РЕШЕНИЕ НА КОМИСИЯТА
от 4 февруари 2014 година
относно мярката за тарифите за електроенергия в Испания: потребители
SA.21817 (C 3/07) (ex. NN 66/06) прилагана от Испания
(нотифицирано под номер С(2014) 7741)
(само текстът на испански език е автентичен)
(текст от значение за ЕИП)
(2014/456/ЕС)
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 108, параграф 2, първа алинея от него,
като взе предвид Споразумението за Европейското икономическо пространство, и по-специално член 62, параграф 1, буква а) от него,
след като прикани заинтересованите страни да представят мненията си в съответствие с посочените по-горе разпоредби (1) и като взе предвид тези мнения,
като има предвид, че:
1. ПРОЦЕДУРА
(1)
С писмо от 27 април 2006 г. дружествата Centrica plc и Centrica Energía S.L.U. (заедно наричани по-нататък „Centrica“) подадоха жалба до Комисията относно системата на регулираните тарифи за електроенергия, прилагана в Испания през 2005 г.
(2)
С писмо от 27 юли 2006 г. Комисията поиска от испанските власти да предоставят информация относно горепосочената мярка. Комисията получи въпросната информация с писмо от 22 август 2006 г.
(3)
На 12 октомври 2006 г. делото беше заведено като помощ, за която не е постъпило уведомление (Дело NN 66/06).
(4)
С писмо от 9 ноември 2006 г. Комисията поиска от испанските власти да предоставят допълнителни разяснения относно горепосочената мярка. Испанските власти отговориха с писмо от 12 декември 2006 г.
(5)
С писмо от 24 януари 2007 г. Комисията уведоми испанските власти, че е взела решение да започне процедурата, предвидена в член 108, параграф 2 от Договора за функционирането на Европейския съюз, по отношение на мярката.
(6)
Решението на Комисията беше публикувано в Официален вестник на Европейския съюз (2). Комисията прикани заинтересованите страни да представят мненията си по отношение на мярката.
(7)
Испанските власти представиха мненията си с писмо от 26 февруари 2007 г.
(8)
Комисията получи мнения от следните заинтересовани страни: правителството на автономна област Галисия (писмо от 23 март 2007 г.), Centrica (писма от 26 март 2007 г. и 3 юли 2007 г.), ACIE - Asociación de Comercializadores Independientes de Energía (писмо от 26 март 2007 г.), правителството на автономна област Астурия (писмо от 27 март 2007 г.), AEGE - Asociación de empresas con gran consumo de energía (писмо от 2 април 2007 г., допълнено на 21 ноември 2011 г.), Asturiana de Zinc - AZSA (писмо от 3 април 2007 г.), Ferroatlántica - производител на метали (писмо от 3 април 2007 г.), Alcoa (писмо от 3 април 2007 г.), UNESA - Asociación Española de la Industria Eléctrica (писмо от 25 април 2007 г.), ENEL Viesgo (писмо от 26 април 2007 г.), Iberdrola (писмо от 26 април 2007 г.), Unión Fenosa Distribución (писмо от 27 април 2007 г.), Hidrocantábrico Distribución Eléctrica (писмо от 27 април 2007 г.), Endesa Distribución Eléctrica (писмо от 27 април 2007 г.).
(9)
С писма от 15 май и 6 юли 2007 г. Комисията изпрати мненията на заинтересованите страни на испанските власти, за да могат те на свой ред да представят коментарите си, които бяха получени с писмо от 2 август 2007 г.
(10)
Centrica предостави допълнителна информация с писма от 1 юни 2007 г., 28 август 2007 г., 4 февруари 2008 г. и 1 март 2008 г.; AEGE направи същото с писмо от 21 ноември 2011 г., а Ferroatlantica с писмо от 5 декември 2011 г.
(11)
С писма от 30 юли 2009 г., 19 март 2010 г., 6 октомври 2011 г., 12 април 2012 г., 31 август 2012 г., 4 февруари 2013 г. и 17 юли 2013 г. Комисията поиска допълнителни разяснения относно въпросната мярка от испанските власти. Те отговориха с писма съответно от 5 октомври 2009 г., 26 април 2010 г., 7 декември 2011 г., 12 юни 2012 г., 18 октомври 2012 г., 11 февруари 2013 г. и 4 октомври 2013 г.
(12)
На 19 април 2013 г. досието се раздели на две части: настоящото дело SA.21817 (C3/07 ех NN 66/06) относно помощите за крайните потребители на електроенергия и дело SA. 36559 (C3a/07 ех NN 66/06) относно помощите за електроразпределителните дружества. Настоящото решение се отнася само до евентуалните помощи за крайните потребители на електроенергия, включени в обхвата на процедурата, т.е. без битовите потребители и малките предприятия.
2. ПОДРОБНО ОПИСАНИЕ НА МЯРКАТА
ИСПАНСКАТА ЕЛЕКТРОЕНЕРГИЙНА СИСТЕМА ПРЕЗ 2005 Г.
(13)
В контекста на законодателната рамка, установена със Закон 54/1997 от 27 ноември 1997 г. за електроенергийния сектор (наричан по-нататък „ЗЕС“), приложим през 2005 г., доставката на електроенергия на крайни потребители по регулирани тарифи беше считана за регулирана дейност. Съгласно закона тази задача е била възложена на електроразпределителните дружества.
(14)
През 2005 г. всички крайни потребители на електроенергия на испанския пазар можеха да изберат да сключат договори за доставка с независими доставчици или да получават електроенергия по регулираните тарифи, определени от държавата. На регулирания пазар всички изявили желание крайни потребители имаха право да получават електроенергия от местното електроразпределително дружество по пакетна регулирана тарифа (всеобхватна цена), съобразена с техния профил и обем на потребление. На свободния пазар потребителите заплащаха такса за достъп до мрежата, която също беше регулирана, след което трябваше да поемат и разходите за доставката на електроенергия. След като реформата в електроенергийния сектор приключи през 2009 г., разпределителните дружества вече не доставят електроенергия по пакетни регулирани тарифи.
(15)
Пакетните регулирани тарифи и регулираните такси за достъп до мрежата се определяха предварително за цялата година, обикновено преди края на година N - 1, но можеха да бъдат коригирани през годината (3). Въпреки това годишното увеличение на тарифите беше ограничено от максимална горна граница (4). По принцип тарифите и таксите се определяха на базата на прогнози така, че да се гарантира, че регулираните приходи, произтичащи от прилагането им, са достатъчни, за да покрият всички регулирани разходи на електроенергийната система. Тези регулирани разходи на системата през 2005 г. включваха разходите за доставка на електроенергия по пакетни тарифи, разходите за закупуване на енергия, произведена при специални условия (възобновяеми източници, когенерация и т.н.), разходите за пренос и разпределение, мерките за управление на търсенето, допълнителните разходи за производство на електроенергия на испанските острови, помощите за въгледобивния сектор, дефицитите през предходните години и пр. Не съществуваха правила за отнасяне на всички или част от определена категория приходи към всички или част от определена категория разходи. В резултат на това приходите, например от таксата за достъп до мрежата, не бяха предназначени изцяло или частично за финансирането например на субсидии в подкрепа на електроенергията от възобновяеми източници или на производството на електроенергия на територията на испанските острови.
(16)
През 2005 г. имаше не по-малко от 25 регулирани тарифи за крайните потребители в зависимост от равнището, профила или предназначението на потреблението и захранващото напрежение. Същевременно за крайните потребители на свободния пазар се прилагаха девет други регулирани такси за достъп до мрежата, също основани на захранващото напрежение и на други характеристики.
(17)
На 30 декември 2004 г. испанските власти установиха тарифите за електроенергия, приложими през 2005 г. (5), за следните категории потребители:
ПАКЕТНИ ТАРИФИ
Ниско напрежение
1.0.
Мощност до 770 kW
2.0.
Обща за мощност, непревишаваща 15 кW
3.0.
Обща
4.0.
Обща за дългосрочно потребление
B.0
Улично осветление
R.0
Селскостопанско напояване
Високо напрежение
Общи тарифи
Краткосрочно потребление
1.1.
Обща за напрежение, не по-голямо от 36 kV
1.2.
Обща за напрежение, по-голямо от 36 kV, но непревишаващо 72,5 kV
1.3.
Обща за напрежение, по-голямо от 72,5 kV, но непревишаващо 145 kV
1.4.
Обща за напрежение, по-голямо от 145 kV
Средносрочно потребление
2.1.
Непревишаващо 36 kV
2.2.
По-голямо от 36 kV, но непревишаващо 72,5 kV
2.3.
По-голямо от 72,5 kV, но непревишаващо 145 kV
2.4.
По-голямо от 145 kV
Дългосрочно потребление
3.1.
Непревишаващо 36 kV
3.2.
По-голямо от 36 kV, но непревишаващо 72,5 kV
3.3.
По-голямо от 72,5 kV, но непревишаващо 145 kV
3.4.
По-голямо от 145 kV
Тарифи за тягова електроенергия
T.1
Непревишаващо 36 kV
T.2
По-голямо от 36 kV, но непревишаващо 72,5 kV
T.3
По-голямо от 72,5 kV и 145 kV
Тарифи за селскостопанско напояване
R.1
Непревишаващо 36 kV
R.2
По-голямо от 36 kV, но непревишаващо 72,5 kV
R.3
По-голямо от 72,5 kV, но непревишаващо 145 kV
Ж. Тарифа за големи потребители (G4)
Тарифи за продажби на електроразпределителните дружества
D.1
Непревишаващо 36 kV
D.2
По-голямо от 36 kV, но непревишаващо 72,5 kV
D.3
По-голямо от 72,5 kV, но непревишаващо 145 kV
D.4
По-голямо от 145 kV
ТАРИФИ ЗА ДОСТЪП
Ниско напрежение
2,0 A
Обикновена тарифа за достъп за ниско напрежение
2,0 NA
Обикновени тарифи за достъп за ниско напрежение с дневен и нощен режим
3,0 A
Обща тарифа за достъп за ниско напрежение
Високо напрежение
3.1.A
Тарифа за достъп за напрежение, непревишаващо 36 kV (мощност, не по-голяма от 450 kW)
6.1
Тарифа за достъп за напрежение, непревишаващо 36 kV (мощност над 450 kW)
6.2
Тарифа за достъп за напрежение, по-голямо от 36 kV, но непревишаващо 72,5 kV (мощност над 450 kW)
6.3
Тарифа за достъп за напрежение, по-голямо от 72,5, но непревишаващо 145 kV (мощност над 450 kW)
6.4
Тарифа за достъп за напрежение, по-голямо от 145 kV (мощност над 450 kW)
6.5
Тарифа за достъп при международен обмен
(18)
Пакетните регулирани тарифи можеха да бъдат разделени на компонент, предназначен за покриване на разходите за пренос, разпределение и разходите на системата от общ характер (такса за достъп до мрежата) и на компонент, който отразява разходите за закупуване на електроенергия на пазара на едро (енергиен компонент). Освен това за пакетните тарифи за услугите по управление на търсенето се прилагаше система на отстъпки (например приемливи прекъсвания в захранването, извършени с предварително предизвестие, или потребление, концентрирано в ненатоварените часове). От 2005 г. насам Испания е направила промени в системата на регулираните тарифи. Последната промяна е от 2013 г., когато Испания прие нова законодателна рамка за електроенергийния сектор (Закон 24/13), която включва, наред с други мерки, регулаторна реформа на цените на пазара на дребно. Испания обяви, че този нов закон и правилата за прилагането му ще бъдат разработени през 2014 г. Следват някои базови пакетни тарифи за най-ниското ниво на горепосочените категории (т.е. за напрежение, непревишаващо 145 kV), приложими от 1 януари 2005 г.:
Таблица 1
Основна сума на пакетните регулирани тарифи за 2005 г.
A/Компонент мощност
Б/Енергиен компонент
Пакетна тарифа за компонента мощност-енергия
EUR/kW на месец
EUR/kWh
EUR/MWh
Ниско напрежение
1.0
Мощност 770 W
0,277110
0,062287
62,67
3.0
Обща
1,430269
0,083728
85,71
4.0
Обща за дългосрочно потребление
2,284634
0,076513
79,69
Високо напрежение
1.4
Краткосрочно потребление, обща за напрежение 145 kV
1,759358
0,058412
60,86
2.4
Средносрочно потребление, обща за напрежение 145 kV
3,632629
0,053224
58,27
3.4
Дългосрочно потребление, обща за напрежение 145 kV
9,511921
0,042908
56,12
Ж.
Големи потребители G4
10,208070
0,011265
25,44
Източник: приложение I към Кралски указ 2392/2004, изчисления на Комисията.
(19)
Националната комисия по енергетиката (Comisión Nacional de la Energía, CNE) - испанският регулаторен орган - посочва, че средно за 2005 г. пакетните тарифи не отразяваха всички разходи за доставка, и по-специално разходите за закупуване на електроенергия на пазара на едро. По-специално, както е показано в графиката по-долу, само през пет месеца от 2005 г., а именно януари-февруари и април-юни, цените, заложени в средните пакетни регулирани тарифи, са били по-ниски от средните цени на пазара на едро на електроенергия. За разлика от това, между октомври 2006 г. и декември 2007 г. се случи обратното - по време на тези 14 месеца средните цени на едро спаднаха значително под цените на енергията, заложени в средните пакетни регулирани тарифи, с доста по-голяма разлика от наблюдаваната през седемте месеца на 2005 г., през които цените на едро са били по-високи от заложените в пакетните тарифи цени.
Графика 1
Среднопретеглена цена на едро и цена на електроенергията, заложена в пакетната тарифа
Източник: CNE - Доклад относно развитието на конкуренцията на пазарите на газ и електроенергия. Период 2005-2007 г., стр. 84.
ТАРИФНИЯТ ДЕФИЦИТ ПРЕЗ 2005 Г.
(20)
Сметките на електроенергийната система, основани на приходите и на действителните регулирани разходи, се уравняват веднъж годишно. През 2005 г. нивото, на което бяха установени регулираните тарифи и таксите за достъп до мрежата, не доведе до генериране на достатъчно приходи, за да бъдат възстановени всички вписани впоследствие регулирани разходи на системата за цялата година. Окончателната процедурата по уравняване за 2005 г., извършена от CNE в края на годината, даде дефицит от 3 811 милиона евро. Това не е първият път, в който процедурата по уравняване регистрира дефицит, но този от 2005 г. достигна безпрецедентна стойност. През 2000, 2001 и 2002 г. е бил регистриран по-малък дефицит.
(21)
Правителството подцени най-вече реалните разходи за закупуване на електроенергия. Всъщност, макар че консумацията на електроенергия от крайните потребители на регулирания пазар и свободния пазар през 2005 г. протече приблизително според предвижданията от декември 2004 г., редица непредвидени повишения на цените през годината доведоха до цени на едро от 62,4 EUR/MWh през 2005 г., които през 2004 г. бяха 35,61 EUR/MWh, така че средната цена на едро през 2005 г. достигна до 59,47 EUR/MWh. Сред причините за това увеличение бяха изключително сухата година (което доведе до намаляване на производството на електроенергия от водноелектрически централи с 55 %), повишаването на цените на нефта, въздействието върху пазарната цена на квотите за емисии на CO2, получени безплатно по схемата на ЕС за търговия с емисии на парникови газове, и нарастване на търсенето на енергия, надвишаващо ръста на БВП.
(22)
Друг важен фактор, който допринесе за увеличаването на общите разходи на системата, беше високото ниво на помощите за производство на енергия от възобновяеми източници. По-специално производителите на енергия от възобновяеми източници можеха да изберат да участват пряко в енергийния пазар на едро или в „общ резерв“. През 2005 г. тази възможност беше особено привлекателна, така че в „общия резерв“ участва по-голям от очаквания брой производители на енергия от възобновяеми източници, което доведе до по-високи разходи за системата. Освен това преките помощи за енергийните разходи за електроенергията, произведена при специални условия (от възобновяеми източници, когенерация), които бяха вписани като регулиран разход в сметките, за 2005 г. възлизаха на 2 701 милиона евро. За сравнение разходите за пренос и разпределение на системата през 2005 г. възлизаха на 4 410 милиона евро.
Механизъм, приет за предварително финансиране на дефицита
(23)
Образуването на дефицита не мина незабелязано. Още през март 2005 г., когато стана ясно, че се трупа тарифен дефицит, испанските власти разпоредиха по силата на член 24 от Кралски указ-закон 5/2005 (6) необходимите за покриване на разликата между разходите и приходите за електроенергийната система средства да бъдат предоставени от петте големи „електрически компании с право на вземания“, които имаха право да получат компенсация за невъзвръщаемите разходи (7) при следните проценти:
-
Iberdrola, S.A.: 35,01 %;
-
Unión Eléctrica Fenosa, S.A.: 12,84 %;
-
Hidroeléctrica del Cantábrico; S.A: 6,08 %;
-
Endesa, S.A.: 44,16 %;
-
Elcogas, S.A.: 1,91 %
(24)
В Указ-закон № 5/2005 предвижда, че бъдещият дефицит може да бъде записан на петте посочени по-горе дружества като отрицателно салдо по съществуваща депозитна сметка, която CNE използва за покриване на невъзвръщаемите разходи на тези дружества. Това означаваше, че на практика доставчиците трябва да осигурят средства в аванс. Отрицателното салдо по сметката за невъзвръщаемите разходи би породило права на вземания, които оправомощават доставчиците да събират приходи от потребителите на електроенергия в бъдеще. Доставчиците можеха да секюритизират тези права и да ги предлагат на пазара. Вземанията, приписани на тези доставчици, носеха минимален лихвен процент (тримесечен EURIBOR, изчислен въз основа на средната стойност на ставките на EURIBOR за месец ноември на предходната година, без спред).
Механизъм, приет за възстановяване на дефицита чрез крайните потребители
(25)
През юни 2006 г. испанските власти взеха решение относно условията за възстановяване на дефицита от 2005 г. чрез потребителите на електроенергия посредством регулираните тарифи. С Кралски указ 809/2006 (8) испанските власти постановиха, че потребителите ще започнат да плащат дефицита през 2007 г. (или по-точно вземанията, предоставени на доставчиците) и ще го изплащат 14 1/2 години посредством специална надбавка, прилагана както към пакетните тарифи, така и към тарифите за достъп. Надбавката, изчислена като годишна сума, необходима за линейното възстановяване на текущата нетна стойност на дефицита за 2005 г. за период от 14 1/2 години, беше фиксирана на 1,378 % от пакетната тарифа и на 3,975 % от тарифата за достъп за 2006 г. Приложимият лихвен процент беше тримесеченият EURIBOR.
(26)
Тази надбавка беше представена като „такса със специална цел“. Испанските власти разпоредиха приходите от вноската за финансиране на дефицита за 2005 г. да се събират в депозитна сметка, управлявана от CNE. След това CNE е щяла да прехвърли средствата към титулярите на вземанията, т.е. произвеждащите електроенергия дружества, които са финансирали дефицита, или към субектите, които впоследствие са закупили вземанията, според дела на дефицита, финансиран от всеки от тях.
Въздействие на тарифния дефицит върху испанския пазар
(27)
През 2005 г. свободният пазар задоволи 37,49 % от търсенето на електроенергия в Испания. Това количество съответства на сравнително малък брой потребители, тъй като само 8,5 % от потребителите закупиха енергия на свободния пазар, докато 91,5 % все още се придържаха към регулираните тарифи (по-малко в сравнение с 97 % през 2004 г.). Потребителите на високо напрежение (предимно промишлени предприятия) бяха основната група, присъстваща на свободния пазар, като 38,9 % от тях избраха този пазар и закупените от тях количества представляваха 29 % от общото потребление на електроенергия в континентална Испания през 2005 г. По-голямата част от битовите потребители и потребителите на ниско напрежение, които от 2003 г. насам можеха да изберат свободния пазар (9), се придържаха към регулираните тарифи; въпреки това през 2005 г. голяма част от тях се насочи и към свободния пазар. Към 31 декември 2005 г. на свободния пазар имаше над два милиона потребители (1,3 милиона през 2004 г.).
(28)
Въпреки това относителното предимство на цените, предлагано от регулираните тарифи през 2005 г., трябва да се разглежда паралелно с връщането на потребителите на регулирания пазар, макар и с известно закъснение. Както е показано в таблица 2 по-долу, броят на потребителите, обслужвани на свободния пазар, нарастваше през цялата 2005 г., но през 2006 г. намаля, достигайки процент (8,15 %), регистриран още през първата половина на 2005 г. Също така, наблюдаваната през декември 2004 г. тенденция на намаляване на количеството доставена на крайните потребители енергия в рамките на свободния пазар се запази през първото тримесечие на 2005 г. и въпреки че претърпя значително забавяне между юни и септември 2005 г., продължи през декември 2004 г. и през цялата 2006 г.
Таблица 2
Дял на центровете за доставка на електроенергия на свободния пазар (като процент от целия пазар) за периода 2004-2006 г.
Електроенергия
2004 г.
2005 г.
2006 г.
март
юни
септември
декември
март
юни
септември
декември
март
юни
септември
декември
Като % от центровете за доставка
1,53
2,82
4,21
5,73
7,42
9,42
10,37
10,66
10,20
9,28
8,86
8,15
Като % от енергията
29,30
33,60
36,19
33,57
33,15
35,34
41,39
37,41
29,38
27,10
25,74
24,87
Източник: Доклад на CNE „Информационна бележка относно доставките на електроенергия и природен газ на либерализираните пазари, актуализирана към 31 декември 2006 г.“
(29)
Въпреки че въздействието на загубите, понесени от доставчиците, започнаха да се усещат към средата на 2005 г., когато цените на едро започнаха да нарастват драстично, договорите за доставка не можеха да бъдат прекратени незабавно. Поради това доставчиците на свободния пазар, особено онези, които нямаха капацитет за производство и трябваше да купуват електроенергия на пазара на едро, бяха принудени да предлагат оферти в условията на свободен пазар, които са равностойни на регулираната тарифа, независимо от възможността да претърпят загуби, или да налагат по-високи цени, които да отразяват действителните разходи за получаване на електроенергията, като по този начин губят пазарен дял.
3. РЕШЕНИЕ ЗА ЗАПОЧВАНЕ НА ПРОЦЕДУРА ПО ЧЛЕН 108, ПАРАГРАФ 2 ОТ ДФЕС
(30)
Решението на Комисията за започване на официално разследване съдържаше сравнение на регулираните тарифи, заплащани от различни категории крайни потребители, и предполагаемите цени, които те биха платили на свободния пазар при липса на въпросните тарифи. Прогнозните пазарни цени бяха изчислени въз основа на цената на електроенергията на пазара на едро, разходите за достъп до мрежата и среден марж на пазарна реализация в размер на 10 EUR/MWh, представен от Centrica.
Таблица 3
Сравнение на цените по категории потребители
Категория потребители
Регулирана тарифа
(EUR/MWh)
Прогнозна пазарна цена (само цена на едро плюс такса за достъп)
(EUR/MWh)
Прогнозна пазарна цена (плюс марж на пазарна реализация в размер на 10 EUR)
1.
Големи промишлени потребители, свързани към мрежата за високо напрежение (тарифа G4)
23,9
61,17
71,17
2.
Големи промишлени потребители, на които може да се прекрати доставката
27,0
73,87-76,47
83,87-76,47
3.
Потребители, свързани към мрежата за високо напрежение
76,2
81,57
91,57
4.
Битови потребители
101,2
107,75
117,75
5.
Малки промишлени потребители или дружества за предоставяне на услуги, свързани към мрежата за ниско напрежение
103,9
101,07
111,07
Източник: Centrica.
(31)
Тази таблица показва значително предимство за първите две категории, които включват големи промишлени потребители. За другите категории крайни потребители сравнението не е толкова убедително, но все пак се наблюдава малко предимство.
(32)
В решението се посочва, че това предимство е било предоставено избирателно, тъй като изкуствено занижените цени на регулираната тарифа благоприятстват дружествата, използващи електричество, а не например газ, като източник на енергия. Налице е също избирателност de facto и de jure поради факта, че този ущърб е бил несъразмерно по-голям за големите промишлени крайни потребители, които в някои случаи са се ползвали от общи цени за компонента енергия, на стойност по-малко от половината от предполагаемите цени на свободния пазар.
(33)
В решението за започване на процедурата се посочва, че чрез насърчаване на крайните потребители да се върнат на регулирания пазар системата би могла също да облагодетелства електроразпределителните дружества, които явно са се ползвали с гарантирана печалба за своите регулирани дейности.
(34)
Наред с това в решението беше отбелязано, че системата предвижда прехвърляне на държавни ресурси, тъй като включеният в цената налог, използван за изплащане на дефицита, съставлява парафискална такса, постъпленията от която преминават през CNE - испанския регулаторен орган (публичен орган) - преди да бъдат насочени към крайните бенефициери. В решението се стига до заключението, че в светлината на съдебната практика на Съда по този въпрос тези средства следва да се разглеждат като държавни ресурси.
(35)
Като се има предвид, че крайните потребители извършват дейност на пазари, които по принцип са отворени за конкуренция и търговия в рамките на Съюза, в решението за започване на процедурата Комисията заключи, че са изпълнени всички критерии по член 107, параграф 1, и че мярката представлява държавна помощ в полза на крайните потребители.
(36)
В решението за започване на процедурата беше отбелязано, че нито една от дерогациите по член 107 от ДФЕС не изглежда приложима, и съответно беше разгледан въпросът дали доставката на електроенергия по регулирани тарифи може да се счита за услуга от общ икономически интерес (УОИИ) и като такава да се ползва от дерогацията, предвидена в член 106, параграф 2 от ДФЕС. В решението се посочва, че свободата на преценка на държавите членки при определянето на задължения за обществено обслужване в сектора на електроенергията е ограничена от Директива 2003/54/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 26 юни 2003 г. относно общите правила за вътрешния пазар на електроенергия и отменяща Директива 96/92/ЕО (10) (наричана по-долу „Директива за електроенергията“). Тази директива изисква държавите членки да установят задължение за всеобщо обслужване (включваща по-специално правото на получаване на електроенергия на разумни цени) само за битовите потребители и малките предприятия (11). В решението се стига до заключението, че в светлината на директивата за електроенергията доставката на електроенергия по регулирани тарифи за средни и големи предприятия не би могла да се счита по естество за УОИИ.
(37)
Ето защо Комисията изрази сериозни съмнения, че елементите на помощта, включени в регулираните тарифи, приложими за предприятията, различни от малките предприятия, могат да се считат за съвместими с вътрешния пазар.
(38)
В решението за започване на процедурата също беше отбелязано, че е възможно електроразпределителните дружества да са получили държавна помощ. Тази част от случая е предмет на друго решение (дело C 3a/07).
4. МНЕНИЯ НА ЗАИНТЕРЕСОВАНИТЕ СТРАНИ
(39)
На поканата на Комисията за представяне на мнения по решението за започване на задълбочено разследване отговориха множество големи промишлени потребители, електроразпределителни дружества, независими доставчици и правителства на автономни области в Испания. Тук са обобщени само мненията, свързани с твърдения за наличието на държавна помощ в полза на крайните потребители на електроенергия.
МНЕНИЯ НА НЕЗАВИСИМИ ДОСТАВЧИЦИ
(40)
Бяха получени мненията на Centrica и ACIE - Асоциацията на независимите търговци на енергия. Техните аргументи и заключения са сходни в голяма степен.
Мнения на Centrica и ACIE
(41)
Основният аспект в мнението на Centrica е предполагаемото предимство, предоставено на електроразпределителните дружества. Въпреки това представените от това дружество данни и аргументи сочат също и наличието на държавна помощ за крайните потребители на електроенергия.
(42)
Според Centrica съвместното съществуване на свободния пазар и регулирания пазар, и по-специално възможността крайните потребители да преминават свободно от единия на другия, означава, че регулираните тарифи са действали като референтната цена или de factoкато ограничение на цените на свободния пазар. Доставчиците не са могли да определят цени, по-високи от включените в регулираната тарифа - в противен случай не биха привличали нови клиенти и биха загубили съществуващите.
(43)
По принцип на свободния пазар цената, която крайните потребители заплащат, се образува от два компонента: такса за достъп до мрежата и „компонент доставка“, който е формиран от пазарните механизми и засяга доставчика на дребно. При снабдяването на дребно рентабилността зависи от това дали „компонентът доставка“, който заплащат клиентите, покрива разходите на доставчика (т.е. разходите за закупуване на енергия на пазара на едро или разходите за собствено производство на електроенергия в случай на вертикално интегрирани предприятия) и един „марж на пазарна реализация“, който включва други разходи по снабдяването (разходи за пускане на пазара, информационни системи, изготвяне на сметки и пр.), както и възнаграждение върху инвестирания капитал. Поради тази причина един доставчик на свободния пазар би могъл да функционира рентабилно в определен пазарен сегмент само ако има „положителен марж на пазарна реализация“, т.е. разлика между общите разходи на доставчика за предоставянето на услугата и регулираната тарифа.
(44)
Centrica доказа наличието на неблагоприятно конкурентно положение на доставчиците на свободния пазар чрез изчисления, от които стана ясно, че през 2005 г. не е имало маржове на пазарна реализация за никоя категория потребители (12) (или че маржовете от началото на годината по-късно не са били налични). Това означава, че регулираните тарифи са били твърде ниски, за да може независимите доставчици да се конкурират рентабилно. Според Centrica не е било възможно да има конкуренция за определени категории крайни потребители (по-специално потребителите на големи количества енергия по тарифа G4 и други големи промишлени потребители), дори преди появата на тарифен дефицит, тъй като пакетните тарифи никога не биха дали възможност за това. Неблагоприятното конкурентно положение, посочено от Centrica, е възникнало най-вече за категорията потребители, състояща се от дружества за предоставяне на услуги и малки предприятия, свързани към мрежата за ниско напрежение, и за сегмента на битовите потребители.
(45)
В решението на Комисията за започване на процедурата се използват данните, предоставени от Centrica, и по-специално сравнението между регулираните тарифи и прогнозите за пазарните цени (вж. съображение 30 и таблица 3).
(46)
Според Centrica системата е нарушила Директивата за електроенергията не само поради дискриминационния характер на дефицитния режим (който компенсира загубите на електроразпределителните дружества, но не и тези на доставчиците), но и защото потребителите са били лишени от правото на прозрачни цени и тарифи (13). Тъй като част от цената, която трябваше да се плати за електроенергията през 2005 г., беше отложена за бъдещи години, окончателните цени бяха непрозрачни за потребителите.
(47)
Освен това Centrica твърдеше, че механизмът за изплащане на дефицита не е балансиран по две основни причини: на първо място дефицитът ще бъде възстановен преди всичко от крайните потребители на ниско напрежение, при все че потребителите, които са допринесли в най-голяма степен за създаването му, са именно големите крайни потребители на високо напрежение. На второ място, от крайните потребители на свободния пазар се изисква да изплащат дефицит, за чието образуване нямат никакъв принос.
(48)
Centrica подкрепи предварителното становище на Комисията, според което при испанския дефицитен режим е налично прехвърляне на държавни ресурси. Centrica добави също, че решението на испанското правителство да позволи на произвеждащите електроенергия дружества да секюритизират вземанията си предполага използването на такива ресурси.
(49)
Асоциацията на независимите търговци на енергия (ACIE) е изчислила, че прогнозната цена за закупуване на енергия, взета за основа на регулирани тарифи през 2005 г., е била с 68 % по-ниска от реалната цена, платена от доставчиците за закупуване на енергия на пазара на едро. ACIE изтъкна сериозните последствия за независимите доставчици в резултат на тарифния дефицит от 2005 г. Според асоциацията, доставчиците на свободния пазар са поддържали покупни цени, подобни на тези на електроразпределителните дружества. Нещо повече, те са били принудени да се съобразят с нивото на установената от правителството пакетна тарифа за всяка категория клиенти, в противен случай не биха били в състояние да привличат нови клиенти, нито да запазят съществуващите. По-специално ACIE посочва, че в началото на 2005 г. неговите членове са сключили договори, основани на прогнозите на правителството за цените на едро, и по-късно е трябвало да се съобразяват с тях, макар да не е било рентабилно. В резултат на това независимите доставчици са претърпели загуби. Centrica оценява понесените през 2005 г. загуби на 10 милиона евро. Според ACIE редица доставчици, включително Saltea Comercial, Electranorte, CYD Energía и RWE, са били принудени да напуснат пазара.
МНЕНИЯ НА ПОТРЕБИТЕЛИТЕ С ГОЛЯМО ЕНЕРГОПОТРЕБЛЕНИЕ
(50)
Потребителите на големи количества енергия се включиха в процедурата чрез своята асоциация AEGE (асоциация на предприятия с високо енергопотребление). Някои от тях (Asturiana de Zinc, Ferroatlántica и Alcoa) се включиха и индивидуално. Дружество Alcoa е производител на алуминий, разполагащ с три производствени обекта в Испания - в San Ciprián, La Coruña и Avilés, и през 2005 г. се е ползвало от пакетната тарифа G4 (предназначена за потребители с голямо енергопотребление с възможност за прекъсваемо снабдяване). Дружество Ferroаtlántica е производител на алуминиеви сплави и желязо, което се е ползвало от тарифа по безсрочен договор 3.4. Дружество Asturiana de Zinc е производител на цинк, което се е ползвало от тарифа G4 в завода си в San Juan de Nieva.
(51)
В бележките си потребителите с голямо енергопотребление поставиха под въпрос заключението на Комисията, че промишлените тарифи (G4 и други тарифи по безсрочни договори) представляват държавна помощ, тъй като считат, че тези тарифи не предоставят икономическо предимство, не включват държавни ресурси и не влияят върху конкуренцията и търговията между държавите членки.
Липса на икономически предимства
(52)
Според потребителите с голямо енергопотребление референтната стойност, използвана в решението за започване на процедурата с цел да се прецени дали е налично предимство, не е правилна. Комисията сравни промишлените тарифи със средната цена на пазара на едро (цената на „общия резерв“), която счете за представителна за сумата, която тези предприятия биха платили на пазара при обичайни условия. Тъй като промишлените тарифи се оказаха по-ниски от цената на „общия резерв“, в решението за започване на процедурата се стигна до заключението, че тарифите са предоставили икономическо предимство на техните бенефициери.
(53)
Потребителите с голямо енергопотребление твърдят, че „общият резерв“ е спот пазар, където електроенергията се определя на всеки час за следващия ден. Според потребителите с голямо енергопотребление, „общият резерв“ има някои недостатъци, които се отразяват неблагоприятно на неговата ефективност и конкурентоспособност, поради това, че цените му не дават достоверна представа за маргиналните разходи за производството и съответно не отразяват положението на съвършена конкуренция. Големите крайни потребители, които консумират мащабни количества електроенергия и отчитат постоянно потребление, не придобиват електроенергията в „общ резерв“, а сключват по-скоро двустранни договори с доставчиците на електроенергия. Това бе потвърдено и в доклада от 2005 г. на OMEL, според който само седем от потребителите, отговарящи на изискванията и представляващи 5 % от търгуваната електроенергия, са придобили електроенергия пряко в „общия резерв“.
(54)
При всички случаи, дори ако се предположи, че регистрираните в „общия резерв“ цени могат да бъдат считани за валидна референтна стойност, не би било правилно да се използва (както направи Комисията) средната цена на едро през 2005 г., тъй като тя отразява търсенето на електроенергия от страна на доставчици, които предоставят услуга на широка гама от крайни потребители, сред които битови потребители и малки предприятия. Според AEGE, Ferroatlántica и Asturiana de Zinc подходяща референтна стойност би била минималната цена, регистрирана в „общия резерв“ през 2005, т.е. 18,36 EUR/MWh, тъй като тази цена би отразила най-конкурентните пазарни условия за „общия резерв“ (поради това, че производителите предлагат електроенергията на цена, съответстваща на маргиналните им разходи). Положението на големите промишлени потребители не може да се сравнява с това на другите крайни потребители, и по-специално на битовите потребители. Поради това средната цена на „общия резерв“ не би представлявала подходяща референтна стойност. Според Alcoa Комисията следва по-скоро да сравни оспорваните тарифи с цените по двустранните договори, сключени от големите крайни потребители.
(55)
Alcoa представи пример за двустранно договорена пазарна цена и посочи, че трите му завода за алуминий винаги са се ползвали от тарифата G4. Alcoa обаче притежава друг завод за диалуминиев триоксид (Alúmina Española), за който сключи двустранен договор с доставчик в края на 2004 г. Договорът е сключен за срок от две години, с възможност за подновяване за още една година. Трите завода за алуминий имат същия профил на постоянно потребление като заводите за диалуминиев триоксид. При все това, последните консумират много по-малки количества електроенергия (0,35 TWh в сравнение с 1,3 TWh в заводите в Aviles и La Coruña, и 3,4 TWh в завода в San Ciprián). Средната цена, договорена съгласно този договор, е 34,45 EUR/MWh (включително разходите за ядрения мораториум, разходите за достъп до мрежата и други допълнителни разходи). Тази цена беше получена чрез търг, като разликите между офертите на доставчиците са били под пет евро.
(56)
Според Alcoa разликата между тази двустранно договорена цена (34,45 EUR/MWh) и тарифата G4 (23,90 EUR/MWh) може да се обясни с обективни фактори. По-специално, потребителите на тарифата G4 са били подложени на регулаторни ограничения, които не се прилагат за двустранните договори, като например задължението да се използва цялото количество електроенергия, договорено по тарифа G4 (с налагане на санкции при неспазване), задължението за наличие на оборудване за контрол на напрежението и плащане в рамките на двадесет дни (като се има предвид, че двустранните договори съдържат по-благоприятни условия за плащане).
(57)
Поради това Alcoa стига до заключение, че хипотетичната пазарна цена, приложима за трите му завода за алуминий, би била много по-ниска от 34,45 EUR/MWh поради по-голямото потребление на тези заводи. От друга страна, ако се отчете и средният марж на пазарна реализация в размер на 10 EUR/MWh, нетната цена за доставка на завода за диалуминиев триоксид ще бъде 24,25 EUR/MWh - стойност много близка до пакетната тарифа G4.
(58)
Ferroatlántica отбеляза, че в решението за започване на процедурата използваната от дружеството през 2005 г. регулирана тарифа 3.4 се тълкува неправилно, като погрешно включва отстъпки по основната тарифа и я сравнява с такса за достъп, десет пъти по-висока от приложимата в неговия случай (както и в случая на по-големите потребители). Ferroatlántica представи също доказателства, че макар и през 2004 г. средната месечна пазарна цена за бъдещи споразумения за доставка на електроенергия през 2005 г. да е била 31,68 EUR/MWh, през декември 2004 г. тази цена е била 31,05 EUR/MWh. Оттук следва, че едно предприятие би получило доставка на електроенергия през 2005 г. на тази цена в момента на установяването на регулирани тарифи. След добавянето на „допълнителни услуги“ (3,92 EUR/MWh) и на съответната такса за достъп (1,70 EUR/MWh), един промишлен потребител би получил пазарна цена от 36,67 EUR/MWh, което е по-малко от сумата от 56,11 EUR/MWh по тарифа 3.4, приложима за потребителите с голямо енергопотребление.
(59)
В действителност други отстъпки от тази тарифа обезпечават капацитета за предоставяне на услуги по управление на търсенето и приемането ѝ в полза на системата. Във връзка с това Ferroаtlántica добавя, че отстъпката от тарифата отразява различни предоставени услуги, а именно времевото разграничение (с нощно потребление и потребление в почивните дни), непрекъсваемостта (приемането на доставка по искане на оператора на мрежата), сезонността (с концентрация на доставките през месеците на слабо търсене) и управлението на реактивната енергия. Именно тези отстъпки, които са били променливи и са се определяли с наредба от 1995 г. насам, а не нивото на регулираната тарифа, обясняват и според Ferroatlántica оправдават по-ниската средна цена за електроенергията, заплащана през 2005 г.
(60)
Потребителите с голямо енергопотребление поставят под съмнение твърдението в решението за започване на процедурата, че предимството не е било съразмерно на употребените количества и като цяло е било по-голямо за големите потребители. Във връзка с това въпросните потребители заявяват например, че самата CNE е потвърдила, че нивото на тарифата G4 би следвало да е било дори още по-ниско. Потребителите с голямо енергопотребление отбелязват, че големите потребители по тарифи G4 или 3.4 са консумирали хиляди пъти повече електроенергия от средните потребители на високо напрежение, а са плащали само три пъти по-малко от тях.
(61)
Също така би било уместно големите потребители да получат по-голяма единична отстъпка от цената. С оглед на това, според потребителите с голямо енергопотребление, изводът, че промишлените тарифи водят до предимство, е доста спорен. Те припомнят, че във всички случаи Комисията е тази, която следва да представи убедителни доказателства за наличието на въпросното предимство.
(62)
Също така, Alcoa посочи, че цената, която е плащало в Испания, е била почти същата като среднопретеглената цена, заплащана от заводите за алуминий в Съюза, и е била дори по-висока от среднопретеглената цена, плащана в ЕИП.
Липса на участие на държавни ресурси
(63)
Потребителите с голямо енергопотребление твърдят, че именно те са изплащали пряко по промишлените тарифи на електроразпределителните дружества, без средствата да остават под контрола на държавата и следователно, в съответствие със съдебната практика по делото PreussenElektra, въпросният режим не е включвал държавни ресурси.
(64)
Потребителите с голямо енергопотребление посочват, че между установяването на тарифите в края на 2004 г. и приемането на механизма за възстановяване на дефицита чрез потребителите, което се случи едва през юни 2006 г., е изтекъл определен период от време. В решението за започване на процедурата Комисията твърди, че са използвани държавни ресурси поради въвеждането на налог върху сметките на потребителите на енергия, окачествена като парафискална такса. Потребителите с голямо енергопотребление твърдят, че ако това предположение бъде прието, мярка, която не е представлявала помощ през 2005 г., би се трансформирала в помощ (последваща) през 2006 г., което би било в противоречие с основните принципи на правото на Съюза, като правната сигурност и оправданите правни очаквания. Тези потребители посочват, че дали дадена мярка има естество на помощ зависи единствено от обстоятелства, които са съществували към датата на приемането ѝ, и не може да зависи от бъдещите развития, особено когато те не могат да бъдат логично предвидени. Цитат от генералния адвокат Jacobs по дело Van Calster (14): „положението трябва да се преценява към датата на първоначалното установяване на таксите и да не може да се променя със задна дата“.
(65)
Потребителите с голямо енергопотребление твърдят, че регулираните тарифи от 2005 г. не представляват държавна помощ за тази година. Тези предприятия посочват, че при тези обстоятелства анализът на механизма за финансиране е без значение, тъй като въпросният механизъм не е бил въведен до 2006 г. Проучването на метода на финансиране би било от значение само ако мярката е била държавна помощ от самото начало. Тъй като тарифите не са включвали помощи, според мнението на потребителите с голямо енергопотребление Комисията не може да се позове на налога, за да достигне до противоположния извод.
(66)
Потребителите с голямо енергопотребление твърдят, че в случая с парафискалните такси начинът на финансиране на дадена мярка при всички случаи е от значение за оценяване на държавната помощ, само когато таксата е „задължително свързана по предназначение с помощта“, т.е. когато е налице пряка и непосредствена връзка между мярката и нейното финансиране (15). Потребителите с голямо енергопотребление отричат съществуването на такава връзка, тъй като налогът е предназначен да покрие дефицит, произтичащ от преустановяването на регулираните дейности, засягащи не само доставката на електроенергия по регулирани тарифи, но също и други разходи на системата. Поради това налогът не е била наложен специално за покриване на загубите, произтичащи от доставката по регулирани тарифи. На второ място, не е имало пряка или непряка връзка между нивото на тарифите и наложения налог, тъй като тарифата, определена през 2004 г., е била безусловна (не е била предмет на допълнителни корекции през следващите години).
(67)
Потребителите с голямо енергопотребление също твърдят, че налогът не е представлявал парафискална такса или данък, тъй като не е бил фискална мярка съгласно испанското право. Фискалните мерки се използват за финансиране на публични разходи, докато в този случай налогът е имал за цел да се възстанови дефицитът, генериран от частните оператори (електроразпределителни дружества), извършващи регулирани дейности в рамките на електроенергийната система. В съответствие с испанската конституция нова данъчна мярка може да бъде въведена само със закон (а не чрез кралски указ). От друга страна държавата никога не е собственик, нито може да разполага с приходите от налога, тъй като тези средства се прехвърлят към депозитна сметка, управлявана от CNE, и държавата не може да ги присвои. Процесът на ликвидация е напълно автоматичен и CNE няма право на преценка, автономия и контрол върху предназначението или размера на средствата, които трябва да се изплатят на различните участници.
(68)
Според потребителите с голямо енергопотребление Комисията отчита този факт в своето решение за невъзвръщаемите разходи на Испания (16), в което посочва, че „транзитното преминаване на средства през CNE има преди всичко счетоводен характер“, и не стига до извод, че мярката включва държавни ресурси.
(69)
Тези потребители твърдят, че положението е същото като при „невъзвръщаемите разходи“, тъй като и в двата случая правителството въведе налог за компенсиране на постоянните разходи на системата. Изглежда същият начин на разсъждение е бил приложен и в случая, засягащ Обединеното кралство (17).
Липса на въздействие върху конкуренцията и търговията
(70)
Asturiana de Zinc и Alcoa твърдят, че поради особеностите на пазарите на алуминий и цинк, никоя мярка по отношение на цената на електроенергията, използвана за производството на тези метали, не засяга търговията в Съюза, тъй като металите са базови продукти и цените им се определят в световен мащаб на Лондонската борса за метали. При тези обстоятелства разликите в местните разходи за производство не водят до разлики в световните цени.
(71)
Двете дружества твърдят, че при нарастващия недостиг на производство на алуминий и цинк в Съюза търсенето се задоволява във все по-голяма степен чрез износ от трети държави.
(72)
Ако производството на алуминий и цинк в Испания се преустанови, нито един нов участник на пазара от Съюза няма да запълни тази ниша, тъй като заводите (за алуминий) в Съюза работят на пълен капацитет и нито един нов или вече установен производител не би имал стимул да увеличи капацитета си, тъй като перспективите за използването на енергия на достъпни цени в дългосрочен план са несигурни. Следователно недостигът ще бъде преодолян изключително чрез внос.
(73)
Alcoa също е на мнение, че тарифите не застрашават интересите на останалите европейски производители, тъй като те предлагат електроенергия на цена, идентична на средната цена, плащана от други производители на алуминий в ЕС-25.
Дори ако промишлените тарифи по безсрочни договори представляваха помощ, то тя щеше да е „вече съществуваща помощ“
(74)
Потребителите с голямо енергопотребление твърдят, че оспорваните тарифи са съществували преди присъединяването на Испания към ЕС.
(75)
Въпреки че наименованието „тарифа G4“ беше въведено официално с министерското постановление от 6 март 1986 г., на практика тя съществува от преди 1 януари 1986 г. - датата на присъединяване на Испания към Съюза - тъй като съответства на предишната „тарифа I, промишлена, дългосрочно потребление“, установена с министерското постановление от 14 октомври 1983 г., т.е. преди присъединяването на Испания. Всички крайни потребители на електроенергия, ползващи се от промишлена тарифа I, преминаха автоматично към тарифа G4, която представлява същата тарифа, но с друго наименование.
(76)
Другите тарифи по безсрочни договори също бяха изрично предвидени в министерското постановление от 1983 г.
(77)
От друга страна, според потребителите с голямо енергопотребление мярката би представлявала съществуваща помощ съгласно член 15 от Регламент (ЕО) № 659/1999 на Съвета от 22 март 1999 г. за установяване на подробни правила за прилагането на член 108 от Договора за функционирането на Европейския съюз (18) поради изтичането на давностен срок от десет години.
Оправданите правни очаквания биха попречили на възстановяването на помощите
(78)
Потребителите с голямо енергопотребление твърдят, че дори и да се предположи, че тарифите не могат да се считат за съществуваща помощ, принципът на оправданите правни очаквания би попречил на нейното възстановяване. През цялата 2005 г. тарифите представляваха преки плащания между частни оператори. Потребителите не биха могли да предвидят, че тарифите, определени през декември 2004 г., ще бъдат преобразувани в помощ по силата на правителствена мярка, приета през юни 2006 г.. Никой икономически оператор, колкото и разумен да е той, не е в състояние да предвиди тази промяна в правното си положение. Поради тази причина потребителите са имали оправдани правни очаквания, че тарифите им не включват държавна помощ.
КОМЕНТАРИ НА ПРАВИТЕЛСТВОТО НА АВТОНОМНА ОБЛАСТ ГАЛИСИЯ И АВТОНОМНА ОБЛАСТ АСТУРИЯ
(79)
По отношение на евентуалните помощи за потребителите с голямо енергопотребление правителството на автономна област Галисия твърди, че Комисията погрешно е използвала цената на „общия резерв“ като заместител на пазарната цена, тъй като тези потребители често сключват дългосрочни договори при много по-благоприятни условия.
(80)
Като се има предвид, че либерализацията на испанския пазар все още не е приключила, и по-специално липсата на двустранни договори между производителите и големите потребители, правителството на автономна област Галисия счита за целесъобразно като референтна стойност да се използват действителните разходи на производителите за доставката на електроенергия на тези клиенти. Друг начин за получаването на референта цена би бил тя да се образува въз основа на техническата библиография (Wilson, 1993 (19) и Castro-Rodríguez (20), 1999), като са вземат надлежно предвид цената на най-ефикасната за задоволяване на специфичните нужди на потребителите с високо енергопотребление технология, както и средната цена на електроенергията през различните часове на деня. Разликата между получената по този начин референтна цена и регулираната тарифа в сила през 2005 г. ще бъде много по-малка. Правителството на автономна област Галисия счита също, че при всички случаи всички испански потребители, включително тези с голямо енергопотребление, в даден момент ще дадат своя дял за възстановяването на дефицита, натрупан в резултат на прилаганите през 2005 г. ниски тарифи.
(81)
Освен това, според правителството на автономна област Галисия селективността на тарифната система през 2005 г. не е била законово обезпечена, тъй като държавата не е имала намерение да предостави предимство на крайните потребители, а просто е допуснала грешки при прогнозите си за пазарните тенденции и цени, въз основа на които е определила тарифите си през 2004 г. Правителството на автономна област Галисия също така оспорва заключението, че системата е оказала въздействие върху търговията в рамките на Съюза.
(82)
Забележките на автономна област Астурия са подобни на представените от правителството на Испания, към които правят препратка.
МНЕНИЕ И КОМЕНТАРИ НА ИСПАНИЯ
(83)
Испания твърди, че системата на регулираните тарифи през 2005 г. не е включвала помощи нито за крайните потребители, нито за електроразпределителните дружества.
Не съществува никаква причинно-следствена връзка между държавните мерки и дефицита и той не може да се припише на държавата
(84)
Испания счита, че дефицитът не може да бъде приписан на държавата, тъй като е бил причинен от непредвидими външни обстоятелства, а не от съзнателното намерение на държавата за субсидиране на определени дейности.
(85)
Испания твърди, че законодателството на Съюза в сила през 2005 г. не е възпрепятствало доставката на електроенергия по определени от държавата регулирани тарифи. Следователно регулаторната намеса на държавата е била юридически обоснована като израз на националния суверенитет. Един такъв суверенен прерогатив е определянето на тарифи така, че предполагаемите разходи да отговарят на предполагаемото търсене.
(86)
Испания заявява, че дефицитът за 2005 г. е бил причинен от несъответствие между прогнозите на правителството за цените на едро на електроенергията и реалните цени, регистрирани в „общия резерв“. Цените през 2005 г. са били твърде високи, за да бъдат предизвикани от непредвидими причини, представляващи непреодолима сила.
(87)
Тъй като събитието, довело до предполагаемата помощ, е било нарастване на цените на едро над прогнозите, предполагаемото предимство не би могло да се припише на правен инструмент. Дори да се допусне, че такова предимство е съществувало (quod non), то би било породено от обстоятелства, които не са свързани с намеренията на държавата. Съществуването на непреодолима сила, според Испания, прекъсва причинно-следствената връзка между административното решение за определяне на тарифите и конкурентното предимство, което би довело до държавна помощ. Дори да се предположи (quod non), че е изпълнено обективното условие за наличие на причинно-следствена връзка, не би било налично субективното условие за преднамереност (отговорност) от страна на държавата.
Липса на участие на държавни ресурси
(88)
Испания посочва, че тарифите не включват публични средства. На първо място в това отношение Испания твърди, че налогът не е „такса“ по смисъла на съдебната практика на Съда на Европейския съюз в сферата на парафискалните такси, тъй като не е събиран от държавата и няма характер на такса. Според Испания налогът е неразделна част от тарифата и има същото естество. Следователно тарифата представлява частна цена.
(89)
На второ място, средствата не се събират от държавата, нито са насочени към фонд, посочен от последната. Тарифите се налагат от електроразпределителните дружества, а не от държавата, и следователно са частни цени, които гарантират справедливо възнаграждение на участниците (предвидено в ЗЕС). Не са нито данъци, нито публични цени. Държавата не предоставя никакво плащане, по-скоро е системата, която би осигурила заплащане по силата на пазарните механизми за нерегулираните дейности и на установени от държавата тарифи за достъп за регулираните дейности. Тъй като в подобна система не съществува тежест за държавата, в нея не участват държавни ресурси (съгласно делото Sloman Neptune (21). Освен това тези средства не се вливат в държавната хазна, не са споменати в бюджетните закони, Сметната палата не им прави проверка и не могат да бъдат възстановени от длъжниците с административни средства. За дълговете към електроенергийната система не се прилага лихвеният процент, приложим за дълговете към държавата.
(90)
Испания отново заявява, че тези средства се управляват от испанския регулаторен орган CNE в качеството му на обикновен счетоводен посредник. Според Испания, в решението си за невъзвръщаемите разходи от 2011 г. (S.A. NN 49/99) Комисията вече е определила, че „транзитното преминаване на средства през CNE има преди всичко счетоводен характер. Финансовите средства, прехвърлени по сметката на името на CNE, никога не са били собственост на този орган и незабавно се изплащат на бенефициерите в съответствие с предварително определен размер, който CNE не може да променя по никакъв начин“. Въз основа на тази констатация Комисията стигна до заключението, че „не е в състояние да определи дали приходите от таксата, установена в рамките на режима на невъзвръщаеми разходи, представляват държавни ресурси“.
Липса на предимства
(91)
Испания не споделя мнението на Комисията, че тарифите са предоставили икономическо предимство на крайните потребители (или на електроразпределителните дружества).
(92)
Що се отнася до крайните потребители, като припомня, че дефицитът е произтекъл от непреодолима сила, Испания твърди, че това не е облагодетелствало големите потребители, тъй като е дало отражение плюс лихви върху тарифите през следващите години. Следователно предполагаемото икономическо предимство, произтичащо от по-ниска цена на електроенергията, е само привидно, тъй като потребителите са върнали заедно с лихвите разликата спрямо цените на свободния пазар.
Доставката по регулирани тарифи представлява услуга от общ икономически интерес
(93)
Испания твърди, че през 2005 г. наличието на регулирани тарифи не е било в противоречие със законодателството на Съюза, тъй като крайният срок за либерализация на пазара за всички потребители, включително битовите потребители, е бил 1 юли 2007 г.
(94)
По-специално, според испанските власти доставката на електрическа енергия е услуга от общ интерес и държавата трябва да се намеси, за да се избегнат злоупотреби с господстващо положение, произтичащо от наличието на една-единствена мрежа (естествен монопол).
(95)
Параметрите за определяне на тарифите са били установени по обективен и прозрачен начин. Сложната регулаторна рамка, при която се определят тарифите, и процедурата по ликвидация показват, според испанските органи, че тарифната система се основава на задълбочен анализ на разходите и приходите на системата, както и на анализ на търсенето на електроенергия.
Ангажимент на Испания
(96)
Както е посочено в съображения 25 и 26, генерираният през 2005 г. дефицит е изплатен чрез годишни вноски с лихвен процент, равен на EURIBOR без спред. Без това да засяга коментарите ѝ, Испания пое ангажимент да увеличи със задна дата лихвения процент за потребителски дружества, свързани към мрежа с напрежение над 1 kV. Това увеличение ще бъде пропорционално на вноската за дефицита от 2005 г. на потребителските дружествата, които са предмет на процедурата в ход и които са получавали доставка по пакетни тарифи. То ще се равнява на спред от 65 б.т. над референтния EURIBOR, като по този начин се привежда в съответствие с процента, прилаган за дефицита през следващите години.
(97)
Съответната сума ще бъде изплатена от потребителските дружества по следния начин: по отношение на годишните плащания по тази част от дефицита от 2005 г., която вече е изплатена, ще се приложи увеличение единствено на таксата за достъп; по отношение на сумите, които все още не са изплатени, за всяка следваща годишна вноска ще се прилага директно по-висок лихвен процент, отново под формата на увеличение на тарифите за достъп.
5. ОЦЕНКА НА МЯРКАТА
НАЛИЧИЕ НА ДЪРЖАВНА ПОМОЩ ПО СМИСЪЛА НА ЧЛЕН 107, ПАРАГРАФ 1 ОТ ДФЕС
(98)
Една мярка представлява държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС, ако са изпълнени следните условия: а) мярката предоставя икономическо предимство на бенефициера, б) предоставя се от държавата или чрез публични ресурси, в) е селективна, г) засяга търговията в рамките на Съюза и може да наруши конкуренцията в рамките на Съюза. Тъй като всички тези условия трябва да бъдат изпълнени, Комисията ще ограничи оценката си до наличието на икономическо предимство за бенефициерите.
Наличие на икономическо предимство
(99)
Дружествата се считат за облагодетелствани по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС, ако им бъде предоставено икономическо предимство, което не биха могли да получат под друга форма в пазарни условия. В настоящия случай разследването трябва да оцени, като се вземе предвид и изплащането на дефицита на електроенергийната система през 2005 г., дали е имало положителна разлика между установените през 2005 г. регулирани тарифи и пазарните цени, на които потенциалните бенефициери би трябвало да са закупили електроенергията и предоставените им услуги в рамките на тарифния режим. Всяко предимство по отношение на пазарните условия следва да се разглежда във връзка с действителните пазарни цени. Тези аспекти, а именно съществуването на положителни разлики или липсата на такива, между цените на електроенергията от „общия резерв“, пазарните цени и регулираните тарифи, и изплащането на дефицита, са последователно разгледани по-долу.
Сравнение със средните цени на електроенергията от „общия резерв“
(100)
Средните цени на електроенергията от „общия резерв“ са индикатор за общото ниво на пазарните цени на едро. Тази референтна средна цена е била 59,47 EUR/MWh през цялата 2005 г. Както е описано и онагледено в съображение 19 (графика 1), за седем непоследователни месеца през 2005 г. средните цени на едро са били по-високи от цените на електроенергията по регулираните пакетни тарифи, прилагани към всички крайни потребители. Следователно средната тарифа, определена с Наредба № 2392/2004, изглежда е дала положителна разлика в полза на всички крайни потребители, които са избрали регулираните тарифи, поне за повечето месеци на 2005 г.
(101)
Въпреки това за месечни периоди, по-кратки от една година, такава разлика не е била налична - например за петте месеца между януари и май 2005 г., поради което и не е било налице предимство за цялата система на регулираните тарифи. Освен това, ако се направи съпоставка на периоди, надвишаващи една година, например до 30 декември 2007 г., евентуалното предимство, акумулирано от юни 2005 г., изобщо не е било налице поради спада в средните цени на „общия резерв“, които намаляха драстично, достигайки до 37 EUR/MWh през март 2007 г., докато заложените в регулираните тарифи цени през същия период бяха около 68 EUR/MWh. Всъщност от октомври 2006 г. цените на електроенергията по регулираните тарифи са били много по-високи от цените на едро за доставка (вж. графика 1). Съответно, икономическите ползи и предимства за потребителите, получаващи доставка по регулирани тарифи, налични, когато цените на „общия резерв“ са по-високи от цените на електроенергията по регулираните тарифи, може и да се неутрализират, когато цените на „общия резерв“ са по-ниски от цените на електроенергията, заложени в регулираните тарифи.
(102)
От това следва, че както за по-кратки от една година месечни периоди през 2005 г., така и за двугодишни периоди, обхващащи част от 2005 г., цените на електроенергията по приложимите през 2005 г. регулирани тарифи не изглежда да са предоставили предимство на групата от потребители, получавали доставка по регулирани тарифи, в сравнение с цените на електроенергия на едро от „общия резерв“ При все това е факт, че приходите от таксите за достъп и регулираните тарифи, заплащани от цялата електроенергийна система, не са били достатъчни, за да се покрият разходите на регулираната система през 2005 г. Следователно е необходимо да се разгледа дали се въвежда подходящ механизъм, гарантиращ изплащането на дефицита.
Изплащане на дефицита на електроенергийната система през 2005 г.
(103)
Както е обяснено в съображения 15, 20 и 22, отчетите на електроенергийната система през 2005 г. включват всички регулирани разходи и приходи на системата, без определени приходи да се разпределят за специфични разходи. Например, разходите за пренос и разпределение (4 410 млн. евро) или разходите за помощи за когенерация и за възобновяеми източници на електроенергия (2 701 млн. евро) нито бяха разделени съответно между регулираните приходи от пакетните тарифи на регулирания пазар и/или приходите от регулираните такси за достъп на свободния пазар, нито бяха финансирани при разграничение между тези два вида приходи. Всъщност всички потребители на системата извличат полза и би могло да се очаква да допринесат за покриването на разходите за помощи за ефективни начини на когенерация и за възобновяеми източници на електроенергия, или за услугите по преноса и разпределението. В тази система на некумулативни разходи за всяка тарифа, е невъзможно разходите да се разпределят обективно със задна дата на потребителите на свободния пазар и на потребителите на регулираните тарифи, а в рамките на втората категория - и на 25-те тарифни нива, приложими през 2005 г. От това следва, че е уместно да се анализират потенциалните предимства или липсата на такива в резултат на дефицита за 2005 г. за електроенергийната система като цяло.
(104)
Във връзка с това в Испания е създаден механизъм за възстановяване в пълен размер на дефицита от 2005 г., който е съвместим с универсалността на отчетите на приложимата по това време система. Проблемът с дефицита на регулирани приходи на електроенергийната система за покриване на разходите на системата беше решен чрез вливане на средства, събрани чрез „такса със специална цел“, предвидена в Кралски указ 809/2006. Възстановяването започна от средата на 2006 г. чрез прилагане на налог от 1,378 % върху пакетните регулирани тарифи и 3,975 % върху таксите за достъп и след това на налози, необходими за възстановяването на сумата от 3,8 милиарда евро, плюс лихвите, за период от 14,5 години, който приключва през 2020 г. (вж. съображения 25 и 26).
(105)
От това следва, че с увеличението, необходимо за последващото изравняване на отчетите на системата от 2005 г., приходите от специалната вноска, предназначени за финансирането на дефицита от 2005 г., позволяват да бъдат изплатени сметките за електроенергия на потребителите на системата, макар и със значително закъснение.
(106)
При тези обстоятелства, единствената спорна характеристика на избрания през 2006 г. метод за изплащане на дефицита на електроенергийната система през 2005 г. и за изравняване на отчетите би била ниският лихвен процент, приложим първоначално за годишните плащания за възстановяване на дефицита, а именно референтният EURIBOR без спред. Както е посочено по-подробно в съображения 96 и 97, Испания се е ангажирала да увеличи лихвените проценти, приложими за потребителските дружества - предмет на настоящата процедура. Испания поема ангажимент да приложи спред от 65 б.т. над референтния лихвен процент.
(107)
Въвеждането на това изменение на първоначално прилаганата за възстановяване на дефицита от 2005 г. мярка, което изключва битовите потребители и малките предприятия, абонирани на по-високи регулирани тарифи в сравнение с механизма за корекции, изключва всякакво хипотетично предимство за предприятията в резултат на разсрочването на плащанията от 2006 г. насам. Освен това прилагането на налог към стойността на тарифата води до пряко пропорционална зависимост за всяко дружество между абсолютната стойност на възстановената сума и потреблението му на електроенергия. Колкото повече електроенергия се консумира, толкова по-голям е налогът.
Сравнение с цените на пазара на електроенергия
(108)
На второ място, както изтъкват някои заинтересовани страни, цените на електроенергията, регистрирани в „общия резерв“, не представляват адекватна база за сравнение на цените на електроенергията, плащани от големите потребители в контекста на регулирани тарифи, и пазарните цени. Всъщност с оглед на данните от доклада от 2005 г. на оператора на електроенергийния пазар OMEL, само седем крайни потребители са представлявали 5 % от идващата директно от „общия резерв“ електроенергия, в сравнение със стотици промишлени потребители и големи дружества. Промишлените потребители и други големи потребители, по-специално тези с голямо енергопотребление, за които енергията представлява значителна част от производствените разходи (обикновено 30-40 % за производството на алуминий), искат и получават предвидими условия за цените и доставките. Тези условия фигурират в договори със срокове над един ден. Цените, котирани на час при овърнайт пазар, като при „общия резерв“ на електроенергия, илюстрират средните пазарни цени за доставчиците, обслужващи разнороден набор от клиенти, включително битовите потребители. При все това те не са подходяща база за определяне на цените, които трябва да плащат потребителите с голямо енергопотребление на свободния пазар по договори със срокове над един ден. Противно на становището, изразено в решението за започване на процедурата, разследването показа, че по-ниските от средните цени за „общия резерв“ регулирани тарифи не водят непременно до предимство при пазарните условията за промишлените потребители, тъй като цените на „общия резерв“ не са пазарните цени за по-голямата част от тези потребители, с което се разсейват съмненията в това отношение.
(109)
Освен това изборът в полза на свободния пазар не е бил необратим в Испания през 2005 г. Потребителите са могли непрекъснато да избират сред най-изгодните оферти на регулирания пазар и свободния пазар, което е довело до определено сближаване на цените. Възможността за смяна на опциите за доставка непременно създава предпоставка за намаляване на цените на пазара на дребно по време на най-големите увеличения на цените на едро, като регистрираните в Испания от април 2005 г., докато - когато тази ситуация се обърне, се наблюдава обратният стимул - увеличаване на цените на свободния пазар с цел привеждането им в съответствие с най-високите нива на регулираната тарифа.
(110)
Както бе потвърдено от Асоциацията на независимите доставчици (съображения 42-49), през 2005 г. доставчиците на свободния пазар е трябвало да изпълнят договорите си или да ги прекратят едностранно, ако е възможно, или да предоговарят и да коригират в посока увеличаване цените си, като по този начин поемат риска клиентите да изберат регулирания пазар. Загубите, които доставчиците на свободния пазар твърдят, че са понесли, показват, че цените на свободния пазар през 2005 г., по-специално тези по договорите за една година, които са били изпълнени, са се задържали близко до нивата на съответните регулираните тарифи и поради това тарифите на практика не са осигурили икономическо предимство спрямо реалните цени на свободния пазар.
(111)
Това предполага, че двама хипотетични промишлени потребители, които се конкурират помежду си, би трябвало да имат, при сходни останали фактори, почти едни и същи разходи за електроенергия, ако единият е работил по договор за доставка на електроенергия със срок от една година (от януари до декември 2005 г.) по цените на свободния пазар, а другият е извършвал доставка по регулираните тарифи в рамките на същия период. Всъщност единственото въздействие, оказано от нивото на регулираните тарифи върху цените на свободния пазар през 2005 г., се е изразявало в предоставянето на потребителите на свободния пазар на косвена полза, състояща се в ограничаване на увеличението на цените, дори да се приеме, че такова увеличение е било договорно възможно в хода на годината или за по-дълъг срок (обхващащ цялата 2005 г.). На практика реалната или потенциалната конкуренция между промишлените потребители, които са се снабдявали с електроенергия съответно на свободния или на регулирания пазар, не би могла да бъде нарушена от регулираните тарифи.
(112)
Трето, в своето решение за започване на процедурата Комисията изтъкна по-специално ниските нива на регулираната тарифа (23,9 EUR/MWh и 27,0 EUR/MWh), които бяха прилагани през 2005 г. съответно за големите промишлени потребители (тарифа G4) и големите промишлени потребители на безсрочни договори (напр. тарифа 3.4), както е показано в таблица 3 от съображение 30. Както посочват някои трети страни, нивата на регулираните тарифи, които са предмет на оспорване в решението за започване на процедурата, не представляват тарифи, а средни цени след отстъпките. Без отстъпките нивата на базовата тарифа, определени в Указ 2392/2004, които са показани в таблица 1, са били съответно 56,12 EUR/MWh (тарифа 3.4) и 25,44 EUR/MWh (тарифа G4).
(113)
Във връзка с това в рамките на официалното разследване са представени доказателства, че регулираните тарифи, приложими към промишлените потребители, посочени в решението за започване на процедурата, са били на нивото на пазарните цени, приложими за целия период между януари и декември 2005 г., както следва:
(114)
На първо място, бяха предоставени доказателства, че са били налице двустранно договорени пазарни цени на стойност 34,45 EUR/MWh, приложими към потребители с голямо енергопотребление на свободния пазар през 2005 г. (съображения 55-57). Предвид включения в нея марж на пазарна реализация, по-малък от средния марж от десет евро, посочен в решението за започване на официална процедура по разследване, тази пазарна цена сочи цена за доставка около 25,44 EUR/MWh по най-ниската регулирана тарифа (G4) (23,9 EUR/MWh последваща средна цена). Като се вземат предвид обективните разлики, свързани с доставките по регулираната тарифа, напр. 9,7 пъти по-високите обеми на доставките, инвестициите в оборудване за контрол и сроковете за плащане, фактът, че регулираната тарифа е била по-ниска, не изглежда да е предоставил неправомерно икономическо предимство на бенефициерите.
(115)
На второ място, наличните доказателства показват, че през декември 2004 г. са могли да бъдат сключени едногодишни договори за доставка на основно натоварване, основани на пазарни цени от 31,05 EUR/MWh, за периода януари-декември 2005 г. Регистрирана е крайна пазарна цена (с допълнителни услуги и такса за достъп) от 36,67 EUR/MWh, което е по-малко от съответната основна тарифа (тарифа 3.4) за промишлени потребители на безсрочни договори със силна модулация на натоварването (вж. съображения 16, 18 и 58).
(116)
Допълнителните отстъпки при регулираните тарифи за управление на търсенето (например модулация на натоварването, непрекъсваемост) позволяват да се постигнат най-ниски средни цени на регулирания пазар за потребителите, които предоставят такива услуги (22). Тези отстъпки, които не са специално разгледани в решението за започване на процедурата, са били предназначени за заплащането на ориентирани към търсенето полезни услуги за мрежата, изискващи корекции, инвестиции или ограничения в рамките на търговски или промишлени процеси. Модулацията на натоварването изисква промишлените или търговските процеси с голямо енергопотребление да се извършват в ненатоварените периоди, а не в пиковите часове, като по този начин се намалява потреблението и напрежението в електрическа мрежа. Аналогично, услугите по непрекъсваемост, предоставяни на мрежата, са икономически полезни, тъй като изискват съгласието на даден промишлен потребител операторът на системата да може прекъсва доставката на електроенергия с кратко предизвестие (от няколко секунди до два часа) и за дълъг период (от един до дванадесет часа), какъвто беше случаят със съответните регулирани тарифи в Испания.
(117)
Ползите от тези услуги, а именно гарантиране на непрекъснатост на доставката на електроенергия, са признати в законодателството на Общността. Директива 2005/89/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 18 януари 2006 г. относно мерки за гарантиране сигурност на доставките на електрическа енергия и инфраструктурните инвестиции (23) изисква от държавите членки да вземат предвид техниките за управление на търсенето и да предприемат мерки за намаляване на пречките, които препятстват сключването на безсрочни договори, с цел да се поддържа баланса между търсенето и предлагането. Тези услуги допълват и може дори да заменят други регулаторни средства, използвани от оператора на мрежата за осигуряване на съответствие между предлагането и търсенето на електроенергия в мрежата, като по този начин се избягват смущения и прекъсвания на електроенергията, които от социална и икономическа гледна точка са скъпоструващи и могат да доведат до налагане на санкции или задължения.
(118)
Конкретно в случая с Испания липсата на голям капацитет за междусистемно свързване с други държави членки и значителното навлизане на периодични доставки от възобновяеми енергийни източници през 2005 г. правят тези услуги особено ценни. Мащабът на тяхната икономическа стойност и евентуалните разходи, които е възможно да се избегнат в рамките на електроенергийната система, могат да бъдат илюстрирани чрез направените от испанския оператор на мрежата Red Eléctrica de España разходи за покупката на услуги по балансиране. През 2005 г. Red Eléctrica de España плащаше средно по 65 EUR/MWh за услуги по вторично регулиране за увеличаване на енергията (добавяне на допълнителна енергия в рамките на срок между 15 секунди и 15 минути за балансиране на мрежата); за третично регулиране на увеличаването (добавяне на допълнителна енергия в рамките на срок между 15 минути и 2 часа за попълване на енергийните резерви след вторичното регулиране), като средната цена през 2005 г. е била 78 EUR/MWh, с увеличения до 600 EUR/MWh (24). За улесняване на търсенето и пренасочването му от пиковите часове (модулация на натоварването) или с цел предлагане на капацитет за намаляване на търсенето в критични ситуации (услуги по непрекъсваемост), отстъпките за съответните регулирани тарифи (напр. около 32 EUR/MWh за тарифа 3.4) изглеждат икономически обосновани.
(119)
При липса на такива отстъпки за мерки за управление на търсенето, регулираните тарифи за потребителите, свързани към мрежата за високо напрежение (тарифи 1.4 и 2.4), биха били на много по-високо ниво (между 58 и 61 EUR/MWh) за базовата тарифа и 76,2 EUR/MWh за действителната средна цена. При сравнение с пазарните цени от 31,05 EUR/MWh за периода от януари до декември 2005 г., не може да се счита, че пазарните цени са били по-високи от регулираните тарифи, приложими за по-голямата част от промишлените и търговските потребители с голямо потребление.
(120)
Това означава, че макар цените на електроенергията, регистрирани в „общия резерв“, да не са подходяща база за сравнение на цените за електроенергия, заплащани от големите промишлени и търговски потребители, реалните пазарни цени за доставката на електроенергия на крайни потребители по регулираните тарифи през 2005 г. са били съобразени със съответните нива на регулираните тарифи.
6. ЗАКЛЮЧЕНИЯ ОТНОСНО МЯРКАТА
(121)
С оглед на горните съображения, Комисията смята за установено, на първо място, че предприятията, на които е била доставяна електроенергия по пакетни регулирани тарифи, не са извлекли ползи от нивото на тези тарифи и на второ място, предвид поетия от Испания ангажимент за изменение на мярката, закъснението на тези дружества в плащането на част от сметките им за електроенергия за 2005 г. ще доведе до натрупване на съответен лихвен процент.
(122)
Следователно тази мярка не води до икономическо предимство в полза на потребителските дружествата. Тъй като критериите по член 107, параграф 1 от ДФЕС са кумулативни, не е необходимо да се разглежда дали са изпълнени другите критерии.
(123)
Следователно Комисията стига до заключението, че с оглед на схемата, приета от Испания за събиране на дълга от крайните потребители към електроенергийната система, системата на регулирани тарифи, прилагана през 2005 г., не е довела до държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС. Това заключение се отнася за ситуацията и периода от време, обхванати от жалбата, без да се засяга евентуалната оценка от страна на Комисията на мерките, предприети от Испания след 2005 г.,
ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:
Член 1
Системата на регулирани тарифи, приложена от Кралство Испания през 2005 г., не представлява държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от Договора за функционирането на Европейския съюз.
Член 2
Адресат на настоящото решение е Кралство Испания.
Съставено в Брюксел на 4 февруари 2014 година.
A BIZOTTSÁG HATÁROZATA
(2014. február 4.)
a Spanyolország által végrehajtott SA.21817. (C 3/07.) (korábbi NN 66/06.) számú állami támogatásról
Spanyol villamosenergia-tarifák: a fogyasztók
(az értesítés a C(2014) 7741. számú dokumentummal történt)
(Csak a spanyol nyelvű szöveg hiteles)
(EGT-vonatkozású szöveg)
(2014/456/EU)
AZ EURÓPAI BIZOTTSÁG,
tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 108. cikke (2) bekezdésének első albekezdésére,
tekintettel az Európai Gazdasági Térségről szóló megállapodásra és különösen annak 62. cikke (1) bekezdésének a) pontjára,
azt követően, hogy a fent említett rendelkezéseknek (1) megfelelően felhívta az érdekelt feleket, hogy tegyék meg észrevételeiket, és tekintettel az észrevételekre,
mivel:
1. ELJÁRÁS
(1)
A Centrica plc és a Centrica Energía S.L.U. vállalkozás (a továbbiakban együttesen: 'Centrica') 2006. április 27-én kelt levelében a Spanyolországban 2005-ben bevezetett szabályozott villamosenergia-tarifa rendszerrel kapcsolatosan panaszt nyújtott be a Bizottsághoz.
(2)
A Bizottság 2006. július 27-én kelt levelében felkérte a spanyol hatóságokat a fenti intézkedéssel kapcsolatos tájékoztatás nyújtására. Ez a tájékoztatás egy 2006. augusztus 22-én kelt levélben érkezett meg a Bizottsághoz.
(3)
2006. október 12-én az ügyet be nem jelentett állami támogatásként nyilvántartásba vették (NN 66/06. számú ügy).
(4)
A Bizottság 2006. november 9-én kelt levelében az intézkedés további tisztázására kérte a spanyol hatóságokat. A spanyol hatóságok 2006. december 12-én kelt levelükben válaszoltak.
(5)
A Bizottság 2007. január 24-én kelt levelében tájékoztatta a spanyol hatóságokat, hogy az intézkedés vonatkozásában az Európai Unió működéséről szóló szerződés 108. cikkének (2) bekezdése szerinti eljárás megindításáról határozott.
(6)
A Bizottság határozatát az Európai Unió Hivatalos Lapjában (2) kihirdették. A Bizottság felkérte az érdekelt feleket, hogy tegyék meg az intézkedésre vonatkozó észrevételeiket.
(7)
A spanyol hatóságok 2007. február 26-án kelt levelükben benyújtották észrevételeiket.
(8)
A Bizottság a következő érdekelt felektől vett át észrevételeket: Galícia regionális kormánya (Xunta de Galicia) (2007. március 23-án kelt levél), Centrica (2007. március 26-én és 2007. július 3-án kelt levelek), ACIE - Független Energiaszolgáltatók Szövetsége (2007. március 26-én kelt levél), Asztúria kormánya (2007. március 27-én kelt levél), AEGE - Energiaigényes Felhasználók Szövetsége (2007. április 2-án kelt levél), Asturiana de Zinc - AZSA (2007. április 3-án kelt levél), Ferroatlántica - fémtermelő (2007. április 3-án kelt levél), Alcoa (2007. április 3-án kelt levél), UNESA - Spanyol Villamosenergia-ipari Szövetség (2007. április 25-én kelt levél), ENEL Viesgo (2007. április 26-án kelt levél), Iberdrola (2007. április 26-án kelt levél), Union Fenosa Distribución (2007. április 27-én kelt levél), Hidrocantábrico Distribución Electrica (2007. április 27-én kelt levél), Endesa Distribución Electrica (2007. április 27-én kelt levél).
(9)
A érdekelt felek észrevételeit a Bizottság 2007. május 15-én és 2007. július 6-án kelt leveleiben továbbította a spanyol hatóságokhoz, akik lehetőséget kaptak a reagálásra; az észrevételeik egy 2007. augusztus 2-án kelt levélben érkeztek meg.
(10)
A Centrica 2007. június 1-jén, 2007. augusztus 28-án, 2008. február 4-én és 2008. március 1-jén kelt leveleiben, az AEGE 2011. november 21-én kelt levelében, valamint a Ferroatlántica 2011. december 5-én kelt levelében további tájékoztatást nyújtott be.
(11)
A Bizottság 2009. július 30-án, 2010. március 19-én, 2011. október 6-án, 2012. április 12-én, 2012. augusztus 31-én, 2013. február 4-én és 2013. július 17-én kelt leveleiben további felvilágosítást kért a spanyol hatóságoktól az intézkedéssel kapcsolatosan. A hatóságok 2009. október 5-én, 2010. április 26-án, 2011. december 7-én, 2012. június 12-én, 2012. október 18-án, 2013. február 11-én és 2013. október 4-én kelt leveleikben válaszoltak.
(12)
2013. április 19-én az ügyet két részre bontották: erre az ügyre, nevezetesen a villamos energia végfelhasználóknak nyújtott támogatással foglalkozó SA.21817 (C3/07, korábbi NN 66/06) számú, illetve a villamos energia elosztóknak nyújtott támogatással foglalkozó SA.36559 (C3a/07 korábbi NN 66/06) számú ügyre. Ez a határozat a háztartásokat és a kis üzleti vállalkozásokat kizárva, csak az eljárás hatálya alá tartozó villamos energia végfelhasználóknak esetleg nyújtott támogatással foglalkozik.
2. AZ INTÉZKEDÉS RÉSZLETES ISMERTETÉSE
A SPANYOL VILLAMOSENERGIA-RENDSZER 2005-BEN
(13)
A 2005-ben alkalmazandó 1997. november 27-i 54/1997. sz. törvény (Ley del Sector Eléctrico, a továbbiakban: LSE) által létrehozott jogi keretek között a végfelhasználók villamos energiával szabályozott tarifákon történő ellátása szabályozott tevékenységként került besorolásra. Ezt a feladatot a törvény az elosztókra osztotta ki.
(14)
2005-ben a spanyol piacon valamennyi villamos energia végfelhasználó választhatott, hogy független szolgáltatókkal tárgyal az ellátási szerződéséről, vagy az állam által meghatározott szabályozott tarifán részesül ellátásban. A szabályozott piacon minden olyan végfelhasználó, aki ezt kérte, jogosult volt a fogyasztói profilját és fogyasztási volumenét figyelembe vevő, integrált szabályozott tarifán (minden költséget magában foglaló ár) való ellátásra a helyi elosztójától. A szabad piacon a fogyasztók a szintén szabályozott hálózati hozzáférési díjat fizették meg, amin felül az energiaellátás költségeit is állniuk kellett. A villamosenergia-ágazat reformjának 2009-es befejezése óta az elosztók már nem szolgáltatnak szabályozott integrált tarifákon villamos energiát.
(15)
A szabályozott integrált tarifákról és a szabályozott hálózati hozzáférési díjakról - rendes esetben az N - 1 év vége előtt - előzetesen döntöttek az egész évre vonatkozóan, de azokat az év során is kiigazíthatták (3). Azonban az éves tarifa emelésekre felső összegkorlát vonatkozott (4). Elvben a tarifákat és díjakat az előrejelzések alapján úgy határozták meg, hogy az alkalmazásukból eredő szabályozott bevételek a villamosenergia-rendszer összes szabályozott költségére elegendő fedezetet biztosítsanak. 2005-ben a rendszer szabályozott költségei közé tartoztak többek között az integrált tarifákon történő energia ellátás költségei, a különleges támogatási rendszerekből (megújuló energiaforrások, kapcsolt energiatermelés, stb.) vásárolt energia költségei, szállítási és elosztási költségek, keresletoldali szabályozási intézkedések, a spanyol szigeteken a villamosenergia-termelés többletköltségei, szén támogatás, előző évek hiánya, stb. Nem voltak szabályok egyes bevétel csoportok, vagy azok egy részének valamely konkrét költség csoporthoz vagy azok egy részéhez történő rendelésére. Ennek eredményeképpen például a hálózati hozzáférési díjakból származó bevételt nem rendelték sem részben, sem egészében például a megújuló energiaforrásokból származó villamos energia támogatásának vagy a spanyol szigeteken a villamosenergia-termelés költségének a finanszírozására.
(16)
A fogyasztás mértékétől, a fogyasztás profiljától, a célzott fogyasztótól és a hálózati kapcsolódási feszültségtől függően 2005-ben nem kevesebb mint 25 végfelhasználói szabályozott tarifa volt. Ugyanakkor a szabad piaci végfelhasználókra kilenc másik szabályozott hálózati hozzáférési díj vonatkozott, amelyek szintén a kapcsolási feszültségen és más tulajdonságokon alapultak.
(17)
2004. december 30-án a spanyol hatóságok a 2005. évben alkalmazandó tarifákat (5) az alábbi felhasználói csoportoknak megfelelően határozták meg:
INTEGRÁLT TARIFÁK
Kisfeszültség
1.0.
Teljesítmény 770 kW-ig
2.0.
Általános, 15 kW-ot meg nem haladó teljesítmény
3.0.
Általános
4.0.
Általános, hosszú élettartamú
B.0
Közvilágítás
R.0
Mezőgazdasági öntözés
Nagyfeszültség
Általános tarifák
Rövid élettartamú
1.1.
Általános, 36 kV-ot meg nem haladó
1.2.
Általános, 36 és 72,5 kV között
1.3.
Általános, 72,5 és 145 kV között
1.4.
Általános, 145 kV felett
Közepes élettartamú
2.1.
36 kV-ot meg nem haladó
2.2.
36 és 72,5 kV között
2.3.
72,5 és 145 kV között
2.4.
145 kV felett
Hosszú élettartamú
3.1.
36 kV-ot meg nem haladó
3.2.
36 és 72,5 kV között
3.3.
72,5 és 145 kV között
3.4.
145 kV felett
Vontatási tarifák (Tarifas de tracción)
T.1
36 kV-ot meg nem haladó
T.2
36 és 72,5 kV között
T.3
72,5 kV és 145 kV között
Mezőgazdasági öntözés
R.1
36 kV-ot meg nem haladó
R.2
36 és 72,5 kV között
R.3
72,5 és 145 kV között
G. Nagyfogyasztói tarifa (G4)
Elosztóknak történő értékesítések tarifái
D.1
36 kV-ot meg nem haladó
D.2
36 és 72,5 kV között
D.3
72,5 és 145 kV között
D.4
145 kV felett
HOZZÁFÉRÉSI TARIFÁK
Kisfeszültség
2,0 A
Rendes kisfeszültségű hozzáférési tarifa
2,0 NA
Egyszerű, nappali/éjszakai megosztású kisfeszültségű hozzáférési tarifák
3,0 A
Általános kisfeszültségű tarifa
Nagyfeszültség
3.1.A
Hozzáférési tarifa 36 kV-ot meg nem haladó feszültség esetén (450 kW-ot meg nem haladó teljesítmény)
6.1
Hozzáférési tarifa 36 kV-ot meg nem haladó feszültség esetén (450 kW-ot meghaladó teljesítmény)
6.2
Hozzáférési tarifa 36 kV-ot meghaladó, de 72,5 kV-ot meg nem haladó feszültség esetén (450 kW-ot meghaladó teljesítmény)
6.3
Hozzáférési tarifa 72 kV-ot meghaladó, de 145 kV-ot meg nem haladó feszültség esetén (450 kW-ot meghaladó teljesítmény)
6.4
Hozzáférési tarifa 145 kV-ot meghaladó feszültség esetén (450 kW-ot meghaladó teljesítmény)
6.5
Nemzetközi kereskedelemben használt hozzáférési tarifák
(18)
A szabályozott integrált tarifát fel lehet bontani a szállítás, elosztás és általános rendszerköltségek fedezetére szánt elemre (hálózati hozzáférési díj), valamint a villamos energia nagykereskedelmi piacon történő beszerzésének költségeit tükröző elemre (energia elem). Továbbá a keresletoldali szabályozási szolgáltatások esetében (például az áramellátás értesítést követő, elfogadott megszakításai vagy a fogyasztás völgyidőszakokra való koncentrálása) az integrált tarifákra engedmény rendszert alkalmaztak. Spanyolország 2005. óta változtatásokat vezetett be a szabályozott tarifarendszerben. Ezek közül a legutóbbi változás 2013-ban történt, amikor Spanyolország több intézkedés között a kiskereskedelmi piaci árak szabályozásának reformját is tartalmazó, a villamosenergia-ágazatra vonatkozó új jogi keretet (24/13. sz. törvény) fogadott el. Spanyolország bejelentette, hogy ezt az új törvényt és a végrehajtási rendelkezéseit 2014. során megszövegezik. Alább megtalálhatóak a fent említett csoportok legalacsonyabb (azaz a 145 kV-ot meg nem haladó) tarifa szintjeinek 2005. január 1-jétől alkalmazandó egyes alap integrált tarifái:
1. táblázat
2005. évi szabályozott integrált tarifák alap összegei
A/Teljesítmény elem
B/Energia elem
Integrált tarifa (A+B)
havi EUR/kW
EUR/kWh
EUR/MWh
Kisfeszültség
1.0
Teljesítmény 770 W
0,277110
0,062287
62,67
3.0
Általános
1,430269
0,083728
85,71
4.0
Általános, hosszú élettartamú
2,284634
0,076513
79,69
Nagyfeszültség
1.4
Rövid élettartamú, általános 145 kV
1,759358
0,058412
60,86
2.4
Közepes élettartamú, általános 145 kV
3,632629
0,053224
58,27
3.4
Hosszú élettartamú, általános 145 kV
9,511921
0,042908
56,12
G.
Nagyfogyasztók G4
10,208070
0,011265
25,44
Forrás: A 2392/2004. sz. királyi rendelet I. melléklete, a Bizottság számításai.
(19)
A Spanyol Nemzeti Energia Bizottság (Comisión Nacional de Energía - a továbbkiakban: CNE), azaz a spanyol szabályozó hatóság megállapította, hogy 2005-ben az integrált tarifák átlagban nem tükrözték az ellátás valamennyi költségét, különösen az energia nagykereskedelmi piacon történő beszerzésének a költségét. Nevezetesen, amint azt az alábbi diagram is mutatja, mindössze öt hónap során, 2005 januárja és februárja között, majd ismét 2005 áprilisa és júniusa között voltak az átlagos szabályozott integrált tarifákban foglalt árak az átlagos nagykereskedelmi villamosenergia-piaci árak alatt. Ezzel szemben 2006 októbere és 2007 decembere között ennek az ellenkezője történt: ezalatt a 14 hónapos időszak alatt az átlagos nagykereskedelmi árak mélyen az átlagos szabályozott integrált tarifákban foglalt energiaárak alá estek, jóval a 2005-ös év azon hét hónapjában megfigyelt különbséget meghaladóan, amikor a nagykereskedelmi árak az integrált tarifákban foglalt energiaáraknál magasabbak voltak.
1. diagram
Súlyozott átlagos nagykereskedelmi ár és az integrált tarifában foglalt energiaár
Forrás: CNE - Jelentés a gáz- és a villamosenergia-piacokon a verseny alakulásáról 2005-2007 közötti időszak, 84. o.
A 2005. ÉVI TARIFA HIÁNY
(20)
A villamosenergia-rendszer elszámolásait a tényleges szabályozott bevételek és költségek alapján évente egyszer rendezték. 2005-ben a szabályozott tarifák és a hálózati hozzáférési díjak esetében megállapított szint nem eredményezett elegendő bevételt ahhoz, hogy lehetővé tegye a rendszeren belül az egész évre utólagosan igazolt valamennyi szabályozott költség visszatérítését. A CNE által az év végén lefolytatott 2005. évi végleges elszámolási eljárás során 3 811 millió EUR hiányt állapítottak meg. Nem ez volt az első alkalom, hogy az elszámolási eljárás hiányt mutatott ki, de a 2005. évi hiány mértéke példa nélküli volt. 2000-ben, 2001-ben és 2002-ben alacsonyabb hiányt könyveltek.
(21)
A kormány különösen a villamos energia beszerzésének tényleges költségeit becsülte alul. Miközben a végfelhasználók villamosenergia-fogyasztása mind a szabályozott, mind a szabad piacon nagyjából úgy alakult 2005-ben, ahogy azt 2004 decemberében előre jelezték, az év során az előre nem látott áremelkedések sora a nagykereskedelmi árat 2005-ben 62,4 EUR/MWh-ra állította be, szemben a 2004. évi 35,61 EUR/MWh-val, ami az átlagos nagykereskedelmi árat 2005-ben 59,47 EUR/MWh-ra emelte. Ennek az emelkedésnek többek között egy, a vízierőművi termelést 55 %-kal csökkentő, szokatlanul száraz év, az olajárak emelkedése, a kibocsátáskereskedelmi rendszer alapján ingyen kapott CO2 kibocsátási egységek piaci árának hatása, valamint a GDP növekedésénél nagyobb mértékű energia kereslet növekedés volt az oka.
(22)
A rendszer általános költségeinek növeléséhez hozzájáruló másik fontos tényező volt a megújuló energia termelés támogatásának magas szintje. A megújuló energia termelők nevezetesen választhatták a nagykereskedelmi villamosenergia-piacon, vagyis a „pool”-ban való közvetlen részvételt. 2005-ben ez a választási lehetőség különösen vonzó volt, és ennek következtében a vártnál több megújuló energia termelő vett részt a pool-ban, ami a rendszer magasabb költségeihez vezetett. Ezenfelül a különleges rendszerből (megújuló energiaforrások, kapcsolt energiatermelés) származó villamos energia energiaköltségeinek közvetlen támogatása, amit szabályozott költségként könyveltek el, 2005-ben 2 701 millió EUR volt. Példaképpen a rendszer szállítási és elosztási költsége 2005-ben 4 410 millió EUR volt.
A hiány előfinanszírozása céljából elfogadott mechanizmus
(23)
A hiány kialakulása nem maradt észrevétlen. Már 2005 márciusában, amikor egyértelművé vált, hogy tarifa hiány van kialakulóban, a spanyol hatóságok az 5/2005 sz. királyi törvényerejű rendelet 24. cikkében (6) rendelkeztek arról, hogy a villamosenergia-rendszer költségei és bevételei közötti rés áthidalásához szükséges pénzeszközöket Spanyolország azon öt legnagyobb „feljogosított villamos energia közműve” fogja szolgáltatni, amelyek jogosultak voltak az átállási költségek (7) vonatkozásában térítésben részesülni, az alábbi százalékos megoszlás szerint:
-
Iberdrola, S.A.: 35,1 %;
-
Unión Eléctrica Fenosa, S.A.: 2,84 %;
-
Hidroeléctrica del Cantábrico, S.A.: 6,08 %;
-
Endesa, S.A.: 44,16 %;
-
Elcogas, S.A.: 1,91 %
(24)
Az 5/2005. sz. törvényerejű rendelet arról rendelkezett, hogy a jövőbeli hiány negatív egyenlegként a fenti öt vállalatnál kerüljön beszámításra egy olyan meglévő betéti számlán, amit a CNE az átállási költségeknek az e vállalatok számára történő kifizetésére használ. A gyakorlatban ez azt jelentette, hogy a közműveknek meg kellett előlegezniük a pénzösszegeket. Az átállási költség számla negatív egyenlege beszedési jogokat hozott létre, ami a közművek azon jogából állt, hogy a villamosenergia-fogyasztóktól a jövőben bevételt szedjenek be. A közművek e jogokat értékpapírosíthatták és a piacon eladhatták. Az e közművekre ruházott beszedési jogok minimális kamatlábon kamatoztak (3 hónapos Euribor, az előző évi novemberi átlagos Euribor kamatlábon számítva, felár nélkül).
A hiány végfelhasználók általi visszafizettetése céljából elfogadott mechanizmus
(25)
2006 júniusában a spanyol hatóságok határozatot hoztak a 2005. évi hiánynak a villamosenergia-fogyasztóktól a szabályozott tarifákon keresztül történő visszafizettetésére irányuló intézkedésekről. A spanyol hatóságok a 809/2006. sz. királyi rendeletben (8) előírták, hogy a 2005. évi hiányt (vagy pontosabban az öt kiválasztott közműre ruházott beszedési jogot) a fogyasztók fogják visszafizetni tizennégy és fél év alatt egy külön pótdíjban, amelyet mind az integrált, mind a hozzáférési tarifákban alkalmazni fognak. A pótdíjat a 2005. évi hiány nettó jelenértékének 14,5 év alatt, lineárisan történő visszatérítéséhez szükséges évi összegként számították ki, ami 2006-ban az integrált tarifa 1,378 %-ában, illetve a hozzáférési tarifa 3,975 %-ában került megállapításra. Az alkalmazandó kamatláb a 3 hónapos Euribor volt.
(26)
Ezt a pótdíjat „kifejezetten meghatározott rendeltetésű hozzájárulás”-nak (cuota con destino específico) tekintették. A spanyol hatóságok meghatározták, hogy a 2005. évi hiányt finanszírozó hozzájárulásból származó bevételek a CNE által kezelt letéti számlán halmozódnak fel. A CNE ezt követően a pénzeszközöket a beszedési jogok tulajdonosainak, azaz a hiányt finanszírozó termelőknek vagy a beszedési jogokat tőlük később megvásároló jogi személyeknek utalja át, a hiány finanszírozásából való egyenkénti részesedésüknek megfelelően.
A tarifa hiány hatása a spanyol piacra
(27)
2005-ben a spanyolországi villamosenergia-kereslet 37,49 %-át fedezték a szabad piacról. Ez a mennyiség a fogyasztók aránylag kis számának felel meg; a fogyasztóknak mindössze 8,5 %-a vásárolt energiát a szabad piacon, miközben 91,5 %-uk a szabályozott tarifáknál maradt (ami csökkenés a 2004. évi 97 %-hoz képest). A szabad piacon jelenlévő fő csoportot a nagyfeszültségű fogyasztók (elsősorban ipari fogyasztók) alkották; 38,9 %-uk élt a választási lehetőségükkel és az általuk eszközölt vásárlások a kontinentális Spanyolország területén 2005-ben felhasznált összes villamos energia 29 %-a volt. A háztartások és a kis kisfeszültségű fogyasztók 2003-tól választhatták a szabad piacot (9), de döntő többségük még mindig szabályozott tarifán volt; 2005-ben azonban jelentős részük szintén a szabad piacot választotta. 2005. december 31-én több mint 2 millió fogyasztó volt a szabad piacon (szemben a 2004. évi 1,3 millióval).
(28)
A szabályozott tarifák által 2005-ben átlagosan nyújtott árelőnyt azonban a fogyasztók szabályozott piacra való visszatérésével párhuzamban kell vizsgálni, jóllehet egy bizonyos időeltolódással. Amint azt az alábbi 2. táblázat is szemlélteti, a szabad piacon ellátott fogyasztók száma 2005 egésze során nőtt, de 2006-ban csökkent, ami a százalékukat (8,15 %) visszahozta a 2005 első felében elért szintre. Hasonlóképpen, a 2004 decemberében tapasztalható csökkenés a végfelhasználóknak szabad piacról szolgáltatott villamos energia mennyiségében folytatódott 2005 első negyedévében. Bár lényegében megtorpant 2005 júniusa és szeptembere között, 2005 decemberében és 2006 egészében folytatódott.
2. táblázat
Az ellátó létesítmények és a villamos energia szabad piaci részesedése (az egész piac százalékában kifejezve) 2004-2006
Villamos energia
2004.
2005.
2006.
Márc.
Jún.
Szept.
Dec.
Márc.
Jún.
Szept.
Dec.
Márc.
Jún.
Szept.
Dec.
Az ellátó létesítmények %-ában
1,53
2,82
4,21
5,73
7,42
9,42
10,37
10,66
10,20
9,28
8,86
8,15
A villamos energia %-ában
29,30
33,60
36,19
33,57
33,15
35,34
41,39
37,41
29,38
27,10
25,74
24,87
Forrás: A CNE „Nota Informativa sobre los suministros de electricidad y gas natural en los mercados liberalizados, actualización 31 de diciembre de 2006” című jelentése.
(29)
Bár a szolgáltatók által elszenvedett veszteségek hatása 2005 közepétől, a nagykereskedelmi árak jelentős emelkedésének kezdetétől érzékelhető volt, az ellátási szerződéseket nem lehetett azonnal megszüntetni. Ennek következményeként a szabad piaci szolgáltatók és különösen azok, amelyek nem rendelkeztek termelési kapacitással hanem a nagykereskedelmi piacon kellett beszerezniük a villamos energiát, arra kényszerültek, hogy vagy szabad piaci feltételek mellett - veszteségek elszenvedésének lehetősége ellenére - a szabályozott tarifával vetekedő árajánlatokat tegyenek, vagy a piaci részesedésük csökkenését eredményező, tényleges beszerzési költségeket tükröző magasabb árakat szabjanak ki.
3. AZ EUMSZ 108. CIKKÉNEK (2) BEKEZDÉSE SZERINTI ELJÁRÁS KEZDEMÉNYEZÉSÉRE VONATKOZÓ HATÁROZAT
(30)
A Bizottságnak a hivatalos vizsgálat kezdeményezésére irányuló határozatában a végfelhasználók különböző csoportjai által fizetett szabályozott tarifákat hasonlították össze azokkal a becsült árakkal, amelyeket a szabad piacon, az ilyen tarifák hiányában kellett volna fizetniük. A piaci ár becsléseket a villamos energia nagykereskedelmi piaci ára, a hálózati hozzáférési díjak és 10 EUR/MWh átlagos becsült haszonkulcs alapján, a Centrica előterjesztése szerint számították.
3. táblázat
Fogyasztói csoportonkénti ár összehasonlítás
Fogyasztói csoport
Szabályozott tarifa
(EUR/MWh)
Becsült piaci ár (csak a nagykereskedelmi ár és a hozzáférési tarifa)
(EUR/MWh)
Becsült piaci ár (+ 10 EUR haszonkulcs)
1.
Magas feszültségű hálózathoz kapcsolt nagy ipari fogyasztók (G4 tarifa)
23,9
61,17
71,17
2.
Megszakítható ellátásban részesülő nagy ipari fogyasztók
27,0
73,87 -76,47
83,87 -86,47
3.
Nagyfeszültségű hálózathoz kapcsolt fogyasztók
76,2
81,57
91,57
4.
Háztartások
101,2
107,75
117,75
5.
Kisfeszültségű hálózathoz kapcsolt kis ipari fogyasztók vagy szolgáltató társaságok
103,9
101,07
111,07
Forrás: Centrica
(31)
Ez a táblázat az első két csoport (nagy ipari fogyasztók) számára jelentős előnyt mutatott ki. A végfelhasználók többi csoportja esetében az összehasonlítás kevésbé meggyőző, de kis mértékű előny még így is megfigyelhető.
(32)
A határozat megállapította, hogy ezt az előnyt szelektíven nyújtották, mivel a mesterségesen alacsony szabályozott árak energiaforrásként inkább a vállalkozások villamos energia használatának, mint például gáz használatának kedveztek. Továbbá tényleges és jogi szelektivitást is megfigyeltek, ugyanis az előny aránytalanul nagyobb volt a nagy ipari végfelhasználók esetében, amelyek egyes esetekben olyan minden költséget magukban foglaló árakból húztak hasznot, amelyek a becsült szabad piaci árak energia elemének kevesebb mint felét tették ki.
(33)
Az eljárást megindító határozatban jelezték, hogy azáltal, hogy a végfelhasználókat a szabályozott piacra való visszatérésre ösztönözték, a rendszer az elosztók előnyét is szolgálhatta, amelyekről úgy tűnik, hogy a szabályozott tevékenységük után garantált haszonkulcsot élveztek.
(34)
A határozatban ezenfelül úgy vélték, hogy a rendszerben állami forrásokat mozgatnak, mivel a hiány visszafizetésére használt pótdíj adójellegű járuléknak minősül, és az abból származó bevételek a CNE-n, a spanyol szabályozó hatóságon (mint közjogi szerven) áramlanak át mielőtt a végső kedvezményezettekhez jutnának. A Bíróság ilyen ügyekben hozott ítélkezési gyakorlata alapján a határozatban azt a következtetést vonták le, hogy ezeket a pénzeszközöket állami forrásoknak kell tekinteni.
(35)
Figyelemmel arra, hogy a végfelhasználók olyan piacokon működnek, amelyek általában nyitottak a verseny és az Európai Unión belüli kereskedelem előtt, a Bizottság az eljárást megindító határozatban azt a következtetést vonta le, hogy a 107. cikk (1) bekezdésében meghatározott valamennyi feltétel teljesült, és, hogy az intézkedés a végfelhasználóknak előnyt biztosító állami támogatást jelentett.
(36)
Miután az eljárást megindító határozatban megjegyezték, hogy az EUMSZ 107. cikkének egyetlen eltérése sem tűnt alkalmazhatónak, megvizsgálták, hogy a villamos energia szabályozott tarifán történő szolgáltatása tekinthető-e általános gazdasági érdekű szolgáltatásnak (ágész), és mint ilyen részesülhet-e az EUMSZ 106. cikkének (2) bekezdésében kikötött eltérésben. A határozat leszögezte, hogy a villamosenergia-ágazatban a tagállamok közszolgáltatási kötelezettségek megállapítására vonatkozó mérlegelési jogkörét a villamos energia belső piacára vonatkozó közös szabályokról és a 96/92/EK irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló, 2003. június 26-i 2003/54/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (10) (a továbbiakban: a villamosenergia-irányelv) rendelkezései korlátozzák. Ez az irányelv a tagállamok számára csak a háztartási fogyasztók és kisvállalkozások esetében határozza meg azt a kötelezettséget, hogy (a méltányos áron történő ellátáshoz való jogot nevezetesen magában foglaló) egyetemes szolgáltatási kötelezettséget vezessenek be (11). A határozatban azt a következtetést vonták le, hogy a villamosenergia-irányelv fényében a közepes vagy nagy vállalakozások villamosenergia-ellátása szabályozott tarifákon a szó szoros értelmében nem tekinthető általános gazdasági érdekű szolgáltatásnak.
(37)
A Bizottság így komoly kétségét fejezte ki arra vonatkozóan, hogy a szabályozott tarifákban foglalt, a kisvállalkozások kivételével a vállalkozásokra alkalmazott támogatás elem a belső piaccal összeegyeztethetőnek tekinthető-e.
(38)
Az eljárás megindításáról szóló határozatban azt is megállapították, hogy a villamosenergia-elosztók állami támogatásban részesülhettek. Az ügy ezen része egy külön határozat tárgya (C 3a/07. sz. ügy)
4. AZ ÉRDEKELT FELEK ÉSZREVÉTELEI
(39)
A Bizottságnak a részletes vizsgálati eljárás megindításáról hozott határozatával kapcsolatos észrevételek benyújtására vonatkozó felhívására számos beadvány érkezett nagy ipari fogyasztóktól, elosztóktól, független szolgáltatóktól, valamint Spanyolország autonóm közösségeinek kormányaitól. Itt csupán a villamos energia végfelhasználók javát szolgáló állítólagos állami támogatással kapcsolatos észrevételek kerülnek összefoglalásra.
A FÜGGETLEN SZOLGÁLTATÓK ÉSZREVÉTELEI
(40)
A Centricá-tól és az ACIE-től, a Független Energiaszolgáltatók Szövetségétől érkeztek észrevételek. Az érvek és a következtetések nagyjából megegyeznek.
A Centrica és az ACIE észrevételei
(41)
A Centrica beadványa elsősorban a villamosenergia-elosztóknak biztosított állítólagos előnyre összpontosított. A társaság által előterjesztett számadatok és érvek azonban a villamos energia végfelhasználók esetében fennálló állami támogatásra is utalnak.
(42)
A Centrica szerint a szabad és a szabályozott piac egymás melletti létezése és különösen a végfelhasználók azon lehetősége, hogy szabadon váltsanak egyikről a másikra annyit jelentett, hogy a szabályozott tarifák a szabadpiaci árak referenciaáraként vagy felső összegkorlátjaként szolgáltak. A szolgáltatók nem szabhattak ki a szabályozott tarifánál magasabb árat, mert akkor nem tudtak volna új ügyfeleket szerezni és elvesztették volna a meglévőket.
(43)
Rendes esetben a villamos energia végfelhasználók által a szabad piacon fizetett ár két elemből áll: a hálózati hozzáférési díjból és az „ellátási elemből”, amely a piaci mechanizmus eredménye és a kiskereskedelmi szolgáltatót illeti meg. A kiskereskedelmi ellátásban a nyereségesség attól függ, hogy a fogyasztók által fizetett „ellátási elem” fedezi-e a szolgáltató költségeit (azaz az energia nagykereskedelmi piacról történő beszerzési költségeit vagy vertikálisan integrált társaság esetében a saját termelés költségeit) és a „haszonkulcsot”, amely magában foglal más ellátási költségeket (forgalmazási költségek, IT rendszerek, számlázás, stb.) és a befektetett tőke javadalmazását is. A szabad piaci szolgáltató így csak akkor tudott nyereségesen működni egy adott piaci szegmensben, ha „pozitív volt a haszonkulcs”, másképpen megfogalmazva a különbség a szolgáltatónak az ügyfelek kiszolgálása során felmerült általános költségei és a szabályozott tarifa között.
(44)
A Centrica bizonyította a szabad piaci szolgáltatók versenyhátrányának fennállását olyan számításokkal, amelyek kimutatták, hogy 2005-ben egyetlen fogyasztói csoport (12) esetében sem maradt haszonkulcs (vagy bármilyen, az év elején még létező haszonkulcs az év során lemorzsolódott). Ez azt jelentette, hogy a szabályozott tarifákat túl alacsonyan határozták meg ahhoz, hogy a független szolgáltatók nyereségesen versenyezhessenek. A Centrica szerint a végfelhasználók bizonyos csoportjaiért (nevezetesen a G4 tarifás energiaigényes felhasználókért és más nagy ipari felhasználókért) már a tarifa hiány megjelenése előtt sem lehetett versenyezni, mivel a integrált tarifa soha nem hagyott haszonkulcsot a versenyzéshez. A Centrica szerinti állítólagos versenyhátrány mindenekelőtt a kisfeszültségű hálózathoz kapcsolt szolgáltató vállalkozásokat és kis ipari vállalkozásokat magában foglaló felhasználói csoportban, valamint a háztartási szegmensben történt.
(45)
A Centrica számadatait, nevezetesen a szabályozott tarifák és a becsült piaci árak közötti összehasonlítást, a Bizottság az eljárás megindításáról szóló határozatában átvette (lásd 30. preambulumbekezést és 3. táblázatot).
(46)
A Centrica nézete szerint a rendszer megsértette a villamosenergia-irányelvet, nem csupán a hiánnyal kapcsolatos intézkedések megkülönböztető jellege miatt (amely az elosztók veszteségeit ellentételezte, de a szolgáltatókét nem), hanem azért is, mert a fogyasztókat megfosztották az átlátható árakhoz és tarifákhoz való joguktól (13). Mivel a 2005-ben fizetendő villamosenergia-ár egy részét későbbi évekre halasztották, a véglegesen felszámított árak a fogyasztók számára nem voltak átláthatóak.
(47)
Ezenkívül a Centrica állítása szerint a hiány visszafizetési mechanizmus két fő okból nem volt kiegyensúlyozott: először, a hiányt elsősorban kisfeszültségű végfelhasználók fizetik vissza, annak ellenére, hogy a keletkezéséhez leginkább hozzájáruló felhasználók a nagy nagyfeszültségű végfelhasználók voltak. Másodszor, a szabad piaci végfelhasználóknak olyan hiányt kellett megfizetniük, amely létrejöttében nem volt szerepük.
(48)
A Centrica egyetértett a Bizottság azon előzetes nézetével, miszerint a spanyol hiánnyal kapcsolatos intézkedések állami források mozgatását vonták maguk után. A Centrica is úgy vélte, hogy a spanyol kormány által hozott, a termelők számára a beszedési jogaik értékpapírosítását lehetővé tevő döntés állami forrásokat érintett.
(49)
Az ACIE, a Független Energiaszolgáltatók Szövetsége becslése szerint 2005-ben a szabályozott tarifák alapjaként szolgáló energia beszerzési költségek 68 %-kal maradtak a szolgáltatók által a nagykereskedelmi piacon az energia vásárlásaik során viselt tényleges költségek alatt. Az ACIE kihangsúlyozta a független szolgáltatókat érintő súlyos következményeket, amelyekkel a 2005. évi hiány járt. Az ACIE szerint a szabad piaci szolgáltatók az elosztókhoz hasonló beszerzési költségeknek voltak kitéve. Ráadásul ők lényegében kötelesek voltak a kormány által az egyes fogyasztói csoportokra meghatározott integrált tarifa szinthez igazodni, mivel ellenkező esetben nem tudták volna a meglévő ügyfeleiket megtartani vagy újakat vonzani. Nevezetesen az ACIE kiemelte, hogy tagjai 2005 elején a kormány nagykereskedelmi árakra vonatkozó előrejelzései alapján kötöttek szerződéseket, amelyeket később be kellett tartaniuk, annak ellenére, hogy nem bizonyultak nyereségesnek. Ennek eredményeképpen a független szolgáltatóknak veszteségeik merültek fel. A Centrica úgy becsüli, hogy 2005-ben 10 millió EUR veszteséget szenvedett. Az ACIE szerint több szolgáltató, köztük a Saltea Comercial, az Electranorte, a CYD Energia és az RWE, kiszorult a piacról.
AZ ENERGIAIGÉNYES FELHASZNÁLÓK ÉSZREVÉTELEI
(50)
Az energiaigényes felhasználók a szövetségükön, az AEGÉ-n (Asociación de Empresas con Gran Consumo de Energia) keresztül vettek részt az eljárásban. Egyesek közülük (Asturiana de Zinc, Ferroatlántica és Alcoa) egyénileg is részt vettek. Az Alcoa egy alumíniumtermelő, amely Spanyolországban három, San Ciprián, La Coruña és Avilés településeken található termelő létesítményt üzemeltet, és 2005-ben a G4 integrált tarifában (az energiaigényes felhasználók számára fenntartott megszakítható tarifa) részesült. A Ferroatlántica olyan alumínium- és vasötvözet termelő, amely a 3.4 megszakítható tarifában részesült. Az Asturiana de Zinc, cinktermelő, San Juan de Nieva-i üzemének javát a G4 tarifa szolgálta.
(51)
Az energiaigényes felhasználók az észrevételeikben vitatják a Bizottság azon következtetését, miszerint az ipari tarifák (G4 és más megszakítható tarifák) állami támogatásnak minősülnek, és azzal érvelnek, hogy a tarifák nem nyújtottak gazdasági előnyt, nem érintettek állami forrásokat, valamint nem voltak hatással a versenyre és a tagállamok közötti kereskedelemre.
Nincs gazdasági előny
(52)
Az energiaigényes felhasználók véleménye szerint az eljárás megindításáról szóló határozatban az előny fennállásának megállapítására használt referenciaérték pontatlan. A Bizottság az ipari tarifákat összehasonlította az átlagos nagykereskedelmi piaci árral (a pool ár), ami azon költségek szempontjából tekinthető reprezentatívnak, amelyeket ezek a társaságok rendes piaci körülmények között fizettek volna. Mivel az ipari tarifákat a pool árnál alacsonyabbnak találták, az eljárás megindításáról szóló határozatban azt a következtetést vonták le, hogy a tarifák a kedvezményezetteiknek gazdasági előnyt nyújtottak.
(53)
Az energiaigényes felhasználók azt állítják, hogy a pool egy azonnali piac, ahol óránként kereskednek a villamos energiával a következő napra. Az energiaigényes felhasználók szerint a pool-nak vannak bizonyos hiányosságai, amelyek hatással vannak a hatékonyságára és versenyképességére. Következésképpen a pool árak nem tükrözik pontosan a termelési határköltségeket, és ezért nem a tökéletes verseny helyzetét tükrözik. A villamos energiából nagy mennyiséget fogyasztó, egyenletes fogyasztási profilú nagy végfelhasználók nem a pool-ból vásárolnak, hanem jellemzően kétoldalú szerződéseket kötnek a villamosenergia-szolgáltatókkal. Ezt alátámasztja az OMEL 2005. évi jelentése is, ami kimutatta, hogy a feljogosított felhasználók közül mindössze a villamos energia kereskedelem 5 %-át jelentő hét feljogosított felhasználó szerezte be a villamos energiát közvetlenül a pool-on keresztül.
(54)
Mindenesetre, még ha feltételezzük is, hogy a pool-ban jegyzett árakat megalapozott referenciaértékeknek lehetne tekinteni, nem lenne helyes a 2005. évi átlagos nagykereskedelmi árat használni, ahogy azt a Bizottság tette, mert ez az átlagos ár a szolgáltatók villamos energia keresletét tükrözi, akik viszont a végfelhasználók változatos portfólióját szolgálták ki, köztük háztartásokat és kisvállalkozásokat is. Az AEGE, a Ferroatlántica és az Asturiana de Zinc szerint a 2005-ben jegyzett legalacsonyabb ár, azaz 18,6 EUR/MWh megfelelő referenciaérték lenne, mivel ez az ár tükrözné a pool legversenyképesebb piaci körülményeit (amikor a termelők a villamos energiájukat a határköltségeikkel egyező áron kínálták). A nagy ipari fogyasztók helyzete nem összehasonlítható más végfelhasználók, különösen a háztartások helyzetével. Ezért az átlagos pool ár nem lehet a megfelelő referenciaérték. Az Alcoa szerint a Bizottságnak a vitatott tarifákat inkább a nagy végfelhasználók által kétoldalúan kötött árakkal kellene összehasonlítania.
(55)
Az Alcoa a kétoldalú piaci árra egy példát adott, és jelezte, hogy a három alumínium üzeme mindig is a G4 tarifában részesült. Azonban az Alcoa tulajdonában áll egy olyan timföldgyár is (Alúmina Española), amelyre vonatkozóan a szolgáltatóval 2004 végén kétoldalú szerződést kötött. A szerződés két évre szólt, és egy további évre lehetett meghosszabbítani. A három alumínium üzem fogyasztási profilja ugyanolyan egyenletes, mint a timföldgyáraké. Az utóbbiak azonban számottevően kisebb mennyiségű villamos energiát fogyasztanak (0,35 TWh-ot az Avilés és a La Coruña üzemek 1,3 TWh-os, illetve a San Ciprián üzem 3,4 TWh-os fogyasztásával szemben). Az e szerződés alapján megállapodott átlagár 34,45 EUR/MW volt (amely tartalmazta az atommoratórium költségeit, a hálózati hozzáférési költségeket és egyéb járulékos költségeket). Ezt az árat versenytárgyaláson érték el, és a szolgáltatók árajánlatai nem tértek el többel, mint 5 EUR-val egymástól.
(56)
Az Alcoa szerint az e kétoldalú ár (34,45 EUR/MWh) és a G4 tarifa (23,9 EUR/MWh) közötti különbség objektív tényezőkkel magyarázható. Nevezetesen a G4 tarifák felhasználóira olyan szabályozási korlátozások vonatkoznak, amelyeket a kétoldalú szerződésekre nem alkalmaznak, mint például a G4 tarifa alapján szerződött teljes teljesítmény felhasználásának kötelezettsége (szankciók terhe mellett), feszültségszabályozó berendezés birtoklására vonatkozó előírás, valamint 20 napon belüli fizetési kötelezettség (miközben a kétoldalú szerződések fizetési feltételei előnyösebbek).
(57)
Az Alcoa így azt a következtetést vonta le, hogy a három alumíniumüzemére vonatkozó hipotetikus piaci ár ezen üzemek magasabb fogyasztási szintje miatt jóval alacsonyabb lenne, mint 34,45 EUR/MWh. Továbbá egy 10 EUR/MWh átlagos haszonkulcs figyelembevételével a timföldgyár ellátásának nettó költsége 24,25/MWh lenne, ami nagyon közel áll a G4 integrált tarifához.
(58)
A Ferroatlántica kiemelte, hogy az eljárás megindításáról szóló határozatban helytelenül mutatták be a 2005-ben alkalmazott 3.4 szabályozott tarifát, mert tévesen engedményeket számítottak az alaptarifába, és azt az alkalmazandó hozzáférési díjnál (és a nagyon nagy fogyasztók díjánál) tízszer magasabb díjjal hasonlították össze. A Ferroatlántica arra is szolgáltatott bizonyítékot, hogy miközben a 2005. évi villamosenergia-ellátás 2004. évi határidős ügyleteiben az átlagos havi piaci ár 31,68 EUR/MWh volt, 2004 decemberében ez az ár 31,05 EUR/MWh volt. Ebből az következne, hogy valamely társaság az alap villamosenergia-ellátását 2005-ben akkor szerezhette be azon az áron, amikor a szabályozott tarifákat meghatározták. A „kiegészítő szolgáltatások” (3,92 EUR/MWh) és a vonatkozó hozzáférési tarifa (1,70 EUR/MWh) hozzáadását követően egy ipari felhasználó 36,67 EUR/MWh piaci árat kapott volna, ami az energiaigényes felhasználók esetében alkalmazandó 3.4 tarifa 56,11 EUR/MWh összege alatt van.
(59)
Az említett tarifa egyéb engedményei valójában a keresletoldali szabályozási szolgáltatások nyújtására való képességet, valamint e szolgáltatásoknak a rendszer javára történő elfogadását javadalmazták. Ebben a vonatkozásban a Ferroatlántica hozzátette, hogy a tarifa engedménye különböző szolgáltatások nyújtását tükrözte, nevezetesen az óránkénti különbségtételt (éjszakai és hétvégi fogyasztással), a megszakíthatóságot (az ellátásnak a hálózatüzemeltető kérésére történő elfogadása), a szezonalitást (az ellátás koncentrálása a kis keresletű hónapokra), valamint a meddő energia kezelését. Csupán ezek a változó, 1995-től rendeletben meghatározott engedmények és nem a szabályozott tarifa szint magyarázzák, illetve a Ferroatlántica nézete szerint indokolják is a 2005-ben fizetett alacsonyabb átlagos villamosenergia-árat.
(60)
Az energiaigényes felhasználók vitatják az eljárás megindításáról szóló határozat azon állítását, miszerint az előny nem volt arányban a fogyasztott mennyiséggel, és a nagy fogyasztók esetében növekvő tendenciát mutatott. Ebben a kérdésben az energiaigényes felhasználók azt állítják, hogy például maga a CNE is megerősítette, hogy a G4 tarifa szintjének még alacsonyabbnak kellett volna lennie. Az energiaigényes felhasználók megjegyzik, hogy a G4 vagy a 3.4 tarifa szerinti nagyfogyasztók több ezerszer annyi villamos energiát használtak, mint az átlagos magasfeszültségű fogyasztók, miközben egyharmadát fizették.
(61)
Ezenkívül abban nincs semmi különös, hogy a nagyfogyasztók magasabb egységenkénti engedményt kapnak az árból. Ilyen alapon az energiaigényes felhasználók állítása szerint vitatható az a következtetés, hogy az ipari tarifák előnyt jelentettek. Mindenesetre, mutattak rá, a Bizottságnak kell meggyőző bizonyítékkal alátámasztania az előny fennállását.
(62)
Az Alcoa azt is jelezte, hogy az Alcoa által Spanyolországban fizetett ár majdnem azonos volt az alumíniumüzemek által az EU-ban fizetett súlyozott átlagárral, és még magasabb is volt, mint az EGT-ben fizetett súlyozott átlagár.
Állami források hiánya
(63)
Az energiaigényes felhasználók állítják, hogy ők voltak azok, akik közvetlenül megfizették az elosztóknak az ipari tarifákat, anélkül, hogy a pénzeszközök az állam ellenőrzése alá kerültek volna, és ezért ez az intézkedés a PreussenElektra ügyben hozott ítélkezési gyakorlatnak megfelelően nem érintett állami forrásokat.
(64)
Az energiaigényes felhasználók azzal érvelnek, hogy a tarifák megállapítása - ami 2004 végén történt - és a hiánynak a fogyasztóktól történő visszafizettetését szolgáló mechanizmus elfogadása között - ami csak 2006 júniusában történt - eltelt egy bizonyos idő. Az eljárás megindításáról szóló határozatban a Bizottság azzal érvelt, hogy a felhasználók számláiban megjelenő, adójellegű járuléknak minősülő pótdíj bevezetése miatt állami források is érintettek lettek. Az energiaigényes felhasználók úgy vélik, hogy ha ezt a hipotézist elfogadják, egy olyan intézkedés válik 2006-ben (utólagosan) támogatássá, ami 2005-ben nem volt támogatás. Ez az uniós jog olyan alapelveinek mondana ellent, mint a jogbiztonság és a jogos elvárás. Az energiaigényes felhasználók rámutattak, hogy valamely intézkedés támogatásként történő besorolása kizárólag az elfogadásakor fennálló körülményektől függ, és nem függhet jövőbeli eseményektől, különösen amikor azok ésszerűen nem előre jelezhetők. Jacobs főtanácsnokot idézik a Van Calster ügyben (14): „a helyzetet az illetékek eredeti bevezetésének napján kell értékelni, és nem lehet visszamenőlegesen módosítani”.
(65)
Az energiaigényes felhasználók úgy vélik, hogy a 2005. évi szabályozott tarifák 2005-ben nem minősültek állami támogatásnak. Ezek a társaságok kiemelték, hogy az adott körülmények között a finanszírozási mechanizmus elemzése lényegtelen, mivel azt csak 2006-ban vezették be. A finanszírozási mód értékelése csak akkor lenne helytálló, ha az intézkedés a kezdetektől fogva állami támogatásnak minősült volna. Mivel a tarifák nem tartalmaztak támogatást, az energiaigényes felhasználók nézete szerint a Bizottság nem alapozhat egy ezzel ellentétes következtetést a pótdíjra.
(66)
Az energiaigényes felhasználók továbbá úgy vélik, hogy az adójellegű járulékok esetében az intézkedés finanszírozási módja mindenesetre csak akkor lényeges az állami támogatás értékelése szempontjából, ha a járulék és „a támogatás között kötelező hozzárendeltségi viszony áll fenn”, azaz az intézkedés és finanszírozása között közvetlen kapcsolat van (15). Az energiaigényes felhasználók tagadják egy ilyen kapcsolat létezését, mivel a pótdíjat azon hiány fedezetére tervezték, amely a szabályozott tevékenységek rendezése során merült fel, és amely nem csupán a villamos energia szabályozott tarifán történő szolgáltatásával volt kapcsolatos, hanem más rendszerköltségekkel is. A pótdíjat így nem kifejezetten a szabályozott tarifán történő ellátásból származó veszteségek fedezetére állapították meg. Másodszor, a tarifák szintje és az alkalmazott pótdíj között nem volt sem közvetett, sem közvetlen kapcsolat, mivel a 2004-ben meghatározott tarifa feltétel nélküli volt (nem függött későbbi években további kiigazításoktól).
(67)
Az energiaigényes felhasználók ugyancsak úgy vélik, hogy a pótdíj nem minősült adójellegű járuléknak vagy illetéknek, mivel a spanyol jog szerint nem volt fiskális jellegű. A fiskális intézkedéseket közkiadások finanszírozására alkalmazzák, míg ebben az esetben a pótdíj célja egy olyan hiány visszafizettetése volt, amelyet a villamosenergia-rendszerben szabályozott tevékenységet végző magán üzemeltetők (elosztók) viseltek. A spanyol alkotmány szerint egy új fiskális intézkedést csak törvényben (és nem királyi rendeletben) lehet bevezetni. Ráadásul a pótdíjból származó bevételben az állam soha nem szerez tulajdont, illetve nem rendelkezhet azzal belátása szerint; ezeket a pénzeszközöket a CNE által kezelt betéti számlára utalják és az állam nem sajátíthatja ki azokat. Az elszámolási eljárás teljes mértékben automatikus és a CNE-nek nincs mérlegelési jogköre, önállósága, illetve nem ellenőrizheti a különböző szereplők részére befizetendő pénzeszközök végcélját vagy összegét.
(68)
Az energiaigényes felhasználók szerint ezt a Bizottság a spanyol átállási költségekről szóló határozatában (16) elismerte, amikor abban kijelentette, hogy az „összegek CNE-n keresztül történő átutalása lényegében számviteli célokat szolgál” és nem vonta le azt a következtetést, hogy az intézkedés állami forrásokat érintett volna.
(69)
Az energiaigényes felhasználók úgy vélik, hogy ez a helyzet azonos az „átállási költségek” forgatókönyvével, mivel mindkét esetben a kormány a rendszer állandó költségeinek ellentételezésére vezetett be pótdíjat. Úgy tűnik, ezt az irányvonalat támasztották alá egy, az Egyesült Királyságot érintő ügyben is (17).
Nincs hatás a versenyre és a kereskedelemre
(70)
Az Asturiana de Zinc és az Alcoa azt állítják, hogy az alumínium- és cinkpiac sajátos tulajdonságai miatt az e fémek termelésében felhasznált villamos energia árával kapcsolatos valamely intézkedés nem lehet hatással az uniós kereskedelemre, mivel a fémek tőzsdei áruk és az áraikat világviszonylatban a Londoni Fémtőzsdén határozzák meg. Ilyen körülmények között, a helyi termelési költségekben tapasztalt ingadozások nem váltanak ki változásokat a világpiaci árakban.
(71)
A két társaság úgy véli, hogy az EU-ban növekszik az alumínium- és cinktermelési hiány, miközben a keresletet egyre inkább harmadik országok exportjával elégítik ki.
(72)
Ha az alumínium- és a cinkipar eltűnne Spanyolországból, a helyére nem jönne új uniós belépő, mivel az uniós (alumínium) üzemek már így is teljes kapacitáson üzemelnek, és egyetlen új belépő vagy meglévő termelő sem lenne ösztönözve a kapacitásának a növelésére, mert a jövőbeli megfizethető energia rendelkezésre állását illetően a hosszú távú kilátások bizonytalanok. A hiányt így kizárólag importból fedeznék.
(73)
Az Alcoa továbbá azt állítja, hogy más uniós termelők érdekeit nem veszélyeztetik a tarifák, mivel olyan áron kínálják a villamos energiát, ami megegyezik az EU-25-ben más alumíniumtermelők által fizetett átlagárral.
Még ha az ipari megszakítható tarifák támogatásnak minősülnének is, az „létező támogatás” lenne
(74)
Az energiaigényes felhasználók azt állítják, hogy a vitatott tarifák már léteztek Spanyolország uniós csatlakozása előtt.
(75)
Bár a „G4 tarifa” megnevezést hivatalosan az 1986. március 6-i miniszteri rendelet vezette be, ténylegesen már létezett 1986. január 1-je, Spanyolország uniós csatlakozásának napja előtt, mivel megfelelt az 1983. október 14-i - azaz Spanyolország csatlakozását megelőző - miniszteri rendelet által létrehozott, korábbi „hosszú élettartamú ipari tarifa I”-nek. Valamennyi, az ipari tarifában részesülő villamos energia végfelhasználót automatikusan átváltották a G4 tarifára, amely ténylegesen ugyanaz a tarifa volt egy más néven.
(76)
Az 1983-as miniszteri rendelet kifejezetten rendelkezik a többi megszakítható tarifáról is.
(77)
Ezenfelül, az energiaigényes felhasználók szerint az intézkedés az Európai Unió működéséről szóló szerződés 108. cikkének alkalmazására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló 1999. március 22-i 659/1999/EK tanácsi rendelet (18) 15. cikke alapján létező támogatásnak minősülne, a 10 éves jogvesztő határidő lejárta miatt.
A visszafizettetést a jogos elvárások eleve kizárnák
(78)
Az energiaigényes felhasználók úgy vélik, hogy még ha feltételezzük is, hogy a tarifák nem tekinthetők létező támogatásnak, a visszafizettetést eleve kizárná a jogos elvárás elve. A 2005-ös év egésze során a tarifák a gazdasági magánszereplők közötti közvetlen kifizetések voltak. A felhasználók nem láthatták előre, hogy a 2004 decemberében meghatározott tarifák egy 2006 júniusában elfogadott kormányzati intézkedés folytán támogatássá válnak. Akármilyen körültekintő, egyetlen gazdasági szereplő sem számíthatott ilyen változásra a jogi helyzetében. Ezért a felhasználók jogosan várták el, hogy a tarifáik nem tartalmaztak állami támogatást.
GALÍCIA ÉS ASZTÚRIA REGIONÁLIS KORMÁNYAINAK ÉSZREVÉTELEI
(79)
Ami az energiaigényes felhasználóknak nyújtott esetleges támogatást illeti, Galícia regionális kormánya úgy véli, hogy a Bizottság tévedett, amikor a pool árat használta a piaci ár helyett, mivel az energiaigényes felhasználók rendszerint számottevően jobb feltételek mellett hosszú távú szerződéseket kötnek.
(80)
Miután a spanyol piac liberalizációja még nem teljes és különösen a termelők és a nagyfogyasztók közötti kétoldalú szerződések hiányában, Galícia regionális kormánya szerint annak lenne értelme, ha a termelők által az ezen ügyfelek ellátásához kifizetett tényleges költségeket használnák referenciaértékként. Egy másik lehetőség lenne a referenciaérték-árnak a szakirodalom alapján történő megállapítása (Wilson, 1993. (19) és Castro-Rodriguez, 1999. (20)), vagyis akár az energiaigényes felhasználók sajátos igényeinek megfelelő leghatékonyabb technológia költségeit, akár a villamos energia különböző napszakokban mért átlagos költségét vizsgálva. Az így megállapított referenciaérték-ár és a 2005-ben fizetett szabályozott tarifa közötti különbség sokkal kisebb lenne. Galícia regionális kormánya továbbá azzal érvel, hogy mindenesetre valamennyi spanyol felhasználó, beleértve az energiaigényes felhasználókat is, fogja idővel visszafizetni a 2005-ben alkalmazott alacsonyabb tarifák által okozott hiányt.
(81)
Galícia regionális kormánya szerint ráadásul a tarifa rendszer 2005. évi állapotában, nem volt jogilag szelektív, mert az államnak nem állt szándékában a végfelhasználóknak valamilyen előnyt nyújtani, hanem csupán hibát követett el a piaci trendek és árak előrejelzésében, amikor 2004-ben meghatározta a tarifákat. Galícia regionális kormánya azt a következtetést is kétségbe vonja, miszerint a rendszer hatással volt az Európai Unión belüli kereskedelemre.
(82)
Asztúria regionális kormányának észrevételei hasonlóak voltak a spanyol kormány észrevételeihez, amelyekre hivatkoztak.
SPANYOLORSZÁG ÉSZREVÉTELEI
(83)
Spanyolország fenntartja, hogy a szabályozott tarifa rendszer 2005-ben sem a végfelhasználók, sem az elosztók számára nem tartalmazott támogatást.
Nincs okozati összefüggés az állami intézkedés és a hiány között, valamint a hiány nem tulajdonítható az államnak
(84)
Spanyolország fenntartja, hogy a hiány nem tulajdonítható az államnak, ugyanis előre nem látható külső körülmények okozták, nem pedig az állam egyes tevékenységek támogatására irányuló szándékos elhatározása.
(85)
Spanyolország úgy véli, hogy az uniós jog 2005-ben nem zárta ki eleve az állam által meghatározott szabályozott tarifán történő ellátást. Az állami szabályozási beavatkozás így jogilag érvényes volt, mivel a nemzeti szuverenitás megnyilvánulása volt. A szuverenitás egyik ilyen előjoga a tarifák olyan módon történő meghatározásából áll, hogy a várható költségek igazodjanak a várható kereslethez.
(86)
Spanyolország úgy véli, hogy a 2005. évi hiányt a nagykereskedelmi villamosenergia-árak kormányzati előrejelzése és a pool alapján ténylegesen elkönyvelt árak közötti eltérés okozta. 2005 rendkívül magas árait olyan előre nem látható okok hajtották fel, amelyek vis majornak minősülnek.
(87)
Mivel az állítólagos támogatást keletkeztető esemény a nagykereskedelmi árak előrejelzést meghaladó emelkedése volt, az állítólagos előny nem tulajdonítható egyetlen jogszabálynak sem. Még ha feltételezzük is, hogy ez az előny létezett (de nem ez az eset áll fenn), azt az állam szándékaitól független körülmények okozták volna. Spanyolország szerint a vis major fennállása megtöri az okozati összefüggést a tarifák szintjét meghatározó közigazgatási határozat és az állami támogatást előidéző versenyelőny között. Még ha feltételezzük is, hogy az okozati összefüggés objektív feltételei teljesültek (de nem ez az eset áll fenn), a szándékosság (tulajdoníthatóság) szubjektív feltétele az állam részéről hiányzik.
Állami források hiánya
(88)
Spanyolország úgy véli, hogy a tarifák nem foglaltak magukban közpénzeket. Először, Spanyolország ebben a vonatkozásban azt állítja, hogy a pótdíj a Bíróság adójellegű járulékokról hozott ítélkezési gyakorlata értelmében nem „illeték”, mivel nem az állam szedi be és nem felel meg egy adótehernek. Spanyolország szerint a pótdíj a tarifa szerves részét képezi és tarifa-jellegű. A tarifa tehát magánpiaci ár.
(89)
Másodszor, a pénzt nem az állam szedi be és nem az állam által kijelölt alapba fizetik be. A tarifát az elosztók szedik be és nem az állam, ezért azok magánpiaci árak, amelyek (az LSE-ben meghatározott módon) a szereplők méltányos javadalmazását biztosítják. Nem adók és nem hatósági árak. Az állam semmit nem javadalmaz, mivel a rendszer a piaci erőkön keresztül biztosított javadalmazást a nem szabályozott tevékenységekért, illetve az állam által megállapított hozzáférési tarifákon keresztül a szabályozott tevékenységek vonatkozásában. Mivel egy ilyen jellegű rendszerben az állam nem visel terhet, a Sloman Neptune ügyben hozott ítélkezési gyakorlat szerint nem vontak be állami forrásokat (21). Továbbá ez a pénz soha nem folyik be az államkasszába, nem említik a költségvetési törvényekben, nem tartozik a Számvevőszék ellenőrzése alá, és nem lehet adminisztratív beszedési eljárások útján az adósoktól beszedni. A villamosenergia-rendszerrel szembeni adósságokra nem vonatkozik az állammal szembeni adósságokra alkalmazott kamatláb.
(90)
Spanyolország megismételte, hogy ezeket a pénzeszközöket a spanyol szabályozó hatóság, a CNE kezeli, csupán elszámolási közvetítőként eljárva. Spanyolország kiemelte, hogy a Bizottság a spanyol átállási költségekről (SA. NN 49/99) szóló 2001. évi határozatában már megállapította, hogy „a pénzeszközök továbbítása a CNE-n keresztül lényegében elszámolási jellegű folyamat. A CNE nevén lévő számlára átutalt pénzeszközök soha nem váltak e szerv tulajdonává, és azonnal kifizették a kedvezményezetteknek, egy olyan előre meghatározott összegnek megfelelően, amelyet a CNE semmilyen módon nem képes módosítani.” A Bizottság e megfontolás alapján azt a következtetést vonta le, hogy „nem [volt] olyan helyzetben, hogy megállapítsa, az átállási költség rendszer keretein belül meghatározott terhek bevételei állami forrásnak minősülnek vagy sem.”
Nincs előny
(91)
Spanyolország nem osztja a Bizottság azon nézetét, miszerint a szabályozott tarifák a végfelhasználóknak (vagy az elosztóknak) gazdasági előnyt nyújtanak.
(92)
Ami a végfelhasználókat illeti, Spanyolország, miután megismételte, hogy a hiány vis maior eredménye, azt állítja, hogy a hiány nem szolgálta a nagyfogyasztók javát, mert kamatostul tovább lett hárítva a következő évek tarifáira. Az alacsonyabb villamosenergia-árból fakadó állítólagos gazdasági előny így csupán látszólagos, mivel a szabad piaci árakhoz viszonyított különbséget a fogyasztók kamatostul visszafizetik.
A szabályozott tarifákon történő ellátás általános gazdasági érdekű szolgáltatás
(93)
Spanyolország úgy véli, hogy 2005-ben a szabályozott tarifák létezése nem ütközött az uniós jogba, mivel a piac valamennyi fogyasztó - ideértve a háztartásokat is - előtt történő megnyitásának határideje 2007. július 1-je volt.
(94)
Nevezetesen, a spanyol hatóságok szerint a villamosenergia-ellátás általános gazdasági érdekű szolgáltatás és az államnak be kell avatkoznia az egyetlen hálózat (természetes monopólium) fennállásából fakadó erőfölényes helyzetek miatti visszaélések megakadályozására.
(95)
A tarifák megállapításának paramétereit objektív és átlátható módon határozták meg. Spanyolország nézete szerint a tarifák megállapításának összetett szabályozási kerete és az elszámolási eljárás bizonyítja, hogy a tarifa rendszer a rendszer költségeinek és bevételeinek alapos elemzésén, valamint a villamos energia kereslet elemzésén alapult.
Spanyolország vállalása
(96)
Amint az megjegyzésre került a 25. és 26. preambulumbekezdésekben, a 2005-ben keletkezett hiányt éves részletekben fizetik vissza, az Euribor kamatlábon számított kamattal, de felár nélkül. Spanyolország az észrevételei sérelme nélkül vállalta, hogy az 1kV-nál nagyobb csatlakozással rendelkező üzleti felhasználóknak felszámított kamatlábat visszamenőlegesen megemelje. Az emelés a jelenlegi eljárás tárgyát képező azon üzleti felhasználóknak a 2005. évi hiányhoz való hozzájárulásával arányosan kerül meghatározásra, amelyeket a szabályozott integrált tarifán láttak el. Ez egy, az Euribor referencia kamatlábat 65 bázisponttal meghaladó felár alkalmazásával valósul meg, amely nagyjából összhangba hozza a hiány vonatkozásában az elkövetkező években alkalmazott kamatlábbal.
(97)
Az érintett összeget a következőképpen vetik ki az üzleti felhasználókra: a 2005. évi hiány már visszafizetett részének éves részleteire tekintettel a hozzáférési tarifákban alkalmaznak egy egyszeri emelést; a még visszatérítendő összegekre tekintettel az egyes éves összegekre közvetlenül alkalmazzák a magasabb kamatlábat, ugyancsak magasabb hozzáférési tarifák formájában.
5. AZ INTÉZKEDÉS ÉRTÉKELÉSE
AZ EUMSZ 107. CIKKÉNEK (1) BEKEZDÉSE ÉRTELMÉBEN FENNÁLLÓ ÁLLAMI TÁMOGATÁS
(98)
Valamely támogatás abban az esetben képez az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdése értelmében állami támogatást, ha a következő feltételek teljesülnek: az intézkedés a) a kedvezményezettet gazdasági előnyben részesíti; b) az állam vagy állami forrásból nyújtják; c) szelektív; d) hatással van a Közösségen belüli kereskedelemre és az Európai Unión belüli verseny torzításával fenyeget. Mivel e feltételek mindegyikének teljesülnie kell, a Bizottság az értékelését a kedvezményezetteknek nyújtott gazdasági előny fennállására korlátozza.
Gazdasági előny megléte
(99)
Az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdése értelmében a vállalkozások akkor részesülnek előnyben, ha olyan gazdasági előnyhöz jutnak, amelyben egyébként piaci feltételek mellett nem tudnának részesülni. Ebben az esetben az értékelésnek az kell megállapítania, hogy - a villamosenergia-rendszer 2005. évi hiányának visszafizetésére is tekintettel - volt-e pozitív különbség a 2005-ben meghatározott szabályozott tarifák és azon piaci árak között, amelyet a potenciális kedvezményezetteknek a tarifa rendszerükben vásárolt villamos energiáért és a nyújtott szolgáltatásokért kellett volna fizetniük. A piaci körülményekhez viszonyított bármilyen előnyt a tényleges piaci árakra való hivatkozással kell megállapítani. Mindkét kérdést, azaz a pool árak, a piaci árak és a szabályozott tarifák közötti pozitív különbségeket - vagy azok hiányát -, valamint a hiány visszafizetését az alábbiakban sorban megvizsgáljuk.
Összehasonlítás az átlagos villamos energia pool árakkal
(100)
A villamos energia pool átlagos árai jelzik a nagykereskedelmi piac általános árszintjét. Ez az átlagos referenciaár 59,47 EUR/MWh volt 2005-ben, az év egészében. Amint az jelzésre és szemléltetésre került a 19. preambulumbekezdésben (1. diagram), 2005-ben hét egymást nem követő hónap során az átlagos nagykereskedelmi árak a valamennyi végfelhasználóra alkalmazott szabályozott integrált tarifákban foglalt villamosenergia-árak felett alakultak. A 2392/2004. sz. rendeletben meghatározott átlagos tarifaszint ezért úgy tűnik, hogy pozitív különbséget eredményezett valamennyi olyan végfelhasználó javára, amely a szabályozott tarifákat választotta, legalábbis 2005-ben a hónapok többségében.
(101)
Az egy évnél rövidebb, néhány hónapos időszakok során azonban ilyen különbség nem keletkezett a 2005. január és május közötti öt hónapban. Így nem részesült előnyben a teljes szabályozott tarifa rendszer. Ezenfelül, ha összehasonlításra kerülnek az egy évnél hosszabb időszakok, például 2007. december 30-ig, a 2005 júniusa óta esetlegesen felhalmozott előnyt az átlagos pool árakban történt csökkenés több mint kiegyenlíti, mivel ez utóbbiak 2007. márciusában jelentősen csökkentek 37 EUR/MWh-ra, miközben a szabályozott integrált tarifákban foglalt árak ugyanazon időszak alatt 68 EUR/MWh körül voltak. 2006 októberétől az integrált tarifákban foglalt villamosenergia-árak valójában sokkal magasabbak voltak, mint a nagykereskedelmi ellátási árak (lásd 1. diagram). Következésképpen, ha a szabályozott tarifákban foglalt villamos energia költségeknél magasabbak a pool árak, a szabályozott tarifákon ellátott fogyasztók haszna és gazdasági előnyei kiegyenlíthetődnek amikor a pool árak alacsonyabbak, mint a villamos energia bennfoglalt költségei.
(102)
Ebből az következik, hogy sem 2005-ben, az egy évnél rövidebb, néhány hónapos időszakokban, sem a 2005. év egy részét magában foglaló két éves időszakokban nem tűnik úgy, hogy a 2005-ben alkalmazott szabályozott tarifában foglalt energiaárak a villamos energia pool nagykereskedelmi áraival összehasonlítva előnyt biztosítottak volna a szabályozott tarifákon ellátott fogyasztói csoportnak. Azonban az egész villamosenergia-rendszer vonatkozásában befizetett hozzáférési díjakból és szabályozott tarifákból származó bevétel sem volt elég a rendszer 2005. évi szabályozott költségeinek fedezetére. Meg kell ezért vizsgálni, hogy a felállított mechanizmus elégséges-e a hiány visszafizetésének biztosítására.
A villamosenergia-rendszer 2005. évi hiányának visszafizetése
(103)
Amint az a fenti 15. és 20-22. preambulumbekezdésekben ismertetésre került, a villamosenergia-rendszer 2005. évi elszámolásai tartalmazták a rendszer valamennyi szabályozott költségét és szabályozott bevételét, anélkül, hogy egyes bevételeket meghatározott költségekhez utaltak volna. Például a szállítási és az elosztási költségeket (4 410 millió EUR), illetőleg a kapcsolt energiatermelés és a megújuló energiaforrások támogatásának költségeit (2 701 millió EUR) nem osztották meg a szabályozott piac integrált tarifáiból származó szabályozott bevételek és/vagy a szabad piaci szabályozott hozzáférési díjak között, illetve nem e két bevétel típust megkülönböztetve finanszírozták. Valójában a rendszer valamennyi felhasználója részesül nyereségben, és várhatóan fedezni tudja a kapcsolt energiatermelés és a megújuló energiaforrások hatékony formáit szolgáló támogatás, vagy a szállítási és elosztási szolgáltatások költségeit. Ezen az egyes tarifákhoz tartozó nem halmozott költségeken alapuló rendszerben nem lehet utólagosan, objektíven a szabad piaci felhasználókhoz, illetőleg a szabályozott tarifális felhasználókhoz, valamint ez utóbbi csoporton belül, a 2005-ben alkalmazott 25 különböző tarifa kategóriához utalni az elosztási költségeket. Ebből az következik, hogy a 2005. évi hiányból származó lehetséges előnyöket, vagy azok hiányát, a villamosenergia-rendszer egésze szempontjából helytálló vizsgálni.
(104)
Ebben a vonatkozásban Spanyolország olyan mechanizmust vezetett be, amely a 2005. évi hiány egészét hivatott visszafizettetni. Ez összhangban van a rendszer számviteli nyilvántartásaira abban az időszakban alkalmazott egyetemlegességgel. A rendszer költségeinek fedezetéhez szükséges, a villamosenergia-rendszer szabályozott bevételeiben tapasztalt hiányt a 809/2006. sz. királyi rendeletben előírt „kifejezetten meghatározott rendeltetésű hozzájárulás” útján beszedett forrásokkal pótolták. 2006 közepétől a visszatéríttetés elkezdődött a szabályozott integrált tarifához 1,378 % értékben, a hozzáférési díjhoz pedig 3,975 % értékben adott pótdíj alkalmazásával, majd ezt követően olyan pótdíjakkal, amelyek szükségesek a 2020-ban befejeződő 14,5 év alatt, a 3,8 milliárd EUR plusz kamatok visszafizetésének biztosításához (lásd a fenti 25. és 26. preambulumbekezdést).
(105)
Ebből az következik, hogy a 2005. évi hiány finanszírozására rendelt külön hozzájárulásból származó bevétel lehetővé teszi a rendszer felhasználóinak, hogy befizessék a villamos energia számláikat, egy olyan növekménnyel, ami a 2005. évi rendszer számviteli egyensúlyához utólagosan szükséges, jelentős időbeli eltolódással.
(106)
Ilyen körülmények között a villamosenergia-rendszer 2005. évi hiányának visszafizetésére és a számviteli egyensúlyának visszanyerésére 2006-ban választott módszer egyetlen vitatható szempontja az éves visszafizetésekre eredetileg alkalmazott alacsony kamatláb, nevezetesen az Euribor referencia kamatláb felár nélkül. Amint az a 96. és 97. preambulumbekezdésekben részletesebben kifejtésre került, Spanyolország vállalta az ezen eljárás tárgyát képező üzleti felhasználókra alkalmazott kamatláb emelését. Spanyolország a referencia kamatlábon felül 65 bázis pontos felár alkalmazását vállalja.
(107)
A 2005. évi hiány visszafizetésére eredetileg alkalmazott intézkedés e módosításának alkalmazása, amely kizárja a korrekciós mechanizmus alapján a legmagasabb szabályozott tarifákat fizető háztartásokat és kisvállalkozásokat, kiegyenlít bármilyen hipotetikus előnyt, amelyben a társaságok a kifizetések 2006-tól történő elhalasztása miatt részesülhettek. A pótdíjnak a tarifában történő alkalmazása továbbá azt jelenti, hogy a visszatéríttetett teljes összeg minden egyes társaság esetében közvetlenül aránylik annak villamos energia fogyasztásához. Minél több villamos energiát fogyasztanak, annál magasabb a pótdíj.
Összehasonlítás a villamosenergia-piaci árakkal
(108)
Másodszor, ahogy azt néhány érdekelt fél megjegyezte, a villamos energia pool-on jegyzett árak nem megfelelő referenciaértékek a nagyfogyasztók által szabályozott tarifák mellett fizetett villamosenergia-áraknak a piaci árakkal történő összehasonlításához. A villamosenergia-piaci szereplő OMEL 2005. évi jelentésében szereplő bizonyítékok alapján mindössze hét, a kereslet 5 %-át képviselő végfelhasználó szerezte be a villamos energiáját közvetlenül a pool-ból, szemben több száz ipari és nagy üzleti felhasználóval. Az ipari és más nagyfogyasztók, különösen azok az energiaigényes fogyasztók akiknél az energia a termelési költségeik jelentős részét teszi ki (az alumíniumtermelésben jellemzően 30-40 %-ot), előre látható ár és ellátási feltételeket igényelnek és érnek el. Ezeket a feltételeket a másnapinál hosszabb határidejű szerződésekben fektetik le. Az egy olyan másnapi piacon óránként jegyzett árak, mint például a villamos energia pool, a fogyasztók változatos portfólióját, ideértve a háztartásokat is, kiszolgáló szolgáltatók átlagos piaci árait szemlélteti. Ahhoz azonban nem szolgálnak megfelelő referenciaértékként, hogy az energiaigényes felhasználók által a szabad piacon, a másnapinál hosszabb határidejű szerződések alapján fizetendő árakat meghatározzák. Az eljárás megindításáról szóló határozatban kifejtett véleménnyel szemben a vizsgálat kimutatta, hogy az átlagos pool áraknál alacsonyabb szabályozott tarifák nem feltétlenül jelentenek az ipari felhasználók számára előnyt a piaci feltételekkel szemben, mivel a pool árak e felhasználók többsége számára nem piaci árak. Ez eloszlatja az ebben a vonatkozásban felvetett kételyeket.
(109)
Ráadásul Spanyolországban 2005-ben a szabad piacra való váltás választása nem volt visszafordíthatatlan. A fogyasztók a szabályozott és a szabad piacon folyamatosan választhattak a legvonzóbb ajánlatok közül, ami az árak bizonyos fokú konvergenciájához vezetett. A szolgáltató kiválasztásának visszafordíthatósága szükségszerűen ahhoz vezet, hogy a nagykereskedelmi árak emelkedésének helyzetében, mint amilyen Spanyolországban 2005 áprilisától történt, a kiskereskedelmi piaci árak mégis csökkennek, miközben amikor a helyzet fordul, a legmagasabb szabályozott tarifák szintjét megközelítő, a szabad piaci árak növelésére irányuló, ezzel ellentétes ösztönzés jelenik meg.
(110)
A független szolgáltatók szövetsége is megerősítette (42-49. preambulumbekezdések), hogy 2005-ben a szabad piaci szolgáltatóknak a szerződéseiket be kellett tartaniuk, vagy, amennyiben ez lehetséges volt, egyoldalúan fel kellett azokat bontaniuk, vagy máskülönben újra kellett tárgyalniuk az áraikat és felfelé kellett azokat igazítaniuk, vállalva azt a kockázatot, hogy az ügyfeleik a szabályozott piacra válthatnak. A szabad piaci szolgáltatók által viselt állítólagos veszteségek azt jelzik, hogy 2005-ben a szabad piaci árak, különösen a fenntartott egy éves szerződések esetén, a megfelelő szabályozott tarifa szintjéhez közel maradtak, és ennek megfelelően a szabályozott tarifák lényegében nem biztosítottak a tényleges szabad piaci árakkal szemben gazdasági előnyt.
(111)
Ez így arra utal, hogy két hipotetikus versenyző ipari felhasználó, akik közül az egyik szabad piaci, 2005. januártól decemberig szóló egy éves villamosenergia-ellátási szerződés alapján működött, a másik pedig ugyanazon időszakban szabályozott tarifán szerezte be az ellátását, amennyiben minden más tényező megegyezik, hasonló villamosenergia-költségekkel szembesült. Valójában a szabályozott tarifák szintjének 2005-ben az volt az egyetlen hatása a szabad piaci árakra, hogy a szabad piaci felhasználók számára az áremelések korlátozásának közvetett előnyét biztosították, feltételezve, hogy az éven belül, vagy akár hosszabb távon, 2005 egésze során ezen emelések szerződés szerint lehetségesek voltak. A szabályozott tarifák nem torzíthatták a szabad, illetve a szabályozott piacon villamos energiát beszerző ipai felhasználók közötti tényleges vagy potenciális versenyt.
(112)
Harmadszor, a Bizottság az eljárás megindításáról szóló határozatában különösen a 2005-ben a nagy ipari fogyasztókra alkalmazott 23,9 EUR/MWh (G4 tarifa), illetve a megszakítható ellátásban részesülő nagy ipari fogyasztókra alkalmazott 27,0 EUR/MWh (például a 3.4 tarifa) alacsony szabályozott tarifa szintekre hivatkozott, amint az a fenti 30. preambulumbekezdés 3. táblázatában ismertetésre került. Egyes harmadik felek rámutattak, hogy az eljárás megindításáról szóló határozatban kifogásolt szabályozott tarifa szintek nem tarifák, hanem engedménnyel csökkentett átlagárak. Engedmények nélkül, a 2392/2004. sz. rendeletben ténylegesen meghatározott és az 1. táblázatban ismertetett alap tarifa szint 56,12 EUR/MWh (3.4 tarifa), illetve 25,44 EUR/MWh (G4 tarifa) volt.
(113)
Ebben a vonatkozásban a hivatalos vizsgálat arra szolgáltatott bizonyítékot, hogy az eljárást megindító határozatban említett, az ipari felhasználókra alkalmazott szabályozott tarifák a teljes, 2005. januártól decemberig terjedő időszakban az alkalmazott piaci árak szintjén voltak, az alábbiak szerint:
(114)
Először is, bebizonyították, hogy létezett egy 34,45 EUR/MWh kétoldalú piaci ár, amelyet 2005-ben a szabad piacon az energiaigényes felhasználókra alkalmaztak (55-57. preambulumbekezdések). Ez a piaci ár, a hivatalos vizsgálat megindításáról szóló határozatban hozzáadott átlagos 10 EUR haszonkulcsnál kisebb haszonkulccsal, a legalacsonyabb szabályozott tarifához (G4), azaz 25,44 EUR/MWh-hoz közeli ellátási költséget jelentett (23,9 EUR/MWh átlagos utólagos ár). Amikor figyelembe vesszük a szabályozott tarifán történő ellátással kapcsolatos objektív különbségeket, mint például a 9,7-szer nagyobb ellátási mennyiségeket, a feszültségszabályozó berendezésekbe történt beruházásokat és a fizetési határidőket, az a tény, hogy a szabályozott tarifa alacsonyabb volt, nem tűnik úgy, hogy jogtalan gazdasági előnyt biztosított volna a kedvezményezetteknek.
(115)
Másodszor, a rendelkezésre álló bizonyítékok kimutatták, hogy 2004 decemberében az alapterhelésre vonatkozó, 31,05 EUR/MWh határidős piaci áron alapuló egy éves szerződéseket 2005. január és december közötti ellátásra lehetett megkötni. Az erőteljes terhelésmodulációt alkalmazó, megszakítható ipari felhasználók számára rendelkezésre állt egy 36,67 EUR/MWh értékű végső piaci ár (kiegészítő szolgáltatásokkal és hozzáférési tarifával), amely alacsonyabb mint a vonatkozó alaptarifa szint (3.4 tarifa) (lásd a fenti 16., 18. és 58. preambulumbekezdéseket).
(116)
A keresletoldali szabályozásért (például terhelésmoduláció, megszakíthatóság) a szabályozott tarifákból rendelkezésre álló további árengedmények a szabályozott piacon az e szolgáltatásokat alkalmazó felhasználók számára alacsonyabb átlagos árakat tettek lehetővé (22). Ezek az engedmények, amelyekkel az eljárás megindításáról szóló határozat kifejezetten nem foglalkozott, a hálózaton végzett olyan értékes keresletoldali szolgáltatásokat javadalmaztak, amelyeket a kereskedelmi vagy ipari folyamatokra előírt kiigazítások, beruházások vagy korlátozások tettek szükségessé. A terhelésmoduláció a fogyasztás és a feszültség villamosenergia-hálózati csökkentése érdekében az energiaigényes ipari vagy kereskedelmi folyamatok végzését csúcsidőszakok helyett völgyidőszakokban követeli meg. Ugyanilyen módon a hálózatnak nyújtott megszakíthatósági szolgáltatások gazdasági szempontból hasznosak, mivel a kérdéses ipari felhasználó vonatkozásában lehetővé teszik, hogy a rendszer üzemeltetője az ellátást rövid időre (néhány másodperctől két óráig), illetve hosszú időre (egytől tizenkét óráig) megszakítsa, ahogy az Spanyolországban, a vonatkozó szabályozott tarifák esetében is történt.
(117)
A villamosenergia-ellátás folytonosságának biztosításában e szolgáltatások hasznát az uniós jogszabályok elismerik. A villamosenergia-ellátás biztonságát és az infrastrukturális beruházások védelmét célzó intézkedésekről szóló, 2006. január 18-i 2005/89/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv előírja a tagállamok számára, hogy a kereslet és a kínálat közötti egyensúly fenntartása érdekében legyenek figyelemmel a keresletoldali szabályozási technológiákra, valamint hozzanak a megszakítható szerződések használatát gátló akadályokat felszámoló intézkedéseket (23). Ezek a szolgáltatások a hálózattal szembeni villamos energia keresletnek a kínálattal való összhangját biztosító, a hálózat üzemeltetője által használt más szabályozási módokat kiegészíthetnek, vagy akár azokat helyettesíthetnek is, ezáltal elkerülve a megszakításokat és az áramszüneteket, amelyek társadalmi és gazdasági szempontból is költségesek, és szankciókat vagy kötelezettségeket vonhatnak maguk után.
(118)
Kifejezetten Spanyolország esetében, a más tagállamokkal való jelentős összekötő kapacitás hiánya, valamint az ingadozó teljesítményű megújuló energiaforrásokból származó villamosenergia-ellátás jelentős részesedése 2005-ben ezeket az szolgáltatásokat különösen értékessé tette. A Red Eléctrica de España, spanyol hálózat-üzemeltető által vásárolt kiegyensúlyozási szolgáltatások költségei szemléltetik milyen mértékűek a villamosenergia-rendszerben elkerülhető költségek, illetve milyen mértékű a gazdasági értékük. 2005-ben a Red Eléctrica de España átlagosan 65 EUR/MWh-át fizetett az energiát növelő másodlagos szabályozási szolgáltatásokért (a hálózat kiegyensúlyozása érdekében további, 15 másodperc és 15 perc közötti kapcsolt energia hozzá adása); (a másodlagos szabályozási energiatartalékok helyreállítását szolgáló további, 15 perc és 2 óra közötti kapcsolt energia hozzáadásával) az energia növelés harmadlagos szabályozásának átlagos ára 2005-ben 78 EUR/MWh volt, amely 600 EUR/MWh-ig emelkedett (24). A kereslet kiegyenlítéséért és csúcsidőszakokból való kivonásáért (terhelésmoduláció), illetve a kritikus helyzetekben való csökkentésére kapacitás biztosításáért (megszakítható szolgáltatások) a vonatkozó szabályozott tarifák engedményei (például 32 EUR/MWh körül a 3.4 tarifa esetében) gazdaságilag indokoltnak tűnnek.
(119)
A keresletoldali szabályozási intézkedésekért nyújtott ilyen jellegű engedmények hiányában a nagyfeszültségű hálózathoz kapcsolt felhasználók szabályozott tarifái (1.4 és 2.4 tarifák) sokkal magasabb szinten álltak: az alaptarifa esetében 58 EUR és 61 EUR/MWh között, illetve az átlagos tényleges ár esetében 76,2 EUR/MWh-n. Ha ezt összehasonlítjuk a 2005. január és december közötti időszakban elérhető 31,05 EUR/MWh határidős piaci árral, a piaci árak nem tekinthetőek a nagy fogyasztású ipari és kereskedelmi felhasználók túlnyomó többségére alkalmazott szabályozott tarifáknál magasabbnak.
(120)
Ebből az következik, hogy bár a villamosenergia-poolon jegyzett árak nem megfelelő referenciaértékek a nagy ipari és kereskedelmi felhasználók által fizetett villamosenergia-árakkal történő összehasonlításhoz, a 2005-ben szabályozott tarifán ellátott végfelhasználók villamosenergia-ellátására alkalmazható tényleges piaci árak összhangban voltak a szabályozott tarifák vonatkozó szintjeivel.
6. AZ INTÉZKEDÉSRŐL LEVONT KÖVETKEZTETÉSEK
(121)
A Bizottság a fenti megfontolások fényében úgy véli, hogy bebizonyosodott, hogy először is a szabályozott integrált tarifákon villamos energiában részesült társaságokat e tarifák szintje nem jutatta előnyhöz, valamint másodszor, szem előtt tartva Spanyolország vállalását az intézkedés módosítására, a megfelelő kamatlábon számított kamatot fogják felszámítani, amiért egyes társaságok a villamosenergia-számláik egy részét 2005-ben késedelmesen fizették ki.
(122)
A szóban forgó intézkedés így nem foglal magában az üzleti felhasználóknak kedvező gazdasági előnyt. Mivel az EUMSZ 107. cikke (1) bekezdésének feltételei kumulatívak, nincs szükség annak vizsgálatára, hogy a többi feltétel teljesült-e.
(123)
A Bizottság ezért azt a következtetést vonja le, hogy tekintettel a végfelhasználók villamosenergia-rendszer felé fennálló tartozásának visszafizettetése céljából Spanyolország által hozott intézkedésekre, a 2005-ben végrehajtott szabályozott tarifarendszer az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdése értelmében nem eredményezett állami támogatást. Ez a következtetés a panaszban szereplő helyzetre és időszakra vonatkozik, a Spanyolország által 2005. után hozott intézkedések vonatkozásában a Bizottság által esetlegesen végzett bármilyen értékelés sérelme nélkül,
ELFOGADTA EZT A HATÁROZATOT:
1. cikk
A Spanyol Királyság által 2005-ben végrehajtott szabályozott tarifarendszer az Európai Unió működéséről szóló szerződés 107. cikkének (1) bekezdése értelmében nem minősül állami támogatásnak.
2. cikk
Ennek a határozatnak a Spanyol Királyság a címzettje.
Kelt Brüsszelben, 2014. február 4-én.