLGENDE FORORDNING:
KAPITEL I ANVENDELSESOMRÅDE OG MÅL
Artikel 1
Anvendelsesområde
1. Den fælles fiskeripolitik omfatter bevarelse, forvaltning og udnyttelse af levende akvatiske ressourcer, akvakultur og forarbejdning og afsætning af fiskevarer og akvakulturprodukter, for så vidt disse aktiviteter udøves på medlemsstaternes område eller i EF-farvande eller af EF-fiskerfartøjer eller, med forbehold af flagstatens primære ansvar, af borgere i medlemsstaterne.
2. Den fælles fiskeripolitik fastsætter sammenhængende foranstaltninger vedrørende:
a)
bevarelse, forvaltning og udnyttelse af levende akvatiske ressourcer
b)
begrænsning af fiskeriets indvirkning på miljøet
c)
betingelser for adgang til farvande og ressourcer
d)
strukturpolitik og forvaltning af flådekapacitet
e)
kontrol og håndhævelse
f)
akvakultur
g)
den fælles markedsordning, og
h)
internationale forbindelser.
Artikel 2
Mål
1. Den fælles fiskeripolitik skal sikre, at de levende akvatiske ressourcer udnyttes på en økonomisk, miljømæssigt og socialt bæredygtig måde.
Med henblik herpå anvender EF en forsigtighedstilgang ved at træffe foranstaltninger til at beskytte og bevare de levende akvatiske ressourcer, sikre en bæredygtig udnyttelse af disse ressourcer og begrænse fiskeriets indvirkning på de marine økosystemer mest muligt. EF skal tilstræbe, at fiskeriet efterhånden forvaltes efter økosystembaserede principper. EF skal tilstræbe at bidrage til at skabe et effektivt fiskeri i en økonomisk levedygtig og konkurrencedygtig fiskeri- og akvakultursektor, hvor de, der er afhængige af fiskeriet, sikres en rimelig levestandard, samtidig med at der tages hensyn til forbrugerinteresserne.
2. Den fælles fiskeripolitik skal følge nedenstående principper om god forvaltningspraksis:
a)
klar afgrænsning af ansvaret på EF-plan, nationalt plan og lokalt plan
b)
en beslutningsproces, der er baseret på sund videnskabelig rådgivning, som giver rettidige resultater
c)
udstrakt inddragelse af de berørte parter i alle stadier af politikken lige fra udarbejdelse til gennemførelse
d)
overensstemmelse med andre EF-politikker, navnlig miljø-, social-, regional-, udviklings-, sundheds- og forbrugerbeskyttelsespolitikken.
Artikel 3
Definitioner
I denne forordning forstås ved:
a)
EF-farvande: de farvande, der henhører under medlemsstaternes højhedsområde eller jurisdiktion med undtagelse af farvandene omkring de territorier, der er nævnt i bilag II til traktaten.
b)
Levende akvatiske ressourcer: tilstedeværende og tilgængelige levende marine akvatiske arter, herunder anadrome og katadrome arter i deres marine levetid.
c)
Fiskerfartøj: et fartøj, der er udstyret til at udnytte levende akvatiske ressourcer erhvervsmæssigt.
d)
EF-fiskerfartøj: et fiskerfartøj, der fører en medlemsstats flag og er registreret i EF.
e)
Bæredygtig udnyttelse: udnyttelse af en bestand på en sådan måde, at den fremtidige udnyttelse af bestanden ikke bringes i fare, og således, at den ikke har negativ indvirkning på de marine økosystemer.
f)
Fiskeridødelighed: fangsten af en bestand i en given periode beregnet i forhold til den gennemsnitlige bestand, der er til rådighed for fiskeriet i den pågældende periode.
g)
Bestand: en levende akvatisk ressource, der forekommer i et givet forvaltningsområde.
h)
Fiskeriindsats: produktet af et fiskerfartøjs kapacitet og aktivitet; for en gruppe fartøjer er det summen af fiskeriindsatsen for alle fartøjerne i gruppen.
i)
Fiskeriforvaltning efter en forsigtighedstilgang: manglende pålidelige videnskabelige data bør ikke anvendes som begrundelse for at udskyde eller undlade at træffe forvaltningsforanstaltninger til bevarelse af målarter, tilknyttede eller afhængige arter og ikke-målarter samt deres miljø.
j)
Grænsereferencepunkter: parameterværdier for bestande (bl.a. biomasse eller fiskeridødelighed), som skal undgås, fordi de er forbundet med en ukendt bestandsudvikling, bestandssammenbrud eller nedsat rekruttering.
k)
Bevarelsesreferencepunkter: parameterværdier for bestande (bl.a. biomasse eller fiskeridødelighed), som anvendes i fiskeriforvaltning, f.eks. med hensyn til et acceptabelt niveau for biologisk risiko eller et ønsket udbytteniveau.
l)
Sikre biologiske grænser: indikatorer for en bestands tilstand eller udnyttelse, inden for hvilke der kun er ringe risiko for overskridelse af visse grænsereferencepunkter.
m)
Fangstbegrænsning: en kvantitativ begrænsning af landinger af en bestand eller gruppe af bestande i en given periode, medmindre andet er bestemt i EF-lovgivningen.
n)
Fiskerikapacitet: et fartøjs tonnage i BT og dets effekt i kW som defineret i Rådets forordning (EØF) nr. 2930/86 (9), artikel 4 og 5. For visse typer fiskeri kan kapaciteten defineres af Rådet, der f.eks. benytter antallet og/eller størrelsen af et fartøjs fiskeredskaber.
o)
Flådeafgang: sletning af et fiskerfartøj i en medlemsstats fiskerfartøjsregister under forudsætning af, at det er i overensstemmelse med artikel 15, stk. 1.
p)
Flådetilgang: registrering af et fiskerfartøj i en medlemsstats fiskerfartøjsregister.
q)
Fiskerimuligheder: en fastsat ret til at fiske, udtrykt i fangster og/eller fiskeriindsats.
r)
EF-fiskerimuligheder: EF's fiskerimuligheder i EF-farvande plus de samlede EF-fiskerimuligheder uden for EF-farvande minus de EF-fiskerimuligheder, der tildeles tredjelande.
KAPITEL II BEVARELSE OG BÆREDYGTIGHED
Artikel 4
Foranstaltningstyper
1. For at nå målene i artikel 2, stk. 1, træffer Rådet EF-foranstaltninger for adgang til farvande og ressourcer og for bæredygtigt fiskeri.
2. Foranstaltningerne i stk. 1 træffes under hensyn til foreliggende videnskabelig, teknisk og økonomisk rådgivning, og især de rapporter, der udarbejdes af Den Videnskabelige, Tekniske og Økonomiske Komité for Fiskeri (STECF) nedsat ved artikel 33, stk. 1, samt på baggrund af rådgivning fra de regionale rådgivende råd i henhold til artikel 31. De kan navnlig omfatte foranstaltninger for de enkelte bestande eller grupper af bestande til begrænsning af fiskeridødeligheden og fiskeriets indvirkning på miljøet ved:
a)
at der vedtages genopretningsplaner efter artikel 5
b)
at der vedtages forvaltningsplaner efter artikel 6
c)
at der opstilles mål for en bæredygtig udnyttelse af bestande
d)
at fangsterne begrænses
e)
at det fastsættes, hvor mange og hvilke typer fiskerfartøjer der må fiske
f)
at fiskeriindsatsen begrænses
g)
at der vedtages tekniske foranstaltninger, herunder:
i)
foranstaltninger vedrørende fiskeredskabers konstruktion, antal og størrelse af fiskeredskaber om bord, deres anvendelsesmåde samt sammensætningen af de fangster, der må beholdes om bord ved fiskeri med sådanne redskaber
ii)
etablering af områder og/eller perioder, hvor fiskeri er forbudt eller begrænset, herunder beskyttelse af gyde- og vækstområder
iii)
fastsættelse af mindstemål for de individer, der må beholdes om bord og/eller landes
iv)
specifikke foranstaltninger til begrænsning af fiskeriets indvirkning på marine økosystemer og ikke-målarter
h)
at skabe incitamenter, herunder også økonomiske, til fremme af mere selektivt fiskeri eller fiskeri med begrænset indvirkning
i)
at gennemføre pilotprojekter vedrørende alternative typer af fiskeriforvaltningsteknikker.
Artikel 5
Genopretningsplaner
1. Rådet vedtager som en prioritet genopretningsplaner for fiskeri efter bestande, der er uden for sikre biologiske grænser.
2. Målet for genopretningsplanerne er at sikre genopretning af bestande, til de er inden for sikre biologiske grænser.
De skal omfatte bevarelsesreferencepunkter, bl.a. mål, ud fra hvilke det vurderes, om en bestand igen er kommet inden for sikre biologiske grænser.
Målene udtrykkes i:
a)
populationsstørrelse og/eller
b)
udbytte på lang sigt og/eller
c)
fiskeridødelighed og/eller
d)
fangststabilitet.
Genopretningsplanerne kan omfatte mål vedrørende andre levende akvatiske ressourcer og opretholdelse eller forbedring af marine økosystemers bevarelsesstatus.
Hvis der er opstillet mere end et mål, skal genoprettelsesplanerne fastlægge en prioritering af disse mål.
3. Genopretningsplanerne skal opstilles på grundlag af en forsigtighedstilgang til fiskeriforvaltning og tage hensyn til de grænsereferencepunkter, som de relevante videnskabelige organer anbefaler. De skal sikre en bæredygtig udnyttelse af bestandene, og at indvirkningen af fiskeriet på marine økosystemer holdes på et bæredygtigt niveau.
De kan omfatte enten fiskerier efter enkeltbestande eller fiskerier efter blandede bestande og skal tage behørigt hensyn til samspillet mellem bestande og fiskerier.
Genopretningsplanerne skal være flerårige og angive den forventede tidsramme for opfyldelsen af de opstillede mål.
4. Genopretningsplanerne kan omfatte enhver foranstaltning som omhandlet i artikel 4, stk. 2, litra c) til h), samt fangstregler, der består af et på forhånd fastlagt sæt af biologiske parametre til styring af fangstgrænserne.
Genopretningsplanerne skal omfatte begrænsninger af fiskeriindsatsen medmindre dette ikke er nødvendigt for at opfylde formålet med planen. De foranstaltninger, der medtages i genopretningsplanerne, skal stå i passende forhold til formålet, målene og den forventede tidsramme, og de vedtages af Rådet under hensyntagen til:
a)
bestandens eller bestandenes bevarelsesstatus
b)
bestandens eller bestandenes biologiske kendetegn
c)
kendetegnene ved de fiskerier, hvorved bestandene fanges
d)
foranstaltningernes økonomiske indvirkning på de berørte fiskerier.
5. Kommissionen udarbejder en rapport om genopretningsplanernes effektivitet med hensyn til at nå målene.
Artikel 6
Forvaltningsplaner
1. Rådet vedtager, for så vidt det er nødvendigt, forvaltningsplaner med henblik på at holde bestandene inden for sikre biologiske grænser for fiskerier efter bestande ved eller inden for sikre biologiske grænser.
2. Forvaltningsplaner skal omfatte bevaringsreferencepunkter som f.eks. mål, ud fra hvilke det vurderes, om en bestand kan holde sig inden for sikre biologiske grænser. Artikel 5, stk. 2, litra a)-d), finder anvendelse.
Forvaltningsplanerne kan omfatte mål vedrørende andre levende akvatiske ressourcer og opretholdelse eller forbedring af marine økosystemers bevarelsesstatus.
Hvis der er opstillet mere end et mål, skal forvaltningsplanerne fastlægge en prioritering af disse mål.
3. Forvaltningsplanerne skal opstilles på grundlag af en forsigtighedstilgang til fiskeriforvaltning og tage hensyn til de grænsereferencepunkter, som de relevante videnskabelige organer anbefaler. De skal sikre en bæredygtig udnyttelse af bestandene, og at indvirkningen af fiskeriet på marine økosystemer holdes på et bæredygtigt niveau.
De kan omfatte enten fiskerier efter enkeltbestande eller fiskerier efter blandede bestande og skal tage behørigt hensyn til samspillet mellem bestande og fiskerier.
Forvaltningsplanerne skal være flerårige og angive den forventede tidsramme for opfyldelsen af de opstillede mål.
4. Forvaltningsplanerne kan omfatte enhver foranstaltning som omhandlet i artikel 4, stk. 2, litra d)-i), samt fangstregler, der består af et på forhånd fastlagt sæt af biologiske parametre til styring af fangstgrænserne.
De foranstaltninger, der medtages i forvaltningsplanerne, skal stå i passende forhold til formålet, målene og den forventede tidsramme, og de vedtages af Rådet under hensyntagen til:
a)
bestandens eller bestandenes bevarelsesstatus
b)
bestandens eller bestandenes biologiske kendetegn
c)
kendetegnene ved de fiskerier, hvorved bestandene fanges
d)
foranstaltningernes økonomiske indvirkning på de berørte fiskerier.
5. Kommissionen udarbejder en rapport om forvaltningsplanernes effektivitet med hensyn til at nå målene.
Artikel 7
Hasteforanstaltninger truffet af Kommissionen
1. Hvis det konstateres, at der som følge af fiskeriaktiviteter er en alvorlig trussel mod bevarelsen af de levende akvatiske ressourcer eller det marine økosystem, der kræver, at der straks gribes ind, kan Kommissionen efter begrundet anmodning fra en medlemsstat eller på eget initiativ træffe hasteforanstaltninger, der højst må vare i 6 måneder. Kommissionen kan træffe en ny afgørelse om at videreføre hasteforanstaltningerne i højst 6 måneder.
2. Medlemsstaten sender anmodningen samtidigt til Kommissionen, de øvrige medlemsstater og de relevante regionale rådgivende råd. De kan sende deres eventuelle skriftlige bemærkninger til Kommissionen senest fem arbejdsdage efter modtagelse af anmodningen.
Kommissionen træffer afgørelse senest femten arbejdsdage efter modtagelse af den i stk. 1 nævnte anmodning.
3. Hasteforanstaltningerne har øjeblikkelig virkning. De meddeles til de berørte medlemsstater og offentliggøres i De Europæiske Fællesskabers Tidende.
4. Medlemsstaterne kan indbringe Kommissionens afgørelse for Rådet senest ti arbejdsdage efter modtagelse af meddelelsen.
5. Rådet kan med kvalificeret flertal træffe en anden afgørelse senest en måned efter modtagelse af indbringelsen.
Artikel 8
Hasteforanstaltninger truffet af medlemsstaterne
1. Hvis det konstateres, at der som følge af fiskeriaktiviteter i farvande under en medlemsstats højhedsområde eller jurisdiktion er en alvorlig og uforudset trussel mod bevarelsen af de levende akvatiske ressourcer eller det marine økosystem, og hvor enhver unødig forsinkelse ville medføre vanskeligt genoprettelige skader, kan medlemsstaten træffe hasteforanstaltninger, der højst må vare i tre måneder.
2. Medlemsstater, der agter at træffe hasteforanstaltninger, underretter Kommissionen, de øvrige medlemsstater og de relevante regionale rådgivende råd ved at sende dem et udkast til de pågældende foranstaltninger sammen med en begrundelse, inden de vedtager dem.
3. Medlemsstaterne og de relevante regionale rådgivende råd kan sende deres eventuelle skriftlige bemærkninger til Kommissionen senest fem arbejdsdage efter modtagelse af meddelelsen. Kommissionen godkender, annullerer eller ændrer foranstaltningen senest femten arbejdsdage efter modtagelse af meddelelsen.
4. De berørte medlemsstater underrettes om Kommissionens afgørelse. Den offentliggøres i De Europæiske Fællesskabers Tidende.
5. De berørte medlemsstater kan indbringe Kommissionens afgørelse for Rådet senest ti arbejdsdage efter modtagelse af underretning om afgørelsen.
6. Rådet kan med kvalificeret flertal træffe en anden afgørelse senest en måned efter modtagelse af indbringelsen.
Artikel 9
Foranstaltninger truffet af medlemsstaterne inden for 12-sømilezonen
1. En medlemsstat kan træffe ikke-diskriminerende foranstaltninger til bevarelse og forvaltning af fiskeressourcerne og til at begrænse fiskeriets indvirkning på bevarelsen af de marine økosystemer mest muligt inden for 12 sømil fra sine basislinjer, forudsat at EF ikke har truffet foranstaltninger, der vedrører bevarelse og forvaltning specifikt for dette område. Medlemsstaternes foranstaltninger skal være forenelige med målene i artikel 2 og må ikke være lempeligere end eksisterende EF-bestemmelser.
Hvis de foranstaltninger, som en medlemsstat vedtager, kan tænkes at berøre en anden medlemsstats fartøjer, må de først træffes, efter at Kommissionen, den pågældende medlemsstat og de relevante regionale rådgivende råd er blevet hørt om et udkast til foranstaltningerne, som skal være ledsaget af en begrundelse.
2. For foranstaltninger, der vedrører andre medlemsstaters fiskerfartøjer, anvendes procedurerne i artikel 8, stk. 3-6.
Artikel 10
En medlemsstats foranstaltninger, der kun vedrører fiskerfartøjer, som fører medlemsstatens flag
Medlemsstaterne kan træffe foranstaltninger til bevarelse og forvaltning af bestande i farvande under deres højhedsområde eller jurisdiktion, forudsat
a)
at foranstaltningerne udelukkende gælder for fiskerfartøjer, der fører den pågældende medlemsstats flag og er registreret i EF, eller, såfremt der er tale om fiskeriaktiviteter, som ikke udføres af et fiskerfartøj, for personer, som er etableret i den pågældende medlemsstat, og
b)
at de er forenelige med målene i artikel 2, stk. 1, og ikke er lempeligere end eksisterende EF-bestemmelser.
KAPITEL III JUSTERING AF FISKERIKAPACITET
Artikel 11
Justering af fiskerikapacitet
1. Medlemsstaterne skal træffe foranstaltninger til at justere deres flåders fiskerikapacitet, så der skabes en stabil og varig balance mellem fiskerikapaciteten og deres fiskerimuligheder.
2. Medlemsstaterne skal sørge for, at referenceniveauerne for fiskerikapacitet, udtrykt i BT og kW, som omhandlet i artikel 12 og i nærværende artikels stk. 4 ikke overskrides.
3. Der må ikke ydes offentlig støtte til flådeafgang, medmindre fiskerilicensen som fastsat i Rådets forordning (EF) nr. 3690/93 (10) og eventuelle fiskeritilladelser som fastsat i de relevante forordninger først er inddraget. Kapaciteten som fastsat i licensen og eventuelle fiskeritilladelser for de pågældende fiskerier må ikke udskiftes.
4. Hvis der ydes offentlig støtte til udtagning af fiskerikapacitet ud over den kapacitet, der skal udtages for at overholde referenceniveauerne i artikel 12, stk. 1, trækkes sådan udtaget kapacitet automatisk fra referenceniveauerne. De således fremkomne referenceniveauer er de nye referenceniveauer.
5. På fiskerfartøjer på 5 år eller derover kan modernisering over hoveddækket for at forbedre sikkerhed om bord, arbejdsforhold, hygiejne og produktkvalitet øge fartøjets tonnage, forudsat at en sådan modernisering ikke øger fartøjets fiskerikapacitet. Referenceniveauerne i artikel 11 og 12 tilpasses i overensstemmelse hermed. Det er ikke nødvendigt at tage hensyn til den tilsvarende kapacitet i forbindelse med fastlæggelsen af balancen mellem tilgang og afgang i henhold til artikel 13.
De nærmere regler og betingelser for sådanne foranstaltninger kan vedtages efter proceduren i artikel 30, stk. 2.
Artikel 12
Referenceniveauer for fiskerflåder
1. Kommissionen fastsætter for hver medlemsstat referenceniveauer udtrykt i BT og kW for den samlede fiskerikapacitet for EF-fiskerfartøjer, der fører den pågældende medlemsstats flag, efter proceduren i artikel 30, stk. 2.
Referenceniveauerne er summen af målene i det flerårige udviklingsprogram for 1997-2002 for hver fartøjskategori som fastsat for 31. december 2002 i henhold til Rådets beslutning 97/413/EF (11).
2. Gennemførelsesbestemmelser for anvendelsen af denne artikel kan vedtages efter proceduren i artikel 30, stk. 2.
Artikel 13
Tilgangs-/afgangsordning og begrænsning af den samlede kapacitet
1. Medlemsstaterne forvalter flådetilgang og -afgang således, at fra den 1. januar 2003:
a)
udlignes tilgang af ny kapacitet til flåden uden offentlig støtte med forudgående udtagning uden offentlig støtte af mindst samme kapacitet
b)
udlignes tilgang af ny kapacitet til flåden med offentlig støtte, der er ydet efter den 1. januar 2003, med forudgående udtagning uden offentlig støtte af
i)
mindst den samme kapacitet for så vidt angår tilgang af nye fartøjer på 100 GT eller derunder eller
ii)
mindst 1,35 gange denne kapacitet for så vidt angår tilgang af nye fartøjer på 100 GT eller derover.
2. Hver medlemsstat, som vælger at stille offentlig støtte til rådighed for fornyelse af flåder efter 31. december 2002, skal i perioden fra 1. januar 2003 til 31. december 2004 opnå en reduktion på mindst 3 % for hele perioden af sin fiskerflådes samlede kapacitet i forhold til de i artikel 12 omhandlede referenceniveauer.
3. Gennemførelsesbestemmelser for anvendelsen af denne artikel kan vedtages efter proceduren i artikel 30, stk. 2.
Artikel 14
Udveksling af oplysninger
1. Kommissionen forelægger hvert år en oversigt over resultaterne af medlemsstaternes indsats for at opnå en bæredygtig balance mellem fiskerikapacitet og fangstmuligheder. Denne oversigt udarbejdes på grundlag af en årsrapport fra de enkelte medlemsstater, der fremsendes til Kommissionen senest den 30. april det efterfølgende år.
Kommissionens oversigt fremsendes inden årets udgang til Europa-Parlamentet og Rådet sammen med medlemsstaternes rapporter ledsaget af udtalelserne fra STECF og Det Rådgivende Udvalg for Fiskevarer og Akvakulturprodukter nedsat ved artikel 30, stk. 1.
2. Gennemførelsesbestemmelserne for denne udveksling kan vedtages efter proceduren i artikel 30, stk. 2.
Artikel 15
Fiskerfartøjsregistre
1. Hver medlemsstat fører et register over de EF-fiskerfartøjer, der fører dets flag, og registret skal indeholde de minimumsoplysninger om fartøjers data og aktivitet, der er nødvendige for at forvalte EF-foranstaltninger.
2. Hver medlemsstat stiller de oplysninger, der er omhandlet i stk. 1, til rådighed for Kommissionen.
3. Kommissionen opretter et EF-fiskerfartøjsregister, der indeholder de oplysninger, den modtager efter stk. 2, og stiller det til rådighed for medlemsstaterne. Det skal være i overensstemmelse med EF-bestemmelserne om beskyttelse af personoplysninger.
4. Oplysningerne som omhandlet i stk. 1 og procedurerne for overførsel heraf som omhandlet i stk. 2 og 3 kan fastsættes efter proceduren i artikel 30, stk. 2.
Artikel 16
EF-finansieringens konditionalitet og nedskæring af fiskeriindsatsen
1. Finansiel bistand i henhold til Rådets forordning (EF) nr. 2792/1999 af 17. december 1999 om de nærmere regler og betingelser for Fællesskabets strukturforanstaltninger for fiskeriet (12) med undtagelse af midler til ophugning af fiskerfartøjer kan kun bevilges, hvis en medlemsstat overholder artikel 11, 13 og 15 i denne forordning og har forelagt de oplysninger, der kræves i medfør af Rådets forordning (EF) nr. 2792/99 og Kommissionens forordning (EF) nr. 366/2001 (13).
I den forbindelse suspenderer Kommissionen, efter at have givet den pågældende medlemsstat mulighed for at udtale sig og i rimeligt forhold til den manglende overholdelse, finansiel støtte i henhold til Rådets forordning (EF) nr. 2792/1999 for den pågældende medlemsstat.
2. Hvis Kommissionen på grundlag af de foreliggende oplysninger skønner, at en medlemsstats flådekapacitet overstiger den kapacitet, den skal overholde i henhold til artikel 11, 13 og 15, giver den den pågældende medlemsstat meddelelse herom. Denne medlemsstat nedskærer øjeblikkeligt sin fiskeriindsats til det niveau, der ville have været gældende, hvis artikel 11, 13 og 15 var blevet overholdt, uden at dette berører forpligtelserne i henhold til disse artikler. Den pågældende medlemsstat skal forelægge Kommissionen sin nedskæringsplan til kontrol i overensstemmelse med proceduren i artikel 30, stk. 2, uanset om nedskæringen svarer til den overskredne kapacitet.
KAPITEL IV REGLER FOR ADGANG TIL FARVANDE OG RESSOURCER
Artikel 17
Generelle regler
1. EF-fiskerfartøjer har lige adgang til alle EF-farvande og -ressourcer, bortset fra de i stk. 2 omhandlede farvande, jf. dog de foranstaltninger, der træffes i henhold til kapitel II.
2. I farvandene under deres højhedsområde eller jurisdiktion indtil 12 sømil fra basislinjerne har medlemsstaterne ret til fra den 1. januar 2003 til den 31. december 2012 at begrænse fiskeriet således, at det er forbeholdt fartøjer, der traditionelt fisker i sådanne farvande fra havne på den tilstødende kyst, jf. dog ordninger for EF-fiskerfartøjer, der fører en anden medlemsstats flag, som led i et bestående naboforhold mellem medlemsstater og ordningerne i bilag I, der for hver medlemsstat afgrænser de geografiske områder i andre medlemsstaters kystfarvande, hvor der må fiskes, og hvilke arter der må fanges.
Inden den 31. december 2011 forelægger Kommissionen Europa-Parlamentet og Rådet en rapport om ordningerne i dette stykke. Rådet træffer inden den 31. december 2012 afgørelse om de bestemmelser, der afløser ovennævnte ordninger.
Artikel 18
Shetlandskassen
1. I det område, der er afgrænset i bilag II, og for arter af særlig betydning i dette område, der er biologisk følsomme på grund af den udnyttelse, der har fundet sted, reguleres det fiskeri, som EF-fiskerfartøjer med en længde mellem perpendikulærerne på mindst 26 m udøver efter demersale arter, bortset fra sperling og blåhvilling, ved hjælp af en forhåndstilladelsesordning, jf. betingelserne i denne forordning, navnlig i bilag II.
2. Gennemførelsesbestemmelser og procedurer for gennemførelse af stk. 1 kan fastsættes efter proceduren i artikel 30, stk. 2.
Artikel 19
Revision af adgangsregler
1. Kommissionen forelægger senest den 31. december 2003 Europa-Parlamentet og Rådet en rapport om EF-reglerne for adgang til farvande og ressourcer, bortset fra reglerne omhandlet i artikel 17, stk. 2, hvori den ud fra målene for bevarelse og bæredygtig udnyttelse vurderer, om det er berettiget med sådanne regler.
2. På basis af den i stk. 1 omhandlede rapport og under hensyntagen til princippet i artikel 17, stk. 1, beslutter Rådet senest den 31. december 2004, om disse regler skal justeres.
Artikel 20
Tildeling af fiskerimuligheder
1. Rådet træffer på forslag af Kommissionen med kvalificeret flertal afgørelse om fangst- og/eller fiskeriindsatsbegrænsninger og om tildelingen af fiskerimuligheder mellem medlemsstaterne samt om de betingelser, der skal gælde i forbindelse med sådanne begrænsninger. Fiskerimulighederne fordeles mellem medlemsstaterne på en sådan måde, at hver medlemsstat sikres en relativ stabilitet i fiskeriet efter hver bestand eller for hvert fiskeri.
2. Når Fællesskabet fastlægger nye fiskerimuligheder, beslutter Rådet, hvilken tildeling der skal anvendes i forbindelse med disse muligheder under hensyntagen til hver enkelt medlemsstats interesser.
3. Hver enkelt medlemsstat afgør, hvilken metode den vil anvende ved fordeling af de fiskeri muligheder, den har fået tildelt, mellem de fartøjer, der fører dens flag i overensstemmelse med EF-lovgivningen. Den underretter Kommissionen om fordelingsmetoden.
4. Rådet fastsætter, hvilke fiskerimuligheder der er til rådighed for tredjelande i EF-farvandene, og tildeler disse muligheder til de enkelte tredjelande.
5. Medlemsstaterne kan, efter først at have underrettet Kommissionen, helt eller delvis udveksle tildelte fiskerimuligheder.
KAPITEL V EF's KONTROL- OG HÅNDHÆVELSESORDNING
Artikel 21
Mål
EF's kontrol- og håndhævelsesordning skal sikre, at adgangen til farvande og ressourcer og udøvelsen af aktiviteter som omhandlet i artikel 1 kontrolleres, og at reglerne i den fælles fiskeripolitik håndhæves.
Artikel 22
Betingelser for adgang til farvande og ressourcer og for afsætning af fiskevarer
1. Aktiviteter omfattet af den fælles fiskeripolitik er forbudt, medmindre følgende krav er opfyldt:
a)
Et fiskerfartøj skal medføre sin fiskerilicens og eventuelle fiskeritilladelser.
b)
Et fiskerfartøj skal være udstyret med et operationsdygtigt system, der gør det muligt at spore og identificere det pågældende fartøj ved hjælp af fjernovervågningssystemer. Dette krav gælder for fartøjer på over 18 meters længde overalt fra den 1. januar 2004 og for fartøjer over 15 meters længde overalt fra den 1. januar 2005.
c)
Fartøjsføreren registrerer og meddeler uden unødig forsinkelse oplysninger om fiskeriet, herunder oplysninger om landinger og omladninger. Myndighederne får stillet kopier af disse oplysninger til rådighed. I 2004 træffer Rådet afgørelse om pligten til at fremsende sådanne oplysninger elektronisk. For at vurdere, hvilken teknologi der skal anvendes, gennemfører medlemsstaterne i samarbejde med Kommissionen pilotprojekter inden den 1. juni 2004.
d)
Fartøjsføreren skal acceptere, at der kommer inspektører om bord, og skal samarbejde med dem. Hvis der er vedtaget en observatørordning, skal fartøjsføreren også acceptere observatører om bord og samarbejde med dem.
e)
Fartøjsføreren skal overholde alle betingelser og restriktioner med hensyn til landing, omladning, fælles fiskeri, fiskeredskaber, net og mærkning og identifikation af fartøjer.
2. Ved afsætning af fiskevarer skal følgende krav være opfyldt:
a)
Fiskevarer må kun sælges fra et fiskerfartøj til registrerede købere eller på registrerede auktioner.
b)
Købere af fiskevarer fra et fiskerfartøj ved første salg skal være registreret hos myndighederne.
c)
Købere af fiskevarer ved første salg skal sende fakturaer eller salgsnotaer til myndighederne, medmindre varerne sælges på en registreret auktion, som selv er forpligtet til at sende fakturaer eller salgsnotaer til myndighederne.
d)
Alle fiskevarer landet i eller importeret til EF, for hvilke der hverken er indgivet fakturaer eller salgsnotaer til myndighederne, og som transporteres til et andet sted end landingsstedet eller importstedet, skal ledsages af et dokument udfærdiget af transportøren, indtil varerne afsættes første gang.
e)
De ansvarlige for lokaler eller transportmidler skal acceptere inspektørbesøg og samarbejde med inspektørerne.
f)
Hvis der er fastsat mindstemål for en given art, skal de erhvervsdrivende, der er ansvarlige for afsætning, oplagring eller transport af en sådan art, kunne godtgøre, hvor varerne stammer fra geografisk.
En køber af varer, der ikke efterfølgende markedsføres, men kun anvendes til privat forbrug, er undtaget fra kravene i dette stykke.
3. Gennemførelsesbestemmelser til stk. 1 og 2 kan vedtages efter proceduren i artikel 30, stk. 2.
Disse bestemmelser kan navnlig vedrøre de forpligtelser med hensyn til dokumentation, registrering, rapportering og oplysninger, som medlemsstater, fartøjsførere og alle andre juridiske og fysiske personer, der udøver aktiviteter omfattet af artikel 1, skal opfylde.
I bestemmelserne kan der også fastsættes fritagelser for forpligtelserne i stk. 1 og stk. 2, hvis det er godtgjort, at det kun har ubetydelig indvirkning på de levende akvatiske ressourcer, eller at forpligtelserne ville medføre en uforholdsmæssig stor byrde sammenlignet med den økonomiske betydning af aktiviteten.
Artikel 23
Medlemsstaternes ansvar
1. Medmindre andet er fastsat i EF-bestemmelserne, skal medlemsstaterne sørge for, at der foretages effektiv kontrol og inspektion, og at reglerne i den fælles fiskeripolitik håndhæves effektivt.
2. Medlemsstaterne kontrollerer de aktiviteter, der er omfattet af den fælles fiskeripolitik, og som udøves på deres område eller i farvande under deres højhedsområde eller jurisdiktion. Medlemsstaterne skal også kontrollere adgangen til farvande og ressourcer og fiskeri uden for EF-farvande for EF-fartøjer, der fører deres flag, og, med forbehold af flagstatens primære ansvar for deres borgere. De er ansvarlige for at placere observatører om bord på fiskerfartøjerne og for at træffe de fornødne afgørelser, herunder forbud mod fiskeriaktiviteter.
3. Medlemsstaterne træffer de nødvendige foranstaltninger, tildeler de finansielle og menneskelige ressourcer og opretter den administrative og tekniske struktur, der er en forudsætning for effektiv kontrol, inspektion og håndhævelse, herunder satellitbaserede fartøjsovervågningssystemer. Rådet træffer i 2004 afgørelse om pligten til at etablere en form for telemåling. For at vurdere, hvilken teknologi der skal anvendes, gennemfører medlemsstaterne i samarbejde med Kommissionen pilotprojekter inden den 1. juni 2004. I hver medlemsstat varetager en enkelt myndighed koordineringen af indsamling af og kontrol med oplysninger om fiskeriaktiviteter og indberetninger til og samarbejde med Kommissionen.
4. Konstaterer Kommissionen, at en medlemsstat har overskredet de fiskerimuligheder, den har fået tildelt, foretager Kommissionen fradrag i denne medlemsstats fremtidige fiskerimuligheder.
Hvis en medlemsstat, som direkte resultat af, at en anden medlemsstat har overskredet de fiskerimuligheder, den havde fået tildelt, ikke har kunnet udtømme sine egne fiskerimuligheder, kan fiskerimuligheder, der svarer til dem, der er foretaget fradrag for i henhold til første afsnit, helt eller delvist tildeles denne medlemsstat. En sådan omfordeling skal besluttes under hensyntagen til interessen i at bevare ressourcerne samt begge de berørte staters interesse i kompensation.
Kommissionen træffer beslutninger efter proceduren i artikel 30, stk. 2.
5. Gennemførelsesbestemmelser til denne artikel, herunder medlemsstaternes udnævnelse af den myndighed, der er omhandlet i denne artikels stk. 3, og bestemmelserne om udstationering af observatører, disses ansvarsområder og opgaver samt omkostninger kan vedtages efter proceduren i artikel 30, stk. 2.
Artikel 24
Inspektion og håndhævelse
Medlemsstaterne træffer de fornødne inspektions- og håndhævelsesforanstaltninger til at sikre, at reglerne i den fælles fiskeripolitik overholdes på deres område eller i farvande under deres højhedsområde eller jurisdiktion. De træffer også håndhævelsesforanstaltninger for fiskeri, der udøves uden for EF-farvande af EF-fartøjer, der fører deres flag, og af deres borgere.
Sådanne foranstaltninger omfatter:
a)
stikprøvekontrol og inspektion om bord på fiskerfartøjer og hos virksomheder og andre organer med aktiviteter i tilknytning til den fælles fiskeripolitik
b)
observation af fiskerfartøjer
c)
undersøgelser, retsforfølgning af overtrædelser og sanktioner i overensstemmelse med artikel 25
d)
forebyggende foranstaltninger i overensstemmelse med artikel 25, stk. 5
e)
foranstaltninger til at forebygge, at deres statsborgere inddrages i fiskeriaktiviteter, der ikke er i overensstemmelse med gældende bevarings- og forvaltningsforanstaltninger, med forbehold af flagstatens primære ansvar.
De trufne foranstaltninger skal være veldokumenterede. De skal være effektive, afskrækkende og stå i et rimeligt forhold til overtrædelsen.
Gennemførelsesbestemmelser, herunder benchmarking, til denne artikel kan vedtages efter proceduren i artikel 30, stk. 3.
Artikel 25
Opfølgning af overtrædelser
1. Medlemsstaterne sørger for, at der træffes passende foranstaltninger, herunder indledning af administrativ procedure eller straffesag efter deres nationale lovgivning, over for de ansvarlige fysiske eller juridiske personer i de tilfælde, hvor reglerne i den fælles fiskeripolitik ikke er blevet overholdt.
2. En sag indledt i henhold til stk. 1 skal være sådan, at den efter de relevante bestemmelser i den nationale lovgivning i praksis effektivt berøver de ansvarlige for overtrædelsen det økonomiske udbytte heraf, og give resultater, der står i et rimeligt forhold til overtrædelsens omfang, og som effektivt modvirker yderligere overtrædelser af samme art.
3. Alt efter hvor alvorlig en overtrædelse, der er tale om, kan sanktioner, der følger af en sag som omhandlet i stk. 2, omfatte:
a)
bøder
b)
beslaglæggelse af forbudte fiskeredskaber og fangster
c)
beslaglæggelse af fartøj
d)
midlertidig arrest af fartøj
e)
suspension af licens
f)
fratagelse af licens.
4. Uanset de forpligtelser, der er omhandlet i stk. 1, 2 og 3, udarbejder Rådet på grundlag af listen i stk. 3 et katalog over foranstaltninger, som medlemsstaterne skal anvende i forbindelse med alvorlige overtrædelser som defineret i Rådets forordning (EF) nr. 1447/1999. Kataloget må ikke berøre medlemsstaternes valg med hensyn til at gennemføre disse foranstaltninger ved hjælp af administrativ procedure eller straffesag efter deres nationale lovgivning, som anført i stk. 1.
5. Medlemsstaterne træffer straks foranstaltninger til at forhindre, at fartøjer eller fysiske eller juridiske personer, der er taget på fersk gerning i at begå alvorlige overtrædelser som defineret i forordning (EF) nr. 1447/1999, fortsætter med at begå sådanne alvorlige overtrædelser.
Artikel 26
Kommissionens ansvar
1. Kommissionen skal evaluere og kontrollere medlemsstaternes anvendelse af reglerne i den fælles fiskeripolitik og lette samordningen og samarbejdet mellem medlemsstaterne, jf. dog Kommissionens forpligtelser i henhold til traktaten.
2. Hvis det konstateres, at reglerne for bevarelse, kontrol, inspektion eller håndhævelse i den fælles fiskeripolitik ikke bliver overholdt, og at dette kan føre til en alvorlig trussel mod bevarelsen af levende akvatiske ressourcer eller effektiviteten af EF's kontrol- og håndhævelsesordning og derfor kræver, at der straks gribes ind, underretter Kommissionen skriftligt den pågældende medlemsstat om sine resultater, idet den giver den en frist på mindst femten arbejdsdage til at bevise, at den overholder reglerne, og til at fremsætte sine bemærkninger. Kommissionen tager hensyn til medlemsstaterne bemærkninger med hensyn til alle foranstaltninger, den måtte træffe i henhold til stk. 3.
3. Hvis der konstateres en risiko for, at fiskeri i et givet geografisk område kan føre til en alvorlig trussel mod bevarelsen af levende akvatiske ressourcer, kan Kommissionen træffe forebyggende foranstaltninger.
Disse foranstaltninger skal stå i et rimeligt forhold til risikoen for en alvorlig trussel mod bevarelsen af levende akvatiske ressourcer.
De må ikke vare mere end tre uger i træk. De kan forlænges i indtil 6 måneder, for så vidt det er nødvendigt for bevarelsen af levende akvatiske ressourcer ved afgørelse truffet efter proceduren i artikel 30, stk. 2.
Foranstaltningerne hæves omgående, når Kommissionen finder, at der ikke længere er nogen risiko.
4. Hvis en medlemsstat antages at have opbrugt sin kvote, tildeling eller andel kan Kommissionen straks standse fiskeriaktiviteterne på grundlag af de oplysninger, der er til rådighed.
5. Uanset artikel 23, stk. 2, kontrollerer Kommissionen det fiskeri, som fiskerfartøjer, der fører et tredjelands flag, udøver i EF-farvande, hvis dette er fastsat i EF-bestemmelserne. I den forbindelse samarbejder Kommissionen og den pågældende medlemsstat og samordner deres aktioner.
6. Gennemførelsesbestemmelser til denne artikel kan vedtages efter proceduren i artikel 30, stk. 2.
Artikel 27
Kommissionens evaluering og kontrol
1. Med henblik på evaluering af og kontrol med medlemsstaternes anvendelse af reglerne i den fælles fiskeripolitik kan Kommissionen på eget initiativ og med egne midler foranstalte og foretage revision, undersøgelse, kontrol og inspektion med hensyn til medlemsstaternes anvendelse af reglerne i den fælles fiskeripolitik. Kommissionen kan navnlig undersøge:
a)
hvordan medlemsstaterne og deres myndigheder gennemfører og anvender reglerne
b)
om national administrativ praksis, inspektion og overvågning er i overensstemmelse med reglerne
c)
om de fornødne dokumenter foreligger, og om de er i overensstemmelse med gældende regler
d)
hvordan medlemsstaterne løser deres kontrol- og håndhævelsesopgaver.
Kommissionen kan i den forbindelse foretage inspektion om bord på fiskerfartøjer og hos virksomheder og andre organer med aktiviteter i tilknytning til den fælles fiskeripolitik og skal have adgang til alle oplysninger og dokumenter, der er nødvendige for at kunne påtage sig sit ansvar. Kommissionen foretager kun inspektion på eget initiativ og uden bistand fra inspektører fra den pågældende medlemsstat på fiskerfartøjer og steder, hvor der først landes eller først sælges, og kun for områder eller bestande, der er omfattet af et særligt overvågningsprogram, der er vedtaget i henhold til artikel 34c i forordning (EØF) nr. 2847/93.
Kommissionens inspektører skal fremlægge skriftlig legitimation og bevis for deres stilling. Kommissionens inspektører har ikke beføjelser, der går ud over nationale inspektørers beføjelser, og de har ikke politi- eller håndhævelsesbeføjelser. Kommissionen kan navnlig ikke foretage inspektion uden bistand fra inspektører fra den pågældende medlemsstat, hvis den inspicerede part gør indsigelse.
Medlemsstaterne bistår Kommissionen i det omfang, det er nødvendigt, for at den kan udføre disse opgaver.
2. Den pågældende medlemsstat skal have adgang til inspektionsrapporterne.
Kommissionen skal give den pågældende medlemsstat mulighed for at fremsætte bemærkninger til resultaterne i rapporten. Kommissionen skal overholde EF-bestemmelserne om beskyttelse af personoplysninger.
Når Kommissionen foretager en inspektion på eget initiativ og ikke ledsages af nationale inspektører fra den pågældende medlemsstat, underretter den medlemsstaten herom senest en dag før inspektionens afslutning og aflægger inden en måned rapport om resultaterne.
Medlemsstaterne er ikke forpligtede til at træffe foranstaltninger over for enkeltpersoner på grundlag af resultaterne i ovennævnte rapport.
3. Gennemførelsesbestemmelser til denne artikel kan vedtages efter proceduren i artikel 30, stk. 2.
4. Hvert tredje år udarbejder Kommissionen en evalueringsrapport, som forelægges for Europa-Parlamentet og Rådet om de foranstaltninger, den har truffet i henhold til stk. 1, og om medlemsstaternes anvendelse af reglerne i den fælles fiskeripolitik. Hvert år orienteres medlemsstaterne om antallet af inspektioner efter stk. 1, som Kommissionen har gennemført i hver medlemsstat opdelt efter inspektionstype.
Artikel 28
Samarbejde og samordning
1. Medlemsstaterne samarbejder med hinanden og med tredjelande for at sikre, at reglerne i den fælles fiskeripolitik overholdes. I den forbindelse bistår medlemsstaterne hinanden og tredje lande i det omfang, det er nødvendigt for at sikre, at reglerne overholdes.
2. Ved kontrol og inspektion i forbindelse med grænseoverskridende fiskeri sørger medlemsstaterne for, at deres foranstaltninger i henhold til dette kapitel samordnes. Med henblik herpå udveksler medlemsstaterne fiskeriinspektører.
3. Med forbehold af kystmedlemsstatens primære ansvar er medlemsstaterne bemyndiget til at inspicere EF-fiskerfartøjer, der fører deres flag, i alle EF-farvande uden for farvande, som henhører under en anden medlemsstats højhedsområde.
Medlemsstaterne er også bemyndiget til at foretage inspektion efter reglerne i den fælles fiskeripolitik for fiskeri i alle EF-farvande uden for farvande, som henhører under deres højhedsområde, om bord på fiskerfartøjer, men kun såfremt:
a)
den pågældende kystmedlemsstat har givet sin bemyndigelse, eller
b)
et særligt overvågningsprogram er vedtaget i henhold til artikel 34c i forordning (EØF) nr. 2847/93.
Medlemsstaterne er bemyndiget til at inspicere EF-fiskerfartøjer, der fører en anden medlemsstats flag, i internationale farvande.
I andre tilfælde end de i dette stykke nævnte kan medlemsstaterne bemyndige hinanden til at foretage inspektion efter reglerne i den fælles fiskeripolitik.
4. På basis af medlemsstaternes udnævnelser som meddelt Kommissionen opstiller Kommissionen efter proceduren i artikel 30, stk. 2, en fortegnelse over EF's inspektører, inspektionsfartøjer og inspektionsfly og andet inspektionsudstyr, der er bemyndiget til at foretage inspektion som omhandlet i dette kapitel i EF-farvande og om bord på EF-fiskerfartøjer.
5. Kontrol- og overvågningsrapporter udarbejdet af EF-inspektører, en anden medlemsstats inspektører eller Kommissionens inspektører betragtes som anerkendte bevismidler i administrative sager eller retssager indledt af en medlemsstat. Med hensyn til dokumentationsværdi skal de sidestilles med medlemsstaternes kontrol- og overvågningsrapporter.
6. Gennemførelsesbestemmelser til denne artikel kan vedtages efter proceduren i artikel 30, stk. 2.
Denne artikels stk. 3 og 4 finder først anvendelse, når der er fastsat gennemførelsesbestemmelser.
KAPITEL VI BESLUTNINGSTAGNING OG SAMRÅD
Artikel 29
Beslutningsprocedure
Medmindre andet er fastsat i denne forordning anvender Rådet proceduren i traktatens artikel 37.
Artikel 30
Komitéen for Fiskeri og Akvakultur
1. Kommissionen bistås af en komité for fiskeri og akvakultur.
2. Når der henvises til dette stykke, anvendes artikel 4 og 7 i afgørelse 1999/468/EF.
Perioden i artikel 4, stk. 3, i afgørelse 1999/468/EF, fastsættes til 20 arbejdsdage.
3. Når der henvises til dette stykke, anvendes artikel 5 og 7 i afgørelse 1999/468/EF.
Perioden i artikel 5, stk. 6, i afgørelse 1999/468/EF, fastsættes til 60 arbejdsdage.
4. Komitéen vedtager selv sin forretningsorden.
Artikel 31
Regionale rådgivende råd
1. Der skal oprettes regionale rådgivende råd, som skal bidrage til at nå målene i artikel 2, stk. 1, og navnlig rådgive Kommissionen i spørgsmål om fiskeriforvaltning i visse havområder eller fiskerizoner.
2. De regionale rådgivende råd skal hovedsagelig bestå af fiskere og repræsentanter for interesser, der berøres af den fælles fiskeripolitik, såsom repræsentanter for fiskeri og akvakultur, miljø og forbrugerinteresser samt videnskabelige eksperter fra alle medlemsstater, der har fiskeriinteresser i det pågældende havområde eller den pågældende fiskerizone.
3. Repræsentanter for nationale og regionale administrationer, der har fiskeriinteresser i det på gældende havområde eller den pågældende fiskerizone, skal have ret til at deltage i de regionale rådgivende råd som observatører. Kommissionen kan være til stede på møderne.
4. Kommissionen kan holde samråd med de regionale rådgivende råd om de forslag til foranstaltninger, f.eks. flerårige genopretnings- eller forvaltningsplaner, der skal vedtages med hjemmel i traktatens artikel 37, og som den agter at fremlægge, og som specifikt vedrører fiskeri i det pågældende område. Kommissionen og medlemsstaterne kan også holde samråd med rådene om andre foranstaltninger. Disse samråd berører ikke høringen af STECF og af Komitéen for Fiskeri og Akvakultur.
5. De regionale rådgivende råd kan:
a)
på eget initiativ eller på anmodning af Kommissionen eller en medlemsstat fremsætte henstillinger og forslag til Kommissionen eller den berørte medlemsstat i spørgsmål om fiskeriforvaltning
b)
underrette Kommissionen eller den berørte medlemsstat om problemer med gennemførelsen af EF-reglerne og fremsætte henstillinger og forslag til løsning af sådanne problemer til Kommissionen eller den berørte medlemsstat
c)
udøve enhver anden form for virksomhed, der er nødvendig, for at de kan udføre deres opgaver.
De regionale rådgivende råd underretter Komitéen for Fiskeri og Akvakultur om deres aktiviteter.
Artikel 32
Procedure for oprettelse af regionale rådgivende råd
Beslutninger om oprettelse af regionale rådgivende råd træffes af Rådet. Regionale rådgivende råd skal dække havområder, der hører ind under mindst to medlemsstaters jurisdiktion. Et regionalt rådgivende råd vedtager selv sin forretningsorden.
Artikel 33
Den Videnskabelige, Tekniske og Økonomiske Komité for Fiskeri
1. Der skal oprettes en videnskabelig, teknisk og økonomisk komité for fiskeri (STECF). STECF skal konsulteres med jævne mellemrum i spørgsmål om bevarelse og forvaltning af de levende akvatiske ressourcer, herunder biologiske, økonomiske, miljømæssige, sociale og tekniske aspekter.
2. Kommissionen skal tage hensyn til rådgivningen fra STECF, når den fremsætter forslag om fiskeriforvaltning i henhold til denne forordning.
KAPITEL VII AFSLUTTENDE BESTEMMELSER
Artikel 34
Ophævelse
1. Forordning (EØF) nr. 3760/92 og (EØF) nr. 101/76 ophæves.
2. Henvisninger til bestemmelser i de i stk. 1 ophævede forordning skal betragtes som henvisninger til de tilsvarende bestemmelser i nærværende forordning.
Artikel 35
Revision
Kommissionen aflægger rapport til Europa-Parlamentet og Rådet om gennemførelsen af den fælles fiskeripolitik for så vidt angår kapitel II og III inden udgangen af 2012.
Artikel 36
Ikrafttræden
Denne forordning træder i kraft den 1. januar 2003.
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat.
Udfærdiget i Bruxelles, den 20. december 2002.
32002R2371
L 358/59
ОФИЦИАЛЕН ВЕСТНИК НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ
РЕГЛАМЕНТ (ЕО) № 2371/2002 НА СЪВЕТА
от 20 декември 2002 година
относно опазването и устойчивата експлоатация на рибните ресурси в рамките на общата политика в областта на рибарството
СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взе предвид Договора за създаване на Европейската общност, и по-специално член 37 от него,
като взе предвид предложението на Комисията (1),
като взе предвид становището на Европейския парламент (2),
като има предвид, че:
(1)
Регламент (ЕИО) № 3760/92 на Съвета (3) установи общностен режим за рибарството и аквакултурите. Съобразно посочения регламент, Съветът взема решение за всяко необходимо адаптиране, което трябва да се направи до 31 декември 2002 г.
(2)
Обхватът на общата политика в областта на рибарството включва опазването, управлението и експлоатацията на живите водни ресурси и аквакултурите, както и преработката и пускането на пазара на рибни продукти и продукти от аквакултури, при условие че тези дейности се извършват на териториите на държавите-членки или общностните води, или от риболовни кораби на Общността, или от граждани на държавите-членки, в съответствие с разпоредбите на член 117 от Конвенцията на Организацията на Обединените нации по морско право, без да се засяга първичната отговорност на държавата-членка на флага.
(3)
Предвид непрекъснатото намаляване на голям брой рибни запаси е целесъобразно да се подобри общата политика в областта на рибарството с цел гарантиране в дългосрочен план жизнеспособността на сектор рибарство чрез устойчива експлоатация на живите водни ресурси, почиваща на сериозни научни становища и на подхода на предпазливост, който се основава на същите съображения като принципа на предпазливостта, визиран в член 174 от Договора.
(4)
Целта на общата политика в областта на рибарството трябва да бъде устойчивата експлоатация на живите водни ресурси и на аквакултурите в рамките на трайното развитие като взема предвид равновесието между екологичните, икономическите и социалните аспекти.
(5)
Важно е воденето на общата политика в областта на рибарството да се основава на принципа на доброто управление и вземаните мерки да бъдат последователни и съвместими с останалите общностни политики.
(6)
Многогодишният подход към управлението на риболова, включващ изготвянето на многогодишни планове за управление на запасите, чийто обем се установява на равнището на разумните биологични граници или в тези граници, ще позволи постигането на целите за устойчива експлоатация. За запасите, чийто обем се движи извън разумните биологични граници, приемането на многогодишни планове за възстановяване представлява абсолютен приоритет. В зависимост от научните становища може да се окаже наложително чувствителното намаляване на риболовното усилие за тези запаси.
(7)
Посочените многогодишни планове трябва да определят цели за постигане на устойчива експлоатация на въпросните запаси, да съдържат правила за експлоатация, определящи начините за изчисляване на границите по отношение годишния улов и/или риболовното усилие и да предвиждат и други специфични мерки за управление, като едновременно с това държат сметка за отражението върху останалите видове.
(8)
Съдържанието на многогодишните планове трябва да бъде определено в зависимост от състоянието на опазване на запасите, от степента на спешност на тяхното възстановяване, както и от характеристиките на въпросните запаси и на риболовните полета, в които се извършва техния улов.
(9)
Устойчивата експлоатация на запасите, за които не е изготвен никакъв многогодишен план, следва да бъде гарантирана чрез определяне на граници на улова и/или риболовното усилие.
(10)
Следва да се предвидят разпоредби за приспособяването на спешните мерки от държавите-членки или от Комисията в случай на сериозна заплаха за опазването на ресурсите или за морските екосистеми, произтичаща от риболовните дейности и да налагаща незабавна реакция.
(11)
Следва да се разреши на държавите-членки да приемат мерки за опазване и управление, приложими общо за всички риболовни кораби в границите на съответните им зони от дванадесет морски мили, при условие че приетите мерки, когато се прилагат за риболовните кораби на други държави-членки, не са дискриминиращи, че е проведена предварителна консултация, и при условие че Общността не е приела мерки, отнасящи се конкретно до опазването и управлението на ресурсите в тази зона.
(12)
Следва да се намали флотът на Общността, за да бъде съобразен с наличните ресурси и да се предвидят специфични мерки за постигането на тази цел като определянето на базисни равнища, които да не бъдат превишавани по отношение риболовния капацитет, изготвянето на специален общностен инструмент за поощряване бракуването на риболовните кораби и за установяване на национален режим на отписване и на записване на кораби във флота.
(13)
Всяка държава-членка следва да поддържа национален регистър на риболовните кораби, който да бъде предоставян на Комисията, за да позволи упражняване на контрол върху размера на флотите на държавите-членки.
(14)
Действащите правила, ограничаващи достъпа до ресурсите, включени в териториалното море на държавите-членки в рамките на дванадесет морски мили, действаха по задоволителен начин, като работеха в полза на опазването на ресурсите чрез ограничаване на риболовната дейност в най-чувствителните води на Общността и същевременно позволяваха да се запази традиционният риболов, от който е изключително зависимо икономическото и социалното развитие на някои части от крайбрежното население. Следователно е целесъобразно тези правила да продължат да се прилагат до 31 декември 2012 г.
(15)
Ако е целесъобразно, за момента да бъдат запазени останалите ограничения, наложени от общностното законодателство по отношение достъпа, те следва да бъдат преразгледани, за да се прецени дали са необходими за осигуряване на траен риболов.
(16)
Предвид несигурната икономическа ситуация, в която се намира секторът на рибарството и зависимостта на някои части от крайбрежното население от тази дейност, е необходимо да бъде гарантирана относителна стабилност на риболовните дейности и разпределение на риболовния капацитет между държавите-членки, основаващо се на оценка на частта от запасите, полагаща се на всяка държава-членка.
(17)
От друга страна, предвид временното биологично състояние на запасите, тази стабилност трябва да взема предвид специфичните нужди на районите, в които населението е особено зависимо от риболова и свързаните с него дейности, както това е решено от Съвета в неговата резолюция от 3 ноември 1976 г. (4) относно някои външни аспекти на създаването в Общността, считано от 1 януари 1977 г., на риболовна зона, простираща се до двеста морски мили и по-специално в нейното приложение VII.
(18)
Именно в този смисъл трябва да се разбира понятието за желана относителна стабилност.
(19)
За осигуряване на ефикасно прилагане на общата политика в областта на рибарството е целесъобразно да се укрепи системата за контрол и изпълнение на рибарството и да се изясни по-точно разпределението на отговорностите между националните власти и Комисията. За тази цел е необходимо в настоящия регламент да се включат основните разпоредби по отношение контрола, инспекцията и изпълнението на правилата на общата политика в областта на рибарството, от които една част вече са представени в Регламент (ЕИО) № 2847/93 на Съвета от 12 октомври 1993 г. за установяването на система за контрол, приложима за общата политика в областта на рибарството (5). Този регламент трябва да остане в сила, докато бъдат приети всички необходими ред и условия за неговото прилагане.
(20)
Разпоредбите по отношение контрола, инспекцията и изпълнението от една страна се отнасят за задълженията, на които са подчинени капитаните на риболовните кораби и участниците в търговската верига и, от друга страна, определят различните отговорности на държавите-членки и на Комисията.
(21)
Общността трябва да бъде в състояние да налага намаления на риболовния капацитет, когато държава-членка превиши риболовните възможности, които са ѝ отредени. Когато се установи, че една държава-членка е превишила риболовните възможности и така е причинила щети на друга държава-членка, част или цялото намаление трябва да бъде отпуснато за потърпевшата страна.
(22)
Държавите-членки трябва да бъдат задължени да приемат спешни мерки, за предотвратяване продължаването на сериозните нарушения на Регламент (ЕО) № 1447/1999 на Съвета от 24 юни 1999 г. за създаване на списък за видовете поведение, които сериозно нарушават правилата на общата политика в областта на рибарството (6).
(23)
Комисията трябва да може да взема бързи превантивни мерки, ако се докаже, че риболовните дейности застрашават сериозно опазването на живите водни ресурси.
(24)
На Комисията трябва да бъдат възложени необходимите компетенции, за да изпълнява своите задължения за контрол и оценка на приложението на общата политика в областта на рибарството от държавите-членки.
(25)
С оглед на адаптиране към общата политика в областта на рибарството е необходимо да се засили сътрудничеството и координацията между всички компетентни власти по-специално чрез обмен на национални инспектори и като се поиска от държавите-членки да проявят към докладите на инспекторите от общността, на тези от други държави-членки или на тези на Комисията, същото отношение като към докладите, изготвени от собствените им инспектори за установяване на фактите.
(26)
Мерките, необходими за прилагането на настоящия регламент, следва да се приемат в съответствие с Решение 1999/468/ЕО на Съвета от 28 юни 1999 г. относно установяване на условията и реда за упражняване на изпълнителните правомощия, предоставени на Комисията (7).
(27)
За да се допринесе за изпълнението на целите на общата политика в областта на рибарството, е необходимо да се създадат регионални консултативни съвети, чиято роля е да приложат в общата политика в областта на рибарството знанията и опита на заинтересованите рибари както и на останалите участници в сектора и да вземат под внимание разнообразието на съществуващите условия във водите на Общността.
(28)
За да може общата политика в областта на рибарството да се възползва от най-добрите научни, технически и икономически становища, е целесъобразно Комисията да бъде подпомагана от комитет, учреден за целта.
(29)
За изпълнението на основната цел на устойчивата експлоатация на живите морски ресурси е необходимо и целесъобразно да бъдат изготвени правила за опазването и експлоатация на тези ресурси. Съобразно принципа на пропорционалност, така както е изложен в член 5 от Договора, настоящият регламент не превишава това, което е необходимо за постигането на тази цел.
(30)
Предвид броя и значимостта на измененията, които следва да бъдат извършени, е необходимо да се отмени Регламент (ЕИО) № 3760/92. Тъй като основните разпоредби на Регламент (ЕИО) № 101/76 на Съвета от 19 януари 1976 г. за установяването на обща политика на структурите в сектор рибарство (8) вече не се оправдават и следователно този регламент трябва също така да бъде отменен,
ПРИЕ НАСТОЯЩИЯ РЕГЛАМЕНТ:
ГЛАВА I
ОБХВАТ И ЦЕЛИ
Член 1
Обхват
1. Общата политика в областта на рибарството обхваща опазването, управлението и експлоатацията на живите водни ресурси, аквакултурите, както и преработката и пускането на пазара на рибните продукти и продуктите от аквакултури, при условие че те се извършват на територията на държавите-членки или в териториалните води на Европейската общност или, без да се засяга основната отговорност на държавата-членка, под чийто флаг плават съответните кораби, от граждани на държавите-членки.
2. Общата политика в областта на рибарството предвижда последователни мерки за:
а)
опазването, управлението и експлоатацията на живите водни ресурси;
б)
ограничаване на последствията от риболова върху околната среда;
в)
условия за достъп до водите и до ресурсите;
г)
структурната политика и управлението на капацитета на риболовния флот;
д)
контрола на изпълнението;
е)
аквакултурите;
ж)
общата организация на пазарите; и
з)
международните отношения.
Член 2
Цели
1. Общата политика в областта на рибарството гарантира експлоатация на живите водни ресурси, която създава условия за необходимата устойчивост както в икономически и екологичен план, така и от социална гледна точка.
За тази цел Общността прилага подхода на предпазливостта, като приема мерки, предназначени да опазят и опазят живите водни ресурси, да позволят тяхната устойчива експлоатация и да сведат до минимум отражението на риболовната дейност върху морските екосистеми. Тя има за цел постепенното прилагане на подхода на управление на риболова на основата на екосистемите. Общността се стреми да допринесе за ефикасността на риболовните дейности в икономически жизнеспособен и конкурентноспособен сектор на рибарство и аквакултури, като гарантира справедливо жизнено равнище на лицата, които извършват риболовните дейности, държейки същевременно сметка за интересите на потребителите.
2. Общата политика в областта на рибарството се основава на следните принципи на добро управление:
а)
ясно определяне на отговорностите на общностно, национално и местно равнище;
б)
процес на вземане на решения, основан на сериозни научни становища и който дава своевременни резултати;
в)
широко участие на заинтересованите лица на всички етапи на политиката, от планирането до прилагането ѝ;
г)
съвместимост с останалите политики на Общността и по-специално екологичната, социалната, регионалната политики и политиките в областта на развитието, на здравеопазването и на защитата на потребителите.
Член 3
Определения
За целите на настоящия регламент:
а)
„води на Общността“ са водите под суверенитета или юрисдикцията на държавите-членки, с изключение на водите, граничещи с териториите, посочени в приложение II от Договора;
б)
„живи водни ресурси“ са наличните и достъпни живи морски ресурси, включително анадромните и катадромните видове по време на техния морски живот;
в)
„риболовен кораб“ е всеки кораб, оборудван с цел търговска експлоатация на живите водни ресурси;
г)
„риболовен кораб на Общността“ е всеки риболовен кораб, плаващ под флага на държава-членка и регистриран в Общността;
д)
„устойчива експлоатация“ е експлоатацията на даден запас при условия, които не компрометират неговата бъдеща експлоатация и които нямат вредни последствия върху морските екосистеми;
е)
„процент смъртност от риболов“ е уловът от даден запас по време на определен период по отношение средния наличен за риболова запас през въпросния период;
ж)
„запас“ са живите водни ресурси налични в определена зона на управление;
з)
„риболовно усилие“ за един кораб е продуктът от неговия капацитет и неговата дейност, а за група кораби е сумата от риболовното усилие на всички кораби в групата;
и)
„подход на предпазливост по отношение управлението на рибарството“ е фактът, че отсъствието на меродавни научни данни не трябва да служи за претекст за неприемане или за отлагане приемането на управленчески мерки, целящи опазването на видовете-обект на риболов, на свързаните или зависещи от тях видове, на останалите видове и на тяхната околна среда;
й)
„референтни критични равнища“ са стойностите на параметрите, отнасящи се за популацията на запасите риби (като биомасата или процента на смъртност от риболова), които трябва да бъдат избягвани, защото са свързани с неизвестна динамика на популациите, с изчерпването на запасите или с разрушаване на цикъла на възпроизводство на тези запаси;
к)
„референтни равнища на опазване“ са стойностите на параметрите отнасящи се за популацията на запасите риби (като биомасата или процента на смъртност от риболова), използвани за управлението на риболовните дейности, например що се отнася за допустимото равнище на биологичен риск или за желаното равнище на рандеман;
л)
„допустими биологични равнища“ са показателите за състоянието на един запас или за неговата експлоатация, под които съществува слаб риск от превишаване на някои референтни критични равнища;
м)
„ограничение на улова“ е количественото ограничение, приложимо за разтоварване в пристанища на улов от запас или група запаси за определен период от време, освен когато общностното законодателство предвижда друго;
н)
„риболовен капацитет“ е тонажът на един кораб, изразен в брутен тонаж и мощността му, изразена в kW така, както те са определени в членове 4 и 5 от Регламент (ЕИО) № 2930/86 на Съвета (9). За някои видове риболовни дейности, капацитетът може да бъде определен от Съвета като се използва например броя и/или размерите на риболовните уреди на кораба;
о)
„отписване от риболовния флот“ е отписването на риболовен кораб от регистрите на риболовните кораби на дадена държава-членка, при условие че са спазени разпоредбите на член 15, параграф 1;
п)
„включване в риболовния флот“ е регистрирането на риболовен кораб в регистрите на риболовните кораби на дадена държава-членка;
р)
„възможности за риболов“ е правото на риболов като количество, изразено в улов и/или риболовно усилие;
с)
„възможности за общностен риболов“ са възможностите за риболов, с които разполага Общността в общностните води, увеличени със съвкупността от възможности за риболов на Общността извън общностните териториални води и намалени с възможностите за риболов, отредени за трети страни.
ГЛАВА II
ОПАЗВАНЕ И УСТОЙЧИВОСТ
Член 4
Видове мерки
1. За постигане на целите, посочени в член 2, параграф 1, Съветът изготвя общностни мерки за определяне достъпа до зоните и до ресурсите и за трайното упражняване на риболовните дейности.
2. Мерките, посочени в параграф 1, се изготвят, като се вземат предвид наличните научни, технически и икономически становища и преди всичко за докладите, изготвени от Научния, технически и икономически комитет по рибарство (НТИКР), учреден по силата на член 33, параграф 1, както и в светлината на всеки доклад, изготвен от регионалните консултативни съвети, учредени в съответствие с член 31. Преди всичко може да става дума за мерки, касаещи отделен запас или група запаси и целящи да ограничат смъртността от риболов и въздействието на риболовните дейности върху околната среда посредством:
а)
приемане на планове за възстановяване на ресурсите в съответствие с член 5;
б)
приемане на планове за управление на ресурсите в съответствие с член 6;
в)
определяне на цели за устойчивата експлоатация на запасите;
г)
ограничаване на улова;
д)
определяне броя и вида кораби, имащи правото на риболовна дейност;
е)
ограничаване на риболовното усилие;
ж)
приемане на технически мерки, включващи:
i)
мерки относно структурите на риболовните уреди, броя и размерите на инсталираните на борда риболовни уреди, начините на тяхното използване и състава на улова, извършен с тези уреди, който може да бъде съхраняван на борда на кораба;
ii)
определянето на зони и/или на периоди на забрана или на ограничаване на риболовните дейности, включително за защита на зоните за изхвърляне на хайвера и растеж на младите риби;
iii)
определяне на минималния размер на екземплярите, които могат да бъдат съхранявани на борда на корабите и/или разтоварвани в пристанища;
iv)
специфични мерки, предназначени за намаляване на отражението на риболовните дейности върху морските екосистеми и видовете, които не са обект на улов;
з)
установяване на мерки за насърчаване, включително и мерки от икономически характер, за развитие на по-селективен риболов или на риболов, чието отражение е по-слабо;
и)
изпълнението на пилотни проекти, отнасящи се за други видове техники на управление на риболова.
Член 5
Планове за възстановяване
1. Съветът приема приоритетно планове за възстановяване за риболовните зони за експлоатация на запаси, чийто обем е извън сигурните биологични граници.
2. Целта на плановете за възстановяване е да осигури възстановяването на запасите до сигурните биологични граници.
Плановете съдържат референтни равнища на опазване като например цели, позволяващи оценката на възстановяването на запасите в рамките на сигурните биологични граници.
Тези цели се изразяват като:
а)
обем на популацията, и/или
б)
дългосрочен рандеман, и/или
в)
процент на смъртност от риболов, и/или
г)
стабилност на улова.
Плановете за възстановяване на запасите могат да съдържат цели, отнасящи се за други живи водни ресурси и за запазването или подобряването на състоянието на опазване на морските екосистеми.
Когато е определена повече от една цел, плановете за възстановяване уточняват реда по приоритети на тези цели.
3. Плановете за възстановяване се изготвят в съответствие с подхода на предпазливост по отношение управлението на рибарството и държат сметка за референтните критични равнища, препоръчани от компетентните научни органи. Те гарантират устойчивата експлоатация на запасите и запазване отражението на риболовната дейност върху морските екосистеми на жизнеспособни равнища.
Тези планове могат да обхващат или риболовни полета, включващи единични запаси, или риболовни полета, експлоатиращи съчетание от запаси, като се държи действително сметка за взаимодействието между запасите и риболовните полета.
Плановете за възстановяване са многогодишни и съдържат график за осъществяване на набелязаните цели.
4. Плановете за възстановяване могат да съдържат всички мерки, посочени в член 4, параграф 2, букви в)-з), както и правила за експлоатация, които се състоят от съвкупност от биологични параметри за определяне ограниченията на улова.
Плановете за възстановяване предвиждат ограничения на риболовното усилие, освен когато това не е необходимо за постигане целите на съответния план. Мерките, които трябва да бъдат вписани в тези планове, трябва да бъдат разпределени пропорционално в съответствие с предвидените цели и график и се приемат от Съвета, като се взема предвид:
а)
състоянието на опазване на запаса или запасите;
б)
биологичните характеристики на запаса или запасите;
в)
характеристиките на риболовните полета, в които се ловуват риби от съответните запаси;
г)
икономическото отражение на въпросните мерки върху съответните риболовни полета.
5. Комисията представя отчет за ефикасността на плановете за възстановяване по отношение постигането на техните цели.
Член 6
Планове за управление
1. Доколкото това е необходимо, Съветът приема планове за управление за поддържане обема на запасите в сигурните биологични граници за риболовните полета, в които се експлоатират запаси с обем близък или в разумните биологични граници.
2. Плановете за управление съдържат референтни равнища на опазване, както и цели, позволяващи оценка на поддържането на запасите в тези граници. В този случай се прилага член 5, параграф 2, букви а)-г).
Плановете за управление могат да съдържат цели, отнасящи се за другите живи водни ресурси и за запазването или подобряването на състоянието на морските екосистеми.
Когато е определена повече от една цел, плановете за управление уточняват реда по приоритети на тези цели.
3. Плановете за управление се изготвят в съответствие с подхода на предпазливостта по отношение управлението на рибарството и държат сметка за референтните критични равнища, препоръчани от компетентните научни органи. Те гарантират устойчивата експлоатация на запасите и запазването отражението на риболовната дейност върху морските екосистеми на стабилни равнища.
Тези планове могат да обхващат риболовни полета, включващи единични запаси, или риболовни полета, експлоатиращи комбинация от запаси, като се държи действително сметка за взаимодействието между запасите и риболовните полета.
Плановете за управление са многогодишни и съдържат график за осъществяване на набелязаните цели.
4. Плановете за управление могат да съдържат всички мерки, посочени в член 4, параграф 2, букви г)-и), както и правила за експлоатация, които се състоят от определена съвкупност от биологични параметри, предназначени за определяне на ограниченията на улова.
Мерките, които трябва да бъдат вписани в тези планове, трябва да бъдат разпределени пропорционално по отношение предвидените цели и график и се приемат от Съвета, като се взема предвид:
а)
състоянието на опазване на запаса или запасите;
б)
биологичните характеристики на запаса или запасите;
в)
характеристиките на риболовните полета, в които се ловуват риби от съответните запаси;
г)
икономическото отражение на въпросните мерки върху съответните риболовни полета.
5. Комисията представя отчет за ефикасността на плановете за управление по отношение постигането на техните цели.
Член 7
Спешни мерки, приемани от Комисията
1. В случай че съществуват доказателства за наличието на сериозна заплаха за опазването на живите водни ресурси или за морските екосистеми, произтичащи от риболовните дейности и изискващи незабавна реакция, Комисията може, в отговор на надлежно аргументирано искане от държава-членка или по собствена инициатива, да определи спешни мерки за период от най-много шест месеца. Комисията може да вземе ново решение за продължаване срока на действие на спешните мерки за максимален период от нови шест месеца.
2. Държавата-членка изпраща искането едновременно до Комисията, до останалите държави-членки и до заинтересованите регионални консултативни съвети. Те могат да представят на Комисията писмените си забележки в срок от пет работни дни считано от датата на получаване на искането.
Комисията се произнася по това искане в срок от петнадесет работни дни, считано от датата на получаване на искането, визирано в параграф 1.
3. Спешните мерки влизат в сила незабавно. Те се нотифицират на държавите-членки и се публикува публикуват в Официален вестник.
4. Заинтересованите държави-членки могат да сезират Съвета за решението на Комисията в срок от десет работни дни считано от датата на получаване на нотификацията.
5. Съветът, който гласува с квалифицирано мнозинство, може да вземе различно решение в срок до един месец от датата, на която е сезиран.
Член 8
Спешни мерки, приети от държавите-членки
1. В случай че съществуват доказателства за сериозна и непредвидима заплаха в резултат от риболовните дейности, за опазването на живите водни ресурси или за морските екосистеми във водите под суверенитета или юрисдикцията на държава-членка и ако всякакво закъснение води до риск от причиняване на трудно поправими щети, въпросната държава-членка може да приеме спешни мерки за срок най-много до три месеца.
2. Държавите-членки, които възнамеряват да приемат спешни мерки, уведомяват предварително за своето намерение Комисията, останалите държави-членки и заинтересованите регионални консултативни съвети като им изпращат проекта за мярката, придружен от кратък доклад за причините налагащи тази мярка.
3. Заинтересованите държави-членки и регионални консултативни съвети могат да представят писмено своите забележки на Комисията в рамките на пет работни дни от датата на уведомлението. Комисията потвърждава, отменя или променя мярката в срок до петнадесет работни дни от датата на уведомлението.
4. Комисията уведомява заинтересованите държави-членки за своето решение. То се публикува в Официален вестник на Европейските общности.
5. Заинтересованите държави-членки могат да сезират Съвета за решението, взето от Комисията, в срок до десет работни дни, считано от датата на уведомлението.
6. Съветът, който гласува с квалифицирано мнозинство, може да вземе различно решение в срок до един месец от датата, на която е сезиран.
Член 9
Мерки на държавите-членки, приложими за зоната от 12 морски мили
1. Една държава-членка може да вземе недискриминиращи мерки за опазването и управлението на рибните ресурси и за свеждане до минимум на въздействието на риболова върху процеса на опазване на морските екосистеми в зоната от 12 морски мили, измерени от нейните основни линии, при условие че не е взета никаква мярка за опазване и управление от Общността конкретно за тази зона. Мерките, взети от държавата-членка, са съвместими с целите, посочени в член 2, и поне толкова строги, колкото действащата общностна нормативна уредба.
Когато мерките, които трябва да бъдат предприети от дадена държава-членка, могат да засегнат риболовните кораби на друга държава-членка, те се приемат само след консултация с Комисията, със заинтересованата държава-членка и с регионалните консултативни съвети относно проекта за мерки, придружен от кратък доклад относно причините за тези мерки.
2. Мерките, приложими за риболовните кораби на други държави-членки, са подчинени на процедурите, установени в член 8, параграфи 3-6.
Член 10
Мерки, предприети от държавите-членки, приложими единствено за риболовните кораби, плаващи под техен флаг
Държавите-членки могат да предприемат мерки за опазването и управлението на запасите във водите под техния суверенитет или юрисдикция, при условие че:
а)
тези мерки се прилагат единствено за риболовните кораби, плаващи под флага на заинтересованата държава-членка и регистрирани в Общността или, в случая на риболовни дейности, които не се извършват от риболовен кораб, за лица, установени в заинтересованата държава-членка, и
б)
тези мерки са съвместими с целите, определени в член 2, параграф 1, и не са по-малко строги от действащата в Общността нормативна уредба.
ГЛАВА III
АДАПТИРАНЕ НА РИБОЛОВНИЯ КАПАЦИТЕТ
Член 11
Адаптиране на риболовния капацитет
1. Държавите-членки приемат мерки за адаптиране на риболовния капацитет на своите флоти с цел постигане на трайно и стабилно равновесие между риболовния капацитет и техните възможности за риболов.
2. Държавите-членки следят да не бъдат превишавани референтните равнища по отношение на риболовния капацитет, визиран в член 12 и в параграф 4 от настоящия член, изразени в бруто тонаж GT и в мощност kW.
3. Не се разрешава отписване от риболовния флот на кораб, ползващ публична помощ, ако не се предшества от отнемането на лиценза за риболов така, както е определено в Регламент (ЕО) № 3690/93 (10) и, при необходимост, на разрешителните за риболов така, както те са определени в действащите регламенти. Капацитетът, отговарящ на лиценза и, евентуално, на разрешителните за риболов за съответните риболовни полета, не може да бъде заменен.
4. Когато се отпуска публична помощ за изваждането на риболовен капацитет, надвишаващ обема на намаляване на капацитета, необходимо за привеждане на флота в съответствие с референтните равнища, посочени в член 12, параграф 1, обемът на изтегления капацитет се приспада автоматично от референтните равнища. Така получените референтни равнища се превръщат в нови референтни равнища.
5. За риболовните кораби на възраст 5 години и повече, увеличаването на тонажа на кораба поради модернизиране на главната палуба за повишаване безопасността на борда, за подобряване условията и хигиената на труда, както и качеството на продуктите, се разрешава, при условие че тази модернизация не увеличава риболовния капацитет на кораба. Референтните равнища, посочени в член 12, се адаптират в съответствие с това. Съответстващият капацитет не трябва задължително да бъде вземан предвид за изготвяне от държавите-членки на баланс на отписването или записването на кораби във флота по силата на член 13.
Подробни правила и условия, приложими за тези мерки, могат да бъдат приети в съответствие с процедурата, установена в член 30, параграф 2.
Член 12
Референтни равнища за риболовния флот
1. Комисията определя референтните равнища за всяка държава-членка в бруто тонаж GT и в мощност kW за общия риболовен капацитет на общностните риболовните кораби на Общността, плаващи под флага на съответната държава в съответствие с процедурата, установена в член 30, параграф 2.
Референтните равнища са равни на сумата, отговаряща на целите на многогодишната програма за ориентиране 1997-2002 г., определени на части до 31 декември 2002 г. съобразно Решение 97/413/ЕО на Съвета (11).
2. Разпоредби за прилагането на настоящия член могат да бъдат приемани в съответствие с процедурата, установена в член 30, параграф 2.
Член 13
Режим за отписване/вписване и общо намаляване на капацитета
1. Държавите-членки организират вписването в риболовния флот и отписването на кораби от флота по такъв начин, че от 1 януари 2003 г.:
а)
вписването на нов капацитет в риболовния флот, който не е ползвал публични помощи, да бъде компенсирано предварително от отписването, без публични помощи, на капацитет най-малко равен на новозаписания;
б)
записването на нов капацитет във флота, който е ползвал публична помощ, отпусната след 1 януари 2003 г., да бъде компенсирано с предварителното отписване, без публична помощ:
i)
на капацитети най-малко равни за вписването на нови риболовни кораби с тонаж равен или по-малък от 100 тона бруто тонаж, или
ii)
най-малко 1,35 пъти тези капацитети, за вписването на нови риболовни кораби с тонаж по-голям от 100 тона бруто тонаж.
2. От 1 януари 2003 г. до 31 декември 2004 г. всяка държава-членка, която вземе решение да поеме нови задължения в областта на публичните помощи за обновяването на риболовния флот след 31 декември 2002 г., трябва да постигне намаление на общия капацитет на своя флот с 3 % за целия период в сравнение с референтните равнища, посочени в член 12.
3. Разпоредби за прилагането на настоящия член могат да бъдат приети в съответствие с процедурата, установена в член 30, параграф 2.
Член 14
Обмен на информация
1. Всяка година Комисията представя резюме на резултатите от усилията, направени от държавите-членки за постигане на трайно равновесие между риболовния капацитет и възможностите за риболов. Това резюме се основава на годишен доклад, който всяка държава-членка трябва да изпрати до Комисията най-късно до 30 април на следващата година.
Резюмето на Комисията, заедно с докладите на държавите-членки в приложение, се предава на Европейския парламент и на Съвета преди края на годината и се придружава от становището на НТИКР и на комитета по рибарство и аквакултури, учреден по силата на член 30, параграф 1.
2. Разпоредби за прилагането на настоящия член могат да бъдат приемани в съответствие с процедурата, установена в член 30, параграф 2.
Член 15
Регистър на риболовния флот
1. Всяка държава-членка поддържа регистър на риболовните кораби на Общността, плаващи под неин флаг, който съдържа минималната информация за характеристиките и за дейностите на корабите, необходими за управлението на мерките, установени на общностно равнище.
2. Всяка държава-членка предоставя на Комисията информациите, посочени в параграф 1.
3. Комисията изготвя регистър на общностния риболовен флот, съдържащ информациите, получени в съответствие с параграф 2 и го предоставя на държавите-членки. Тя се съобразява с разпоредбите на Общността относно защитата на лични данни.
4. Информациите; посочени в параграф 1, и процедурите за тяхното предаване, посочени в параграфи 2 и 3, могат да бъдат определени в съответствие с процедурата, установена в член 30, параграф 2.
Член 16
Условност на финансовата помощ на Общността и намаляване на риболовното усилие
1. Финансовата помощ, предвидена в Регламент (ЕО) № 2792/1999 на Съвета от 17 декември 1999 г. за определяне реда и условията за структурните дейности на Общността в областта на риболова (12), с изключение на фондовете, предназначени за бракуването на риболовни кораби, може да бъде отпускана единствено при условие че държавата-членка е спазила условията на членове 11, 13 и 15 от настоящия регламент и е предоставила информациите изисквани по силата на Регламент (ЕО) № 2792/1999 на Съвета и на Регламент (ЕО) № 366/2001 на Комисията (13).
В този контекст, след като на заинтересованата държава-членка е дадена възможността да бъде изслушана и дотолкова, доколкото това е пропорционално на степента на неспазване на тези разпоредби, Комисията спира финансовата помощ предвидена по силата на Регламент (ЕО) № 2792/1999 на Съвета за заинтересованата държава-членка.
2. Ако на основата на наличните информации Комисията прецени, че капацитетът на флота на дадена държава-членка превишава капацитета, който държавата-членка е задължена да спазва по силата на членове 11, 13 и 15, Комисията информира за това въпросната държава-членка. Държавата-членка привежда незабавно своето риболовно усилие в съответствие с равнището, което е трябвало да бъде валидно за нея, ако са били спазени разпоредбите на членове 11, 13 и 15, без това да отменя задълженията, произтичащи от тези членове. Заинтересованата държава-членка уведомява Комисията за своя план за намаляване на риболовното усилие, като последната проверява, съобразно процедурата установена с член 30, параграф 2, дали намалението е равно, или не на надвишаването на капацитета.
ГЛАВА IV
ПРАВИЛА ЗА ДОСТЪП ДО ВОДИТЕ И ДО РЕСУРСИТЕ
Член 17
Общи правила
1. Риболовните кораби на Общността имат равен достъп до водите и ресурсите във всички води на Общността, освен тези, посочени в параграф 2, при спазването на мерките, приети в съответствие с глава II.
2. Във водите, разположени на по-малко от 12 морски мили от основната линия и които са под техния суверенитет или юрисдикция, от 1 януари 2003 г. до 31 декември 2012 г. държавите-членки имат разрешението да ограничат риболова до риболовните кораби, опериращи обичайно в тези води с достъп от близките пристанища, без да се засягат режимите, приложими за общностните риболовни кораби, плаващи под флаговете на други държави-членки в рамките на съседски отношения, съществуващи между тези държави-членки и съобразно реда и условията, предвидени в приложение I, което определя за всяка държава-членка географските зони на крайбрежните води на други държави-членки, в които се извършват тези риболовни дейности както и видовете риби, за които те се отнасят.
Най-късно до 31 декември 2011 г. Комисията представя на Европейския парламент и на Съвета доклад относно режимите, предвидени в настоящия параграф. Съветът се произнася най-късно до 31 декември 2012 г. относно разпоредбите, приети вследствие посочените по-горе режими.
Член 18
Shetland Box
1. В региона, определен в приложение II за видовете, които имат особено значение в този регион и които са биологично чувствителни поради своите експлоатационни характеристики, риболовните дейности, извършвани от общностните риболовни кораби с дължина, измерена между перпендикулярите по-голяма или равна на 26 метра, са подчинени на предварително разрешение при условията, определени в настоящия регламент и по-специално в приложение II, що се отнася до дълбоководните видове риба, с изключение на норвежкия паут и на северния путас.
2. Подробните правила и процедурите за прилагането на параграф 1 могат да бъдат приети в съответствие с процедурата, установена в член 30, параграф 2.
Член 19
Преразглеждане на правилата за достъп
1. Най-късно до 31 декември 2003 г. Комисията представя на Европейския парламент и на Съвета доклад за правилата, предвидени от общностното законодателство за достъпа до водите и до ресурсите, различни от правилата, посочени в член 17, параграф 2. Този доклад дава оценка за целесъобразността на тези правила в светлината на целите за опазване и устойчива експлоатация на ресурсите.
2. На основата на доклада, посочен в параграф 1 и предвид принципа, установен в член 17, параграф 1, Съветът взема решение, най-късно до 31 декември 2004 г., за всякаква евентуална налагаща се промяна на въпросните правила.
Член 20
Разпределение на възможностите за риболов
1. Съветът, който взема решение при квалифицирано мнозинство по предложение на Комисията, определя ограниченията на улова и/или на риболовното усилие, разпределението на възможностите за риболов между държавите-членки, както и мерките, свързани с тези ограничения. Възможностите за риболов се разпределят между държавите-членки по такъв начин, че да осигурят на всяка държава-членка относителна стабилност на стопански риболов за всеки запас или риболовна зона.
2. Когато Общността определи нови възможности за риболов, Съветът взема решение за разпределението на въпросните възможности като взема предвид интересите на всяка държава-членка.
3. Всяка държава-членка решава за метода на разпределение на възможностите за риболов за корабите, плаващи под неин флаг, които възможности са ѝ отредени в съответствие с общностното законодателство. Държавата-членка уведомява Комисията за определения метод на разпределение.
4. Съветът определя наличните възможности за риболов в общностните териториални води за трети страни и ги разпределя за всяка една от тях.
5. Държавите-членки могат да разменят изцяло или частично възможностите си за риболов, които са им отредени, след уведомяване на Комисията.
ГЛАВА V
ОБЩНОСТНА СИСТЕМА ЗА КОНТРОЛ И ИЗПЪЛНЕНИЕ
Член 21
Цели
Контролът на достъпа до водите и до ресурсите и на изпълнението на дейностите така, както те са определени в член 1, както и изпълнението на правилата на общата политика в областта на рибарството, се осигуряват в рамките на общностната система за контрол и изпълнение.
Член 22
Условия за достъп до водите и до ресурсите и за пускане на пазара на продуктите от риболова
1. Дейностите, обхванати от общата политика в областта на рибарството, се забраняват, ако не са спазени следните изисквания:
а)
всеки риболовен кораб трябва да съхранява на борда си своя лиценз и, евентуално, своето разрешително за риболов;
б)
всеки риболовен кораб трябва да разполага на борда си с работещо устройство, позволяващо детекцията и идентификацията на въпросния кораб от системите за дистанционен контрол. Това изискване се прилага за корабите с чиста дължина над 18 метра считано от 1 януари 2004 г. и за риболовните кораби с чиста дължина над 15 метра считано от 1 януари 2005 г.;
в)
капитанът на кораба регистрира и съобщава незабавно всякаква информация касаеща риболовната дейност, включително разтоварването в пристанища на улова или трансбордирането. Копие от тези информации се предава на властите. Съветът ще вземе решение през 2004 г. за задължението тези информации да се предават по електронен път. С цел определяне технологията, която да се използва, държавите-членки в сътрудничество с Комисията изпълняват пилотни проекти преди 1 юни 2004 г.;
г)
капитанът на кораба приема на борда инспектори и оказва необходимото съдействие. Когато е предвидена програма за наблюдение, капитанът приема на борда също и наблюдатели и оказва необходимото съдействие;
д)
капитанът спазва условията и ограниченията, отнасящи се за разтоварването в пристанища на улова или за прехвърлянето му на борда на друг кораб, за съвместните риболовни операции, за уредите за риболов, за мрежите както и за маркирането и идентификацията на корабите.
2. Пускането на пазара на рибните продукти е подчинено на следните изисквания:
а)
рибните продукти се продават от риболовния кораб единствено на регистрирани купувачи или в регистрирани тържища за открито наддаване;
б)
купувачът, който купува рибните продукти на даден риболовен кораб на първа продажба, се регистрира пред властите;
в)
купувачът, който купува рибните продукти на първа продажба, предава фактурите или бележките от продажбата на властите, освен ако продажбата не се провежда в регистрирано тържище за открито наддаване, което има самото то задължението да предава на властите фактурите или бележките от продажбата;
г)
всички рибни продукти, разтоварени в пристанище или внесени в Общността, за които на властите не са представени никакви фактури или бележки от продажба и които са превозени към друго място освен мястото на разтоварване в пристанище или на внос, се придружават от документ изготвен от превозвача, докато се състои първата продажба;
д)
лицата, отговорни за съоръженията или за транспортните коли, приемат да оказват съдействие на инспекторите;
е)
когато за даден вид риба е определен минимален размер, операторите отговорни за продажбата, за съхранението или за транспорта трябва да бъдат в състояние да докажат географския произход на продуктите.
Купувачът, който купува продукти, които не предстои да бъдат пуснати на пазара, а да бъдат използвани единствено за лична консумация, се освобождава от задълженията, посочени в настоящия параграф.
3. За целите на прилагането на параграфи 1 и 2, могат да бъдат приети подробни правила в съответствие с процедурата, установена в член 30, параграф 2.
Въпросните правила могат да уреждат по-специално задълженията по отношение документацията, регистрирането, съобщаването и уведомяването на държавите-членки, на капитаните и на всяко друго физическо или юридическо лице, упражняващо дейностите, обхванати от член 1.
Въпросните правила могат също да предвиждат изключения от задълженията, предвидени в параграфи 1 и 2, когато такива изключения могат да бъдат оправдани от незначителното въздействие върху живите водни ресурси или когато въпросните задължения представляват несъразмерна тежест в сравнение с икономическото значение на дейността.
Член 23
Отговорност на държавите-членки
1. Освен ако общностното законодателство не разпореди друго, държавите-членки осигуряват ефикасното изпълнение на контрола и инспекцията, както и изпълнението на правилата на общата политика в областта на рибарството.
2. Държавите-членки контролират дейностите, извършвани в рамките на общата политика в областта на рибарството на своите територии или във водите от своите суверенитет или юрисдикция. Те контролират също и достъпа до водите и до ресурсите, както и риболовните дейности извън общностните води, които се извършват от общностните риболовни кораби плаващи под техен флаг и, без да се засяга основната отговорност на държавата-членка, под чийто флаг плава кораба, на техните граждани. Те носят отговорността за назначаване на наблюдатели на борда на риболовните кораби и за вземане на подходящите решения, включително и за забраната за риболов.
3. Държавите-членки приемат мерки, осигуряват финансовите и човешки ресурси и изготвят административната и техническа структура, необходима за ефикасното извършване на контрола, на инспекциите и на изпълнението, като прибягват включително до системи за наблюдение и контрол чрез сателит. През 2004 г. Съветът взема решения относно задължението за инсталиране на устройства за детекция от разстояние. С цел определяне технологията, която да се използва, държавите-членки, в сътрудничество с Комисията, изпълняват пилотни проекти преди 1 юни 2004 г. Във всяка държава-членка се назначава единен орган, отговорен за координирането на събирането и проверката на информациите, отнасящи се за риболовните дейности, както и за уведомяването на Комисията и за сътрудничеството с нея.
4. Когато Комисията установи, че дадена държава-членка е превишила възможностите за риболов, които са ѝ отредени, Комисията приспада разликата от бъдещите възможности за риболов за съответната държава-членка.
Ако превишаването от дадена държава-членка на възможностите за риболов, които са ѝ били отредени, има като пряко последствие това, че друга държава-членка не е могла да изчерпи своите собствени възможности за риболов, въпросните възможности за риболов, равностойни на тези, удържани по силата на параграф 1, могат да бъдат преразпределени изцяло или частично в полза на потърпевшата държава-членка. Това преразпределение се решава като се взема предвид интереса, който представлява компенсацията за заинтересованата държава-членка.
Решенията се приемат от Комисията в съответствие с процедурата, установена в член 30, параграф 2.
5. За целите на прилагането на настоящия регламент, могат да бъдат изготвени правила в съответствие с процедурата, установена в член 30, параграф 2. Тези правила могат да включват назначаването от държавите-членки на органа, посочен в параграф 3 от настоящия член, както и правилата, отнасящи се за назначаването на наблюдателите, за техните правомощия, за техните задачи и разходи.
Член 24
Инспекция и изпълнение
Държавите-членки вземат необходимите мерки за инспекция и изпълнение за осигуряване спазването на правилата на общата политика в областта на рибарството на собствените си територии или във водите под техния суверенитет или юрисдикция. Те вземат също и мерки за изпълнение относно риболовните дейности, извършвани извън водите на Европейската общност от общностните риболовни кораби, плаващи под техен флаг или извършвани от техни граждани.
Тези мерки включват:
а)
инспекции и контрол на място, на риболовните кораби, на помещенията на предприятията и други органи, свързани с общата политика в областта на рибарството;
б)
наблюдение на риболовните кораби;
в)
разследвания, съдебни производства за нарушения и санкции съобразно член 25;
г)
превантивни мерки в съответствие с член 25, параграф 5;
д)
мерки, целящи да предотвратят граждани на Общността, които не вземат участие в риболовните дейности, да не спазват приложимите мерки за опазване и управление на ресурсите, без да се засяга основната отговорност на държавата-членка, под чийто флаг плава корабът.
Взетите мерки се обосновават надлежно от подходящите документи. Те трябва да бъдат ефикасни, разубеждаващи и пропорционални.
Разпоредбите за прилагането на настоящия член, включително и критериите за оценка, могат да бъдат приемани в съответствие с процедурата, установена в член 30, параграф 3.
Член 25
Следене на нарушенията
1. Държавите-членки следят за вземане на подходящи мерки, включително в съответствие с тяхното национално законодателство, откриване на административни или наказателни процедури срещу отговорните физически или юридически лица, когато не се спазват правилата на общата политика в областта на рибарството.
2. Процедурите, започнати по силата на параграф 1, трябва да бъдат такива, че в съответствие с подходящите разпоредби на националното законодателство, да лишат действително нарушителите от икономическата изгода от нарушенията и да произведат ефект, пропорционален на степента на нарушение по такъв начин, че да разубедят други извършители на нарушения от същия вид.
3. Санкциите, произтичащи от процедурите, посочени в параграф 2, могат също да включват, в зависимост от тежестта на нарушението:
а)
глоби;
б)
конфискуване на забранените риболовни уреди и улов;
в)
предохранително конфискуване на риболовния кораб;
г)
временно спиране от движение на риболовния кораб;
д)
временно прекратяване на лиценза;
е)
отнемане на лиценза.
4. Независимо от задълженията посочени в параграфи 1, 2 и 3, Съветът изготвя на основата на списъка, представен в параграф 3, каталог на мерките, приложими от държавите-членки за тежките нарушения по смисъла на Регламент (ЕО) № 1447/1999. Този каталог не засяга правото на държавите-членки да вземат решение за прилагане на тези мерки чрез образуване на административното или наказателно производство, посочено в параграф 1, в съответствие с тяхното национално законодателство.
5. Държавите-членки вземат незабавно мерки, за да предотвратят продължаването на незаконните дейности на риболовните кораби, на физическите или юридически лица, заловени на местопрестъплението на тежко нарушение по смисъла на Регламент (ЕО) № 1447/1999 на Съвета.
Член 26
Отговорност на Комисията
1. Без да се засягат отговорностите на Комисията по силата на Договора, Комисията оценява и контролира прилагането от държавите-членки на правилата на общата политика в областта на рибарството и подпомага координирането и сътрудничеството между тях.
2. В случай че съществуват доказателства, че правилата относно опазването, контрола, инспекцията или изпълнението на мерките, предвидени от общата политика в областта на рибарството, не се спазват и че от това може да произтече сериозна заплаха за опазването на живите водни ресурси или за ефикасното действие на общностната система за контрол и изпълнение и които доказателства изискват спешни действия, Комисията уведомява писмено заинтересованата държава-членка за своите заключения и определя минимален срок от петнадесет работни дни, в които държавата-членка да докаже спазването от нея на правилата и да представи своите забележки. Комисията взема под внимание забележките, представени от държавите-членки относно всяка мярка, която Комисията може да вземе по силата на параграф 3.
3. Ако се окаже, че риболовните дейности, извършвани в определена географска зона, могат да застрашат сериозно опазването на живите водни ресурси, Комисията може да вземе превантивни мерки.
Тези мерки са пропорционални на риска от сериозна заплаха за опазването на живите водни ресурси.
Мерките не надвишават продължителност от три седмици. Те могат да бъдат продължени за максимален срок от шест месеца, ако това се окаже необходимо за опазването на живите водни ресурси, чрез решение, взето в съответствие с процедурата, установена в член 30, параграф 2.
Мерките се прекратяват незабавно в момента, в който Комисията прецени, че рискът е отстранен.
4. Когато се прецени, че квотите, разпределението или частта на дадена държава-членка са изчерпани, Комисията може да спре незабавно риболовните дейности като се основава на наличната информация.
5. Независимо от разпоредбите на член 23, параграф 2, Комисията контролира риболовните дейности, извършвани в общностните води, от риболовни кораби, плаващи под флага на трети страни, когато този контрол е предвиден от общностното законодателство. За тази цел Комисията и заинтересованите държави-членки сътрудничат и координират своите действия.
6. За целите на прилагането на настоящия член, могат да бъдат приети подробни правила в съответствие с процедурата, установена в член 30, параграф 2.
Член 27
Оценка и контрол от страна на Комисията
1. За нуждите на оценката и на контрола на прилагането на правилата на общата политика в областта на рибарството от държавите-членки, Комисията може, служебно и със собствени средства, да възложи или сама извърши одити, разследвания, проверки и инспекции относно прилагането от държавите-членки на правилата на общата политика в областта на рибарството. Тя може да проверява по-специално:
а)
въвеждането в действие и прилагането на тези правила от държавите-членки и техните компетентни органи;
б)
съответствието на тези правила с административните практики и дейностите по национални инспекции и контрол;
в)
наличието на изискваните документи и тяхното съответствие с приложимите правила;
г)
условията, при които дейностите по контрола и изпълнението се упражняват от държавите-членки.
За тази цел Комисията може да извършва инспекции на борда на риболовните кораби, както и в помещенията на предприятията и на други органи, чиито дейности са свързани с общата политика в областта на рибарството и разполага с достъп до документацията и информациите, необходими за изпълнение на своите отговорности. Инспекциите, които Комисията провежда служебно и без помощта на инспектори от заинтересованата държава-членка, се извършват единствено на риболовните кораби и на местата на първата доставка в пристанище или на първа продажба и се ограничават до регионите и до запасите предмет на специфична програма за контрол, изготвена по силата на член 34в от Регламент (ЕИО) № 2847/93.
Инспекторите на Комисията представят писмена заповед, в която са посочени тяхната самоличност и длъжност. Техните правомощия не са по-широки от тези на националните инспектори и нямат никаква репресивна или изпълнителска власт. По-специално, инспекция, която се провежда от Комисията без помощта на инспектори от заинтересованата държава-членка, не може да се извърши, ако инспектираната страна се противопостави на това.
Държавите-членки осигуряват на Комисията необходимото съдействие за изпълнението на нейните задачи.
2. Докладите от проведената инспекция се предоставят на разположение на заинтересованата държава-членка.
Комисията дава на заинтересованата държава-членка възможността да формулира своите забележки относно заключенията на доклада. Тя се съобразява с общностните разпоредби относно защитата на личните данни.
Когато Комисията провежда служебна инспекция, без да бъде придружавана от инспектори граждани на заинтересованата държава-членка, тя уведомява за това държавата-членка един ден преди края на инспекцията и представя, в срок до един месец, доклад със заключението от инспекцията.
Държавите-членки не са длъжни да преследват лица на основата на заключението на посочения по-горе доклад.
3. Подробни правила за прилагане на настоящия член могат да бъдат приети в съответствие с процедурата, установена в член 30, параграф 2.
4. На всеки три години Комисията изготвя доклад за оценка на своята дейност по силата на параграф 1 и относно прилагането от държавите-членки на правилата на общата политика в областта на рибарството, с цел неговото представяне пред Европейския парламент и пред Съвета. Всяка година държавите-членки са информирани за броя инспекции, извършени по силата на параграф 1 от Комисията във всяка държава-членка, разбит по видове инспекции.
Член 28
Сътрудничество и координация
1. Държавите-членки сътрудничат помежду си и с трети страни с цел да осигурят спазването на правилата, приложими за общата политика в областта на рибарството. За тази цел държавите-членки предоставят на другите държави-членки и на третите страни необходимото съдействие за гарантиране спазването на тези правила.
2. В случай на контрол и на инспекция на трансграничните риболовни дейности, държавите-членки следят тези дейности, провеждани в рамките на настоящата глава да бъдат координирани. За тази цел държавите-членки разменят своите инспектори.
3. Без да се засяга основната отговорност на крайбрежната държава, държавите-членки са упълномощени да инспектират общностните риболовни кораби, плаващи под техен флаг във всички общностни води извън водите от суверенитета на друга държава-членка.
На държавите-членки се разрешава също така да извършват инспекции на риболовните кораби в съответствие с правилата на общата политика в областта на рибарството, що се отнася до риболовните дейности, извършвани в общностни води извън водите от техния суверенитет единствено:
а)
след като са получили разрешението от заинтересованата крайбрежна държава, или
б)
когато в съответствие с член 34в от Регламент (ЕИО) № 2847/93 е приета специфична програма за контрол.
На държавите-членки се разрешава да инспектират общностните риболовни кораби, плаващи под флага на друга държава-членка в международни води.
В случаите, различни от тези, предвидени в настоящия параграф, държавите-членки могат да се упълномощават една друга да извършват инспекции съобразно правилата на общата политика в областта на рибарството.
4. На основата на назначенията, извършени от държавите-членки, които ѝ се съобщават, Комисията изготвя в съответствие с процедурата, предвидена в член 30, параграф 2, списък на общностните инспектори, упълномощени да извършват инспекции съобразно разпоредбите на настоящата глава във водите на Общността и на борда на общностните риболовни кораби.
5. Докладите от инспекцията и наблюдението, изготвени от инспекторите на Общността, от инспекторите на друга държава-членка или от инспекторите на Комисията, представляват допустими доказателства за нуждите на административните или съдебни производства на всяка държава-членка. За установяването на фактите те се третират по същия начин като докладите от инспекциите и наблюденията на държавите-членки.
6. Подробни правила за прилагането на настоящия член могат да бъдат приети в съответствие с процедурата, установена в член 30, параграф 2.
Параграфи 3 и 4 от настоящия член са приложими единствено след определяне на правилата за тяхното прилагане.
ГЛАВА VI
ВЗЕМАНЕ НА РЕШЕНИЯ И КОНСУЛТАЦИИ
Член 29
Процедура за вземане на решения
Освен ако е предвидено друго в настоящия регламент, Съветът действа съобразно процедурата, установена в член 37 от Договора.
Член 30
Комитет по рибарство и аквакултури
1. Комисията се подпомага от Комитет по рибарство и аквакултури.
2. В случаите, когато се прави позоваване на настоящия параграф, се прилагат членове 4 и 7 от Решение № 1999/468/ЕО.
Периодът, предвиден в член 4, параграф 3 от Решение 1999/468/ЕО, се определя на двадесет работни дни.
3. В случаите, когато се прави позоваване на настоящия параграф, се прилагат членове 5 и 7 от Решение 1999/468/ЕО.
Периодът, предвиден в член 5, параграф 6 от Решение № 1999/468/ЕО, се определя на шестдесет работни дни.
4. Комитетът приема свой процедурен правилник.
Член 31
Регионални консултативни съвети
1. Учредяват се регионални консултативни съвети, които да допринасят за изпълнението на целите, определени в член 2, параграф 1, и по-специално да съветват Комисията в областта на управлението на риболова по отношение някои морски зони или риболовни зони.
2. Регионалните консултативни съвети се състоят основно от рибари и други представители на интереси, засегнати от общата политика в областта на рибарството, като представители на сектора рибарство и аквакултурите, на интересите на екологията и на потребителите, и научни експерти от всички държави-членки, които имат интереси в областта на риболова в съответната морска или риболовна зона.
3. Представителите на националните и регионалните администрации, които имат интереси в областта на риболова в съответната морска или риболовна зона, имат правото да участват в регионалните консултативни съвети в качеството си на членове или на наблюдатели. Комисията може да присъства на техните заседания.
4. Регионалните консултативни съвети могат да бъдат допитани за консултация от Комисията относно предложения за мерки като многогодишните планове за възстановяване или за управление, предвидени да бъдат приети по силата на член 37 от Договора, които Комисията трябва да представи и които се отнасят конкретно за съответната риболовна зона. С тях могат също да се консултират Комисията и държавите-членки относно други мерки. Тези консултации не засягат консултациите с НТИКР и с Комитета по рибарство и аквакултури.
5. Регионалните консултативни съвети могат:
а)
да правят препоръки и предложения на Комисията или на държава-членка, служебно или по искане от страна на Комисията или на заинтересованата държава-членка, относно аспектите, свързани с управлението на рибарството;
б)
да информират Комисията или заинтересованата държава-членка за проблемите, свързани с прилагането на правилата на общата политика в областта на рибарството, както и да правят препоръки и предложения на Комисията или на заинтересованата държава-членка;
в)
да извършват всякаква друга дейност, необходима за изпълнението на техните функции.
Регионалните консултативни съвети уведомяват консултативния комитет по рибарство и аквакултури за своите дейности.
Член 32
Процедура за учредяване на регионални консултативни съвети
Съветът решава за учредяването на регионалните консултативни съвети. Един регионален консултативен съвет обхваща морски зони най-малко от юрисдикцията на две държави-членки. Регионалният консултативен съвет приема своя вътрешен правилник.
Член 33
Научен, технически и икономически комитет по рибарство
1. Учредява се научен, технически и икономически комитет по рибарство (НТИКР). Комитетът дава през равни интервали консултации по отношение аспекти, свързани с опазването и управлението на живите водни ресурси и преди всичко относно биологични, икономически, екологични, социални и технически аспекти.
2. Комисията взема предвид становищата на НТИКР, когато прави предложения, свързани с управлението на рибарството по силата на настоящия регламент.
ГЛАВА VII
ЗАКЛЮЧИТЕЛНИ РАЗПОРЕДБИ
Член 34
Отмяна
1. Регламенти (ЕИО) № 3760/92 и (ЕИО) № 101/76 се отменят.
2. Позоваванията на разпоредби от регламентите, отменени по силата на параграф 1, трябва да се считат за позовавания на настоящия регламент.
Член 35
Преглед
Преди края на 2012 г. Комисията изготвя доклад до Европейския парламент и до Съвета относно действието на общата политика в областта на рибарството що се отнася до глави II и III.
Член 36
Влизане в сила
Настоящият регламент влиза в сила на 1 януари 2003 г.
Настоящият регламент е задължителен в своята цялост и се прилага пряко във всички държави-членки.
Съставено в Брюксел на 20 декември 2002 година.