KOMMISSIONENS FORORDNING (EF) Nr. 1854/2005
af 14. november 2005
om supplering af bilaget til forordning (EF) nr. 2400/96 for så vidt angår registrering af en betegnelse i »registret over beskyttede oprindelsesbetegnelser og beskyttede geografiske betegnelser« (Miel de Provence (BGB))
KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab,
under henvisning til Rådets forordning (EØF) nr. 2081/92 af 14. juli 1992 om beskyttelse af geografiske betegnelser og oprindelsesbetegnelser for landbrugsprodukter og levnedsmidler (1), særlig artikel 7, stk. 5, litra b), og artikel 6, stk. 3 og 4, og
ud fra følgende betragtninger:
(1)
Frankrigs ansøgning om registrering af betegnelsen »Miel de Provence« er i henhold til artikel 6, stk. 2, i forordning (EØF) nr. 2081/92 blevet offentliggjort i Den Europæiske Unions Tidende (2).
(2)
Tyskland har i henhold til artikel 7, stk. 1, i forordning (EØF) nr. 2081/92 gjort indsigelse mod registreringen. Indsigelsen vedrører den manglende overholdelse af betingelserne i artikel 2 og den eventuelle skade, der påføres af et produkt, der legalt har befundet sig på markedet i mindst fem år forud for datoen for den i artikel 6, stk. 2, omhandlede offentliggørelse.
(3)
Kommissionen opfordrede ved brev af 11. januar 2005 de pågældende medlemsstater til opnå enighed ved anvendelse af deres interne procedurer.
(4)
Da der ikke er opnået enighed mellem Frankrig og Tyskland inden for en frist på tre måneder, skal Kommissionen træffe en beslutning efter proceduren i artikel 15 i forordning (EØF) nr. 2081/92.
(5)
I Tysklands indsigelse fremsættes der tre argumenter mod registreringen. I første række anfører Tyskland, at registreringen ville være i modstrid med artikel 4, stk. 2, i forordning (EØF) nr. 2081/92. Efter den indsigende parts mening kan de organoleptiske egenskaber, egenskaberne ved produktionsmetode eller kvalitetskriterierne for det produkt, der ønskes registreret, ikke anses for at være specifikke for Provence.
(6)
Kommissionen mener derimod, at ansøgningen om registrering lige så meget er baseret på den provencalske honnings ry som på en særlig kvalitet, der bygger på de honningblomster, der er specifikke for det provencalske botaniske miljø.
(7)
Dernæst anfører Tyskland den eventuelle skade ved en eksisterende helt eller delvis enslydende betegnelse eller et varemærke eller produkter, som lovligt har været på markedet i mindst fem år inden den i artikel 6, stk. 2, i forordning (EØF) nr. 2081/92 omhandlede offentliggørelse. Landet anfører især det forhold, at producenter, der for tiden markedsfører honning under betegnelsen »Miel de Provence«, ikke længere ville kunne benytte denne betegnelse efter registreringen, hvis deres produkter ikke er i overensstemmelse med varespecifikationen enten på grund af honningblomsterne eller produktionsområdet.
(8)
Kommissionen mener, at dette argument er baseret på ikke påviste antagelser. Efter artikel 7, stk. 4, andet led, i forordning (EØF) nr. 2081/92 skal den indsigende part »påvise« skaden. Tyskland har blot omtalt muligheden for en skade uden at påvise, at der rent faktisk findes producenter, der ville blive skadet ved registreringen.
(9)
Endelig anfører Tyskland, at anvendelsen af betegnelsen »Miel de Provence« er tilladt efter Rådets direktiv 2001/110/EF af 20. december 2001 om honning (3) for honning, der stammer fra den franske region Provences Alpes Côte d’Azur. Denne region skulle være forskellig fra det geografiske område, der er omfattet af den varespecifikation, der er udarbejdet i forbindelse med forordning (EØF) nr. 2081/92. Varespecifikationen i ansøgningen om registrering udelukker desuden honning fra solsikke, raps og lucerne, der dyrkes i det geografiske område. For at overholde varespecifikationen skal de erhvervsdrivende, der for tiden markedsfører dette produkt under betegnelsen »Miel de Provence«, derfor udelukke honning af blomster, der ikke er fastsat i varespecifikationen. Ifølge Tyskland ville det være i modstrid med direktiv 2001/110/EF om honning, hvis »Miel de Provence« blev registreret efter forordning (EØF) nr. 2081/92.
(10)
Som angivet i betragtning 8 er der ikke påvist en skade. I øvrigt indgår den påståede overtrædelse af direktiv 2001/110/EF om honning ikke blandt de årsager, der kan påberåbes ved en indsigelse efter artikel 7, stk. 4, i forordning (EØF) nr. 2081/92. Desuden tillades der i direktiv 2001/110/EF visse betegnelser, uden at de gøres obligatoriske. Derimod tager forordning (EØF) nr. 2081/92 sigte på at regulere brugen af registrerede betegnelser, selv hvis de kunne benyttes friere førhen. At brugen af en betegnelse ikke var begrænset på et givet tidspunkt, er derfor i princippet ikke en grund til at nægte registrering.
(11)
På denne baggrund bør betegnelsen optages i registret over beskyttede oprindelsesbetegnelser og beskyttede geografiske betegnelser.
(12)
Foranstaltningerne i denne forordning er i overensstemmelse med udtalelse fra Udvalget for Beskyttelse af Oprindelsesbetegnelser og Geografiske Betegnelser -
UDSTEDT FØLGENDE FORORDNING:
Artikel 1
Den betegnelse, der er anført i bilaget til nærværende forordning, tilføjes i bilaget til Kommissionens forordning (EF) nr. 2400/96 (4).
Artikel 2
Denne forordning træder i kraft på tyvendedagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat.
Udfærdiget i Bruxelles, den 14. november 2005.
32005R1854
L 297/3
ОФИЦИАЛЕН ВЕСТНИК НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ
РЕГЛАМЕНТ (ЕО) № 1854/2005 НА КОМИСИЯТА
от 14 ноември 2005 година
за допълване на приложението към Регламент (ЕО) № 2400/96 относно вписването на наименование в „Регистър на защитени наименования за произход и географски указания“ (Miel de provence) (ЗГУ)
КОМИСИЯТА НА ЕВРОПЕЙСКИТЕ ОБЩНОСТИ,
като взе предвид Договора за създаване на Европейската общност,
като взе предвид Регламент (ЕИО) № 2081/92 на Съвета от 14 юли 1992 г. за защита на географските указания и наименованията за произход на селскостопанските и хранителни продукти (1), и по-специално член 7, параграф 5, буква б), член 6, параграф 3 и член 6, параграф 4 от него,
като има предвид, че:
(1)
Съгласно член 6, параграф 2 от Регламент (ЕИО) № 2081/92 в Официален вестник на Европейския съюз (2) бе публикувано искането на Франция за регистриране на наименованието „Miel de Provence“.
(2)
Германия подаде възражение срещу регистрацията по смисъла на член 7, параграф 1 от Регламент (ЕИО) № 2081/92. Мотивът на възражението касае неспазването на изискванията, установени с член 2, и възможната заплаха за съществуването на продукт, който законно се предлага на пазара в продължение на най-малко пет години преди датата на публикацията, предвидена по силата на член 6, параграф 2.
(3)
С писмо от 11 януари 2005 г. Комисията кани съответните държави-членки да се споразумеят помежду си съгласно техните вътрешни процедури.
(4)
Тъй като Франция и Германия не се споразумяха в рамките на три месеца, Комисията трябва да приеме решение съгласно процедурата, предвидена в член 15 от Регламент (ЕИО) № 2081/92.
(5)
Възражението, подадено от Германия съдържа три аргумента срещу регистрацията. На първо място Германия претендира, че регистрацията би била в конфликт с член 4, параграф 2 от Регламент (ЕИО) № 2081/92. Противопоставящата се страна претендира, че органолептичните характеристики, характеристиките, свързани с метода на производство, и критериите за качеството на продукта, за които се кандидатства, не могат да бъдат смятани за строго специфични за района на Прованс.
(6)
За разлика от това становище мнението на Комисията е, че заявлението за регистрация се базира колкото на традиционно установените качества на провансалския мед, толкова и на неговите специални качества, които се дължат на цветния произход на меда, който е характерен за ботаническата среда на Прованс.
(7)
По-нататък Германия се позовава на възможната заплаха за съществуването на едно напълно или частично съвпадащо с него наименование или на търговска марка, или за съществуването на продукти, които законно се предлагат на пазара в продължение на най-малко пет години преди датата на публикацията, предвидена по силата на член 6, параграф 2 от Регламент (ЕИО) № 2081/92. По-конкретно това се отнася за вероятността производителите, които понастоящем продават на пазара мед под наименованието Miel de Provence, да не могат да използват това наименование след регистрацията, защото продуктите им не отговарят на спецификацията поради цветния им произход или района, в който са произведени.
(8)
По мнение на Комисията този аргумент се базира на недоказани хипотези. Съгласно член 7, параграф 4, второ тире от Регламент (ЕИО) № 2081/92 противопоставящата се страна трябва да „демонстрира“ опасността, за която претендира. Германия само посочва вероятността от такава опасност, без да демонстрира, че реално съществуват производители, които ще бъдат засегнати в резултат от регистрацията.
(9)
На последно място Германия твърди, че използването на наименованието Miel de Provence е разрешено с Директива 2001/110/ЕО на Съвета от 20 декември 2001 г. относно меда (3) за мед от френския район на Прованс-Алпите-Лазурния бряг. Тя претендира, че този район е различен от географския район, обхванат от спецификацията, изготвена съгласно Регламент (ЕИО) № 2081/92. Също така спецификацията за заявлението за регистрация изключва меда, получен от слънчоглед, рапица или люцерна, който е с цветен и растителен произход от посочения географски район. В резултат от това, за да бъде спазена спецификацията, търговците, които понастоящем продават на пазара този продукт под наименованието Miel de Provence, ще трябва да изключат меда с цветен произход, който не е предвиден в спецификацията. Според Германия регистрирането на Miel de Provence по Регламент (ЕИО) № 2081/92 би противоречало на Директива 2001/110/ЕО относно меда.
(10)
Както бе посочено в съображение 8, аргументът, касаещ съществуването на опасност, не бе доказан. Освен това претенцията за нарушаване на Директива 2001/110/ЕО относно меда не е причина, която може да бъде използвана за повдигане на възражение съгласно член 7, параграф 4 от Регламент (ЕИО) № 2081/92. Директива 2001/110/ЕО също така допуска използването на определени наименования, без да ги превръща в задължителни. За разлика от това Регламент (ЕИО) № 2081/92 е предназначен да регламентира употребата на регистрирани наименования дори когато те са били използвани свободно преди това. В резултат от това липсата на ограничение в определен момент по принцип не е причина да бъде отказана регистрацията.
(11)
В светлината на горното наименованието следва да бъде вписано в „Регистър на защитените наименования за произход и на защитените географски указания“.
(12)
Мерките, предвидени в настоящия регламент, са в съответствие със становището на Регулаторния комитет за защита на географските указания и наименования за произход на селскостопанските и хранителни продукти,
ПРИЕ НАСТОЯЩИЯ РЕГЛАМЕНТ:
Член 1
Наименованието, указано в приложението към настоящия регламент, се добавя към приложението към Регламент (ЕО) № 2400/96 (4).
Член 2
Настоящият регламент влиза в сила на двадесетия ден след публикуването му в Официален вестник на Европейския съюз.
Настоящият регламент е задължителен в своята цялост и се прилага пряко във всички държави-членки.
Съставено в Брюксел на 14 ноември 2005 година.