ДИРЕКТИВА (ЕС) 2015/2193 НА ЕВРОПЕЙСКИЯ ПАРЛАМЕНТ И НА СЪВЕТА
от 25 ноември 2015 година
за ограничаване на емисиите във въздуха на определени замърсители, изпускани от средни горивни инсталации
(текст от значение за ЕИП)
ЕВРОПЕЙСКИЯТ ПАРЛАМЕНТ И СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взеха предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 192, параграф 1 от него,
като взеха предвид предложението на Европейската комисия,
след предаване на проекта на законодателния акт на националните парламенти,
като взеха предвид становището на Европейския икономически и социален комитет (1),
като взеха предвид становището на Комитета на регионите (2),
в съответствие с обикновената законодателна процедура (3),
като имат предвид, че:
(1)
В Решение № 1386/2013/ЕС на Европейския парламент и на Съвета (4) (Програмата за действие) се отчита, че емисиите на замърсители във въздуха бяха значително намалени през последните десетилетия, но в същото време нивата на замърсяване на въздуха все още са обезпокоителни в много части на Европа, а гражданите на Съюза продължават да бъдат изложени на действието на замърсяващи въздуха вещества с потенциал да застрашат тяхното здраве и благополучие. Съгласно Програмата за действие екосистемите продължават да страдат от прекомерни азотни и серни отлагания, дължащи се на емисии от транспорта, неустойчиви земеделски практики и производството на електроенергия. Нивото на замърсяване на въздуха в много области на Съюза продължава да надхвърля установените от Съюза граници и стандартите за качество на въздуха на Съюза все още не отговарят на целевите показатели, определени от Световната здравна организация.
(2)
С цел да се гарантира здравословна околна среда за всички в Програмата за действие се призовава мерките на местно равнище да бъдат допълнени от адекватна политика както на национално, така и на съюзно равнище. Това налага по-специално да се увеличат усилията за осигуряване пълното спазване на законодателството на Съюза в областта на качеството на въздуха и да се определят стратегически цели и действия за периода след 2020 г.
(3)
Научни оценки показват, че замърсяването на въздуха причинява намаляване със средно осем месеца на продължителността на живота на гражданите на Съюза.
(4)
Емисиите на замърсители от изгарянето на гориво в средни горивни инсталации като цяло не са регулирани на равнището на Съюза, въпреки че все повече допринасят за замърсяването на въздуха - по-специално поради увеличеното използване на биомаса като гориво под влияние на политиката за климата и енергетиката.
(5)
Изгарянето на гориво в някои малки горивни инсталации и съоръжения е обхванато от мерки по прилагането, посочени в Директива 2009/125/ЕО на Европейския парламент и на Съвета (5). Необходими са допълнителни спешни мерки в рамките на Директива 2009/125/ЕО, за да се покрият оставащите регулаторни пропуски. Изгарянето на гориво в големи горивни инсталации попада в обхвата на Директива 2010/75/ЕС на Европейския парламент и на Съвета (6), считано от 7 януари 2013 г., докато Директива 2001/80/ЕО на Европейския парламент и на Съвета (7) продължава да се прилага до 31 декември 2015 г. спрямо големите горивни инсталации, посочени в член 30, параграф 2 от Директива 2010/75/ЕС.
(6)
В своя доклад до Европейския парламент и Съвета от 17 май 2013 г. относно прегледите, предприети съгласно член 30, параграф 9 и член 73 от Директива 2010/75/ЕС, относно емисиите от промишлеността, отнасящи се до емисиите от интензивното отглеждане на селскостопански животни и от горивни инсталации, Комисията стигна до заключението, че е доказано наличието на ясен потенциал за икономически ефективно намаляване на емисиите във въздуха от изгарянето на гориво в средни горивни инсталации.
(7)
Международните задължения на Съюза относно замърсяването на въздуха за намаляване на подкиселяването, еутрофикацията и тропосферния озон, както и на емисиите на прахови частици, са договорени в рамките на Протокола от Гьотеборг към Конвенцията за трансграничното замърсяване на въздуха на далечни разстояния, която беше изменена през 2012 г., за да се укрепят съществуващите ангажименти за намаляване на емисиите на серен диоксид, азотни оксиди, амоняк и летливи органични съединения, и да се въведат нови ангажименти за намаляване на фините прахови частици (PM 2.5), които трябва да бъдат изпълнени от 2020 г. нататък.
(8)
В съобщението на Комисията до Европейския парламент, Съвета, Европейския икономически и социален комитет, Комитета на регионите от 18 декември 2013 г., озаглавено „Програма за чист въздух за Европа“, се призовава за действия с цел ограничаване на емисиите на замърсяващи въздуха вещества, изпускани от средни горивни инсталации, като по този начин се завърши регулаторната рамка за сектора на горивните инсталации. Програмата за чист въздух допълва Програмата за намаляване на замърсяването за периода до 2020 г., предвидена в съобщението на Комисията до Съвета и Европейския парламент от 21 септември 2005 г., озаглавено „Тематична стратегия относно замърсяването на въздуха“, и определя цели за намаляване на въздействието за периода до 2030 г. За постигане на всички тези стратегически цели следва да се установи регулаторна програма, включително мерки за намаляване на емисиите от средни горивни инсталации.
(9)
Средните горивни инсталации следва да се разработват и експлоатират по начин, който да стимулира енергийната ефективност. Подобни съображения, както и съображенията от икономическо естество, техническите възможности и жизненият цикъл на съществуващите средни горивни инсталации следва по-специално да бъдат взети предвид при модернизирането на средни горивни инсталации и при вземане на решения във връзка със сериозни инвестиции.
(10)
За да се гарантира, че експлоатацията на дадена средна горивна инсталация не води до влошаване на качеството на въздуха, мерките, предприети за ограничаване на емисиите на серен диоксид, азотни оксиди и прах във въздуха, не следва да водят до увеличаване на емисиите на други замърсители, като например въглероден оксид.
(11)
Средните горивни инсталации, които вече са предмет на минимални изисквания, приложими в целия ЕС, като инсталации, за които се прилагат правила за обединяване съгласно глава III от Директива 2010/75/ЕС, или инсталации, които изгарят самостоятелно или съвместно твърди или течни отпадъци и следователно са обхванати от глава IV от посочената директива, следва да се изключат от обхвата на настоящата директива.
(12)
Някои други средни горивни инсталации също следва да бъдат изключени от обхвата на настоящата директива въз основа на техните технически характеристики или използването им в специални дейности.
(13)
Тъй като средните горивни инсталации, които изгарят рафинерийни горива самостоятелно или съвместно с други горива за производство на енергия в нефтени и газови рафинерии, и регенерационните котли в рамките на инсталации за производство на целулозна каша са предмет на свързаните с най-добрите налични техники (НДНТ) нива на емисии, посочени в заключенията за НДНТ, които вече са установени по силата на Директива 2010/75/ЕС, настоящата директива не следва да се прилага за подобни инсталации.
(14)
Настоящата директива следва да се прилага спрямо горивните инсталации, включително съвкупността от две или повече нови средни горивни инсталации, чиято обща номинална входяща топлинна мощност е равна на или по-голяма от 1 MW и по-малка от 50 MW. Отделни горивни инсталации с номинална входяща топлинна мощност, по-малка от 1 MW, не следва да се вземат предвид за целите на изчисляване на общата номинална входяща топлинна мощност на съвкупността от горивни инсталации. С цел да се избегнат регулаторни пропуски настоящата директива следва да се прилага и към съвкупността от нови средни горивни инсталации в случаите, в които общата номинална входяща топлинна мощност е равна на или по-голяма от 50 MW, без да се засяга глава III от Директива 2010/75/ЕС.
(15)
За да се осигури контрол върху емисиите на серен диоксид, азотни оксиди и прах във въздуха, всяка средна горивна инсталация следва да е в експлоатация само ако за нея е издадено разрешително или е регистрирана от компетентния орган въз основа на информация, подадена от оператора.
(16)
За целите на контрола върху емисиите във въздуха от средни горивни инсталации в настоящата директива следва да бъдат определени норми за допустимите емисии и изисквания за мониторинг.
(17)
Нормите за допустими емисии, определени в приложение II, следва да не се прилагат за средни горивни инсталации, разположени на Канарските острови, френските отвъдморски департаменти и архипелазите Азорски острови и Мадейра, поради технически и логистични проблеми, свързани с изолираното местоположение на тези инсталации. Засегнатите държави членки следва да определят нормите за допустими емисии за тези инсталации с цел намаляване на емисиите от тях във въздуха и на потенциалните рискове за човешкото здраве и околната среда.
(18)
За да се предостави достатъчно време за техническо адаптиране на съществуващите средни горивни инсталации към изискванията на настоящата директива, нормите за допустими емисии следва да започнат да се прилагат за тези инсталации след определен срок, считано от датата на прилагане на настоящата директива.
(19)
С оглед отчитането на някои конкретни обстоятелства, при които прилагането на норми за допустими емисии би довело да непропорционално високи разходи в сравнение с ползите за околната среда, държавите членки следва да бъдат в състояние да освободят средните горивни инсталации, използвани в неотложни ситуации и действащи в продължение на ограничен период от време, от задължението да спазват тези норми за допустими стойности, определени с настоящата директива.
(20)
Поради инфраструктурни ограничения, пред които са изправени съществуващите средни горивни инсталации, които са част от малки изолирани системи (МИС) или изолирани микросистеми (ИМС), и необходимостта да се улесни изграждането на междусистемни връзки между тях, на тези инсталации следва да бъде дадено повече време, за да се адаптират към нормите за допустими емисии, установени в настоящата директива.
(21)
Предвид общите ползи от централното отопление, що се отнася до приноса за намаляване на потреблението за битови цели на гориво, предизвикващо силно замърсяване на въздуха, и що се отнася до подобряването на енергийната ефективност и намаляването на емисиите от CO2, следва да бъде възможно за държавите членки да предоставят повече време на съществуващите средни горивни инсталации, които предоставят съществена част от своето производство на полезна топлина на обществената мрежа за централно отопление, за да се приведат към нормите за допустими емисии, установени в настоящата директива.
(22)
Предвид неотдавна извършените инвестиции в инсталации с биомаса, с които се цели увеличаване на използването на възобновяеми енергийни източници и които вече са довели до по-ниски емисии на замърсители, и с цел да се вземат предвид свързаните с това инвестиционни цикли, следва да бъде възможно за държавите членки да дадат повече време на тези инсталации, за да приведат своите емисии към нормите за допустими емисии, установени в настоящата директива.
(23)
Предвид съществената роля на компресорните газови станции за надеждността и безопасното функциониране на националните газопреносни мрежи, както и конкретните ограничения, свързани с тяхното осъвременяване, следва да бъде възможно за държавите членки да дадат повече време на средните горивни инсталации, като стимулират тези станции да се приведат към нормите за допустими емисии на азотни оксиди, установени в настоящата директива.
(24)
В съответствие с член 193 от Договора за функционирането на Европейския съюз (ДФЕС) настоящата директива не е пречка за държавите членки да запазят в сила или да въведат по-строги защитни мерки. Такива мерки може да са необходими в зоните, в които не са спазени пределно допустимите стойности за качеството на въздуха. В тези случаи държавите членки следва да извършат оценка на необходимостта от прилагането на по-стриктни норми за допустими емисии, отколкото изискванията, посочени в настоящата директива като част от развитието на плановете за качество на въздуха, съгласно Директива 2008/50/ЕО на Европейския парламент и на Съвета (8). Подобни оценки следва да вземат предвид резултата от обмена на информация относно най-доброто възможно постижение на намаляване на емисиите при използване на най-добрите налични и нововъзникващи технологии. Комисията следва да организира подобен обмен на информация с държавите членки, съответните промишлени отрасли, в това число операторите и доставчиците на технологии, и неправителствените организации, включително тези, които насърчават опазването на околната среда.
(25)
Държавите членки следва да гарантират, че операторът на дадена средна горивна инсталация взема необходимите мерки в случай на несъответствие с разпоредбите на настоящата директива. Държавите членки следва да изградят система за проверка на съответствието на средните горивни инсталации с изискванията на настоящата директива.
(26)
За да се гарантира ефективното прилагане и изпълнение на настоящата директива, инспекциите следва, когато това е възможно, да бъдат координирани с тези, които се изискват съгласно законодателството на Съюза, според случая.
(27)
Разпоредбите на настоящата директива относно достъпа до информацията, свързана с нейното изпълнение, следва да се прилагат така, че да гарантират оптимален ефект на Директива 2003/4/ЕО на Европейския парламент и на Съвета (9).
(28)
За да се ограничи тежестта за малките и средните предприятия, които експлоатират средни горивни инсталации, административните задължения на операторите относно предоставяне на информация, мониторинг и докладване следва да бъдат пропорционални и да избягват дублиране, като същевременно позволяват ефективна проверка на съответствието от страна на компетентния орган.
(29)
С цел да се осигурят последователността и съгласуваността на информацията, предоставена от държавите членки относно изпълнението на настоящата директива, и да се насърчи обменът на информация между държавите членки и Комисията, Комисията, подпомагана от Европейската агенция за околната среда, следва да разработи инструмент за докладване по електронен път, който да е също на разположение за вътрешно ползване от държавите членки за целите на докладването и управлението на данните в национален мащаб.
(30)
Комисията следва да извърши оценка на необходимостта от изменение на определените в приложение II норми за допустими емисии за нови средни горивни инсталации въз основа на технологиите от последно поколение. В тази връзка Комисията следва също така да разгледа необходимостта за определяне на конкретни норми за допустими емисии на други замърсители, като например въглероден оксид и евентуално на минимални стандарти за енергийна ефективност.
(31)
С цел адаптирането към научния и техническия прогрес на Комисията следва да бъде делегирано правомощието да приема актове в съответствие с член 290 от ДФЕС за адаптиране на разпоредбите относно оценката на съответствието, посочени в приложение III, част 2, точка 2. От особена важност е по време на подготвителната си работа Комисията да проведе подходящи консултации, включително на експертно равнище. При подготовката и изготвянето на делегираните актове Комисията следва да осигури едновременното и своевременно предаване на съответните документи по подходящ начин на Европейския парламент и на Съвета.
(32)
За да се гарантират еднакви условия за прилагането на настоящата директива и да се опростят и рационализират задълженията за докладване на държавите членки, на Комисията следва да бъдат предоставени изпълнителни правомощия във връзка с уточняването на техническия формат на докладването. Тези правомощия следва да бъдат упражнявани в съответствие с разпоредбите на Регламент (ЕС) № 182/2011 на Европейския парламент и на Съвета (10).
(33)
Доколкото целите на настоящата директива, а именно подобряването на качеството на околната среда и на здравето на човека, не могат да бъдат постигнати в достатъчна степен от държавите членки, а поради техния мащаб и последици могат да бъдат по-добре постигнати на равнището на Съюза, Съюзът може да приеме мерки в съответствие с принципа на субсидиарност, уреден в член 5 от Договора за Европейския съюз. В съответствие с принципа на пропорционалност, уреден в същия член, настоящата директива не надхвърля необходимото за постигане на тези цели.
(34)
Настоящата директива зачита основните права и съблюдава принципите, признати по-специално в Хартата на основните права на Европейския съюз („Хартата“). По-специално настоящата директива е насочена към гарантиране на прилагането на член 37 от Хартата, отнасящ се за опазването на околната среда.
(35)
Съгласно Съвместната политическа декларация на държавите членки и на Комисията от 28 септември 2011 г. относно обяснителните документи (11) държавите членки са поели ангажимент в обосновани случаи да прилагат към съобщението за своите мерки за транспониране един или повече документи, обясняващи връзката между елементите на дадена директива и съответстващите им части от националните инструменти за транспониране. По отношение на настоящата директива законодателят смята, че предоставянето на тези документи е обосновано,
ПРИЕХА НАСТОЯЩАТА ДИРЕКТИВА:
Член 1
Предмет
С настоящата директива се установяват правила за контрол на емисиите на серен диоксид (SO2), азотни оксиди (NOx) и прах, изпускани във въздуха от средни горивни инсталации, като по този начин се цели да се намалят емисиите във въздуха и възможните рискове за здравето на човека и околната среда от такива емисии.
С настоящата директива се установяват и правила за мониторинг на емисиите на въглероден оксид (CO).
Член 2
Обхват
1. Настоящата директива се прилага спрямо горивните инсталации, чиято номинална входяща топлинна мощност е равна на или по-голяма от 1 MW и по-малка от 50 MW („средни горивни инсталации“), независимо от използвания вид гориво.
2. Настоящата директива се прилага и към съвкупността от нови средни горивни инсталации съгласно член 4, включително съвкупности, в които номиналната входяща топлинна мощност е равна на или по-голяма от 50 MW, освен ако тази съвкупност не е горивна инсталация, попадаща в обхвата на глава III от Директива 2010/75/ЕС.
3. Настоящата директива не се прилага спрямо:
a)
горивни инсталации, които попадат в обхвата на глава III или глава IV от Директива 2010/75/ЕС;
б)
горивни инсталации, които попадат в обхвата на Директива 97/68/ЕО на Европейския парламент и на Съвета (12);
в)
горивни инсталации, разположени в селски стопанства, с номинална входяща топлинна мощност, по-малка или равна на 5 MW, които използват като гориво само непреработен оборски тор от домашни птици, както е посочено в член 9, буква а) от Регламент (ЕО) № 1069/2009 на Европейския парламент и на Съвета (13);
г)
горивни инсталации, в които газообразните продукти на горенето се използват за пряко нагряване, сушене или друг вид обработка на предмети или материали;
д)
горивни инсталации, в които газообразните продукти на горенето се използват за пряко газово отопление, използвано за вътрешни пространства с цел подобряване на условията на работното място;
е)
инсталации за доизгаряне, които са предназначени за очистването на отпадъчните газове от промишлени процеси чрез горене и които не се експлоатират като самостоятелни горивни инсталации;
ж)
технически съоръжения, използвани в задвижването на превозно средство, кораб или въздухоплавателно средство;
з)
газовите турбини и газовите и дизеловите двигатели, използвани на офшорните платформи;
и)
съоръжения за регенерация на катализатори за каталитичен крекинг;
й)
съоръжения за превръщане на сероводород в сяра;
к)
реактори, използвани в химическата промишленост;
л)
коксови пещи;
м)
каупери;
н)
крематориуми;
о)
горивни инсталации, които изгарят рафинерийни горива самостоятелно или съвместно с други горива за производство на енергия на територията на нефтени и газови рафинерии;
п)
регенерационни котли в рамките на инсталации за производство на целулозна каша.
4. Настоящата директива не се прилага за научноизследователски и развойни дейности или за дейности, свързани с изпитване на средни горивни инсталации. Държавите членки могат да определят специфични условия за прилагането на настоящия параграф.
Член 3
Определения
За целите на настоящата директива се прилагат следните определения:
1)
„емисия“ е изпускането от горивната инсталация на вещества във въздуха;
2)
„норма за допустими емисии“ е допустимото количество на дадено вещество, съдържащо се в отпадъчните газове от горивна инсталация, които могат да бъдат изпуснати във въздуха за определен период;
3)
„азотни оксиди“ (NOx) са азотен оксид и азотен диоксид, изразени като азотен диоксид (NO2);
4)
„прах“ означава частици с всякаква форма, структура или плътност, диспергирани в газовата фаза при условията на мястото на вземането на пробата, които могат да бъдат събрани посредством филтриране при определени условия след вземане на представителни проби от подлежащия на анализ газ и които остават преди филтъра и върху филтъра след изсушаване при определени условия;
5)
„горивна инсталация“ е всяко техническо съоръжение, в което се извършва окисление на горива с цел да се използва получената по този начин топлина;
6)
„съществуваща горивна инсталация“ е горивна инсталация, въведена в експлоатация преди 20 декември 2018 г. или за която е издадено разрешително преди 19 декември 2017 г. в съответствие с националното законодателство, при условие че инсталацията е въведена в експлоатация не по-късно от 20 декември 2018 г.;
7)
„нова горивна инсталация“ е горивна инсталация, различна от съществуваща горивна инсталация;
8)
„двигател“ е газов двигател, дизелов двигател или двигател, работещ с два вида гориво;
9)
„газов двигател“ е двигател с вътрешно горене, който работи в съответствие с цикъла на Ото и използва искрово запалване, за да изгаря горивото;
10)
„дизелов двигател“ е двигател с вътрешно горене, който работи в съответствие с цикъла на Дизел и използва запалване чрез сгъстяване, за да изгаря горивото;
11)
„двигател, работещ с два вида гориво“ е двигател с вътрешно горене, който използва запалване чрез сгъстяване и работи в съответствие с цикъла на Дизел, когато изгаря течни горива, и в съответствие с цикъла на Ото, когато изгаря газообразни горива;
12)
„газова турбина“ е всяка ротационна машина, която превръща термичната енергия в механична работа и се състои главно от компресор, термичен агрегат, в който се окислява горивото, така че да се подгрява работният флуид, и турбина; тук се включват газови турбини с отворен цикъл и с комбиниран цикъл, както и газови турбини, работещи в когенерационен режим, като всички те са със или без допълнително горене;
13)
„малка изолирана система“ (МИС) означава малка изолирана система по смисъла на член 2, точка 26 от Директива 2009/72/ЕО на Европейския парламент и на Съвета (14);
14)
„изолирана микросистема“ (ИМС) означава „изолирана микросистема“ по смисъла на член 2, точка 27 от Директива 2009/72/ЕО;
15)
„гориво“ е всяко твърдо, течно или газообразно горивно вещество;
16)
„рафинерийно гориво“ е всяко твърдо, течно или газообразно горивно вещество от етапите на дестилация или конверсия при рафинирането на суров нефт, включително нефтозаводски газ, синтетичен газ, нефтозаводското течно гориво и нефтен кокс;
17)
„отпадъци“ означава отпадъци съгласно определението в член 3, точка 1 от Директива 2008/98/ЕО на Европейския парламент и на Съвета (15);
18)
„биомаса“ е който и да е от следните продукти или отпадъци:
a)
продуктите, състоящи се от растителни материали от селското и горското стопанство, които могат да бъдат използвани като гориво с цел да се оползотвори тяхното енергийно съдържание;
б)
следните отпадъци:
i)
селскостопански или горски растителни отпадъци;
ii)
растителни отпадъци от хранителната промишленост, при условие че получената топлина се оползотворява;
iii)
влакнести растителни отпадъци от производството на първична целулозна каша и от производството на хартия от целулоза, при условие че се изгарят съвместно на мястото на производството им и получената топлина се оползотворява;
iv)
коркови отпадъци;
v)
дървесни отпадъци с изключение на тези, които вследствие обработката им с консерванти за дървесина или нанасянето на покрития могат да съдържат халогенирани органични съединения или тежки метали, включително по-специално дървесни отпадъци, произхождащи от строителство и събаряне;
19)
„газьол“ е:
а)
всякакво течно гориво, получено от нефт, с кодове по КН 2710 19 25, 2710 19 29, 2710 19 47, 2710 19 48, 2710 20 17 или 2710 20 19; или
б)
всякакво течно гориво, получено от нефт, от което по-малко от 65 % об. (включително загубите) дестилират при температура 250 °С и поне 85 % об. (включително загубите) дестилират при температура 350 °С по метода ASTM D86;
20)
„природен газ“ е естествено образувал се метан, който има максимално съдържание на инертни и други елементи от 20 % об.;
21)
„тежко гориво“ е:
а)
всякакво течно гориво, получено от нефт, с код по КН 2710 19 51 до 2710 19 68, 2710 20 31, 2710 20 35 или 2710 20 39; или
б)
всякакво течно гориво, получено от нефт и различно от газьола, определен в точка 19, което поради максималните допустими стойности за неговата дестилация попада в категорията на тежките течни горива, предназначени за употреба като гориво, и от което по-малко от 65 % об.(включително загубите) дестилират при температура 250 °С по метода ASTM D86. Ако дестилацията не може да бъде определена съгласно метода ASTM D86, нефтопродуктът също се категоризира като тежко течно гориво;
22)
„експлоатационни часове“е времето, изразено в часове, през което дадена горивна инсталация функционира и изпуска емисии във въздуха, с изключение на периодите на пускане и спиране;
23)
„оператор“ е всяко физическо или юридическо лице, което експлоатира или контролира горивната инсталация, или, ако това е предвидено в националното право, всяко лице, на което са били делегирани икономически правомощия от определящо значение за техническото функциониране на инсталацията;
24)
„зона“ е част от територията на държава членка, обособена от последната за целите на оценката и управлението на качеството на въздуха, както е определена в Директива 2008/50/ЕО.
Член 4
Обединяване
Съвкупност от две или повече нови средни горивни инсталации се счита за една-единствена средна горивна инсталация за целите на настоящата директива и тяхната номинална входяща топлинна мощност се сумира за целите на изчисляване на общата номинална входяща топлинна мощност на инсталацията, когато:
-
отпадъчните газове от такива средни горивни инсталации се изпускат през общ комин, или
-
като се отчитат техническите и икономическите фактори, отпадъчните газове от такива средни горивни инсталации биха могли, по преценка на компетентния орган, да се изпускат през един общ комин.
Член 5
Разрешителни и регистрация
1. Държавите членки предприемат необходимите мерки, за да гарантират, че няма нови средни горивни инсталации, които да се експлоатират без съответното разрешително или регистрация.
2. Държавите членки предприемат необходимите мерки, за да се гарантира, че считано от 1 януари 2024 г. никоя съществуваща средна горивна инсталация с номинална входяща мощност, по-голяма от 5 MW, не се експлоатира без съответното разрешително или регистрация.
Държавите членки предприемат необходимите мерки, за да се гарантира, че считано от 1 януари 2029 г. никоя съществуваща средна горивна инсталация с номинална входяща мощност, по-малка или равна на 5 MW, не се експлоатира без съответното разрешително или регистрация.
3. Държавите членки определят процедурата по издаване на разрешително или регистрация за средни горивни инсталации. Тези процедури включват най-малко задължение операторът да информира компетентния орган за това, че експлоатира или възнамерява да експлоатира средна горивна инсталация, и да предостави най-малкото информацията, посочена в приложение I.
4. Компетентният орган регистрира или започва процедура за издаване на разрешително на средната горивна инсталация в срок от един месец след подаване на информацията, посочена в параграф 3, от оператора. Компетентният орган информира оператора за регистрацията и започването на процедурата за издаване на разрешително.
5. Компетентният орган поддържа регистър с информация за всяка средна горивна инсталация, който да включва информацията, посочена в приложение I, и информацията, получена съгласно член 9. Съществуващите средни горивни инсталации се включват в регистъра от датата на регистрация или от датата, на която е издадено разрешителното, в съответствие с настоящата директива. Компетентните органи предоставят на обществеността достъп до информацията, съдържаща се в регистъра, в съответствие с Директива 2003/4/ЕО, включително по интернет.
6. Без да се засяга задължението за притежаване на разрешително или регистрация, държавите членки могат да включват изисквания за определени категории средни горивни инсталации в общи правила със задължителен характер. В случай че са приети общи правила със задължителна сила, в разрешителното или регистрацията може само да се направи позоваване на тези правила.
7. За средни горивни инсталации, които са част от инсталация, попадаща в обхвата на глава II от Директива 2010/75/ЕС, изискванията по настоящия член се считат за изпълнени посредством съответствие с посочената директива.
8. Всяко издадено разрешително или извършена регистрация съгласно друго национално законодателство или законодателство на Съюза може да бъде комбинирано(а) с разрешителното или регистрацията, изисквано(а) съгласно параграф 1, за да се получи единно разрешително или единна регистрация, при условие че то/тя съдържа информацията, която се изисква по настоящия член.
Член 6
Норми за допустими емисии
1. Без да се засяга глава II от Директива 2010/75/ЕС, когато е приложимо, нормите за допустими емисии, определени в приложение II към настоящата директива, се прилагат за средни горивни инсталации.
Нормите за допустими емисии, определени в приложение II, не се прилагат за средни горивни инсталации, разположени на Канарските острови, френските отвъдморски департаменти и Азорските острови и Мадейра. Съответните държави членки определят нормите за допустими емисии за тези инсталации с цел намаляване на емисиите от тях във въздуха и на потенциалните рискове за човешкото здраве и околната среда.
2. От 1 януари 2025 г. емисиите във въздуха на SO2, NOx и прах от съществуващи средни горивни инсталации с номинална входяща топлинна мощност, по-голяма от 5 MW, не трябва да превишават нормите за допустими емисии, определени в част 1, таблици 2 и 3 от приложение II.
От 1 януари 2030 г. емисиите във въздуха на SO2, NOx и прах от съществуващи средни горивни инсталации с номинална входяща топлинна мощност, равна на или по-малка от 5 MW, не трябва да превишават нормите за допустими емисии, определени в част 1, таблици 1 и 3 от приложение II.
3. Държавите членки могат да освободят съществуващи средни горивни инсталации, които работят не повече от 500 експлоатационни часа годишно, определени като плаваща средна стойност, изчислена за период от пет години, от задължението за спазване на нормите за допустими емисии, определени в част 1, таблици 1, 2 и 3 от приложение II.
Държавите членки могат да увеличат посочения в първа алинея лимит на 1 000 експлоатационни часа в следните спешни случаи или при следните извънредни обстоятелства:
-
за подпомагане на производството на електроенергия в свързани острови, в случай на прекъсване на основната доставка на електроенергия към даден остров,
-
средни горивни инсталации, използвани за производство на топлоенергия, в случай на изключително студени метеорологични условия.
Във всички случаи, посочени в настоящия параграф, за инсталациите, използващи твърди горива, се прилага норма за допустимите емисии на прах от 200 mg/Nm3.
4. Съществуващите средни горивни инсталации, които са част от МИС и ИМС, спазват нормите за допустими емисии, определени в част 1, таблици 1, 2 и 3 от приложение II, считано от 1 януари 2030 г.
5. До 1 януари 2030 г. държавите членки могат да освобождават съществуващите средни горивни инсталации с номинална входяща топлинна мощност, по-голяма от 5 MW, от задължението за спазване на нормите за допустими емисии, посочени в приложение II, при условие че най-малко 50 % от производството на полезна топлоенергия на инсталацията, определено като плаваща средна стойност за период от пет години, се предоставя под формата на пара или топла вода на обществена мрежа за централно отопление. В случай на такова освобождаване нормите за допустими емисии, определени от компетентните органи, не могат да надвишават 1 100 mg/Nm3 за SO2 и 150 mg/Nm3 за прах.
До 1 януари 2030 г. държавите членки могат да освобождават от задължението за спазване на нормите за допустими емисии на прах, посочени в приложение II към настоящата директива, средни горивни инсталации, работещи с твърда биомаса като основно гориво и намиращи се в зони, в които съгласно оценките, извършени в съответствие с Директива 2008/50/ЕО, е осигурено съответствието с нормите за допустими емисии от същата директива. В случай на такова освобождаване нормите за допустими емисии, определени от компетентните органи, не трябва да надвишават 150 mg/Nm3 за прах.
Компетентният орган във всички случаи гарантира, че не се причинява значително замърсяване и че се постига висока степен на опазване на околната среда като цяло.
6. До 1 януари 2030 г. държавите членки могат да освободят съществуващите средни горивни инсталации с номинална входяща топлинна мощност, по-голяма от 5 MW, които се използват за задвижване на компресорни газови станции, за да гарантират безопасността и сигурността на националната газоразпределителна система, от задължението за спазване на нормите за допустими емисии на NOx, определени в част 1, таблица 3 от приложение II.
7. От 20 декември 2018 г. емисиите във въздуха на SO2, NOx и прах от нови средни горивни инсталации не трябва да превишават нормите за допустими емисии, определени в част 2 от приложение II.
8. Държавите членки могат да освободят нови средни горивни инсталации, които работят не повече от 500 експлоатационни часа годишно като плаваща средна стойност, изчислена за период от три години, от задължението за спазване на нормите за допустими емисии, определени в част 2 от приложение II. В случай на такова освобождаване за инсталациите, използващи твърди горива, се прилага норма за допустимите емисии на прах от 100 mg/Nm3.
9. В зоните или в части от зоните, в които не са спазени пределно допустимите стойности за качество на въздуха, определени в Директива 2008/50/ЕО, държавите членки оценяват необходимостта от прилагането спрямо отделни средни горивни инсталации в тези зони или части от зони на по-строги норми за допустими емисии, отколкото тези, посочени в настоящата директива, като част от изготвянето на плановете за качество на въздуха, посочени в член 23 от Директива 2008/50/ЕО, като се отчитат резултатите от обмена на информация, посочен в параграф 10 от настоящия член, при условие че прилагането на такива норми за допустими емисии ще допринесе ефективно за значителното подобрение на качеството на въздуха.
10. Комисията организира обмен на информация с държавите членки, съответните промишлени отрасли и неправителствени организации относно нивата на емисии, които биха били постижими при използването на най-добрите налични и нововъзникващи технологии и свързаните с тях разходи.
Комисията публикува резултатите от обмена на информация.
11. Компетентният орган може да предостави дерогация за максимален срок от шест месеца от задължението за спазване на нормите за допустими емисии, предвидено в параграфи 2 и 7, за SO2 по отношение на средни горивни инсталации, които обикновено използват гориво с ниско съдържание на сяра, когато операторът не е в състояние да спазва тези норми за допустими емисии поради прекъсване на снабдяването с гориво с ниско съдържание на сяра в резултат на сериозен недостиг.
В едномесечен срок държавите членки информират Комисията за всяка дерогация, предоставена съгласно първа алинея.
12. Компетентният орган може да предостави дерогация от задължението за спазване на нормите за допустими емисии, предвидено в параграфи 2 и 7, когато дадена средна горивна инсталация, използваща само газообразно гориво, по изключение трябва да използва други горива вследствие на внезапно прекъсване на снабдяването с газ и поради тази причина би трябвало да бъде оборудвана с вторично пречиствателно съоръжение. Срокът, за който се предоставя тази дерогация, не може да надхвърля десет дни, освен ако операторът докаже пред компетентния орган необходимостта от по-дълъг срок.
В едномесечен срок държавите членки информират Комисията за всяка дерогация, предоставена съгласно първа алинея.
13. Когато дадена средна горивна инсталация използва едновременно два или повече вида гориво, нормата за допустими емисии за всеки замърсител се изчислява по следния начин:
a)
от приложение II се взема нормата за допустими емисии, отнасяща се за всеки вид гориво;
б)
изчислява се среднопретеглената норма за допустими емисии за всеки вид гориво: тази норма се получава, като се умножи индивидуалната норма за допустими емисии, посочена в буква а), по входящата топлинна мощност, отдавана от съответното гориво, и резултатът от умножението се раздели на сумата от входящите топлинни мощности, отдавани от всички горива; и
в)
сумират се среднопретеглените по видове гориво норми за допустими емисии.
Член 7
Задължения на оператора
1. Държавите членки гарантират, че операторите осъществяват мониторинг на емисиите най-малко в съответствие с част 1 от приложение III.
2. За средни горивни инсталации, които използват няколко вида гориво, мониторингът на емисиите се осъществява при изгарянето на гориво или на горивен микс, което вероятно би довело до най-високото равнище на емисии, в продължение на представителен период при нормални експлоатационни условия.
3. Операторът съхранява и обработва всички резултати от мониторинга по такъв начин, че да се даде възможност за извършване на проверка на спазването на нормите за допустими емисии в съответствие с правилата, определени в приложение III, част 2.
4. По отношение на средните горивни инсталации, използващи вторично пречиствателно съоръжение с цел спазване на нормите за допустими емисии, операторът съхранява данните или информацията, доказваща ефективното и непрекъснато функциониране на това съоръжение.
5. Операторът на дадена средна горивна инсталация съхранява следните данни:
a)
разрешителното или доказателството за регистрация от компетентния орган и, ако е необходимо, актуализираната му версия и свързаната с това информация;
б)
резултатите от мониторинга и информацията, посочена в параграфи 3 и 4;
в)
където е приложимо, данни за експлоатационните часове, посочени в член 6, параграфи 3 и 8;
г)
данни за вида и количеството на горивата, използвани в инсталацията, както и за всякакви неизправности или повреди на вторичното пречиствателно съоръжение;
д)
данни за случаите на несъответствие и предприетите мерки, както е посочено в параграф 7.
Данните и информацията, посочени в първа алинея, букви б)-д), се съхраняват за срок от най-малко шест години.
6. При поискване операторът предоставя незабавно на компетентния орган данните и информацията, посочени в параграф 5. Компетентният орган може да отправи такова искане с оглед извършване на проверка на съответствието с изискванията на настоящата директива. Компетентният орган отправя такова искане, ако представител на обществеността направи искане за достъп до данните или информацията, посочени(а) в параграф 5.
7. В случай на неспазване на нормите за допустими емисии, определени в приложение II, операторът предприема необходимите мерки, за да се гарантира възстановяване на спазването им в най-кратък срок, без да се засягат мерките, изисквани съгласно член 8. Държавите членки определят правила относно вида, честотата и формата на съобщаване от страна на операторите до компетентните органи на информация относно случаите на несъответствие.
8. Операторите оказват на компетентния орган цялото необходимо съдействие за провеждането на всякакви проверки и посещения на място, вземане на проби и събиране на информация, необходима за изпълнението на задълженията му за целите на настоящата директива.
9. Операторите трябва да осигурят възможно най-кратки периоди за пускане и спиране на средните горивни инсталации.
Член 8
Проверка за съответствие
1. Държавите членки гарантират, че валидните стойности на емисиите, които са обект на мониторинг в съответствие с приложение III, не превишават нормите за допустими емисии, посочени в приложение II.
2. Държавите членки изграждат ефективна система, която се основава на екологични проверки или на други мерки, за проверка на съответствието с изискванията на настоящата директива.
3. В случай на несъответствие, в допълнение към мерките, предприети от оператора съгласно член 7 параграф 7, държавите членки гарантират, че компетентният орган изисква от оператора да предприеме всички мерки, необходими за осигуряване на незабавното възстановяване на съответствието.
Когато несъответствието причинява значително влошаване на качеството на въздуха на съответното място, експлоатацията на средната горивна инсталация се спира- до възстановяване на съответствието.
Член 9
Промяна в средни горивни инсталации
Държавите членки предприемат необходимите мерки, за да се гарантира, че операторът уведомява незабавно компетентния орган за всяка планирана промяна в средната горивна инсталация, която би довела до промяна в приложимите норми за допустими емисии.
Компетентният орган съответно актуализира разрешителното или регистрацията, според случая.
Член 10
Компетентни органи
Държавите членки определят компетентните органи, отговорни за изпълнението на задълженията, произтичащи от настоящата директива.
Член 11
Докладване
1. До 1 октомври 2026 г. и до 1 октомври 2031 г. държавите членки представят на Комисията доклад с качествена и количествена информация относно изпълнението на настоящата директива, относно всяко действие, предприето за извършване на проверка на съответствието на средните горивни инсталации с разпоредбите на настоящата директива, и относно всяко действие за изпълнение на целите, посочени в нея.
Първият доклад, посочен в първа алинея, включва приблизителна оценка на общите годишни емисии на SO2, NOx и прах от средните горивни инсталации, групирани по вид инсталация, вид гориво и капацитет.
2. До 1 януари 2021 г. държавите членки докладват също така на Комисията каква е приблизителната оценка на общите годишни емисии на СО, както и наличната информация относно концентрацията на емисии на СО от средните горивни инсталации, групирани по вид гориво и по капацитет.
3. За целите на докладването, посочено в параграфи 1 и 2, Комисията предоставя на разположение на държавите членки инструмент за докладване по електронен път.
Чрез актове за изпълнение Комисията определя техническите формати за докладване с оглед на опростяване и оптимизиране на задълженията за докладване на държавите членки във връзка с информацията,посочена в параграфи 1 и 2 от настоящия член. Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 15.
4. В срок от дванадесет месеца след получаването на докладите на държавите членки в съответствие с параграф 1 от настоящия член и като взема предвид информацията, предоставена на разположение в съответствие с член 6, параграфи 11 и 12, Комисията представя обобщен доклад до Европейския парламент и до Съвета.
5. При изпълнението на своите задължения съгласно параграфи 3 и 4 Комисията се подпомага от Европейската агенция за околната среда.
Член 12
Преразглеждане
1. До 1 януари 2020 г. Комисията преразглежда постигнатия напредък по отношение на енергийната ефективност на средните горивни инсталации и оценява какви са ползите от определянето на минимални стандарти за енергийна ефективност, в съответствие с най-добрите налични техники.
2. До 1 януари 2023 г. Комисията оценява необходимостта от преразглеждане на разпоредбите по отношение на инсталации, които са част от МИС или ИМС, както и част 2 от приложение II, въз основа на най-новите технологии.
Като част от това преразглеждане Комисията оценява също така дали за някои или всички видове средни горивни инсталации е необходимо да се регулират емисиите на СО.
След това се извършва преразглеждане на всеки десет години, като то включва оценка на това, дали е уместно да се определят по-строги норми за допустими емисии, по-специално за новите средни горивни инсталации.
3. Комисията представя на Европейския парламент и на Съвета доклад относно резултатите от преразглеждането, посочено в параграфи 1 и 2, като по целесъобразност докладът се придружава от законодателно предложение.
Член 13
Изменение на приложенията
На Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 14, за да адаптира приложение III, част 2, точка 2 към техническия и научния прогрес.
Член 14
Упражняване на делегирането
1. Правомощието да приема делегирани актове се предоставя на Комисията при спазване на предвидените в настоящия член условия.
2. Правомощието да приема делегираните актове, посочено в член 13, се предоставя на Комисията за срок от пет години, считано от 18 декември 2015 г. Комисията изготвя доклад относно делегирането на правомощия не по-късно от девет месеца преди изтичането на петгодишния срок. Делегирането на правомощия се продължава мълчаливо за срокове с еднаква продължителност, освен ако Европейският парламент или Съветът не възразят срещу подобно продължаване не по-късно от три месеца преди изтичането на всеки срок.
3. Делегирането на правомощия, посочено в член 13, може да бъде оттеглено по всяко време от Европейския парламент или от Съвета. С решението за оттегляне се прекратява посоченото в него делегиране на правомощия. То поражда действие в деня след публикуването на решението в Официален вестник на Европейския съюз или на по-късна, посочена в решението дата. То не засяга действителността на делегираните актове, които вече са в сила.
4. Веднага след като приеме делегиран акт, Комисията нотифицира акта едновременно на Европейския парламент и на Съвета.
5. Делегиран акт, приет съгласно член 13, влиза в сила единствено ако нито Европейският парламент, нито Съветът са представили възражения в срок от два месеца след нотифицирането на акта на Европейския парламент и Съвета, или ако преди изтичането на този срок и Европейският парламент, и Съветът са уведомили Комисията, че няма да представят възражения. Този срок се удължава с два месеца по инициатива на Европейския парламент или на Съвета.
Член 15
Процедура на комитет
1. Комисията се подпомага от комитета, създаден по член 75, параграф 1 от Директива 2010/75/ЕС. Този комитет е комитет по смисъла на Регламент (ЕС) № 182/2011.
2. При позоваване на настоящия параграф се прилага член 5 от Регламент (ЕС) № 182/2011.
3. Когато комитетът не даде становище, Комисията не приема проекта за акт за изпълнение и се прилага член 5, параграф 4, трета алинея от Регламент (ЕС) № 182/2011.
Член 16
Санкции
Държавите членки определят правилата относно санкциите, приложими в случай на нарушаване на националните разпоредби, приети съгласно настоящата директива, и вземат всички необходими мерки за осигуряване на тяхното изпълнение. Предвидените санкции са ефективни, пропорционални и възпиращи. Държавите членки уведомяват Комисията за тези правила и мерки най-късно до 19 декември 2017 г., като я уведомяват във възможно най-кратък срок за всяко последващо изменение, което ги засяга.
Член 17
Транспониране
1. Държавите членки въвеждат в сила законовите, подзаконовите и административните разпоредби, необходими, за да се съобразят с настоящата директива, до 19 декември 2017 г. Те незабавно съобщават на Комисията текста на тези разпоредби.
Когато държавите членки приемат тези разпоредби, в тях се съдържа позоваване на настоящата директива или то се извършва при официалното им публикуване. Условията и редът на позоваване се определят от държавите членки.
2. Държавите членки съобщават на Комисията текста на основните разпоредби от националното законодателство, които те приемат в областта, уредена с настоящата директива.
Член 18
Влизане в сила
Настоящата директива влиза в сила на двадесетия ден след деня на публикуването ѝ в Официален вестник на Европейския съюз.
Член 19
Адресати
Адресати на настоящата директива са държавите членки.
Съставено в Страсбург на 25 ноември 2015 година.
AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS A TANÁCS (EU) 2015/2193 IRÁNYELVE
(2015. november 25.)
a közepes tüzelőberendezésekből származó egyes szennyező anyagok levegőbe történő kibocsátásának korlátozásáról
(EGT-vonatkozású szöveg)
AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,
tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 192. cikke (1) bekezdésére,
tekintettel az Európai Bizottság javaslatára,
a jogalkotási aktus tervezete nemzeti parlamenteknek való megküldését követően,
tekintettel az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság véleményére (1),
tekintettel a Régiók Bizottságának véleményére (2),
rendes jogalkotási eljárás keretében (3),
mivel:
(1)
Az Európai Parlament és a Tanács 1386/2013/EU határozata (4) (a cselekvési program) elismeri, hogy az elmúlt évtizedekben jelentős mértékben sikerült csökkenteni a szennyező anyagok levegőbe történő kibocsátását, a levegőszennyezettség szintje azonban Európában sok helyütt még mindig aggasztó, és az uniós polgárok továbbra is ki vannak téve olyan légszennyező anyagoknak, amelyek egészségüket és jóllétüket veszélyeztetik. A cselekvési program rámutat arra, hogy az ökoszisztémák továbbra is kárát látják a közlekedés, a nem fenntartható mezőgazdasági gyakorlatok és az energiatermelés okozta túlzott nitrogén- és kénülepedésnek. A levegőszennyezettség szintje az Unió számos területén továbbra is magasabb az Unió által meghatározott határértékeknél, és az Uniós levegőminőségi szabványok még mindig nem felelnek meg az Egészségügyi Világszervezet által kitűzött célértékeknek.
(2)
A mindenki számára egészséges környezet biztosítása érdekében a cselekvési program arra szólít fel, hogy a helyi intézkedéseket megfelelő nemzeti és uniós szintű szakpolitikai döntésekkel egészítsék ki. Ehhez különösen az uniós levegőminőségi jogszabályoknak való teljes megfelelés eléréséhez szükséges erőfeszítéseket kell fokozni, továbbá stratégiai célértékeket és cselekvéseket kell meghatározni a 2020 utáni időszakra.
(3)
Tudományos értékelésekből kiderül, hogy a levegőszennyezés nyolc hónappal megrövidíti az uniós polgárok átlagos várható élettartamát.
(4)
A tüzelőanyagok közepes tüzelőberendezésekben történő égetéséből származó szennyezőanyag-kibocsátásra nem vonatkozik általános uniós szabályozás annak ellenére, hogy az egyre nagyobb mértékben járul hozzá a levegőszennyezéshez, különösen a biomassza tüzelőanyagként való, az éghajlat- és energiapolitika által ösztönzött fokozottabb használata miatt.
(5)
A tüzelőanyagok egyes kis tüzelőberendezésekben és -készülékekben történő égetését a 2009/125/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvben (5) említett végrehajtási intézkedések szabályozzák. A fennálló szabályozási hézag kitöltése érdekében azonban sürgősen további intézkedésekre van szükség a 2009/125/EK irányelv keretében. A tüzelőanyagok nagy tüzelőberendezésekben történő égetését 2013. január 7-től a 2010/75/EU európai parlamenti és tanácsi irányelv (6) szabályozza, míg a 2001/80/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (7)2015. december 31-ig alkalmazandó a 2010/75/EU irányelv 30. cikke (2) bekezdésének hatálya alá tartozó nagy tüzelőberendezésekre.
(6)
A 2010/75/EU irányelv 30. cikkének (9) bekezdése és 73. cikke alapján végzett, az intenzív állattartásból és a tüzelőberendezésekből származó kibocsátásokkal foglalkozó felülvizsgálatokról szóló, az Európai Parlamentnek és a Tanácsnak benyújtott 2013. május 17-i jelentésében a Bizottság megállapította, hogy a tüzelőanyagok közepes tüzelőberendezésekben történő égetése tekintetében egyértelműen lehetséges a levegőbe történő kibocsátások költséghatékony csökkentése.
(7)
Az Unió légszennyezéssel kapcsolatos, a savasodás, az eutrofizáció, a talajközeli ózon és a szálló por kibocsátásának csökkentését szolgáló nemzetközi kötelezettségeit a nagy távolságra jutó, országhatárokon átterjedő levegőszennyezésről szóló egyezmény göteborgi jegyzőkönyve határozza meg. A jegyzőkönyvet 2012-ben módosították a kén-dioxid, a nitrogén-oxidok, az ammónia és az illékony szerves vegyületek kibocsátásainak csökkentésére irányuló meglévő kötelezettségvállalások megerősítése érdekében, valamint azért, hogy a 2020 utáni időszakra érvényes, új csökkentési kötelezettségvállalás szülessen a finom szálló porra (PM 2,5) vonatkozóan.
(8)
Az Európai Parlamenthez, a Tanácshoz, a Gazdasági és Szociális Bizottsághoz és a Régiók Bizottságához intézett, 2013. december 18-i„Tiszta levegőt Európának program” című közleményében a Bizottság cselekvésre szólít fel a közepes tüzelőberendezésekből származó légszennyező anyagok kibocsátásának csökkentése érdekében, aminek révén kiteljesedne a tüzelőberendezés-ágazatra vonatkozó szabályozási keret. A Tiszta levegőt program kiegészíti a Bizottságnak az Európai Parlamenthez és a Tanácshoz címzett „Tematikus stratégia a levegőszennyezésről” című, 2005. szeptember 21-i közleményében meghatározott, a 2020-ig tartó időszakra szóló szennyezéscsökkentési menetrendet, és csökkentési célokat tűz ki a 2030-ig tartó időszakra. A stratégiai célok elérése érdekében szabályozási menetrendet kell kidolgozni, amelynek a közepes tüzelőberendezések kibocsátásainak csökkentését szolgáló intézkedéseket is magában kell foglalnia.
(9)
A közepes tüzelőberendezéseket olyan módon kell kialakítani és üzemeltetni, hogy előmozdítsák az energiahatékonyságot. Közepes tüzelőberendezések utólagos átalakítása esetén vagy nagyobb beruházásokról való döntéshozatalkor figyelembe kell venni e megfontolásokat, valamint a gazdasági szempontokat, a technikai lehetőségeket és különösen a meglévő közepes tüzelőberendezések életciklusát.
(10)
Annak biztosítása érdekében, hogy a közepes tüzelőberendezések üzemeltetése ne rontsa a levegő minőségét, a kén-dioxid, a nitrogén-oxidok és a por levegőbe történő kibocsátásának korlátozása érdekében hozott intézkedések nem járhatnak azzal a következménnyel, hogy más szennyező anyagok - pl. a szén-monoxid - kibocsátása nő.
(11)
A már jelenleg is uniós szintű minimumkövetelmények hatálya alá tartozó közepes tüzelőberendezéseket, például azon berendezéseket, amelyekre a 2010/75/EU irányelv III. fejezete értelmében összesítési szabályt kell alkalmazni, illetve a szilárd vagy folyékony hulladék égetését vagy együttégetését végző és ezáltal azon irányelv IV. fejezetének hatálya alá tartozó berendezéseket ki kell vonni ezen irányelv hatálya alól.
(12)
Bizonyos egyéb közepes tüzelőberendezéseket - technikai jellemzőik vagy egyedi alkalmazásuk alapján - szintén ki kell zárni ezen irányelv hatálya alól.
(13)
Mivel az ásványolaj- és gázfinomítókon belül energiatermelés céljából tisztán vagy más tüzelőanyagokkal együtt finomítói tüzelőanyagot égető közepes tüzelőberendezések, valamint a papírrost előállítására szolgáló létesítményeken belüli hőhasznosító kazánok a 2010/75/EU irányelv szerint meghatározott, az elérhető legjobb technikákkal (BAT) kapcsolatos következtetésekben ismertetett legjobb elérhető technikákkal megvalósítható kibocsátási szintek hatálya alá tartoznak, ezt az irányelvet az említett berendezésekre nem kell alkalmazni.
(14)
Ezen irányelv hatályának a legalább 1 MW, de kevesebb mint 50 MW teljes névleges bemenő hőteljesítményű tüzelőberendezésekre kell kiterjednie, ideértve a két vagy több új közepes tüzelőberendezésből álló összetett berendezéseket is. Az 1 MW-nál kisebb névleges bemenő hőteljesítményű egyedi tüzelőberendezéseket nem kell figyelembe venni a több tüzelőberendezésből álló összetett berendezés teljes névleges bemenő hőteljesítményének kiszámításánál. A szabályozási hézagok elkerülése érdekében - és a 2010/75/EU irányelv III. fejezetének sérelme nélkül - ezen irányelvnek vonatkoznia kell azokra az új közepes tüzelőberendezésekből álló összetett berendezésekre is, amelyek teljes névleges bemenő hőteljesítménye legalább 50 MW.
(15)
A kén-dioxid, nitrogén-oxidok és por levegőbe történő kibocsátásának ellenőrzése érdekében a közepes tüzelőberendezések üzemeltetését ahhoz a feltételhez kell kötni, hogy azt az üzemeltető által benyújtott információk alapján engedélyezik vagy az illetékes hatóság nyilvántartásba veszi.
(16)
A közepes tüzelőberendezésekből származó kibocsátások csökkentése érdekében ezen irányelvben kibocsátási határértékeket és nyomonkövetési követelményeket kell megállapítani.
(17)
A II. mellékletben meghatározott kibocsátási határértékek nem alkalmazandók a Kanári-szigeteken, a francia tengerentúli megyékben, az Azori-szigeteken és Madeirán működő közepes tüzelőberendezésekre, az e berendezések elszigetelt elhelyezkedéséhez kapcsolódó technikai és logisztikai nehézségek miatt. Az érintett tagállamoknak e tüzelőberendezésekre vonatkozóan kibocsátási határértékeket kell megállapítaniuk, hogy csökkentsék azok levegőbe történő kibocsátását, valamint az emberi egészséget és a környezetet veszélyeztető lehetséges kockázatokat.
(18)
A meglévő közepes tüzelőberendezések tekintetében elegendő időt kell biztosítani az ezen irányelv követelményeinek való technikai megfeleléshez, ezért az említett berendezések esetében a kibocsátási határértékeket az irányelv alkalmazásától számított meghatározott időszakot követően kell alkalmazni.
(19)
Egyes sajátos körülmények figyelembevétele céljából, amennyiben a kibocsátási határértékek alkalmazása a környezeti előnyökhöz képest aránytalanul magas költségekkel járna, a tagállamok számára lehetővé kell tenni, hogy a vészhelyzetben használt és csak korlátozott ideig üzemeltetett közepes tüzelőberendezéseket mentesítsék az ezen irányelvben meghatározott kibocsátási határértékek betartása alól.
(20)
A kis, szigetüzemben működő rendszerek és szigetüzemben működő mikrorendszerek részét képező, meglévő közepes tüzelőberendezésekre vonatkozó infrastrukturális korlátokra és az összekapcsolásuk megkönnyítésének szükségességére való tekintettel e berendezések számára hosszabb időt kell biztosítani az ezen irányelvben meghatározott kibocsátási határértékeknek való megfelelésre.
(21)
A komoly levegőszennyezést okozó tüzelőanyagok háztartási használatának csökkentésére, valamint az energiahatékonyság növelésére és a CO2-kibocsátás csökkentésére mint a távfűtés általános előnyeire való tekintettel azon közepes tüzelőberendezések számára, amelyek hasznos hőtermelésük jelentős részét közszolgáltatási távfűtési hálózatba adják le, a tagállamok hosszabb időt biztosíthatnak az ezen irányelvben meghatározott kibocsátási határértékeknek való megfelelésre.
(22)
Figyelemmel a biomasszával üzemelő berendezések terén megvalósított, a megújuló energiaforrások használatának bővítését célzó közelmúltbeli beruházásokra, amelyek már a szennyező anyagok kibocsátásának csökkenését eredményezték, valamint a kapcsolódó beruházási ciklusok figyelembevétele céljából e berendezések számára a tagállamok hosszabb időt biztosíthatnak az ezen irányelvben meghatározott kibocsátási határértékeknek való megfelelésre.
(23)
A gázkompresszor-állomásoknak a nemzeti földgázszállító hálózatok megbízható és biztonságos működése szempontjából betöltött lényeges szerepére és a korszerűsítésükkel kapcsolatos sajátos korlátokra való tekintettel az ilyen állomásokat működtető közepes tüzelőberendezések számára a tagállamok hosszabb időt biztosíthatnak az ezen irányelvben meghatározott nitrogén-oxid-kibocsátási határértékeknek való megfelelésre.
(24)
Az Európai Unió működéséről szóló szerződés (EUMSZ) 193. cikkének megfelelően ez az irányelv nem akadályozza meg a tagállamokat abban, hogy szigorúbb védelmi intézkedéseket tartsanak fenn vagy vezessenek be. Ezen intézkedésekre például a levegőminőségi határértékeket be nem tartó zónákban lehet szükség. Ilyen esetekben a tagállamoknak a 2008/50/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (8) szerinti levegőminőségi tervek kidolgozásának részeként értékelniük kell az ezen irányelvben előírtaknál szigorúbb kibocsátási határértékek alkalmazásának szükségességét. Ezen értékelések során figyelembe kell venni az elérhető legjobb és az új keletű technikák segítségével elérhető legjobb kibocsátáscsökkentési teljesítményre vonatkozó információcsere eredményét. A Bizottságnak meg kell szerveznie ezen információk cseréjét a tagállamokkal, az érintett ágazatokkal, ideértve az üzemeltetőket és a technológiai szolgáltatókat, valamint a - többek között a környezetvédelmet előmozdító - nem kormányzati szervezetekkel.
(25)
A tagállamoknak biztosítaniuk kell, hogy a közepes tüzelőberendezések üzemeltetői megtegyék a szükséges intézkedéseket, amennyiben nem teljesítik ezen irányelv előírásait. A tagállamoknak létre kell hozniuk egy annak ellenőrzésére szolgáló rendszert, hogy a közepes tüzelőberendezések megfelelnek-e ezen irányelv követelményeinek.
(26)
Ezen irányelv hatékony végrehajtásának és érvényesítésének biztosítása érdekében az ellenőrzéseket adott esetben és lehetőség szerint össze kell hangolni a más uniós jogszabályok által előírtakkal.
(27)
Ezen irányelvnek a végrehajtásával kapcsolatos információkhoz való hozzáférésre vonatkozó rendelkezéseit olyan módon kell alkalmazni, hogy a 2003/4/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (9) teljes mértékben érvényesüljön.
(28)
A közepes tüzelőberendezéseket üzemeltető kis- és középvállalkozások terheinek korlátozása érdekében az üzemeltetők információnyújtással, nyomon követéssel és jelentéstétellel kapcsolatos adminisztratív kötelezettségeinek arányosaknak kell lenniük, és el kell kerülni a párhuzamosságot, biztosítva azonban, hogy az illetékes hatóság hatékonyan ellenőrizhesse a berendezések megfelelőségét.
(29)
A tagállamok által az ezen irányelv alkalmazására vonatkozóan szolgáltatott információk következetességének és egységességének biztosítása, valamint a tagállamok és a Bizottság közötti információcsere ösztönzése érdekében indokolt, hogy a Bizottság az Európai Környezetvédelmi Ügynökség támogatásával kifejlesszen egy olyan elektronikus jelentéstételi eszközt, amely a tagállamok számára nemzeti szintű jelentéstételi és adatkezelési célokra is rendelkezésre állna.
(30)
A Bizottságnak fel kell mérnie, hogy a II. mellékletben az új közepes tüzelőberendezések tekintetében megállapított kibocsátási határértékeket szükséges-e módosítani a legmodernebb technológiák fényében. Ezzel összefüggésben a Bizottságnak azt is meg kell fontolnia, hogy szükséges-e más szennyező anyagokra - például a szén-monoxidra - vonatkozóan is konkrét kibocsátási határértékeket, valamint adott esetben energiahatékonysági minimumkövetelményeket meghatározni.
(31)
A tudományos és technikai haladás figyelembevétele érdekében a Bizottságnak felhatalmazást kell kapnia arra, hogy az Európai Unió működéséről szóló szerződés 290. cikkének megfelelően jogi aktusokat fogadjon el a megfelelőség értékelésére vonatkozó, a III. melléklet 2. részének (2) pontjában szereplő rendelkezések kiigazítására vonatkozóan. Különösen fontos, hogy a Bizottság az előkészítő munka során megfelelő konzultációkat folytasson, többek között szakértői szinten. A felhatalmazáson alapuló jogi aktus elkészítésekor és szövegezésekor a Bizottságnak gondoskodnia kell a vonatkozó dokumentumoknak az Európai Parlament és a Tanács részére történő egyidejű, időben történő és megfelelő továbbításáról.
(32)
Ezen irányelv végrehajtása egységes feltételeinek biztosítása, valamint a tagállamok jelentéstételi kötelezettségeinek egyszerűsítése és ésszerűsítése érdekében a jelentéstétel technikai formátumának meghatározása tekintetében a Bizottságra végrehajtási hatásköröket kell ruházni. Ezeket a hatásköröket a 182/2011/EU európai parlamenti és tanácsi rendeletnek (10) megfelelően kell gyakorolni.
(33)
Mivel ezen irányelv céljait, nevezetesen a környezetminőség és a közegészség javítását a tagállamok nem tudják kielégítően megvalósítani, az Unió szintjén azonban e célok jobban megvalósíthatók, az Unió intézkedéseket hozhat az Európai Unióról szóló szerződés 5. cikkében foglalt szubszidiaritás elvének megfelelően. Az említett cikkben foglalt arányosság elvének megfelelően ez az irányelv nem lépi túl az e célok eléréséhez szükséges mértéket.
(34)
Ez az irányelv tiszteletben tartja az alapvető jogokat, és betartja különösen az Európai Unió Alapjogi Chartájában (a Charta) elismert elveket. Ez az irányelv különösen a Charta környezetvédelemről szóló 37. cikkének alkalmazását szorgalmazza.
(35)
A tagállamok és a Bizottság magyarázó dokumentumokról szóló, 2011. szeptember 28-i együttes politikai nyilatkozatának (11) megfelelően a tagállamok vállalták, hogy indokolt esetben az átültető intézkedéseikről szóló értesítéshez az irányelv egyes elemei és az azt átültető nemzeti jogi eszköz megfelelő részei közötti kapcsolatot magyarázó egy vagy több dokumentumot mellékelnek. Ezen irányelv tekintetében a jogalkotó az ilyen dokumentum(ok) megküldését indokoltnak tekinti.
ELFOGADTA EZT AZ IRÁNYELVET:
1. cikk
Tárgy
Ez az irányelv meghatározza a kén-dioxid (SO2), a nitrogén-oxidok (NOx) és a por közepes tüzelőberendezésekből származó, levegőbe történő kibocsátásának csökkentésére vonatkozó szabályokat a levegőbe történő kibocsátás csökkentése, valamint e kibocsátások emberi egészségre és a környezetre jelentett lehetséges kockázatainak mérséklése érdekében.
Ez az irányelv a szén-monoxid (CO) kibocsátásának nyomon követésére vonatkozó szabályokat is meghatároz.
2. cikk
Hatály
(1) Ez az irányelv az 1 MW és annál nagyobb, de 50 MW-nál kisebb névleges bemenő hőteljesítményű tüzelőberendezésekre (a továbbiakban: közepes tüzelőberendezések) alkalmazandó, az azok által használt tüzelőanyag típusától függetlenül.
(2) Ez az irányelv alkalmazandó az új közepes tüzelőberendezésekből álló, a 4. cikk szerint egy berendezésnek tekintett tüzelőberendezésekre is, abban az esetben is, ha ezen berendezések teljes névleges bemenő hőteljesítménye egyenlő vagy nagyobb, mint 50 MW és nem esnek a 2010/75/EU irányelv III. fejezetének hatálya alá.
(3) Ez az irányelv nem alkalmazandó a következőkre:
a)
a 2010/75/EU irányelv III. vagy IV. fejezetének hatálya alá tartozó tüzelőberendezések;
b)
a 97/68/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (12) hatálya alá tartozó tüzelőberendezések;
c)
mezőgazdasági üzemek olyan tüzelőberendezései, amelyek teljes névleges bemenő hőteljesítménye nem haladja meg az 5 MW-ot, és amelyek kizárólag az 1069/2009/EK rendelet (13) 9. cikkének a) pontjában említett kezeletlen baromfitrágyát használnak tüzelőanyagként;
d)
tüzelőberendezések, amelyekben a gáznemű égéstermékeket tárgyak vagy anyagok közvetlen hevítésére, szárítására vagy bármilyen más kezelésére használják;
e)
tüzelőberendezések, amelyekben a gáznemű égéstermékeket közvetlen gázalapú fűtésre használják a munkahelyi feltételek javítása érdekében, belső terek fűtése céljából;
f)
az ipari folyamatok során keletkező füstgázok égetés útján történő tisztítására tervezett utóégető berendezések, amelyeket nem független tüzelőberendezésként üzemeltetnek;
g)
valamely jármű, hajó vagy repülőgép meghajtására szolgáló bármilyen műszaki berendezés;
h)
a tengeri platformokon használt gázturbinák és gáz- és dízelmotorok;
i)
a katalitikus krakkolásra használt katalizátorok regenerálására szolgáló létesítmények;
j)
a kénhidrogén kénné alakítására szolgáló létesítmények;
k)
a vegyiparban használt reaktorok;
l)
kokszoló kemencesorok;
m)
léghevítők;
n)
krematóriumok;
o)
az ásványolaj- és gázfinomítókon belül energiatermelés céljából tisztán vagy más tüzelőanyagokkal együtt finomítói tüzelőanyagot égető tüzelőberendezések;
p)
hőhasznosító kazánok a papírrostot gyártó létesítményekben.
(4) Ez az irányelv nem alkalmazandó a közepes tüzelőberendezésekkel kapcsolatos kutatási, a fejlesztési, illetve tesztelési tevékenységekre. A tagállamok e bekezdés alkalmazására vonatkozóan különleges feltételeket állapíthatnak meg.
3. cikk
Fogalommeghatározások
Ezen irányelv alkalmazásában:
1. „kibocsátás”: valamely anyagnak a tüzelőberendezésből a levegőbe juttatása;
2. „kibocsátási határérték”: a tüzelőberendezésekből származó füstgázokban lévő valamely anyagnak egy adott időszak során a levegőbe juttatható megengedett mennyisége;
3. „nitrogén-oxidok” (NOx): nitrogén-monoxid és nitrogén-dioxid, nitrogén-dioxidban (NO2) kifejezve;
4. „por”: bármilyen formájú, szerkezetű és sűrűségű, a gázfázisban a mintavételi ponton adott körülmények között diszpergált olyan részecskék, amelyek az analizálandó gázból való reprezentatív mintavételt követően meghatározott körülmények között szűréssel összegyűjthetők, és amelyek a meghatározott körülmények között történő szárítás után a szűrő előtti szakaszban vagy a szűrőn maradnak;
5. „tüzelőberendezés”: olyan műszaki berendezés, amelyben tüzelőanyagot égetnek az így keletkező hő hasznosítása céljából;
6. „meglévő tüzelőberendezés”: 2018. december 20. előtt üzembe helyezett tüzelőberendezés, vagy olyan tüzelőberendezés, amelynek tekintetében 2017. december 19. előtt engedélyt bocsátottak ki a nemzeti jogszabályoknak megfelelően, amennyiben a tüzelőberendezést legkésőbb 2018. december 20-án üzembe helyezték;
7. „új tüzelőberendezés”: meglévő tüzelőberendezéstől eltérő tüzelőberendezés;
8. „motor”: gázmotor, dízelmotor vagy kettős üzemű motor;
9. „gázmotor”: olyan belső égésű motor, amely az Otto-ciklusnak megfelelően működik és szikragyújtást alkalmaz a tüzelőanyag elégetésére;
10. „dízelmotor”: olyan belső égésű motor, amely a Diesel-ciklusnak megfelelően működik és kompressziós gyújtást alkalmaz a tüzelőanyag elégetésére;
11. „kettős üzemű motor”: olyan, kompressziós gyújtást alkalmazó belső égésű motor, amely folyékony tüzelőanyag elégetésekor a Diesel-ciklusnak megfelelően, gáznemű tüzelőanyag elégetésekor pedig az Otto-ciklusnak megfelelően működik;
12. „gázturbina”: olyan forgó gép, amely a hőenergiát mechanikai munkává alakítja át, és elsősorban az alábbi egységekből áll: kompresszor, égőkamra, amelyben a tüzelőanyag égetése történik a munkaközeg felmelegítése céljából, illetve turbina; ez lehet nyílt ciklusú gázturbina, kombinált ciklusú gázturbina és kogenerációs üzemmódú gázturbina (valamennyi turbina kiegészítő tüzeléssel vagy anélkül);
13. „kis, szigetüzemben működő rendszer”: a 2009/72/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (14) 2. cikkének 26. pontjában meghatározott kis, szigetüzemben működő rendszer;
14. „szigetüzemben működő mikrorendszer”: a 2009/72/EK irányelv 2. cikkének 27. pontjában meghatározott kis, szigetüzemben működő mikrorendszer;
15. „tüzelőanyag”: bármilyen szilárd, folyékony vagy gázhalmazállapotú éghető anyag;
16. „finomítói tüzelőanyag”: a nyersolaj finomításának lepárlási és átalakítási szakaszából származó szilárd, folyékony vagy gázhalmazállapotú éghető anyag, beleértve a finomítói tüzelőanyagként használt gázt, a szintézisgázt, a finomítói olajokat és a petrolkokszot;
17. „hulladék”: a 2008/98/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (15) 3. cikkének (1) pontjában meghatározott hulladék;
18. „biomassza”: a következők bármelyike:
a)
olyan, mezőgazdaságból vagy erdőgazdaságból származó növényi anyagot tartalmazó termék, amely energiatartalmának felhasználása céljából tüzelőanyagként használható;
b)
az alábbi hulladékok:
i.
mezőgazdasági és erdészeti eredetű növényi hulladék;
ii.
az élelmiszer-feldolgozó iparból származó növényi hulladék, amennyiben a hőt hasznosítják;
iii.
cellulózgyártásból, valamint cellulózból történő papírgyártásból származó rostos növényi hulladék, amennyiben a gyártás helyén együtt égetik és a termelt hőt hasznosítják;
iv.
parafahulladék;
v.
fahulladék, kivéve a fakonzerválókkal vagy bevonatokkal történő kezelésből származó halogénezett szerves vegyületeket vagy nehézfémeket esetlegesen tartalmazó fahulladékot, amelybe beletartozik különösen az építési és bontási hulladékból származó fahulladék;
19. „gázolaj”:
a)
a 2710 19 25, 2710 19 29, 2710 19 47, 2710 19 48, 2710 20 17 vagy 2710 20 19 KN-kód alá tartozó bármely, ásványolaj eredetű folyékony tüzelőanyag; vagy
b)
bármely, ásványolaj eredetű folyékony tüzelőanyag, amelynek - az ASTM D86 módszer szerint - 250 °C-os hőmérsékleten (veszteségekkel együtt) kevesebb mint 65 térfogatszázaléka, 350 °C-os hőmérsékleten pedig (veszteségekkel együtt) legalább 85 térfogatszázaléka párlódik le;
20. „földgáz”: a természetben előforduló metán, amely legfeljebb 20 térfogatszázaléknyi inert és egyéb összetevőt tartalmaz;
21. „nehéz fűtőolaj”:
a)
a 2710 19 51-2710 19 68, 2710 20 31, 2710 20 35 vagy 2710 20 39 KN-kód alá tartozó bármely, ásványolaj eredetű folyékony tüzelőanyag; vagy
b)
a 19. pontban meghatározott gázolaj kivételével bármely, ásványolaj eredetű folyékony tüzelőanyag, amely lepárlási határértékeiből adódóan a tüzelőanyag rendeltetésű nehézolajok kategóriájába tartozik és amelynek - az ASTM D86 módszer szerint - 250 °C-os hőmérsékleten (veszteségekkel együtt) kevesebb mint 65 térfogatszázaléka párlódik le. Amennyiben a lepárlás nem határozható meg az ASTM D86 módszerrel, úgy az ásványolaj eredetű termék nehéz fűtőolajnak minősül;
22. „üzemóra”: az az órában kifejezett időtartam, amelynek során a tüzelőberendezés üzemel és kibocsátásokat juttat a levegőbe, amely időtartamba a beindítás és a leállítás ideje nem számít bele;
23. „üzemeltető”: az a természetes vagy jogi személy, aki a tüzelőberendezést üzemelteti vagy felügyeli, vagy - amennyiben a nemzeti jog úgy rendelkezik - a létesítmény műszaki üzemeltetését befolyásoló gazdasági kérdésekben döntéshozatali joggal rendelkezik;
24. „zóna”: a levegőminőség vizsgálatának és kezelésének céljából valamely tagállam területének a tagállam által behatárolt része, a 2008/50/EK irányelv szerint.
4. cikk
Összesítés
Ezen irányelv alkalmazásában két vagy több új közepes tüzelőberendezés kombinációját egyetlen közepes tüzelőberendezésnek kell tekinteni, és névleges bemenő hőteljesítményüket össze kell adni a tüzelőberendezés teljes névleges bemenő hőteljesítményének kiszámítása céljából, amennyiben:
-
az ilyen közepes tüzelőberendezésekből származó füstgázok kibocsátása közös kéményen keresztül történik, vagy
-
az ilyen közepes tüzelőberendezésekből származó füstgázok kibocsátása az illetékes hatóság megítélése szerint - műszaki és gazdasági tényezőket figyelembe véve - történhetne közös kéményen keresztül.
5. cikk
Engedélyek és nyilvántartásba vétel
(1) A tagállamok meghozzák a szükséges intézkedéseket annak biztosítására, hogy egyetlen új közepes tüzelőberendezés se üzemelhessen engedély vagy nyilvántartásba vétel nélkül.
(2) A tagállamok meghozzák a szükséges intézkedéseket annak biztosítására, hogy 2024. január 1-jétől egyetlen meglévő, 5 MW-ot meghaladó névleges bemenő hőteljesítményű közepes tüzelőberendezés se üzemelhessen engedély vagy nyilvántartásba vétel nélkül.
A tagállamok meghozzák a szükséges intézkedéseket annak biztosítására, hogy 2029. január 1-jétől egyetlen meglévő, az 5 MW-ot meg nem haladó névleges bemenő hőteljesítményű közepes tüzelőberendezés se üzemelhessen engedély vagy nyilvántartásba vétel nélkül.
(3) A tagállamok meghatározzák a közepes tüzelőberendezések engedélyezésére vagy nyilvántartásba vételére vonatkozó eljárást. Ennek legalább az üzemeltető azon kötelezettségéből kell állnia, hogy egyrészt tájékoztassa az illetékes hatóságot arról, hogy közepes tüzelőberendezést üzemeltet vagy kíván üzemeltetni, másrészt pedig megadja legalább az I. mellékletben felsorolt adatokat.
(4) Az illetékes hatóság a (3) bekezdésben említett információk üzemeltető általi bejelentését követő egy hónapon belül nyilvántartásba veszi a közepes tüzelőberendezést vagy elindítja az annak engedélyezésére irányuló eljárást. Az illetékes hatóság a nyilvántartásba vételről vagy az engedélyezésre irányuló eljárás elindításáról tájékoztatja az üzemeltetőt.
(5) Az illetékes hatóság nyilvántartást vezet az egyes közepes tüzelőberendezésekre vonatkozó adatokról, ideértve az I. mellékletben felsorolt adatokat és a 9. cikk értelmében kapott információkat is. A meglévő közepes tüzelőberendezéseket az ezen irányelvvel összhangban meghatározott nyilvántartásba vételi időponttól vagy az ezen irányelvvel összhangban kiadott engedély keltétől számítva kell a nyilvántartásban rögzíteni. Az illetékes hatóság a nyilvántartásban található információkat a 2003/4/EK irányelvvel összhangban nyilvánosan hozzáférhetővé teszi, többek között az interneten keresztül.
(6) A tagállamok - a közepes tüzelőberendezések engedélyezési vagy nyilvántartásba vételi kötelezettségének sérelme nélkül - általánosan kötelező szabályok formájában meghatározhatnak a közepes tüzelőberendezések bizonyos kategóriáira vonatkozó követelményeket. Ha általánosan kötelező szabályokat fogadtak el, erre az engedélyben vagy a nyilvántartásban elegendő egyszerűen utalást tenni.
(7) A 2010/75/EU irányelv II. fejezetének hatálya alá tartozó létesítmények részét képező közepes tüzelőberendezések esetében az e cikkben foglalt követelményeket az említett irányelvnek való megfelelés révén kell teljesítettnek tekinteni.
(8) Az egyéb tagállami vagy uniós jogszabály értelmében kiadott engedélyt vagy elvégzett nyilvántartásba vételt össze lehet kapcsolni az (1) bekezdésben előírt engedéllyel vagy nyilvántartásba vétellel, egyetlen engedélyt vagy nyilvántartásba vételt alkotva, feltéve, hogy az egyetlen engedély vagy nyilvántartásba vétel magában foglalja az e cikkben előírt információkat.
6. cikk
Kibocsátási határértékek
(1) Az ezen irányelv II. mellékletében meghatározott kibocsátási határértékeket - a 2010/75/EU irányelv II. fejezetének sérelme nélkül - adott esetben alkalmazni kell a közepes tüzelőberendezésekre.
A II. mellékletben meghatározott kibocsátási határértékek nem alkalmazandók a Kanári-szigeteken, a francia tengerentúli megyékben, az Azori-szigeteken és Madeirán működő közepes tüzelőberendezésekre. Az érintett tagállamok e tüzelőberendezésekre vonatkozóan kibocsátási határértékeket állapítanak meg, hogy csökkentsék azok levegőbe történő kibocsátásait, valamint az emberi egészséget és a környezetet veszélyeztető lehetséges kockázatokat.
(2) 2025. január 1-jétől az 5 MW-ot meghaladó névleges bemenő hőteljesítményű meglévő közepes tüzelőberendezésekből származó SO2, NOX és por levegőbe történő kibocsátásai nem haladhatják meg a II. melléklet 1. részének 2. és 3. táblázatában meghatározott kibocsátási határértékeket.
2030. január 1-jétől az 5 MW-ot meg nem haladó névleges bemenő hőteljesítményű meglévő közepes tüzelőberendezésekből származó SO2, NOX és por levegőbe történő kibocsátásai nem haladhatják meg a II. melléklet 1. részének 1. és 3. táblázatában meghatározott kibocsátási határértékeket.
(3) Egy ötéves időszak mozgó átlagát tekintve évente legfeljebb 500 üzemórán át üzemelő meglévő közepes tüzelőberendezéseket a tagállamok mentesíthetik a II. melléklet 1. részének 1., 2. és 3. táblázatában meghatározott kibocsátási határértékeknek való megfelelés alól.
A tagállamok az alábbi vészhelyzetek vagy rendkívüli körülmények esetén az első albekezdésben említett időkorlátot 1 000 üzemórára emelhetik:
-
összekapcsolt szigeteken a tartalék energiatermelés számára a sziget fő energiaellátása megszakadásának esetén;
-
hőtermelésre használt közepes tüzelőberendezések számára rendkívül hideg időjárási események esetén.
Az e bekezdésben meghatározott valamennyi esetben a szilárd tüzelőanyaggal üzemelő berendezéseknél a por tekintetében a 200 mg/Nm3 kibocsátási határérték alkalmazandó.
(4) A kis, szigetüzemben működő rendszerek vagy a szigetüzemben működő mikrorendszerek részét képező, meglévő közepes tüzelőberendezéseknek 2030. január 1-jétől meg kell felelniük a II. melléklet 1. részének 1., 2. és 3. táblázatában foglalt kibocsátási határértékeknek.
(5) A tagállamok az 5 MW-ot meghaladó névleges bemenő hőteljesítményű, meglévő közepes tüzelőberendezéseket 2030. január 1-jéig mentesíthetik a II. mellékletben meghatározott kibocsátási határértékeknek való megfelelés alól, amennyiben a berendezés egy ötéves időszak mozgó átlagában számított hasznos hőtermelésének legalább 50 %-át közszolgáltatási távfűtési hálózatban, gőz vagy forró víz formájában használják fel. Ilyen mentesítés esetén az illetékes hatóság által megállapított kibocsátási határértékek a SO2 tekintetében nem haladhatják meg az 1 100 mg/Nm3-t, a por tekintetében pedig a 150 mg/Nm3-t.
A tagállamok 2030. január 1-jéig a fő tüzelőanyagként szilárd biomasszával üzemelő azon közepes tüzelőberendezéseket, amelyek olyan zónában találhatók, amelyekben a 2008/50/EK irányelv szerinti értékelések alapján az irányelv szerinti határértékeknek való megfelelés biztosított, mentesíthetik az ezen irányelv II. mellékletében a porra vonatkozóan meghatározott kibocsátási határértékeknek való megfelelés alól. Ilyen mentesítés esetén az illetékes hatóság által megállapított kibocsátási határérték a por esetében nem haladhatja meg a 150 mg/Nm3-t.
Az illetékes hatóságnak minden esetben biztosítania kell, hogy a tevékenysége ne okozzon jelentős szennyezést, és hogy elérhető legyen a környezet egészének magas szintű védelme.
(6) A tagállamok 2030. január 1-jéig mentesíthetik az 5 MW-ot meghaladó névleges bemenő hőteljesítményű, a valamely nemzeti gázszállítási rendszer biztonságának és védelmének biztosításához szükséges gázkompresszor-állomások működtetéséhez használt meglévő közepes tüzelőberendezéseket a II. melléklet 1. részének 3. táblázatában meghatározott NOx-kibocsátási határértékeknek való megfelelés alól.
(7) 2018. december 20-tól az új közepes tüzelőberendezésekből származó SO2, NOx és por levegőbe történő kibocsátásai nem haladhatják meg a II. melléklet 2. részében meghatározott kibocsátási határértékeket.
(8) A tagállamok egy hároméves időszak mozgó átlagát tekintve évente legfeljebb 500 üzemórán át üzemelő új közepes tüzelőberendezéseket mentesíthetik a II. melléklet 2. részében meghatározott kibocsátási határértékeknek való megfelelés alól. Ilyen mentesítés esetén a szilárd tüzelőanyaggal üzemelő berendezéseknél a por tekintetében a 100 mg/Nm3 kibocsátási határérték alkalmazandó.
(9) A 2008/50/EK irányelvben meghatározott levegőminőségi határértékeknek meg nem felelő zónákban vagy a zónák ilyen részeiben a 2008/50/EK irányelv 23. cikkében említett levegőminőségi tervek kidolgozásának részeként a tagállamok felmérik, hogy szükséges-e az említett zónákban üzemeltetett egyedi közepes tüzelőberendezésekre a jelen irányelvben előírtaknál szigorúbb határértékeket alkalmazni, figyelembe véve az e cikk (10) bekezdése szerinti információcsere eredményeit, azzal a feltétellel, hogy az ilyen kibocsátási határértékek alkalmazása ténylegesen hozzájárulna a levegőminőség észrevehető javulásához.
(10) A Bizottság információcserét szervez a tagállamokkal, az érintett ágazatokkal és nem kormányzati szervezetekkel az elérhető legjobb és az új keletű technikák segítségével elérhető kibocsátási szintekről és az ezzel kapcsolatos költségekről.
A Bizottság közzéteszi az információcsere eredményét.
(11) Az illetékes hatóság a SO2 tekintetében legfeljebb hat hónapos időtartamra engedélyezheti a (2) és (7) bekezdésben előírt határértékeknek való megfelelési kötelezettségtől való eltérést olyan közepes tüzelőberendezések esetében, amelyek rendes körülmények között alacsony kéntartalmú tüzelőanyagot használnak, amennyiben az üzemeltető a kibocsátási határértékeket az alacsony kéntartalmú tüzelőanyag ellátásának súlyos hiányból eredő megszakadása miatt nem tudja betartani.
A tagállamok az első albekezdés alapján engedélyezett bármilyen eltérésről az engedély megadásától számított egy hónapon belül tájékoztatják a Bizottságot.
(12) Az illetékes hatóság engedélyezhet a (2) és (7) bekezdésben előírt határértékeknek való megfelelési kötelezettségtől való eltérést abban az esetben, ha egy kizárólag gázhalmazállapotú tüzelőanyagot használó közepes tüzelőberendezés kivételesen a gázellátás hirtelen megszakadása miatt más tüzelőanyagot kell, hogy igénybe vegyen és ezért azt másodlagos kibocsátáscsökkentő berendezéssel kellene felszerelni. Az ilyen eltérés időtartama nem haladhatja meg a 10 napot, kivéve, ha az üzemeltető az illetékes hatóság számára bizonyítja, hogy indokolt hosszabb időtartamot biztosítani.
A tagállamok az első albekezdés alapján engedélyezett bármilyen eltérésről az engedély megadásától számított egy hónapon belül tájékoztatják a Bizottságot.
(13) Azon közepes tüzelőberendezések esetében, amelyek egyidejűleg két vagy több tüzelőanyagot használnak, az egyes szennyező anyagokra vonatkozó kibocsátási határértékeket az alábbiaknak megfelelően kell kiszámítani:
a)
meg kell határozni az egyes tüzelőanyagokra vonatkozó megfelelő kibocsátási határértékeket a II. melléklet szerint;
b)
meg kell határozni az egyes tüzelőanyagok szerint súlyozott kibocsátási határértéket, amely az a) pontban említett különálló kibocsátási határértékek és az egyes tüzelőanyagok által szolgáltatott hőteljesítmény összeszorzásával, majd a szorzás eredményének a tüzelőanyagok által szolgáltatott hőteljesítmények összegével történő elosztásával adódik; és
c)
össze kell adni a tüzelőanyagok szerint súlyozott kibocsátási határértékeket.
7. cikk
Az üzemeltető kötelezettségei
(1) A tagállamok biztosítják, hogy az üzemeltető legalább a III. melléklet 1. részének megfelelően nyomon kövesse a kibocsátásokat.
(2) A több tüzelőanyagot használó közepes tüzelőberendezések esetében a kibocsátások nyomon követését normál üzemi feltételeket biztosító időszakban, azon tüzelőanyag vagy tüzelőanyag-keverék elégetése során kell elvégezni, amely valószínűsíthetően a legmagasabb szintű kibocsátással jár.
(3) Az üzemeltető valamennyi nyomonkövetési eredményt rögzíti és feldolgozza, hogy a III. melléklet 2. részében foglalt szabályokkal összhangban ellenőrizni lehessen a kibocsátási határértékek betartását.
(4) Azon közepes tüzelőberendezések esetében, amelyeknél a kibocsátási határértékek betartása céljából másodlagos kibocsátáscsökkentő berendezést használnak, az üzemeltető nyilvántartást vezet vagy megőrzi azon információkat, amelyek az említett kibocsátáscsökkentő berendezés folyamatos, tényleges működését igazolják.
(5) A közepes tüzelőberendezések üzemeltetői megőrzik az alábbiakat:
a)
az illetékes hatóság által kiadott engedély vagy a nyilvántartásba vétel igazolása, és adott esetben annak frissített változata és a kapcsolódó információk;
b)
a (3) és (4) bekezdésében említett nyomonkövetési eredmények és információk;
c)
adott esetben a 6. cikk (3) és (8) bekezdésében említett üzemórákról vezetett nyilvántartás;
d)
a tüzelőberendezésben felhasznált tüzelőanyagok típusára és mennyiségére, valamint a másodlagos kibocsátáscsökkentő berendezések bármilyen üzemzavarára vagy üzemképtelenségére vonatkozó nyilvántartás;
e)
a meg nem feleléssel kapcsolatos események rögzítése, valamint a (7) bekezdés szerinti intézkedésekre vonatkozó nyilvántartás;
Az első albekezdés b)-e) pontjában említett adatokat és információkat legalább hat éven keresztül meg kell őrizni.
(6) Az üzemeltető a (5) bekezdésben felsorolt adatokat és információkat kérésre indokolatlan késedelem nélkül az illetékes hatóság rendelkezésére bocsátja. Az illetékes hatóság annak érdekében kérheti ezt, hogy ellenőrizni tudja az irányelv követelményeinek való megfelelést. Az illetékes hatóság köteles ezt kérni akkor, ha egy magánszemély hozzáférést kér a (5) bekezdésben felsorolt adatokhoz vagy információkhoz.
(7) A II. mellékletben foglalt kibocsátási határértékeknek való meg nem felelés esetén az üzemeltetőnek meg kell hoznia a szükséges intézkedéseket annak biztosítása érdekében, hogy a határértékeket a lehető legrövidebb időn belül újból betartsa, a 8. cikk értelmében előírt intézkedések sérelme nélkül. A tagállamok szabályokat állapítanak meg arra vonatkozóan, hogy meg nem felelés esetén az üzemeltetők milyen módon, milyen gyakorisággal és milyen formában tájékoztassák az illetékes hatóságot.
(8) Az üzemeltetőknek minden szükséges segítséget meg kell adniuk az illetékes hatóságnak, hogy az bármilyen ellenőrzést és helyszíni szemlét végre tudjon hajtani, mintát vehessen, és összegyűjthesse az ezen irányelv szerinti feladatai ellátásához szükséges minden információt.
(9) Az üzemeltetők a közepes tüzelőberendezések esetében a lehető legrövidebbre csökkentik az indítási és leállítási időszakokat.
8. cikk
A megfelelőség ellenőrzése
(1) A tagállamok biztosítják, hogy a III. melléklettel összhangban nyomon követett érvényes kibocsátási értékek ne lépjék túl a II. mellékletében meghatározott kibocsátási határértékeket.
(2) A tagállamok környezetvédelmi ellenőrzések vagy egyéb intézkedések alapján hatékony rendszert hoznak létre az ezen irányelv követelményeinek való megfelelés ellenőrzésére.
(3) A tagállamok biztosítják, hogy a követelményeknek való megfelelés hiányában az üzemeltető által a 7. cikk (7) bekezdésének megfelelően hozott intézkedéseken túlmenően az illetékes hatóság kötelezze az üzemeltetőt arra, hogy megtegyen minden olyan intézkedést, amely a megfelelés indokolatlan késedelem nélküli helyreállításához szükséges.
Amennyiben a meg nem felelés a helyi levegőminőség jelentős romlásához vezet, a közepes tüzelőberendezés üzemeltetését az újbóli megfelelésig felfüggesztik.
9. cikk
A közepes tüzelőberendezéseken végzett módosítások
A tagállamok meghozzák a szükséges intézkedéseket annak biztosítására, hogy az üzemeltető indokolatlan késedelem nélkül értesítse az illetékes hatóságot minden olyan, a közepes tüzelőberendezéseken tervezett módosításról, amely befolyásolná az alkalmazandó kibocsátási határértékeket.
Az illetékes hatóság adott esetben ennek megfelelően naprakésszé teszi az engedélyt vagy a nyilvántartást.
10. cikk
Illetékes hatóságok
A tagállamok kijelölik azokat az illetékes hatóságokat, amelyek felelősek az ezen irányelvből származó kötelezettségek teljesítéséért.
11. cikk
Jelentéstétel
(1) A tagállamok 2026. október 1-jéig és 2031. október 1-jéig jelentést nyújtanak be a Bizottságnak, melyben minőségi és mennyiségi tájékoztatást adnak ezen irányelv végrehajtásáról, a közepes tüzelőberendezések ezen irányelvnek megfelelő üzemeltetésének ellenőrzését szolgáló bármilyen intézkedésről, valamint az e célt szolgáló bármilyen végrehajtási intézkedésről.
Az első albekezdésben említett jelentések közül az elsőben fel kell tüntetni a közepes tüzelőberendezésekből származó SO2, a NOx és a por becsült teljes éves kibocsátásait berendezéstípus, tüzelőanyag-típus és hőteljesítmény-kategória szerinti bontásban.
(2) A tagállamok továbbá 2021. január 1-jéig jelentést nyújtanak be a Bizottságnak a közepes tüzelőberendezésekből származó éves CO-kibocsátás becsült értékéről és az ilyen kibocsátás koncentrációjára vonatkozóan rendelkezésre álló információkról tüzelőanyag-típus és hőteljesítmény-kategória szerinti bontásban.
(3) Az (1) és (2) bekezdésben említett jelentéstétel céljából a Bizottság elektronikus jelentéstételi eszközt bocsát a tagállamok rendelkezésére.
A Bizottság végrehajtási aktusok útján meghatározza a jelentéstétel technikai formátumát, hogy az e cikk (1) és (2) bekezdésében említett információk tekintetében egyszerűsítse és ésszerűsítse a tagállami jelentéstételi kötelezettségeket. E végrehajtási aktusokat a 15. cikkben említett vizsgálóbizottsági eljárással összhangban kell elfogadni.
(4) A Bizottság - figyelembe véve a 6. cikk (11) és (12) bekezdésével összhangban rendelkezésre bocsátott információkat - az e cikk (1) bekezdésének megfelelő tagállami jelentések kézhezvételétől számított tizenkét hónapon belül összefoglaló jelentést nyújt be az Európai Parlamentnek és a Tanácsnak.
(5) A Bizottságot a (3) és (4) bekezdés szerinti feladatainak ellátása során az Európai Környezetvédelmi Ügynökség támogatja.
12. cikk
Felülvizsgálat
(1) A Bizottság 2020. január 1-jéig felülvizsgálja a közepes tüzelőberendezések energiahatékonyságának fejlődését, és értékeli az energiahatékonysági minimumszabványok elérhető legjobb technikákkal összhangban történő meghatározásának előnyeit.
(2) A Bizottság 2023. január 1-jéig a legmodernebb technológia fényében értékeli, hogy a kis, szigetüzemben működő rendszerek vagy szigetüzemben működő mikrorendszerek részét képező berendezések tekintetében felül kell-e vizsgálni a rendelkezéseket, valamint felül kell-e vizsgálni a II. melléklet 2. részét.
E felülvizsgálat részeként a Bizottság értékeli továbbá azt is, hogy a közepes tüzelőberendezések bizonyos típusainak vagy valamennyi típusának tekintetében szükség van-e a CO-kibocsátások szabályozására.
Ezt követően tízévente felülvizsgálatot kell végezni, melynek részeként értékelni kell, hogy célszerű-e szigorúbb kibocsátási határértékeket megállapítani, különösen az új közepes tüzelőberendezések tekintetében.
(3) A Bizottság jelentést nyújt be az (1) és a (2) bekezdésben említett felülvizsgálatok eredményeiről az Európai Parlamentnek és a Tanácsnak, adott esetben jogalkotási javaslat kíséretében.
13. cikk
A mellékletek módosításai
A Bizottság felhatalmazást kap arra, hogy a 14. cikknek megfelelően felhatalmazáson alapuló jogi aktust fogadjon el a III. melléklet 2. része 2. pontjának a műszaki és tudományos fejlődéshez való hozzáigazítására vonatkozóan.
14. cikk
A felhatalmazás gyakorlása
(1) A Bizottság az e cikkben meghatározott feltételek mellett felhatalmazást kap felhatalmazáson alapuló jogi aktus elfogadására.
(2) A Bizottság 13. cikkben említett, felhatalmazáson alapuló jogi aktus elfogadására vonatkozó felhatalmazása ötéves időtartamra szól 2015. december 18-tól kezdődő hatállyal. A Bizottság legkésőbb kilenc hónappal az ötéves időtartam vége előtt jelentést készít a felhatalmazásról. Amennyiben az Európai Parlament vagy a Tanács nem ellenzi a meghosszabbítást legkésőbb három hónappal az egyes időtartamok vége előtt, akkor a felhatalmazás hallgatólagosan meghosszabbodik a korábbival megegyező időtartamra.
(3) Az Európai Parlament vagy a Tanács bármikor visszavonhatja a 13. cikkben említett felhatalmazást. A visszavonásról szóló határozat megszünteti az abban megjelölt felhatalmazást. A határozat az Európai Unió Hivatalos Lapjában való kihirdetését követő napon vagy a benne megjelölt későbbi időpontban lép hatályba. A határozat nem érinti a már hatályban lévő felhatalmazáson alapuló jogi aktusok érvényességét.
(4) A Bizottság a felhatalmazáson alapuló jogi aktus elfogadását követően haladéktalanul és egyidejűleg értesíti az Európai Parlamentet és a Tanácsot e jogi aktus elfogadásáról.
(5) A 13. cikk értelmében elfogadott felhatalmazáson alapuló jogi aktus csak akkor lép hatályba, ha az Európai Parlamentnek és a Tanácsnak a jogi aktusról való értesítését követő két hónapon belül sem az Európai Parlament, sem a Tanács nem emelt ellene kifogást, illetve ha az említett időtartam lejártát megelőzően mind az Európai Parlament, mind a Tanács arról tájékoztatta a Bizottságot, hogy nem fog kifogást emelni. Ezen időtartam az Európai Parlament vagy a Tanács kezdeményezésére két hónappal meghosszabbodik.
15. cikk
Bizottsági eljárás
(1) A Bizottság munkáját a 2010/75/EU irányelv 75. cikkének (1) bekezdése alapján létrehozott bizottság segíti. Ez a bizottság a 182/2011/EU rendelet értelmében vett bizottság.
(2) A e bekezdésre történő hivatkozáskor a 182/2011/EU rendelet 5. cikkét kell alkalmazni.
(3) Amennyiben a bizottság nem nyilvánít véleményt, a Bizottság nem fogadhatja el a végrehajtási aktus tervezetét, és a 182/2011/EU rendelet 5. cikke (4) bekezdésének harmadik albekezdése alkalmazandó.
16. cikk
Szankciók
A tagállamok megállapítják az ezen irányelv alapján elfogadott nemzeti rendelkezések megsértése esetén alkalmazandó szankciókra vonatkozó szabályokat, és minden szükséges intézkedést meghoznak azok végrehajtásának biztosítására. Az előírt szankcióknak hatékonyaknak, arányosaknak és visszatartó erejűeknek kell lenniük. A tagállamok az említett rendelkezésekről legkésőbb 2017. december 19-ig, az ezeket érintő későbbi módosításokról pedig késedelem nélkül értesítik a Bizottságot.
17. cikk
Átültetés
(1) A tagállamok hatályba léptetik azokat a törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezéseket, amelyek szükségesek ahhoz, hogy ennek az irányelvnek 2017. december 19-ig megfeleljenek. Erről haladéktalanul tájékoztatják a Bizottságot.
Amikor a tagállamok elfogadják ezeket a rendelkezéseket, azokban hivatkozni kell erre az irányelvre, vagy azokhoz hivatalos kihirdetésük alkalmával ilyen hivatkozást kell fűzni. A hivatkozás módját a tagállamok határozzák meg.
(2) A tagállamok közlik a Bizottsággal nemzeti joguk azon főbb rendelkezéseinek szövegét, amelyeket az ezen irányelv által szabályozott területen fogadnak el.
18. cikk
Hatálybalépés
Ez az irányelv az Európai Unió Hivatalos Lapjában való kihirdetését követő huszadik napon lép hatályba.
19. cikk
Címzettek
Ennek az irányelvnek a tagállamok a címzettjei.
Kelt Strasbourgban, 2015. november 25-én.