Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1980/2000
af 17. juli 2000
om en revideret ordning for tildeling af et EF-miljømærke
EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 175, stk. 1,
under henvisning til forslag fra Kommissionen(1),
under henvisning til udtalelse fra Det Økonomiske og Sociale Udvalg(2),
efter høring af Regionsudvalget,
i overensstemmelse med fremgangsmåden i traktatens artikel 251(3), og
ud fra følgende betragtninger:
(1) Formålet med Rådets forordning (EØF) nr. 880/92 af 23. marts 1992 om en EF-ordning for tildeling af et miljømærke(4) var at oprette en frivillig EF-ordning for tildeling af et miljømærke for at fremme produkter med færre miljøpåvirkninger i hele deres livscyklus og give forbrugerne nøjagtige, ikke-vildledende og videnskabeligt baserede oplysninger om produkters miljøpåvirkninger.
(2) Ifølge artikel 18 i forordning (EØF) nr. 880/92 skal Kommissionen senest fem år efter forordningens ikrafttræden gennemgå ordningen på baggrund af erfaringerne med anvendelsen af den og i givet fald foreslå passende ændringer til forordningen.
(3) Erfaringerne fra forordningens anvendelse har vist, at der er behov for at gøre ordningen mere effektiv, forbedre planlægningen og forenkle anvendelsen.
(4) De grundlæggende mål for en frivillig og selektiv EF-miljømærkeordning er stadig gyldige. En sådan ordning bør navnlig vejlede forbrugerne om produkter, der giver mulighed for at mindske indvirkningen på miljøet i løbet af hele deres livscyklus, samt give oplysninger om de mærkede produkters miljømæssige egenskaber.
(5) Af hensyn til den brede offentligheds accept af EF-miljømærkeordningen er det væsentligt, at ikke-statslige organisationer på miljøområdet og forbrugerorganisationer spiller en vigtig rolle i udviklingen og opstillingen af kriterier for EF-miljømærker og inddrages aktivt i dette arbejde.
(6) Det er nødvendigt at forklare forbrugerne, at miljømærket repræsenterer de produkter, der giver mulighed for at mindske visse negative miljøpåvirkninger sammenlignet med andre produkter i samme produktgruppe, uden at det berører de bestemmelser, der gælder for produkter på fællesskabsplan eller nationalt plan.
(7) Ordningens anvendelsesområde bør omfatte produkter og miljøfaktorer, som er af interesse for så vidt angår både det indre marked og miljøet. I denne forordning bør produkter også omfatte tjenesteydelser.
(8) Procedurer og metoder for opstilling af miljømærkekriterier bør ajourføres i lyset af den videnskabelige og tekniske udvikling og den indhøstede erfaring på dette område for at sikre overensstemmelse med relevante internationalt anerkendte standarder, der udvikles på dette område.
(9) Principperne for opstilling af selektivitetsniveauet for miljømærket bør tydeliggøres for at fremme en ensartet og effektiv gennemførelse af ordningen.
(10) Miljømærket bør indeholde enkle, præcise, ikke-vildledende og videnskabeligt baserede oplysninger om væsentlige miljøforhold, der tages i betragtning i forbindelse med tildeling af mærket, således at forbrugerne kan træffe deres valg på et velinformeret grundlag.
(11) På de forskellige trin i tildelingen af et miljømærke skal der gøres en indsats for at sikre en effektiv anvendelse af ressourcerne og en høj grad af miljøbeskyttelse.
(12) Det er nødvendigt, at mærket påføres flere oplysninger om grundene for tildelingen af mærket for at hjælpe forbrugerne med at forstå betydningen heraf.
(13) Miljømærkeordningen bør på lang sigt fortrinsvis være selvfinansierende. De finansielle bidrag fra medlemsstaterne bør ikke stige.
(14) Det er nødvendigt at overlade opgaven med at bidrage til opstilling og gennemgang af miljømærkekriterierne samt kravene til vurdering og verifikation til et passende organ, Den Europæiske Unions Miljømærkenævn (EUMN), for at opnå en effektiv og neutral gennemførelse af ordningen. EUMN bør sammensættes af de ansvarlige organer, som medlemsstaterne allerede har udpeget i henhold til artikel 9 i forordning (EØF) nr. 880/92, og af et Samrådsforum, hvor en afbalanceret deltagelse af alle relevante interesserede parter er sikret.
(15) Det er nødvendigt at sikre, at EF-miljømærkeordningen er forenelig og koordineret med Fællesskabets miljøpolitiske prioriteringer og med andre EF-mærknings- eller kvalitetscertificeringsordninger, som dem der er oprettet ved Rådets direktiv 92/75/EØF af 22. september 1992 om angivelse af husholdningsapparaters energi- og ressourceforbrug ved hjælp af mærkning og standardiserede vareoplysninger(5) og Rådets forordning (EØF) nr. 2092/91 af 24. juni 1991 om økologisk produktionsmetode for landbrugsprodukter og om angivelse heraf på landbrugsprodukter og levnedsmidler(6).
(16) Eksisterende samt nye miljømærkeordninger i medlemsstaterne kan fortsat bestå, men der bør fastsættes bestemmelser for at sikre samordning mellem EF-miljømærkeordningen og andre miljømærkeordninger i Fællesskabet for at fremme den fælles målsætning om et bæredygtigt forbrug.
(17) Det er nødvendigt at sikre gennemsigtighed i ordningens anvendelse og at sikre, at den er i overensstemmelse med relevante internationale standarder, så fabrikanter og eksportører fra lande uden for Fællesskabet lettere kan få adgang til og deltage i ordningen.
(18) De nødvendige foranstaltninger til gennemførelse af denne forordning bør vedtages i overensstemmelse med Rådets afgørelse 1999/468/EF af 28. juni 1999 om fastsættelse af de nærmere vilkår for udøvelsen af de gennemførelsesbeføjelser, der tillægges Kommissionen(7).
(19) Af ovennævnte grunde bør forordning (EØF) nr. 880/92 erstattes af denne forordning, således at de nødvendige reviderede bestemmelser kan indføres på den mest effektive måde, samtidig med at der fastsættes passende overgangsbestemmelser for at sikre kontinuiteten og en smidig overgang mellem de to forordninger -
UDSTEDT FØLGENDE FORORDNING:
Artikel 1
Formål og principper
1. Formålet med ordningen for tildeling af et EF-miljømærke (i det følgende benævnt "ordningen") er at fremme produkter, der vil kunne mindske negative miljøpåvirkninger sammenlignet med andre produkter i samme produktgruppe, og derved bidrage til en effektiv ressourceanvendelse og et højt miljøbeskyttelsesniveau. Dette formål skal forfølges ved at give forbrugerne vejledning og nøjagtige, ikke-vildledende og videnskabeligt baserede oplysninger om sådanne produkter.
I denne forordning:
- omfatter ordet "produkt" alle varer og tjenesteydelser
- omfatter ordet "forbrugere" professionelle købere.
2. Miljøpåvirkningerne fastlægges på grundlag af en undersøgelse af produkternes interaktioner med miljøet, herunder anvendelsen af energi og naturressourcer i produktets livscyklus.
3. Deltagelse i ordningen berører ikke miljøkrav og andre forskrifter i fællesskabsretten eller national lovgivning, der gælder for de forskellige stadier af varernes og, hvor det er relevant, tjenesteydelsernes livsforløb.
4. Gennemførelsen af ordningen skal være i overensstemmelse med traktaternes bestemmelser, herunder forsigtighedsprincippet, og med de retsakter, der er vedtaget i henhold hertil, samt med Fællesskabets miljøpolitik som beskrevet i Fællesskabets program for politik og handling i forbindelse med miljøet og bæredygtig udvikling (femte handlingsprogram), indført ved resolution af 1. februar 1993(8), og skal koordineres med andre mærknings- og kvalitetscertificeringssystemer og -ordninger som især EF-energimærkningsordningen, indført ved Rådets direktiv 92/75/EØF, og ordningen for økologisk landbrug, indført ved Rådets forordning (EF) nr. 2092/91.
Artikel 2
Anvendelsesområde
1. EF-miljømærket kan tildeles produkter, der markedsføres i Fællesskabet og overholder de væsentlige miljøkrav i artikel 3 og miljømærkekriterierne i artikel 4. Miljømærkekriterierne fastlægges efter produktgrupper.
Ved en produktgruppe forstås varer eller tjenesteydelser, der tjener samme formål og kan sidestilles, hvad angår anvendelse og forbrugernes opfattelse.
2. For at indgå i denne ordning skal en produktgruppe opfylde følgende betingelser:
a) den skal repræsentere et betydeligt salgs- og handelsvolumen i det indre marked
b) den skal på et eller flere stadier i produktets livsforløb indebære betydelige miljøpåvirkninger på globalt eller regionalt niveau og/eller af generel art
c) den skal indeholde et betydeligt potentiale for at udvirke miljøforbedringer gennem forbrugernes valg samt et incitament for fabrikanterne eller tjenesteleverandørerne til at søge konkurrencefordele ved at markedsføre produkter, der opfylder kravene for miljømærket, og
d) en betydelig del af det samlede salgsvolumen skal sælges til slutforbrug eller -anvendelse.
3. En produktgruppe kan underopdeles i undergrupper med tilsvarende tilpasning af miljømærkekriterierne, hvis produkternes funktionelle egenskaber kræver det, samt hvis miljømærkets muligheder for at skabe miljøforbedringer derved optimeres.
Miljømærkekriterierne for de forskellige undergrupper af en given produktgruppe, der er omfattet af samme kriteriedokument, som er offentliggjort i henhold til artikel 6, stk. 5, skal være anvendelige fra samme tidspunkt.
4. Miljømærket må ikke tildeles stoffer eller præparater, der er klassificeret som meget giftige, giftige, miljøfarlige, kræftfremkaldende, reproduktionstoksiske eller mutagene i overensstemmelse med Rådets direktiv 67/548/EØF(9) eller Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 1999/45/EF(10), eller varer, der er fremstillet ved processer, som kan forårsage betydelig skade på mennesket og/eller miljøet, eller som i almindelig brug kan skade forbrugeren.
5. Denne forordning gælder ikke for levnedsmidler, drikkevarer og lægemidler eller for medicinsk udstyr som defineret i Rådets direktiv 93/42/EØF(11), der udelukkende er beregnet på professionel anvendelse, eller som skal ordineres eller kontrolleres af medicinsk personale.
Artikel 3
Miljøkrav
1. Miljømærket kan tildeles et produkt, der besidder egenskaber, der giver det mulighed for i væsentlig grad at bidrage til forbedringer i forbindelse med vigtige miljøforhold som er knyttet til de formål og principper, der er angivet i artikel 1. Disse miljøforhold fastlægges på grundlag af det vejledende vurderingsskema i bilag I og skal opfylde de metodemæssige krav i bilag II.
2. Følgende bestemmelser finder anvendelse:
a) Når de komparative forbedringer vurderes, tages der hensyn til de positive nettovirkninger for miljøet og de miljømæssige fordele og ulemper, herunder sundheds- og sikkerhedsaspekter, i tilknytning til tilpasningerne igennem de forskellige stadier af livsforløbet for de produkter, der vurderes. Ved vurderingen tages der også hensyn til eventuelle miljøfordele ved at anvende de pågældende produkter.
b) De vigtigste miljøforhold fastlægges ved at identificere de kategorier af miljøpåvirkninger, hvor det undersøgte produkt yder det største bidrag fra et livscyklusperspektiv, og blandt disse forhold dem, hvor der er et betydeligt potentiale for forbedringer.
c) Præproduktionsfasen for varernes livscyklus omfatter udvinding eller produktion og forarbejdning af råmaterialer og energiproduktion. Disse aspekter skal, så vidt det er teknisk muligt, tages i betragtning.
Artikel 4
Miljømærkekriterier og vurderings- og verifikationskrav
1. Der fastsættes specifikke miljømærkekriterier for hver produktgruppe. Disse kriterier fastlægger de krav for hvert af de i artikel 3 nævnte miljøforhold, som et produkt skal opfylde for at få tildelt miljømærket, herunder krav for så vidt angår produktets egnethed i forbindelse med opfyldelsen af forbrugernes behov.
2. Kriterierne skal så vidt muligt sikre, at produkterne udvælges efter følgende principper:
a) i kriteriernes gyldighedsperiode skal produktets udsigter til markedsindtrængning i Fællesskabet være tilstrækkelig store til at udvirke miljøforbedringer gennem forbrugernes valg
b) kriteriernes selektivitet skal fastlægges under hensyntagen til den tekniske og økonomiske gennemførlighed af de tilpasninger, der er nødvendige for at opfylde det inden for et rimeligt tidsrum
c) kriteriernes selektivitet skal fastlægges med henblik på at opnå den maksimale mulighed for miljøforbedringer.
3. Kravene ved vurdering af specifikke produkters overensstemmelse med miljømærkekriterierne og ved verifikation af betingelserne for miljømærkets anvendelse, som anført i artikel 9, stk. 1, opstilles sammen med miljømærkekriterierne efter produktgrupper.
4. Gyldighedsperioden for kriterierne samt kravene til vurdering og verifikation fastlægges inden for hvert sæt miljømærkekriterier for hver enkelt produktgruppe.
En gennemgang af miljømærkekriterierne samt af de krav til vurdering og verifikation, der er knyttet til kriterierne, skal finde sted i god tid inden udløbet af gyldighedsperioden for de kriterier, der er specificeret for hver produktgruppe, og skal resultere i et forslag til forlængelse, tilbagetrækning eller revision.
Artikel 5
Arbejdsplan
I overensstemmelse med formålene og principperne i artikel 1 udarbejder Kommissionen inden et år efter denne forordnings ikrafttræden en arbejdsplan for EF-miljømærket efter forudgående høring af Den Europæiske Unions Miljømærkenævn, i det følgende benævnt EUMN, som er omhandlet i artikel 13, og efter proceduren i artikel 17. Arbejdsplanen skal omfatte en strategi for udvikling af ordningen, der for de efterfølgende tre år skal fastsætte:
- mål for den miljøforbedring og markedsindtrængning, der søges opnået med ordningen
- en ikke-udtømmende liste over produktgrupper, der skal prioriteres i forbindelse med Fællesskabets indsats
- planer for koordination og samarbejde mellem ordningen og andre miljømærkningsordninger i medlemsstaterne.
Arbejdsplanen skal især tage hensyn til udarbejdelse af fælles aktioner til fremme af de produkter, der er forsynet med miljømærket, og til indførelse af en ordning for udveksling af oplysninger om eksisterende og kommende produktgrupper på nationalt plan og på EU-plan.
Arbejdsplanen skal ligeledes indeholde foranstaltninger til gennemførelse af strategien, herunder den planlagte finansiering af ordningen.
Den skal endvidere angive, hvilke tjenesteydelser ordningen ikke gælder for, under hensyntagen til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om organisationers frivillige deltagelse i en fællesskabsordning for miljøstyring og miljørevision (EMAS).
Arbejdsplanen tages regelmæssigt op til revision. Den første revision skal omfatte en rapport om, hvorledes planerne for koordination og samarbejde mellem fællesskabsordningen og de nationale ordninger for miljømærkning er blevet gennemført.
Artikel 6
Procedurer for fastsættelse af miljømærkekriterier
1. Betingelserne for tildeling af miljømærket fastlægges for hver produktgruppe.
De specifikke miljøkriterier for hver produktgruppe og deres respektive gyldighedsperioder fastsættes efter proceduren i artikel 17 efter høring af EUMN.
2. Kommissionen indleder proceduren på eget initiativ eller efter anmodning fra EUMN. Den giver EUMN mandat til at udvikle og regelmæssigt gennemgå miljømærkekriterierne samt de krav til vurdering og verifikation, der er knyttet til disse kriterier, der gælder for de produktgrupper, der falder ind under denne forordnings anvendelsesområde. Mandatet skal indeholde en tidsfrist for afslutningen af dette arbejde.
Kommissionen skal ved udformningen af dette mandat tage passende hensyn til
- den arbejdsplan, der er fastsat i artikel 5
- de metodemæssige krav i bilag II.
3. På grundlag af mandatet udarbejder EUMN udkast til miljømærkekriterierne for hver produktgruppe og kravene til vurdering og verifikation, der er knyttet til disse kriterier, som angivet i artikel 4 og bilag IV, under hensyntagen til resultaterne af feasibility- og markedsundersøgelser, livscyklusbetragtninger og den i bilag II omhandlede forbedringsanalyse.
4. Kommissionen underrettes om de udkast til kriterier, der er nævnt i stk. 3, og træffer afgørelse:
- om mandatet er opfyldt, og om udkastene til kriterier kan forelægges forskriftsudvalget i overensstemmelse med artikel 17, eller
- om mandatet ikke er opfyldt; i så fald fortsætter EUMN sit arbejde med udkastene til kriterier.
5. Kommissionen offentliggør miljømærkekriterierne og ajourføringerne heraf i De Europæiske Fællesskabers Tidende, (L-udgaven).
Artikel 7
Tildeling af miljømærket
1. Ansøgninger om miljømærket kan indgives af fabrikanter, importører, tjenesteleverandører, handlende og detailhandlere. Handlende og detailhandlere må kun indgive ansøgninger for produkter, der markedsføres under deres eget varemærke.
2. Ansøgningen kan vedrøre et produkt, der markedsføres under et eller flere varemærker. Der kræves ikke en ny ansøgning for ændringer i et produkts egenskaber, der ikke påvirker opfyldelsen af kriterierne. De ansvarlige organer skal dog underrettes om væsentlige ændringer.
3. Ansøgningen skal indgives til et ansvarligt organ i overensstemmelse med følgende:
a) hvis et produkt har sin oprindelse i en enkelt medlemsstat, skal ansøgningen indgives til det ansvarlige organ i denne medlemsstat
b) hvis et produkt har sin oprindelse i samme form i flere medlemsstater, kan ansøgningen indgives til et ansvarligt organ i en af disse medlemsstater. I sådanne tilfælde skal det pågældende ansvarlige organ ved vurderingen af ansøgningen høre de ansvarlige organer i disse andre medlemsstater
c) hvis et produkt har sin oprindelse uden for Fællesskabet, kan ansøgningen indgives til et ansvarligt organ i en hvilken som helst af de medlemsstater, hvor produktet markedsføres eller vil blive markedsført.
4. Afgørelsen om tildeling af mærket træffes af det ansvarlige organ, der modtager ansøgningen, efter at det:
a) har undersøgt, om produktet opfylder de kriterier, der er offentliggjort i henhold til artikel 6, stk. 5
b) har undersøgt, om ansøgningen er i overensstemmelse med kravene til vurdering og verifikation, og
c) om nødvendigt har hørt de ansvarlige organer i henhold til stk. 3.
5. Hvis miljømærkekriterierne kræver, at produktionsanlæg opfylder visse krav, skal disse opfyldes i alle anlæg, hvor produktet fremstilles.
6. De ansvarlige organer skal anerkende de tests og verifikationer, som er foretaget af organer, der er akkrediteret efter standarderne EN 45000-serien eller tilsvarende internationale standarder. De ansvarlige organer samarbejder for at sikre en effektiv og ensartet gennemførelse af vurderings- og verifikationsprocedurerne.
Artikel 8
Miljømærket
Miljømærkets form skal være i overensstemmelse med bilag III. Specifikationerne for de miljøoplysninger, der er relevante for hver produktgruppe, samt specifikationerne for præsentationen af disse oplysninger på miljømærket indgår i de kriterier, der er fastsat i henhold til artikel 6. Oplysningerne skal i begge tilfælde være klare og forståelige.
Kommissionen skal inden den 24. september 2005 høre de nationale forbrugersammenslutninger, der er repræsenteret i det forbrugerudvalg, der blev nedsat ved Kommissionens afgørelse 95/260/EF(12), for at vurdere, hvor effektivt miljømærket og de supplerende oplysninger opfylder forbrugernes informationsbehov. På grundlag af denne vurdering indfører Kommissionen eventuelle hensigtsmæssige ændringer med hensyn til de oplysninger, der skal anføres på miljømærket, efter den i artikel 17 fastsatte procedure.
Artikel 9
Anvendelsesbetingelser
1. Det ansvarlige organ indgår en kontrakt med ansøgeren om et miljømærke, der omfatter betingelserne for mærkets anvendelse. Disse betingelser skal ligeledes omfatte bestemmelser om tilbagetrækning af tilladelsen til at anvende mærket. Tilladelsen genbehandles, og kontrakten revideres eller bringes til ophør efter hver ændring af de miljømærkekriterier, der gælder for et givet produkt. Denne kontrakt anfører, at deltagelse i ordningen ikke berører miljøkrav og andre forskrifter i fællesskabsretten eller national lovgivning, der gælder for de forskellige stadier af varernes og, hvor det er relevant, tjenesteydelsernes livsforløb.
For at gøre det lettere vedtages der en standardkontrakt efter proceduren i artikel 17.
2. Miljømærket må ikke anvendes, og der må ikke henvises til miljømærket i reklamer, inden mærket er blevet tildelt, og fra dette tidspunkt kun i forbindelse med det specifikke produkt, for hvilket det er tildelt.
Falsk eller vildledende reklame eller brug af et mærke eller logo, der kan føre til forveksling med det EF-miljømærke, der indføres med denne forordning, er ikke tilladt.
Artikel 10
Fremme af miljømærket
Medlemsstaterne og Kommissionen fremmer i samarbejde med medlemmerne af EUMN anvendelsen af EF-miljømærket ved opmærksomhedsskabende foranstaltninger og informationskampagner, der er henvendt til forbrugere, producenter, handlende, detailhandlere og offentligheden generelt, og støtter således videreudviklingen af ordningen.
For at tilskynde til anvendelsen af miljømærkede produkter bør Kommissionen og Fællesskabets øvrige institutioner samt andre offentlige myndigheder på nationalt plan, under overholdelse af fællesskabsretten, tjene som eksempel, når de specificerer deres krav til produkter.
Artikel 11
Andre miljømærkeordninger i medlemsstaterne
Kommissionen og medlemsstaterne træffer foranstaltninger til at sikre den nødvendige koordination mellem denne fællesskabsordning og de nationale ordninger i medlemsstaterne, navnlig ved udvælgelsen af produktgrupper samt ved udarbejdelsen og gennemgangen af kriterier på fællesskabsplan og på nationalt plan. Der etableres med henblik herpå samarbejds- og koordinationsforanstaltninger efter proceduren i artikel 17, herunder bl.a. dem, der påtænkes i den arbejdsplan, der udarbejdes i henhold til artikel 5.
Når et produkt både bærer EF-miljømærket og det nationale mærke, anbringes de to mærker ved siden af hinanden på det pågældende produkt.
I den forbindelse kan allerede eksisterende samt nye miljømærkeordninger i medlemsstaterne fortsat eksistere parallelt med ordningen.
Artikel 12
Omkostninger og gebyrer
Ved ansøgning om tildeling af et miljømærke opkræves et gebyr i relation til omkostningerne ved behandling af ansøgningen.
Ansøgeren skal erlægge et årligt gebyr for brug af miljømærket.
Størrelsen af ansøgningsgebyret og det årlige gebyr fastsættes i overensstemmelse med bilag V og efter proceduren i artikel 17.
Artikel 13
Den Europæiske Unions Miljømærkenævn
Kommissionen opretter Den Europæiske Unions Miljømærkenævn (EUMN) bestående af de ansvarlige organer, der er omhandlet i artikel 14, samt det Samrådsforum, der er omhandlet i artikel 15. EUMN skal navnlig bidrage til fastsættelsen og gennemgangen af miljømærkekriterier samt kravene til vurdering og verifikation i overensstemmelse med artikel 6.
Forretningsordenen for EUMN fastsættes af Kommissionen efter proceduren i artikel 17 og under hensyntagen til de proceduremæssige principper i bilag IV.
Artikel 14
Ansvarlige organer
1. Hver medlemsstat sikrer, at det eller de organer (i det følgende benævnt "ansvarligt organ" eller "ansvarlige organer"), der har ansvaret for at udføre de opgaver, der er omhandlet i denne forordning, udpeges og er funktionsdygtige. Hvis der udpeges mere end et ansvarligt organ, fastlægger medlemsstaten de respektive beføjelser og koordineringskrav, der gælder for de pågældende organer.
2. Medlemsstaterne påser:
a) at de ansvarlige organer er sammensat på en måde, der sikrer, at de er uafhængige og neutrale
b) at de ansvarlige organers forretningsorden sikrer, at alle berørte parter inddrages aktivt på nationalt plan, samt at der er en passende gennemsigtighed
c) at de ansvarlige organer anvender bestemmelserne i denne forordning korrekt.
Artikel 15
Samrådsforum
Kommissionen sikrer, at EUMN under udførelsen af sine aktiviteter med hensyn til hver enkelt produktgruppe sørger for en afbalanceret deltagelse af alle relevante interesseparter, der er berørt af den pågældende produktgruppe, såsom industri og tjenesteleverandører, herunder små- og mellemstore virksomheder, håndværkere og deres erhvervsorganisationer, fagforeninger, handlende, detailhandlere, importører, miljøbeskyttelsesgrupper og forbrugerorganisationer. Disse parter mødes i et samrådsforum. Forretningsordenen for dette forum fastsættes af Kommissionen efter proceduren i artikel 17.
Artikel 16
Tilpasning til den tekniske udvikling
Bilagene til denne forordning tilpasses til den tekniske udvikling, herunder udviklingen i den relevante internationale standardisering, efter proceduren i artikel 17.
Artikel 17
Udvalg
1. Kommissionen bistås af et forskriftsudvalg.
2. Når der henvises til denne artikel, anvendes artikel 5 og 7 i afgørelse 1999/468/EF, jævnfør dens artikel 8.
Fristen i artikel 5, stk. 6, i afgørelse 1999/468/EF, fastsættes til tre måneder.
3. Udvalget vedtager selv sin forretningsorden.
Artikel 18
Overtrædelser
Medlemsstaterne træffer de fornødne retslige og administrative foranstaltninger i tilfælde af overtrædelse af bestemmelserne i denne forordning og meddeler Kommissionen disse foranstaltninger.
Artikel 19
Overgangsbestemmelser
Forordning (EØF) nr. 880/92 ophæves herved. Den gælder dog fortsat for kontrakter, der er indgået i henhold til dens artikel 12, stk. 1. Afgørelser baseret på forordning (EØF) nr. 880/92 forbliver i kraft, indtil de revideres eller er udløbet.
Artikel 20
Revision
Inden den 24. september 2005 gennemgår Kommissionen på ny ordningen på baggrund af erfaringerne med dens anvendelse.
Kommissionen fremsætter forslag til eventuelle ændringer af forordningen.
Artikel 21
Afsluttende bestemmelser
Denne forordning træder i kraft på tredjedagen efter offentliggørelsen i De Europæiske Fællesskabers Tidende.
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat.
Udfærdiget i Bruxelles, den 17. juli 2000.
32000R1980
L 237/1
ОФИЦИАЛЕН ВЕСТНИК НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ
РЕГЛАМЕНТ (ЕО) № 1980/2000 НА ЕВРОПЕЙСКИЯ ПАРЛАМЕНТ И НА СЪВЕТА
от 17 юли 2000 година
относно ревизирана схема на Общността за присъждане на знака за екомаркировка
ЕВРОПЕЙСКИЯТ ПАРЛАМЕНТ И СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взеха предвид Договора за създаване на Европейската общност, и по-специално член 175, параграф 1 от него,
като взеха предвид предложението на Комисията (1),
като взеха предвид становището на Икономическия и социален комитет (2),
след консултации с Комитета на регионите,
в съответствие с процедурата, предвидена в член 251 от Договора (3),
като имат предвид, че:
(1)
Целта на Регламент (ЕИО) № 880/92 на Съвета от 23 март 1992 г. относно схема на Общността за присъждане на знака за екомаркировка (4) беше да се създаде доброволна схема на Общността за екомаркировка, предназначена да популяризира продукти, които имат намалено въздействие върху околната среда през целия им жизнен цикъл, и да се предоставя на потребителите точна, неподвеждаща и научно обоснована информация за въздействието на продуктите върху околната среда.
(2)
Член 18 от Регламент (ЕИО) № 880/92 предвижда в срок от пет години от влизането му в сила Комисията да преразгледа схемата в светлината на придобития по време на действието ѝ опит и да предложи евентуални подходящи изменения на регламента.
(3)
Придобитият опит по време на прилагането на регламента е показал необходимостта от изменение на схемата, с цел повишаване на нейната ефективност, подобряване на планирането ѝ и ускоряване на функционирането ѝ.
(4)
Основните цели за доброволна и избирателна схема на Общността за присъждане на знака за екомаркировка продължават да са валидни; по-специално такава схема за присъждане следва да предвижда насочване на потребителите към продукти с потенциал за намаляване на въздействието върху околната среда през целия им жизнен цикъл и следва да предвижда предоставяне на информация за екологичните характеристики на етикетираните със знака за екомаркировка продукти.
(5)
От съществено значение за приемането на схемата на Общността за присъждане на знака за екомаркировка от широката общественост е неправителствените организации и организациите на потребителите да играят важна роля и активно да участват при разработването и определянето на критерии на Общността за екомаркировка.
(6)
Необходимо е да се поясни на потребителите, че знакът за екомаркировка на етикета представя онези продукти, които имат потенциал да намаляват определени отрицателни въздействия върху околната среда, в сравнение с други продукти от същата продуктова група, без да се нарушават приложимите за продуктите нормативни изисквания на равнище Общност или на национално равнище.
(7)
В обхвата на схемата следва да се включват продукти и екологични фактори, които представляват интерес, както от гледна точка на вътрешния пазар, така и от гледна точка на околната среда; по смисъла на настоящия регламент продуктите следва да включват и услуги.
(8)
За да се гарантира съвместимост със съответните международно признати стандарти, които се развиват в тази област, процедурният и методологичният подходи за определяне на критерии за присъждане на знака за екомаркировка следва да се актуализират в светлината на научния и технически прогрес и натрупания опит в тази област.
(9)
За да се улесни последователното и ефективно прилагане на схемата, следва да се изяснят принципите за установяване на селективно ниво за присъждане на знака за екомаркировка.
(10)
За да се даде възможност на потребителите за информиран избор, екомаркировката следва да включва проста, точна, неподвеждаща и научно обоснована информация по ключовите екологични аспекти, които са взети предвид при присъждането на знака.
(11)
През различните етапи на присъждане на знака за екомаркировка трябва да се полагат усилия да се гарантира ефективно използване на ресурсите и висока степен на опазване на околната среда.
(12)
Необходимо е на етикета да се предоставя повече информация относно причините за присъждането му, за да се подпомогнат потребителите да разберат значението на присъждането.
(13)
В дългосрочен план схемата за екомаркировка следва предимно да се самофинансира. Финансовата помощ от държавите-членки следва да не се увеличава.
(14)
За да се постигне ефективно и неутрално прилагане на схемата, е необходимо задачата във връзка с определянето и преразглеждането на критериите за екологично етикетиране, както и изискванията за оценка и проверка, да се възложи на подходящ орган - Съвет по екомаркировка на Европейския съюз (СЕЕС); СЕЕС следва да се състои от вече определените от държавите-членки компетентни органи, съгласно член 9 от Регламент (ЕИО) № 880/92, и от консултативен форум, който следва да осигурява балансирано участие на всички съответни заинтересовани страни.
(15)
Необходимо е да се гарантира съответствие и съгласуваност на схемата на Общността за присъждане на екомаркировка с приоритетите на политиката на Общността в областта на околната среда и с други схеми на Общността за етикетиране или удостоверяване на качество като създадените с Директива 92/75/ЕИО на Съвета от 22 септември 1992 г. относно указването чрез етикетиране и стандартна информация за продукта на потреблението на енергия и други източници от домакински уреди (5) и с Регламент (ЕИО) № 2092/91 на Съвета от 24 юни 1991 г. за органичното производство на селскостопански продукти и свързаната с това информация за селскостопанските продукти и храните (6).
(16)
За да се насърчава постигането на общите цели за устойчиво потребление, следва да се предвидят разпоредби, с които да се гарантира съгласуваност между схемата на Общността за присъждане на знака за екомаркировка и други схеми за екомаркировка, като същевременно могат да продължат да съществуват съществуващите и новите схеми за екомаркировка.
(17)
Необходимо е да се гарантира прозрачност при прилагането на схемата и съответствие със съответните международни стандарти, за да се улеснят достъпът и участието в схемата на производители и износители от страни извън Общността.
(18)
Необходимите мерки за прилагане на настоящия регламент следва да се приемат в съответствие с Решение 1999/468/ЕО на Съвета от 28 юни 1999 г. за определяне на процедурите за упражняване на изпълнителните правомощия, предоставени на Комисията (7).
(19)
Регламент (ЕИО) № 880/92 следва да се замени с настоящия регламент, за да може по най-ефективен начин да се въведат преразгледаните разпоредби, поради споменатите по-горе съображения, като същевременно подходящи преходни разпоредби гарантират приемствеността и плавния преход между двата регламента,
ПРИЕХА НАСТОЯЩИЯ РЕГЛАМЕНТ:
Член 1
Цели и принципи
1. Целта на схемата на Общността за присъждане на знака за екомаркировка (наричана по-долу „схемата“) е да насърчава продукти с потенциал за намаляване на отрицателните въздействия върху околната среда, в сравнение с други продукти от същата продуктова група, като по този начин се способства за ефективното използване на ресурсите и висока степен на опазване на околната среда. Постигането на тази цел се осъществява чрез предоставянето на насоки и точна, неподвеждаща и научно обоснована информация за потребителите на такива продукти.
По смисъла на настоящия регламент:
-
терминът „продукт“ включва всяка стока или услуга,
-
терминът „потребител“ включва и потребителите, използващи продуктите за професионални цели.
2. Въздействията върху околната среда се определят на основа на изпитване на взаимодействието на продуктите с околната среда, включително използването на енергия и природни ресурси през жизнения цикъл на продукта.
3. Участието в схемата не засяга нормативните изисквания на Общността или националното законодателство в сферата на околната среда или в други области, приложимо към различните етапи на съществуване на стоките и, където е подходящо, към услугите.
4. Прилагането на схемата е в съответствие с условията на Договора, включително принципа на предотвратяване, с инструментите одобрени съобразно това и с политиката по околната среда на Общността, както е определена в Програмата на Общността за политика и действия във връзка с Петата програма за действие по околната среда и устойчиво развитие, определена с Резолюцията от 1 февруари 1993 г. (8), и трябва да бъде съгласувана с други маркировки или споразумения за сертифициране на качество, както и със схеми, като например схемата на Общността за енергийна маркировка, установена с Директива 92/75/ЕИО и схемата за биологично аграрно производство, установена с Регламент (ЕИО) № 2092/91.
Член 2
Обхват
1. Екомаркировка на Общността може да бъде присъдена на продукти, налични в Общността, които отговарят на посочените в член 3 съществени екологични изисквания и на посочените в член 4 критерии за присъждане на екомаркировка. Специфичните критерии за екомаркировка, се определят по продуктови групи.
„Продуктова група“ представляват стоки или услуги, които служат за сходни цели и са равностойни от гледна точка на употреба и възприемане от потребителя.
2. За да бъде включена в настоящата схема, продуктовата група трябва да отговаря на следните условия:
а)
да представлява значителен обем от продажбите и търговията на вътрешния пазар;
б)
на един или повече етапи от жизнения си цикъл оказва значително въздействие върху околната среда от глобален или регионален мащаб и/или на природата като цяло;
в)
трябва да съществуват възможности за значително подобрение на околната среда като резултат от избора на потребителя, както и възможности да се стимулират производителите и търговците да търсят конкурентни предимства от предлагането на стоки и услуги от тази продуктова група; и
г)
значителна част от обема на продажбите е предназначена за крайна консумация или потребление.
3. Продуктовата група може да бъде разделена на подгрупи със съответно обособяване на специфични критерии за екомаркировка, когато това се изисква от характеристиките на продуктите, за да се използва оптимално възможността на екомаркировката да допринесе за ефективни подобрения, свързани с околната среда.
Критериите за присъждане на знака за екомаркировка, които се отнасят за различните подгрупи на една продуктова група и които са предмет на един и същ документ, публикуван в съответствие с член 6, параграф 5, се прилагат едновременно.
4. Екомаркировка не може да се присъжда за вещества или препарати, които съгласно Директива 67/548/ЕИО на Съвета (9) или Директива 1999/45/ЕО на Европейския парламент и на Съвета (10) са класифицирани като силно токсични, токсични, опасни за околната среда, карциногенни, токсични за репродукцията или мутагенни, както и за стоки, произвеждани чрез процеси, които могат да причинят значителни увреждания на човека и/или околната среда или които при нормалната им употреба могат да бъдат опасни за потребителя.
5. Настоящият регламент не се прилага за храни, напитки, фармацевтични продукти или медицински изделия, както са определени в Директива 93/42/ЕИО на Съвета (11), които са предназначени за професионална употреба, използват се по лекарско предписание или под контрола на медицински персонал.
Член 3
Екологични изисквания
1. Екомаркировка може да бъде присъдена на продукт, притежаващ характеристики, които му дават възможност да допринесе значително за подобряване на ключови аспекти на околната среда, свързани с целите и принципите, определени в член 1. Тези аспекти на околната среда трябва да бъдат определени съгласно индикативната таблица за оценяване в приложение I и трябва да отговарят на методологичните изисквания, определени в приложение II.
2. Прилагат се следните разпоредби:
а)
при сравнително оценяване на подобренията трябва да се разглежда чистият баланс между ползите и вредите по отношение на околната среда, като се включват здравето и безопасността, свързани с промените през различните етапи от жизнения цикъл на продуктите, които се разглеждат. Оценката следва да отчита и възможните ползи за околната среда, свързани с използването на оценяваните продукти;
б)
ключовите екологични аспекти се определят чрез идентифициране на категориите въздействия върху околната среда през целия жизнен цикъл на изпитвания продукт с най - значим принос и се определят тези аспекти, за които съществува значителен потенциал за подобрение;
в)
етапът на предпроизводство от жизнения цикъл на стоките включва добива или производството и преработването на суровини, както и производството на енергия. Тези аспекти се отчитат в най-ранния технически възможен етап от жизнения цикъл.
Член 4
Критерии за екомаркировка и изисквания за оценяване и удостоверяване
1. Специфичните критерии за екомаркировката се определят съобразно продуктовите групи. Тези критерии определят изискванията за всеки от посочените в член 3 ключови аспекти на околната среда, на които трябва да отговаря продуктът, за да бъде взет под внимание за присъждането на знака за екомаркировка, включително изисквания за годността на продукта за задоволяване на потребностите на потребителите.
2. Критериите дават възможност за ефективен подбор въз основа на следните принципи:
а)
перспективите на продукта за навлизане на пазара на Общността, трябва да са достатъчно силни, за да могат чрез избора на потребителя да предизвикат подобрения на околната среда, за срока на валидност на критериите;
б)
подборът на критериите трябва да отчита техническите и икономически възможности, необходими за постигане на съответствие на продукта с тях за разумен период от време;
в)
подборът на критериите се определя с оглед постигането на максимален потенциал за подобряване на околната среда.
3. Изискванията за оценяване на съответствието на специфични продукти с критериите за екомаркировка и удостоверяването на това съответствие за присъждане на екомаркировката, разгледани в член 9, параграф 1, се определят за всяка продуктова група, заедно с критериите за присъждане на екомаркировка.
4. Срокът на валидност на критериите и изискванията за оценяване и удостоверяване се определят по продуктови групи за всички критерии.
Преразглеждането на критериите за присъждане на екомаркировка, както и свързаните с тях изисквания за оценяване и удостоверяване, се извършва своевременно преди края на срока на валидност на определените критерии за всяка продуктова група и завършва с предложение за продължаване на срока на валидност на критериите, отпадането или преразглеждането им.
Член 5
Работен план
В съответствие с целите и принципите, определени в член 1, Комисията изготвя работен план на Общността за екомаркировка в рамките на една година от влизането в сила на регламента, след предварителни консултации със Съвета по екомаркировка на Европейския съюз (наричан по-долу СЕЕС), предвидени в член 13, и в съответствие с процедурата, определена в член 17. Работният план включва стратегия за развитие на схемата, която се определя за следващите три години:
-
целите за подобрения по околната среда и навлизането на пазара, които схемата ще се стреми да постигне,
-
неизчерпателен списък на продуктовите групи, които ще се считат за приоритетни за дейността на Общността,
-
планове за съгласуване и сътрудничество между схемата на Общността и други схеми за присъждане на екомаркировка, в държавите-членки.
В работния план особено внимание се обръща на разработването на съвместни действия за насърчаване на продуктите, на които е присъден знакът за екомаркировка, и за създаване на механизъм за обмяна на информация за съществуващи и бъдещи продуктови групи на национално равнище и на равнище Европейски съюз.
В работния план се предвиждат и мерки за прилагане на стратегията, както и планирано финансиране на схемата.
В него се очертават и услугите, за които схемата не се прилага, като се взема под внимание регламентът на Европейския парламент и на Съвета за насърчаване на доброволното участие на организациите в системата на Общността за управление и одитиране по околната среда (EMAS).
Работният план периодично се преразглежда. Първото преразглеждане на работния план включва доклад за изпълнението на плановете за съгласуване и сътрудничество между системата на Общността и националните системи за екомаркировка.
Член 6
Процедури за определяне на критерии за присъждане на знака за екомаркировка
1. Условията за присъждане на знака за екомаркировка се определят по продуктови групи.
Специфичните екологични критерии за всяка продуктова група и съответните им срокове на валидност се определят в съответствие с процедурата, предвидена в член 17, след консултации със СЕЕС.
2. Комисията започва процедурата по своя инициатива или по искане на СЕЕС. Тя дава правомощия на СЕЕС да разработва и периодично да преразглежда критериите за екомаркировка, както и свързаните с тези критерии изисквания за оценяване и удостоверяване, които се прилагат за продуктовите групи, попадащи в приложното поле на настоящия регламент. В мандата се определя краен срок за приключване на работата.
При изготвяне на мандата Комисията взема под внимание:
-
предвидения в член 5 работен план;
-
посочените в приложение II методологични изисквания.
3. Въз основа на мандата, СЕЕС изготвя критериите за екомаркировка за продуктовата група и свързаните с тези критерии изисквания за оценяване и удостоверяване, посочени в член 4 и приложение IV, като отчита резултатите от проучванията за приложимост и пазарните проучвания, съображенията във връзка с жизнения цикъл и анализа на подобренията, посочени в приложение II.
4. Комисията се информира за посочения в параграф 3 проект за критерии и взема решение дали мандатът:
-
е бил изпълнен и проектът за критерии може да се представи на редовния комитет в съответствие с член 17, или
-
не е бил изпълнен и в такъв случай СЕЕС продължава работата си по проекта за критерии.
5. Комисията публикува критериите за екомаркировка и техните актуализации в Официален вестник на Европейските общности (серия L).
Член 7
Присъждане на екомаркировка
1. Заявление за екомаркировка може да се подава от производители, вносители, доставчици на услуги, търговци и разпространители. Търговците и разпространителите могат да подават заявление само за продукти, които се пускат на пазара под техни собствени търговски наименования.
2. Заявлението може да се отнася за продукт, който се пуска на пазара под едно или повече търговски наименования. Няма да се изисква ново заявление при изменение на характеристиките на продуктите, които не влияят на съответствието с критериите. Въпреки това, компетентният орган се информира за значителни изменения.
3. Заявлението се представя на компетентния орган в съответствие със следното:
а)
когато продуктът произхожда от една единствена държава-членка, заявлението се представя пред компетентния орган на тази държава-членка;
б)
когато продуктът произхожда под една и съща форма от няколко държави-членки, заявлението може да се представи пред компетентния орган в една от тези държави-членки. В такива случаи съответният компетентен орган провежда консултации с компетентните органи в останалите държави-членки;
в)
когато продуктът произхожда от страни извън Общността, заявлението може да се представи пред компетентен орган във всяка от държавите-членки, в които продуктът ще се пуска на пазара.
4. Решението за присъждане на знака за екомаркировка се взема от компетентния орган, който е получил заявлението, след:
а)
проверка на съответствието на продукта с публикуваните критерии съгласно член 6, параграф 5;
б)
проверка, че заявлението съответства на изискванията за оценяване и удостоверяване;
в)
консултации, при необходимост, с компетентните органи съгласно параграф 3.
5. Когато критериите за екомаркировка изискват производствените обекти да отговарят на определени изисквания, те трябва да бъдат изпълнени във всички обекти, в които се произвежда продуктът.
6. Компетентните органи признават извършените изпитвания и проверки от органи, които са акредитирани по стандарт EN 45000 или равностойни национални стандарти. Компетентните органи си сътрудничат, за да се гарантира ефективно и последователно прилагане на процедурите за оценяване и удостоверяване.
Член 8
Екомаркировка
Видът на знака за екомаркировка е в съответствие с приложение III. Спецификациите за съответната екологична информация за всяка продуктова група и за представянето на тази информация върху етикета до знака за екомаркировка се включват в определените съгласно член 6 критерии. Във всички случаи информацията трябва да бъде ясна и разбираема.
Комисията провежда консултации преди 24 септември 2005 г. с националните сдружения на потребителите, които са представени в Комитета на потребителите, създаден с Решение 95/260/ЕО на Комисията (12), за да оцени доколко ефективно текстът до знака за екомаркировката и допълнителната информация отговарят на потребностите на потребителите от информация. Въз основа на тази оценка, Комисията въвежда всички подходящи изменения по отношение на подлежащата на включване в екологичния етикет информация в съответствие с процедурата, предвидена в член 17.
Член 9
Условия за употреба
1. Компетентният орган сключва договор със заявителя за екомаркировка относно условията за употреба на етикета. Те включват разпоредби за отнемане на разрешението за използване на екомаркировката. Разрешението се преразглежда, а договорът се изменя или прекратява, в зависимост от случая, след всяко изменение на приложимите критерии за екомаркировка на даден продукт. В този договор се посочва, че участието в схемата не нарушава екологични или други нормативни изисквания на в Общността или на приложимото национално законодателство за различните етапи от живота на продукта, стоката или услугата, в зависимост от случая.
За улеснение се приема стандартен договор в съответствие с процедурата, предвидена в член 17.
2. Знакът за екомаркировка не може да се използва, както и не може да се прави позоваване на екомаркировката при реклама, докато знакът не бъде присъден, а след това може да се използва само във връзка с продукта, за който е присъдена екомаркировката.
Забранява се всякаква невярна или подвеждаща реклама или използването на каквато и да е екомаркировка или запазен знак, които могат да доведат до объркване с въведения с настоящия регламент знак за екомаркировка на Общността.
Член 10
Популяризиране на знака за екомаркировка
Държавите-членки и Комисията, в сътрудничество с членовете на СЕЕС, популяризират използването на знака за екомаркировка на Общността чрез мероприятия за запознаване и кампании за информиране на потребителите, производителите, търговците, разпространителите и широката общественост, като по този начин подкрепят развитието на схемата.
За да се насърчава използването на продукти с екомаркировка, Комисията и други институции на Общността, както и други обществени органи на национално ниво, без да се нарушава законодателството на Общността, определят образец, когато посочват изискванията си за продуктите.
Член 11
Други схеми за екомаркировка в държавите-членки
Комисията и държавите-членки предприемат действия, с които да се гарантира необходимото съгласуване между настоящата схема на Общността и националните схеми в държавите-членки, по-специално при подбора на продуктови групи, както и при разработването и преразглеждането на критерии на общностно и национално равнище. За целта се определят мерки за сътрудничество и съгласуване съгласно процедурата, предвидена в член 17, включително предвидените в изготвения работен план в съответствие с член 5.
Когато даден продукт е обозначен едновременно със знака за екомаркировка на Общността и с национален знак за екомаркировка, двата запазени знака се изобразяват един до друг върху продукта.
В тази връзка, съществуващите и новите схеми за екомаркировка в държавите-членки могат да продължат да съществуват съвместно със схемата.
Член 12
Разходи и такси
Всяко заявление за присъждане на екомаркировка подлежи на заплащане на такса във връзка с разходите за обработката на заявлението.
Използването на знака за екомаркировка предполага заплащане на годишна такса от заявителя.
Нивото на заявление и годишните такси се определят в съответствие с приложение V по процедурата, предвидена в член 17.
Член 13
Съвет по екомаркировка на Европейския съюз
Комисията създава Съвет по екомаркировка на Европейския съюз (СЕЕС), съставен от споменатите в член 14 компетентни органи и от посочения в член 15 консултативен форум. По-специално, СЕЕС способства за определянето и преразглеждането на критериите за екомаркировка, както и на изискванията за оценяване и удостоверяване в съответствие с член 6.
Правилникът за работа на СЕЕС се определя от Комисията в съответствие с процедурата, предвидена в член 17, като се вземат под внимание определените в приложение IV процедурни принципи.
Член 14
Компетентни органи
1. Всяка държава-членка гарантира, че органът или органите (наричан(и) по-долу компетентният орган или компетентните органи), който(които) отговаря(т) за изпълнението на предвидените в настоящия регламент задачи, е/са определен(и) и функционира(т). Когато са определени повече от един компетентен орган, държавата-членка определя съответните правомощия на тези органи и приложимите към тях изисквания за координация.
2. Държавите-членки гарантират, че:
а)
съставът на компетентните органи гарантира тяхната независимост и неутралност;
б)
правилниците за работа на компетентните органи гарантират на национално ниво активното участие на всички заинтересовани страни и подходяща степен на прозрачност;
в)
компетентните органи правилно прилагат разпоредбите на настоящия регламент.
Член 15
Консултативен форум
Комисията гарантира, че при изпълнение на функциите си СЕЕС съблюдава по отношение на всяка продуктова група балансирано участие на всички заинтересовани страни, които имат отношение към съответната продуктова група, като производители и доставчици на услуги, включително малки и средни предприятия, представители на занаятчийството и техни професионални организации, синдикати, търговци, разпространители, вносители, групи за опазване на околната среда и организации на потребителите. Тези страни заседават в рамките на консултативен форум. Правилникът за работа на форума се определя от Комисията в съответствие с процедурата, предвидена в член 17.
Член 16
Адаптиране към техническия прогрес
Приложенията към настоящия регламент могат да се адаптират към техническия прогрес, включително с напредъка в съответните международни стандартизационни дейности, в съответствие с процедурата, предвидена в член 17.
Член 17
Процедура на комитета
1. Комисията се подпомага от комитет.
2. При позоваване на настоящия член се прилагат разпоредбите на членове 5 и 7 от Решение 1999/468/ЕО, като се вземат предвид разпоредбите на член 8 от същото решение.
Предвиденият срок в член 5, параграф 6 от Решение 1999/468/ЕО се определя на три месеца.
3. Комитетът приема свой процедурен правилник.
Член 18
Нарушения
Държавите-членки предприемат подходящи правни или административни мерки в случай на неспазване на разпоредбите на настоящия регламент и ги съобщават на Комисията.
Член 19
Преходни разпоредби
Регламент (ЕИО) № 880/92 се отменя. Въпреки това, той продължава да се прилага за сключените договори съгласно член 12, параграф 1 от него. Решенията въз основа на Регламент (ЕИО) № 880/92 остават в сила до преразглеждането им или до изтичане на срока им.
Член 20
Преразглеждане
Преди 24 септември 2005 г. Комисията преразглежда схемата в светлината на придобития опит по време на нейното функциониране.
Комисията предлага всички подходящи изменения на настоящия регламент.
Член 21
Заключителни разпоредби
Настоящият регламент влиза в сила на третия ден след датата на публикуването му в Официален вестник на Европейските общности.
Настоящият регламент е задължителен в своята цялост и се прилага пряко във всички държави-членки.
Съставено в Брюксел на 17 юли 2000 година.