РЕГЛАМЕНТ (ЕС) № 1143/2014 НА ЕВРОПЕЙСКИЯ ПАРЛАМЕНТ И НА СЪВЕТА
от 22 октомври 2014 година
относно предотвратяването и управлението на въвеждането и разпространението на инвазивни чужди видове
ЕВРОПЕЙСКИЯТ ПАРЛАМЕНТ И СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взеха предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 192, параграф 1 от него,
като взеха предвид предложението на Европейската комисия,
след предаване на проекта за законодателния акт на националните парламенти,
като взеха предвид становището на Европейския икономически и социален комитет (1),
след консултация с Комитета на регионите,
в съответствие с обикновената законодателна процедура (2),
като имат предвид, че:
(1)
Появата на чужди видове - животни, растения, гъби или микроорганизми - на нови места невинаги е причина за безпокойство. Въпреки това значителна част от чуждите видове могат да се превърнат в инвазивни видове и да окажат сериозно неблагоприятно въздействие върху биологичното разнообразие и свързаните екосистемни услуги, както и да доведат до друго социално и икономическо въздействие, което следва да бъде предотвратено. Като чужди се определят около 12 000 вида в околната среда в Съюза и в други европейски държави, от които приблизително 10 - 15 % се считат за инвазивни.
(2)
Инвазивните чужди видове представляват една от основните заплахи за биологичното разнообразие и свързаните екосистемни услуги, особено в географски и еволюционно изолирани екосистеми, като например малки острови. Рисковете, причинени от тези видове, могат да нараснат поради увеличаващите се в световен мащаб търговия, транспорт и туризъм и поради изменението на климата.
(3)
Заплахата за биологичното разнообразие и свързаните екосистемни услуги, породена от инвазивните чужди видове, приема различни форми, като например сериозно въздействие върху местните видове и структурата и функцията на екосистемите чрез промяна на местообитанието, хищничество, конкуренция, предаване на болести, замяна на местни видове в голяма част от ареала и генетични последици чрез хибридизация. Освен това инвазивните чужди видове могат да окажат и значително неблагоприятно въздействие върху човешкото здраве и икономиката. Само живи екземпляри или части от тях, които могат да се възпроизвеждат, представляват заплаха за биологичното разнообразие и свързаните екосистемни услуги, човешкото здраве и икономиката и поради това само за тях следва да се прилагат ограниченията, предвидени в настоящия регламент.
(4)
Като страна по Конвенцията за биологичното разнообразие, одобрена с Решение 93/626/ЕИО на Съвета (3), Съюзът е длъжен да спазва член 8, буква h) от нея, съгласно която всяка страна, доколкото е възможно и по подходящ начин, „предотвратява интродуцирането на чуждоземни видове, които заплашват екосистемите, местообитанията или видовете, и контролира или унищожава тези чуждоземни видове“.
(5)
Като страна по Конвенцията за опазване на дивата европейска флора и фауна и естествените местообитания, одобрена с Решение 82/72/ЕИО на Съвета (4), Съюзът е поел ангажимент да вземе всички подходящи мерки, за да се гарантира запазването на естествените местообитания на видовете от дивата флора и фауна.
(6)
За да се спомогне за постигане на целите на директиви 2000/60/ЕО (5), 2008/56/ЕО (6) и 2009/147/ЕО (7) на Европейския парламент и на Съвета, както и на Директива 92/43/ЕИО на Съвета (8), с настоящия регламент следва да се установят правила за предотвратяване, намаляване и смекчаване на неблагоприятните последици от инвазивните чужди видове върху биологичното разнообразие и свързаните екосистемни услуги и върху човешкото здраве и безопасност, както и намаляването на тяхното социално и икономическо въздействие.
(7)
Някои видове мигрират по естествен път в резултат на промени в околната среда. По тази причина те не следва да бъдат разглеждани като чужди видове в новата им среда и затова следва да са изключени от обхвата на настоящия регламент. Настоящият регламент следва да е насочен единствено към видовете, които са въведени в Съюза в резултат от човешка намеса.
(8)
Понастоящем съществуват над 40 законодателни акта на Съюза относно здравето на животните, в които са включени разпоредби относно болестите сред животните. Освен това в Директива 2000/29/ЕО на Съвета (9) са включени разпоредби за организмите, които са вредители по растенията или растителните продукти, а в Директива 2001/18/ЕО на Европейския парламент и на Съвета (10) се определя режимът, приложим за генетично модифицираните организми. Следователно всякакви нови правила относно инвазивните чужди видове следва да са в съответствие с посочените законодателни актове на Съюза, без да се припокриват с тях, и не следва да се прилагат за организмите, които са предмет на посочените законодателни актове.
(9)
В регламенти (ЕО) № 1107/2009 (11) и (ЕС) № 528/2012 (12) на Европейския парламент и на Съвета, както и Регламент (ЕО) № 708/2007 на Съвета (13) се предвиждат правила относно разрешението за използване на някои чужди видове за специални цели. Използването на някои видове вече е разрешено при тези режими към момента на влизане в сила на настоящия регламент. С цел да се осигури последователна правна рамка видовете, използвани за тези цели, следва да бъдат изключени от обхвата на настоящия регламент.
(10)
Тъй като инвазивните чужди видове са многобройни, важно е да се гарантира, че се дава приоритет на преодоляването на рисковете, свързани с подгрупата на инвазивните чужди видове, за които се счита, че засягат Съюза. По тази причина следва да бъде изготвен и редовно актуализиран списък на онези инвазивни чужди видове, за които се счита, че засягат Съюза (наричан по-долу „списъкът на Съюза“). Инвазивен чужд вид следва да се счита за вид, който засяга Съюза, ако вредата, която нанася в засегнатите държави членки, е толкова значителна, че оправдава приемането на специални мерки, приложими в целия Съюз, включително в държавите членки, които все още не са засегнати или дори е малко вероятно да бъдат засегнати. За да се осигури пропорционалност при идентифицирането на инвазивните чужди видове, които засягат Съюза, списъкът следва да бъде изготвен и актуализиран постепенно, като се съсредоточава върху видовете, чието включване в списъка на Съюза действително би предотвратило, намалило или смекчило неблагоприятното им въздействие по ефикасен от гледна точка на разходите начин. Тъй като видовете от една и съща таксономична група често имат сходни екологични изисквания и може да представляват еднаква опасност, следва да бъде разрешено включването на таксономични групи видове в списъка на Съюза, когато е целесъобразно.
(11)
Критериите за включване на видове в списъка на Съюза са основният инструмент за прилагането на настоящия регламент. За да се осигури ефективното използване на ресурсите, тези критерии следва да гарантират, че от известните до момента потенциални инвазивни чужди видове в списъка ще бъдат включени инвазивните чужди видове с най-значително неблагоприятно въздействие. Комисията следва да представи на комитета, създаден с настоящия регламент, предложение за списък на Съюза въз основа на посочените критерии в рамките на една година от влизането в сила на настоящия регламент. При представянето на предложението за списък на Съюза Комисията следва да информира комитета относно начина, по който тези критерии са взети предвид. Критериите следва да включват оценка на риска в съответствие с приложимите разпоредби от съответните споразумения на Световната търговска организация (СТО) относно въвеждането на търговски ограничения по отношение на видовете.
(12)
За да се избегнат несъразмерните или прекалени разходи за държавите членки и да се гарантира добавената стойност на действието на Съюза чрез настоящия регламент, при представяне на предложение относно списъка на Съюза и произтичащите от него мерки Комисията следва да вземе предвид разходите по прилагането за държавите членки, разходите при липса на действие, разходната ефективност и социално-икономическите аспекти. Във връзка с това при подбора на инвазивните чужди видове, които да бъдат включени в списъка на Съюза, следва да бъде отделено специално внимание на видовете, които са широко използвани и осигуряват значителни икономически и социални ползи в дадена държава членка, без да се засяга постигането на целите на настоящия регламент.
(13)
За да се осигури спазването на правилата съгласно съответните споразумения на СТО и последователното прилагане на настоящия регламент, следва да се установят общи критерии за извършване на оценка на риска. Тези критерии следва да се основават, когато е целесъобразно, на съществуващите национални и международни стандарти, като те следва да обхващат различни аспекти на характеристиките на видовете, риска и начините на въвеждане в Съюза, неблагоприятното им социално и икономическо въздействие и въздействие върху биоразнообразието, съпоставка на неблагоприятното им въздействие с потенциалните ползи от употребата им и с разходите за смекчаване на тези въздействия, както и оценка на потенциалните разходи от екологични, социални и икономически щети, от която да личи значението им за Съюза, което допълнително да обосновава евентуални действия. С цел системата постепенно да се развива и да се използва придобитият опит, до 1 юни 2021 г. следва да се извърши оценка на общия подход.
(14)
Някои инвазивни чужди видове са включени в приложение Б към Регламент (ЕО) № 338/97 на Съвета (14) и вносът им в Съюза е забранен, тъй като техният инвазивен характер е признат и въвеждането им в Съюза има неблагоприятно въздействие върху местните видове. Тези видове са: Callosciurus erythraeus, Sciurus carolinensis, Oxyura jamaicensis, Lithobates (Rana) catesbeianus, Sciurus niger, Chrysemys picta и Trachemys scripta elegans. За да се осигурят съгласувана правна рамка и еднообразни правила за инвазивните чужди видове на равнището на Съюза, като приоритетен следва да се разглежда въпросът за включването в списъка на въпросните инвазивни чужди видове като чужди инвазивни видове, които засягат Съюза.
(15)
Превантивната дейност по принцип е по-желателна за околната среда и по-ефективна от гледна точка на разходите, отколкото последващите действия и следва да се ползва с приоритет. Ето защо като приоритетен следва да се разглежда въпросът за включването в списъка на видове, които все още не се срещат в Съюза или са на ранен етап от инвазията, и на видовете, за които има вероятност да доведат до най-значително неблагоприятно въздействие. Тъй като в Съюза непрекъснато могат да се въвеждат нови инвазивни чужди видове, а съществуващите понастоящем чужди видове се разпространяват и техният ареал се разширява, е необходимо да се осигурят непрекъснатият преглед и постоянното актуализиране на списъка на Съюза.
(16)
Следва да се разгледат възможностите за регионално сътрудничество между държавите членки, засегнати от едни и същи видове, които не могат да установят жизнеспособна популация в голяма част от Съюза. Когато целите на настоящия регламент се постигат по-добре чрез мерки на равнището на Съюза, тези видове биха могли да бъдат включени в списъка на Съюза.
(17)
В стремежа за постигане на целите на настоящия регламент е целесъобразно да се вземе предвид специфичното положение на най-отдалечените региони, и по-специално тяхната отдалеченост, островният им характер и уникалността на съответното им биоразнообразие. Поради тази причина изискванията по настоящия регламент за предприемане на ограничителни и превантивни мерки, свързани с инвазивните чужди видове, които засягат Съюза, следва да са съобразени с особеностите на най-отдалечените региони, определени в Договора за функционирането на Европейския съюз (ДФЕС), като се вземат предвид решения 2010/718/ЕС (15) и 2012/419/ЕС (16) на Европейския съвет.
(18)
Рисковете и проблемите, свързани с инвазивните чужди видове, представляват трансгранично предизвикателство, което засяга целия Съюз. Следователно от основно значение е на равнището на Съюза да се приеме забрана за внасяне на територията на Съюза, преднамерено или поради небрежност, размножаване, отглеждане, транспортиране, закупуване, продажба, използване, обмен, съхраняване и освобождаване на инвазивни чужди видове, които засягат Съюза, за да се гарантира предприемането на съгласувани действия на ранен етап в целия Съюз, така че да се избегне нарушаване на вътрешния пазар и да се предотвратят случаи, при които ефектът от предприемането на действия в една държава членка се намалява от бездействието в друга държава членка.
(19)
С оглед да се даде възможност за научни изследвания и дейности по опазване ex-situ е необходимо да се предвидят отделни правила за инвазивните чужди видове, които засягат Съюза и които са предмет на тези дейности. Посочените дейности следва да се извършват в затворени учреждения, в които организмите са в контролирана среда и при всички необходими мерки за предотвратяване на изпускането или неправомерното освобождаване на инвазивните чужди видове, които засягат Съюза. Когато е разрешено от Комисията в надлежно обосновани изключителни случаи от първостепенен обществен интерес, следва да бъде възможно тези правила да се прилагат и за някои други дейности, включително търговски дейности. При прилагането на тези правила следва да се обръща особено внимание на избягването на всякакво неблагоприятно въздействие върху защитените видове и местообитания съгласно съответното законодателство на Съюза.
(20)
Може да има случаи, при които чужди видове, още непризнати за инвазивни чужди видове, които засягат Съюза, се появяват на границите на Съюза или биват открити на негова територия. Поради това на държавите членки следва да се предостави възможността да приемат определени спешни мерки въз основа на наличните научни доказателства. Тези спешни мерки ще осигурят възможност за незабавна реакция срещу инвазивните чужди видове, които биха могли да породят рискове, свързани с тяхното въвеждане, установяване и разпространение в съответните държави, докато държавите членки оценят действителните рискове, породени от тези видове, в съответствие с приложимите разпоредби от съответните споразумения на СТО, и по-специално с оглед на това тези видове да бъдат признати за инвазивни чужди видове, които засягат Съюза. Съществува необходимост от съчетаване на националните спешни мерки с възможността за приемане на спешни мерки на равнището на Съюза, за да се спазят разпоредбите на съответните споразумения на СТО. Освен това спешните мерки на равнището на Съюза ще осигурят на Съюза механизъм за бързо действие в случай на присъствие или непосредствена опасност от въвеждане на нови инвазивни чужди видове в съответствие с принципа на предпазливост.
(21)
Голяма част от инвазивните чужди видове се въвеждат в Съюза непреднамерено. Ето защо е от решаващо значение пътищата за непреднамерено въвеждане да се управляват по-ефективно. Поради относително ограничения опит в тази област действията следва да се предприемат постепенно. Действията следва да включват доброволни мерки, като например действията, предложени в насоките на Международната морска организация за контрол и управление на биологичното обрастване на кораби, както и задължителни мерки. Действията следва да се основават на опита, придобит в Съюза и в държавите членки в управлението на някои пътища, включително мерки, въведени с Международната конвенция за контрол и управление на баластните води и утайките от кораби, приета през 2004 г. Ето защо Комисията следва да предприеме всички подходящи стъпки, за да насърчи държавите членки да ратифицират посочената конвенция.
(22)
С цел да се разработи подходяща база от знания за справяне с проблемите, предизвикани от инвазивните чужди видове, е важно държавите членки да предприемат научни изследвания, мониторинг и наблюдение на тези видове. Тъй като системите за наблюдение предлагат най-подходящите начини за ранно откриване на нови инвазивни чужди видове и за определяне на разпределението на вече установени видове, тези системи следва да включват както целенасочени, така и общи проучвания и да извличат ползи от участието на различните сектори и заинтересовани страни, включително на регионалните и местните общности. Системите за наблюдение следва да осигуряват непрекъснато следене за нови инвазивни чужди видове навсякъде в Съюза и следва да целят предоставянето на реална и пълна картина на равнището на Съюза. В интерес на ефикасността и разходната ефективност следва да се прилагат съществуващите системи за митнически контрол, наблюдение и мониторинг, които вече са установени със законодателството на Съюза, и в частност тези, създадени с директиви 92/43/ЕИО, 2000/60/ЕО, 2008/56/ЕО и 2009/147/ЕО.
(23)
Следва да се извършват официални проверки на животни и растения с цел да се предотврати преднамереното въвеждане на инвазивни чужди видове. Живи животни и растения следва да влизат на територията на Съюза през граничните контролно-пропускателни структури в съответствие с Регламент (ЕО) № 882/2004 на Европейския парламент и на Съвета (17), директиви 91/496/ЕИО (18) и 97/78/ЕО (19) на Съвета или през пунктовете на влизане в съответствие с Директива 2000/29/ЕО. За да се гарантира повишаване на ефективността и да се избегне създаването на успоредни системи на митнически контрол, компетентните органи следва да проверяват дали съответните видове са инвазивни чужди видове, които засягат Съюза, на първата гранична контролно-пропускателна структура или пункт на влизане.
(24)
След въвеждането на инвазивни чужди видове ранното им откриване и бързите мерки за ликвидиране са от решаващо значение за предотвратяване на тяхното установяване и разпространение. Често най-ефективната и ефикасна от гледна точка на разходите ответна мярка е ликвидирането на популацията възможно най-бързо, докато броят на екземплярите все още е ограничен. В случай че ликвидирането е невъзможно или че свързаните с него разходи надвишават в дългосрочен план екологичните, социалните и икономическите ползи, следва да бъдат приложени мерки за ограничаване и контрол. Мерките за управление следва да бъдат пропорционални на въздействието върху околната среда и да са съобразени надлежно с биогеографските и климатичните условия на засегнатата държава членка.
(25)
Мерките за управление следва да избягват всякакво неблагоприятно въздействие за околната среда, както и за човешкото здраве. Ликвидирането и управлението на някои животински инвазивни чужди видове, макар и необходими в някои случаи, могат да предизвикат болка, стрес, страх или други форми на страдание у животните, дори при използване на най-добрите налични технически средства. Поради тази причина държавите членки и всеки оператор, участващ в ликвидиране, контрол или ограничаване на инвазивни чужди видове, следва да предприемат необходимите мерки, за да сведат до минимум болката, стреса и страданието на животните по време на процеса, като вземат предвид, доколкото е възможно, най-добрите практики в тази област, например водещите принципи относно хуманното отношение към животните, разработени от Световната организация за здравеопазване на животните. Следва да бъдат обмислени несмъртоносни методи и всички предприети действия следва да свеждат до минимум въздействието върху нецелеви видове.
(26)
Инвазивните чужди видове обикновено причиняват вреди на екосистемите и намаляват тяхната устойчивост. Следователно следва да бъдат предприети пропорционални възстановителни мерки за укрепване на устойчивостта на екосистемите на инвазии, за възстановяване на причинените щети и за подобряване на природозащитния статус на видовете и техните местообитания в съответствие с директиви 92/43/ЕИО и 2009/147/ЕО, на екологичното състояние на вътрешнотериториалните повърхностни води, преходните води, крайбрежните води и подземните води в съответствие с Директива 2000/60/ЕО и състоянието на околната среда на морските води в съответствие с Директива 2008/56/ЕО. Разходите за такива възстановителни мерки следва да се възстановяват в съответствие с принципа „замърсителят плаща“.
(27)
Трансграничното сътрудничество, по-специално между съседни държави, и координацията между държавите членки, особено в рамките на един и същ биогеографски регион на Съюза, следва да бъдат укрепвани, за да спомогнат за ефективното прилагане на настоящия регламент.
(28)
Системата за борба с инвазивните чужди видове следва да се основава на централизирана информационна система, която да събира съществуващата информация за чуждите видове в Съюза и да дава достъп до информация относно тяхното присъствие, разпространение, екология, история на инвазията и всяка друга информация, необходима за вземане на политически и управленски решения, както и да позволява обмена на най-добри практики.
(29)
С Директива 2003/35/ЕО на Европейския парламент и на Съвета (20) беше установена рамка за обществени консултации при вземане на решения, свързани с околната среда. При определяне на действията по отношение на инвазивните чужди видове ефективното участие на обществеността във вземането на решения следва да ѝ даде възможност да изрази своите мнения и опасения, които могат да бъдат от значение за тези решения, а на законодателя - да вземе предвид тези мнения и опасения. Това следва да повиши отчетността и прозрачността на процеса на вземане на решения и да допринесе за обществената информираност по въпросите, свързани с околната среда, и за подкрепата за взетите решения.
(30)
Участието на научната общност е важно за осигуряването на подходяща база от знания за справяне с проблемите, свързани с инвазивните чужди видове. Следва да бъде създаден специален научен форум, който да предоставя консултации по научните аспекти, свързани с прилагането на настоящия регламент, по-специално по отношение на изготвянето и актуализирането на списъка на Съюза, оценките на риска, спешните мерки и мерките за бързо ликвидиране.
(31)
За да се осигурят еднакви условия за изпълнението на настоящия регламент, на Комисията следва да се предоставят изпълнителни правомощия във връзка с приемането и актуализирането на списъка на Съюза, формата на документите, които служат като доказателство за наличието на разрешителни, приемането на спешни мерки на равнището на Съюза, изискването да се прилагат определени разпоредби в засегнатите държави членки при засилено регионално сътрудничество, отхвърлянето на решенията на държави членки да не прилагат определени мерки за ликвидиране и техническите формати за докладване на Комисията. Тези правомощия следва да бъдат упражнявани в съответствие с Регламент (ЕС) № 182/2011 на Европейския парламент и на Съвета (21).
(32)
С цел да се вземат предвид най-новите научни постижения в областта на околната среда на Комисията следва да се делегира правомощието да приема актове в съответствие с член 290 ДФЕС по отношение на начина, по който може да бъде направен изводът, че инвазивните чужди видове са в състояние да установят жизнеспособни популации и да се разпространяват, както и за определяне на общите елементи при изготвянето на оценки на риска. От особена важност е по време на подготвителната си работа Комисията да проведе подходящи консултации, включително на експертно равнище. При подготовката и изготвянето на делегираните актове Комисията следва да осигури едновременното и своевременно предаване на съответните документи по подходящ начин на Европейския парламент и на Съвета.
(33)
За да се гарантира спазването на настоящия регламент, е важно държавите членки да налагат ефективни, пропорционални и възпиращи санкции за нарушенията, като вземат предвид характера и тежестта на нарушението, принципа за възстановяване на разходите и принципа „замърсителят плаща“.
(34)
Посредством мерките съгласно настоящия регламент държавите членки могат да наложат задължения на притежателите или ползвателите на чужди видове, както и на собствениците и арендаторите на съответната земя.
(35)
С цел да се даде възможност на собствениците, които нямат търговски цели, да запазят своите домашни любимци, принадлежащи към видовете, включени в списъка на Съюза, до края на естествения живот на животното, е необходимо да се предвидят преходни мерки, при условие че са взети всички мерки, за да се избегне възпроизвеждане или изпускане на съответното животно.
(36)
С цел да се даде възможност на търговските оператори, които може да имат правни очаквания, например на онези, които са получили разрешение в съответствие с Регламент (ЕО) № 708/2007, да изчерпят след влизането в сила на настоящия регламент своите запаси от инвазивни чужди видове, които засягат Съюза, е оправдано да им се разреши в рамките на две години да колят, умъртвяват по хуманен начин, продават или, когато е приложимо - да предават екземпляри в учреждения за научни изследвания или опазване ex-situ.
(37)
Тъй като целите на настоящия регламент, а именно предотвратяването, намаляването и смекчаването на неблагоприятното въздействие върху биологичното разнообразие, причинено от въвеждането и разпространението на инвазивни чужди видове на територията на Съюза, не могат да бъдат постигнати в достатъчна степен от държавите членки, а поради неговия обхват и последици могат да бъдат по-добре постигнати на равнището на Съюза, Съюзът може да приеме мерки в съответствие с принципа на субсидиарност, уреден в член 5 от Договора за Европейския съюз. В съответствие с принципа на пропорционалност, уреден в същия член, настоящият регламент не надхвърля необходимото за постигането на тези цели.
(38)
Следва да е възможно държавите членки да запазят или да приемат по отношение на инвазивните чужди видове, които засягат Съюза, по-строги правила от предвидените в настоящия регламент, както и да прилагат разпоредби като установените в настоящия регламент относно инвазивните чужди видове, които засягат Съюза, към инвазивни чужди видове, които засягат държавата членка. Всички тези мерки следва да бъдат съвместими с ДФЕС и да бъдат съобщени на Комисията в съответствие с правото на Съюза,
ПРИЕХА НАСТОЯЩИЯ РЕГЛАМЕНТ:
ГЛАВА I
ОБЩИ РАЗПОРЕДБИ
Член 1
Предмет
С настоящия регламент се определят правила за предотвратяване, намаляване и смекчаване на неблагоприятното въздействие върху биологичното разнообразие от въвеждането и разпространението - както преднамерено, така и непреднамерено - на инвазивни чужди видове върху биологичното разнообразие в рамките на Съюза.
Член 2
Обхват
1. Настоящият регламент се прилага за всички инвазивни чужди видове.
2. Настоящият регламент не се прилага за:
a)
видовете, променящи своя естествен ареал без човешка намеса в отговор на променящите се екологични условия и изменението на климата;
б)
генетично модифицираните организми съгласно определението в член 2, точка 2 от Директива 2001/18/ЕО;
в)
патогени, причиняващи болести по животните; за целите на настоящия регламент болести по животните означава появата на инфекции и паразити по животните, причинени от един или повече патогени, които се предават на животните или на хората;
г)
вредителите, посочени в приложение I или II към Директива 2000/29/ЕО, и вредителите, за които са били приети мерки в съответствие с член 16, параграф 3 от същата директива;
д)
видовете, изброени в приложение IV към Регламент (ЕО) № 708/2007, когато се използват в аквакултури;
е)
микроорганизмите, получени или внесени за употреба в продукти за растителна защита, които са вече разрешени или по отношение на които се извършва оценка съгласно Регламент (ЕО) № 1107/2009; или
ж)
микроорганизмите, получени или внесени за употреба в биоцидни продукти, които са вече разрешени или по отношение на които се извършва оценка съгласно Регламент (ЕС) № 528/2012.
Член 3
Определения
За целите на настоящия регламент се прилагат следните определения:
1)
„чужди видове“ означава всички живи екземпляри от вид, подвид или по-нисш таксон животни, растения, гъби или микроорганизми, въведени извън техния естествен ареал; това включва всички части, гамети, семена, яйца или пропагули на такива видове, както и всички хибриди, сортове или породи, които биха могли да оцелеят и впоследствие да се размножат;
2)
„инвазивен чужд вид“ означава чужд вид, за който е установено, че въвеждането или разпространението му застрашава или въздейства неблагоприятно върху биологичното разнообразие и свързаните екосистемни услуги;
3)
„инвазивен чужд вид, който засяга Съюза“ означава инвазивен чужд вид, за който се счита, че неблагоприятното му въздействие налага съгласувани действия на равнището на Съюза в съответствие с член 4, параграф 3;
4)
„инвазивен чужд вид, който засяга държава членка“ означава инвазивен чужд вид, различен от инвазивен чужд вид, който засяга Съюза, за който някоя държава членка счита, въз основа на научни доказателства, че неблагоприятното въздействие от неговото освобождаване и разпространение, дори когато не е напълно потвърдено, е от значение за нейната територия или за част от нея и налага действия на равнището на тази държава членка;
5)
„биологично разнообразие“ означава многообразието на живите организми от всички източници, включително земните, морските и другите водни екосистеми и екологичните комплекси, от които те са част; то включва вътревидово и междувидово многообразие и многообразие на екосистемите;
6)
„екосистемни услуги“ означава прекия и непрекия принос на екосистемите за благосъстоянието на човека;
7)
„въвеждане“ означава движение в резултат от човешка намеса на даден вид извън неговия естествен ареал;
8)
„научни изследвания“ означава описателна или експериментална работа, предприета при регулирани условия с цел придобиване на нови научни данни или разработване на нови продукти, включително и началните фази на идентифициране, характеризиране и изолиране на генетични характеристики на инвазивни чужди видове, различни от характеристиките, превръщащи даден вид в инвазивен, само доколкото това е от съществено значение, за да могат тези характеристики да бъдат култивирани в неинвазивни видове;
9)
„контролирана среда“ означава държане на организъм в затворени съоръжения, от които не е възможно неговото изпускане или разпространение;
10)
„опазване ex-situ“ означава опазване на компонентите на биологичното разнообразие извън естествените им местообитания;
11)
„пътища“ означава маршрутите и механизмите на въвеждане и разпространение на инвазивни чужди видове;
12)
„ранно откриване“ означава потвърждаване на присъствието на един или повече екземпляри от инвазивен чужд вид в околната среда преди тяхното широко разпространение;
13)
„ликвидиране“ означава пълното и трайно отстраняване на дадена популация от инвазивен чужд вид чрез смъртоносни или несмъртоносни средства;
14)
„контрол на популацията“ означава смъртоносни или несмъртоносни действия, прилагани към дадена популация от инвазивен чужд вид, като същевременно се избягва въздействието върху нецелеви видове и техните местообитания, с цел броят на екземплярите да се запази на възможно най-ниско ниво, така че макар и да не е възможно да се ликвидира този вид, да бъдат сведени до минимум неговите инвазивни способности и неблагоприятните въздействия върху биологичното разнообразие, свързаните с него екосистемни услуги, върху човешкото здраве или икономиката;
15)
„ограничаване“ означава действия, целящи създаване на бариери, които да сведат до минимум риска дадена популация от инвазивен чужд вид да се разпръсне и да се разпространи извън границите на зоната на инвазия;
16)
„широко разпространен“ означава инвазивен чужд вид, чиято популация е преминала етапа на натурализация, при който популацията е самовъзпроизвеждаща се и който се е разпространил до степен да засели голяма част от потенциалния ареал, в който може да оцелее и да се размножава;
17)
„управление“ означава смъртоносни или несмъртоносни действия, насочени към ликвидиране, контрол на популацията или ограничаване на разпространението на дадена популация от инвазивен чужд вид, които същевременно избягват въздействието върху нецелеви видове и техните местообитания.
Член 4
Списък на инвазивните чужди видове, които засягат Съюза
1. Комисията приема чрез актове за изпълнение списък на инвазивните чужди видове, които засягат Съюза (наричан по-долу „списъкът на Съюза“), въз основа на критериите, предвидени в параграф 3 от настоящия член. Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 27, параграф 2. Проектите на актове за изпълнение се представят на комитета, посочен в член 27, параграф 1, до 2 януари 2016 г.
2. Най-късно на всеки шест години Комисията предприема цялостен преглед на списъка на Съюза, като междувременно го актуализира, когато е целесъобразно, в съответствие с процедурата, посочена в параграф 1, като:
а)
добавя нови инвазивни чужди видове;
б)
заличава включени в списъка видове, ако те са престанали да отговарят на един или повече от критериите, предвидени в параграф 3.
3. Инвазивните чужди видове се включват в списъка на Съюза единствено ако отговарят на всички изброени по-долу критерии:
a)
въз основа на съществуващите научни доказателства е установено, че те са чужди на територията на Съюза, с изключение на най-отдалечените региони;
б)
въз основа на съществуващите научни доказателства е установено, че те са в състояние да създадат жизнеспособна популация и да се разпространят в околната среда при съществуващите условия и при предвидими условия, свързани с изменението на климата, в един биогеографски район, който попада в повече от две държави членки или един морски подрегион, с изключение на техните най-отдалечени региони;
в)
предвид съществуващите научни доказателства е вероятно да имат значително неблагоприятно въздействие върху биологичното разнообразие или върху свързаните екосистемни услуги и също така могат да имат неблагоприятно въздействие върху човешкото здраве или икономиката;
г)
чрез оценка на риска, извършена в съответствие с член 5, параграф 1, е доказано, че се изискват съгласувани действия на равнището на Съюза, за да се предотвратят тяхното въвеждане, установяване или разпространение;
д)
вероятно е включването им в списъка на Съюза ефективно да предотврати, да сведе до минимум или да смекчи тяхното неблагоприятно въздействие.
4. Държавите членки могат да подават до Комисията искания за включването на инвазивни чужди видове в списъка на Съюза. Тези искания включват всичко посочено по-долу:
a)
наименованието на вида;
б)
оценката на риска, извършена в съответствие с член 5, параграф 1;
в)
доказателство за изпълнението на критериите, посочени в параграф 3 от настоящия член.
5. В списъка на Съюза се посочват, когато е приложимо, стоките, с които тези инвазивни чужди видове се свързват като цяло, и кодовете им по Комбинираната номенклатура, предвидена в Регламент (ЕИО) № 2658/87 на Съвета (22), като се отбелязват категориите стоки, които ще бъдат подложени на официални проверки в съответствие с член 15 от настоящия регламент.
6. При приемането или актуализирането на списъка на Съюза Комисията прилага критериите, определени в параграф 3, като отчита надлежно разходите по прилагането за държавите членки, разходите при липса на действие, разходната ефективност и социално-икономическите аспекти. Списъкът на Съюза включва преди всичко инвазивните чужди видове, които:
a)
все още не присъстват в Съюза или са на ранен етап на инвазия и има вероятност да доведат до значително неблагоприятно въздействие;
б)
вече са установени в Съюза и имат най-сериозно неблагоприятно въздействие.
7. Когато прави предложение за списъка на Съюза, Комисията представя обосновка за това, че целите на настоящия регламент се постигат по-добре чрез мерки на равнището на Съюза.
Член 5
Оценка на риска
1. За целите на член 4 оценката на риска се извършва в настоящия и потенциалния ареал на инвазивните чужди видове, като при нея се вземат предвид следните елементи:
a)
описание на вида с неговата таксономична идентичност, неговата хронология и неговия естествен и потенциален ареал;
б)
описание на неговите модели и динамика на възпроизвеждане и разпространение, включително оценка дали са налице условията на околната среда, необходими за възпроизвеждането и разпространението на вида;
в)
описание на потенциалните пътища за въвеждане и разпространение на вида, преднамерено и непреднамерено, включително, когато е от значение, видовете изделия, с които обикновено се свързва видът;
г)
задълбочена оценка на риска от въвеждане, установяване и разпространение в съответните биогеографски региони при съществуващите условия и в предвидимите условия, свързани с изменението на климата;
д)
описание на съществуващото разпределение на вида, включително дали видът вече присъства на територията на Съюза или в съседните държави, и прогноза за вероятното му бъдещо разпространение;
е)
описание на неблагоприятното въздействие върху биологичното разнообразие и свързаните екосистемни услуги, включително върху местните видове, защитените обекти и застрашените местообитания, както и върху човешкото здраве, безопасността и икономиката, включително оценка на потенциала за бъдещо въздействие предвид наличните научни знания;
ж)
оценка на потенциалната стойност на щетите;
з)
описание на известните приложения на вида и на социалните и икономическите ползи от тези приложения.
2. Когато предлага видове, които да бъдат включени в списъка на инвазивните чужди видове, които засягат Съюза, Комисията извършва оценката на риска, посочена в параграф 1.
Когато дадена държава членка подава искане за включването на даден вид в списъка на Съюза, тя отговаря за извършването на оценката на риска, посочена в параграф 1. Когато е необходимо, Комисията може да съдейства на държавата членка при изготвянето на такива оценки на риска, доколкото то е свързано с европейското им измерение.
3. На Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 29, с които допълнително да се уточнят видовете доказателства, които могат да бъдат приемани за целите на член 4, параграф 3, буква б), и да се даде подробно описание на прилагането на параграф 1, букви а) - з) от настоящия член. Подробното описание включва методиката, която да бъде прилагана при оценки на риска, като се отчитат съответните национални и международни стандарти и необходимостта от приоритетни действия по отношение на инвазивни чужди видове, които се свързват със или имат потенциал да окажат значително неблагоприятно въздействие върху биологичното разнообразие или свързаните екосистемни услуги, както и върху човешкото здраве или икономиката, като подобно неблагоприятно въздействие се счита за утежняващ фактор. От особено значение е Комисията да следва обичайната си практика и да провежда консултации с експерти, включително с експерти на държавите членки, преди приемането на тези делегирани актове.
Член 6
Разпоредби относно най-отдалечените региони
1. В най-отдалечените региони за инвазивните чужди видове, които засягат Съюза, не се прилагат член 7 или членове 13 - 20.
2. До 2 януари 2017 г. всяка държава членка с най-отдалечени региони приема за всеки от тези региони списък на инвазивните чужди видове, които го засягат, като се консултира с тези региони.
3. По отношение на инвазивните чужди видове, включени в списъците по параграф 2 от настоящия член, в рамките на съответните най-отдалечени региони държавите членки могат да прилагат мерки като предвидените в членове 7 - 9, 13 - 17, 19 и 20, в зависимост от случая. Тези мерки следва да бъдат съвместими с ДФЕС и да бъдат съобщени на Комисията в съответствие с правото на Съюза.
4. Държавите членки незабавно уведомяват Комисията и информират другите държави членки за списъците, посочени в параграф 2, както и за всяко актуализиране на тези списъци.
ГЛАВА II
ПРЕДОТВРАТЯВАНЕ
Член 7
Ограничения
1. По отношение на инвазивни чужди видове, които засягат Съюза, не се допуска преднамереното:
a)
внасяне на територията на Съюза, включително при транзитно преминаване под митнически надзор;
б)
съхранение, включително в контролирана среда;
в)
развъждане, включително в контролирана среда;
г)
транспортиране от, до или в рамките на Съюза, с изключение на транспортиране на такива видове до съоръжения във връзка с ликвидирането им;
д)
пускане на пазара;
е)
използване или размяна;
ж)
разрешаване на възпроизвеждането, отглеждането или култивирането им, включително в контролирана среда; или
з)
освобождаване в околната среда.
2. Държавите членки предприемат всички необходими мерки за предотвратяване на непреднамерено въвеждане или разпространение на инвазивни чужди видове, които засягат Съюза, включително, когато е приложимо, в случаите на груба небрежност.
Член 8
Разрешителни
1. Чрез дерогация от ограниченията, посочени в член 7, параграф 1, букви а), б), в), г), е) и ж), и при спазване на параграф 2 от настоящия член държавите членки създават система за издаване на разрешителни, позволяваща на учреждения да извършват научни изследвания или опазване ex-situ на инвазивните чужди видове, които засягат Съюза. Когато използването на продукти, получени от инвазивни чужди видове, които засягат Съюза, е неизбежно за постигането на напредък в областта на човешкото здраве, държавите членки могат да включат в системата си за издаване на разрешителни и производството за научни цели и последващата медицинска употреба.
2. Държавите членки оправомощават своите компетентни органи да издават посочените в параграф 1 разрешителни за дейности, извършвани в контролирана среда, които отговарят на всички изброени по-долу изисквания:
a)
инвазивните чужди видове, които засягат Съюза, се съхраняват и третират в контролирана среда в съответствие с параграф 3;
б)
дейността се извършва от подходящо квалифициран персонал, както е предвидено от компетентните органи;
в)
транспортът до и от контролираната среда се извършва при условия, които изключват изпускане на инвазивните чужди видове и които са определени в разрешителното;
г)
в случай че инвазивните чужди видове, които засягат Съюза, са животни, те се маркират или се обозначават ефективно по друг начин, когато това е подходящо, като се използват методи, непричиняващи болка, стрес или страдание, които могат да бъдат избегнати;
д)
извърша се ефективно управление на риска от изпускане, разпространение или отстраняване, като се отчитат идентичността, биологията и начинът на разпространение на вида, предвидените дейности и контролираната среда, взаимодействието с околната среда и други фактори от значение;
е)
заявителят е подготвил система за непрекъснато наблюдение и план за действие в извънредни ситуации, обхващащ случаите на евентуално изпускане или разпространение, включително план за ликвидиране. Планът за действие в извънредни ситуации се одобрява от компетентния орган. При изпускане или разпространение се прилага незабавно планът за действие в извънредни ситуации и разрешителното може да бъде отнето временно или постоянно.
Разрешителното, посочено в параграф 1, се отнася до такъв брой видове и екземпляри, който не надвишава капацитета на контролираната среда. В него се посочват ограниченията, необходими за намаляване на риска от изпускане или разпространение на съответните видове. Разрешението придружава инвазивните чужди видове, за които се отнася, по всяко време, когато видовете се съхраняват, внасят и транспортират в рамките на Съюза.
3. Счита се, че екземплярите се държат в контролирана среда, ако са изпълнени следните изисквания:
a)
екземплярите са изолирани физически и не могат да бъдат изпуснати, разпространени или преместени от неоправомощени лица от съоръженията, в които се съхраняват;
б)
чрез протоколи за почистването, обработката на отпадъци и поддръжката се гарантира, че екземплярите или части от тях, които са способни да се възпроизвеждат, не могат да бъдат изпуснати, разпространени или преместени от неоправомощени лица;
в)
преместването на екземплярите от съоръженията, обезвреждането, унищожаването или умъртвяването по хуманен начин се извършва по такъв начин, че да се изключи разпространение или възпроизвеждане извън съоръженията.
4. При подаване на заявление за разрешително заявителят представя всички необходими доказателства, позволяващи на компетентния орган да прецени дали са изпълнени условията, определени в параграфи 2 и 3.
5. Държавите членки оправомощават своите компетентни органи да отнемат разрешителното по всяко време, временно или постоянно, в случай че настъпят непредвидени събития с неблагоприятно въздействие върху биологичното разнообразие или свързаните екосистемни услуги. Отнемането на разрешителното трябва да бъде обосновано с научни съображения, а когато научната информация е недостатъчна - с принципа на предпазливост, като се вземат надлежно предвид националните административни правила.
6. Комисията приема чрез актове за изпълнение формата на документа, който служи като доказателство за наличието на разрешително, издадено от компетентните органи на държава членка. Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 27, параграф 2. Държавите членки използват този формат като придружаващ разрешителното документ.
7. За всички разрешителни, издадени в съответствие с параграф 1 от настоящия член, държавите членки незабавно предоставят публичен достъп по интернет най-малко до следното:
a)
научното и общоприетото наименование на инвазивния чужд вид, който засяга Съюза, за който е издадено разрешителното;
б)
броя или обема на съответните екземпляри;
в)
целта, за която е издадено разрешителното; и
г)
кодовете по Комбинираната номенклатура, както е предвидено в Регламент (ЕИО) № 2658/87.
8. Държавите членки осигуряват провеждането на инспекции от своите компетентни органи, за да се гарантира, че учрежденията спазват условията, определени в издадените разрешителни.
Член 9
Разрешения
1. В изключителни случаи, поради причини от първостепенен обществен интерес, включително причини от социално или икономическо естество, държавите членки могат да издадат на учрежденията разрешителни да извършват дейности, различни от посочените по член 8, параграф 1, при наличие на разрешение от Комисията, в съответствие с процедурата по настоящия член и при спазване на условията, предвидени в член 8, параграфи 2 и 3.
2. Комисията създава и работи с електронна система за разрешения и взема решения по заявленията за разрешение в срок до 60 дни от получаването на заявление.
3. Държавите членки подават заявления за разрешение посредством системата, посочена в параграф 2.
4. Заявлението за разрешение съдържа следното:
a)
данни за учреждението или групата от учреждения, включително тяхното наименование и адрес;
б)
научното и общоприетото наименование на инвазивния чужд вид, който засяга Съюза, за който е поискано разрешение;
в)
кодовете по Комбинираната номенклатура, както е предвидено в Регламент (ЕИО) № 2658/87;
г)
броя или обема на съответните екземпляри;
д)
основанията за поисканото разрешение;
е)
подробно описание на предвидените мерки за гарантиране, че не е възможно изпускане или разпространение от съоръженията в контролираната среда, в които се държат инвазивните чужди видове от значение за Съюза и в които се работи с тях, както и на мерките за гарантиране, че евентуално необходимо транспортиране на видовете се извършва при условия, които изключват изпускането им;
ж)
оценка на риска от изпускане на инвазивен чужд вид, който засяга Съюза, за който се иска разрешение, придружена от описание на мерките за намаляване на риска, които ще бъдат предприети;
з)
описание на планираната система за наблюдение и на плана за действие в извънредни ситуации, изготвен за справяне с евентуални случаи на изпускане или разпространение, включително план за ликвидиране при необходимост;
и)
описание на съответното национално право, приложимо към тези учреждения.
5. Издадените от Комисията разрешения се съобщават на компетентния орган на съответната държава членка. Всяко разрешение се издава във връзка с конкретно учреждение без оглед на процедурата за подаване на заявление, приложена в съответствие с параграф 4, буква а), като в него се посочват информацията по параграф 4 и неговият срок на валидност. Освен това разрешението включва условия относно снабдяването на учреждението с допълнителни или заместващи екземпляри за използването за дейността, за която е поискано разрешението.
6. След получаване на разрешение от Комисията компетентният орган може да издаде разрешителното, предвидено в параграф 1 от настоящия член, в съответствие с член 8, параграфи 4 - 8. Разрешителното включва всички условия, посочени в разрешението, издадено от Комисията.
7. Комисията отхвърля заявление за разрешение, когато не са спазени някои от съответните задължения, предвидени в настоящия регламент.
8. Комисията информира възможно най-бързо съответната държава членка за случаите на отхвърляне на заявление за разрешение съгласно параграф 7, като посочва основанията за отхвърлянето.
Член 10
Спешни мерки
1. Когато държава членка разполага с доказателства за присъствие или непосредствен риск от въвеждане на нейната територия на инвазивен чужд вид, който не е включен в списъка на Съюза, но за който въз основа на предварителните научни доказателства компетентните органи са установили, че има вероятност да отговаря на критериите, посочени в член 4, параграф 3, тя може незабавно да предприеме спешни мерки за въвеждане на някое от ограниченията, предвидени в член 7, параграф 1.
2. Държавата членка, която въвежда спешни мерки на националната си територия, включващи прилагането на член 7, параграф 1, буква а), г) или д), уведомява незабавно Комисията и всички други държави членки за взетите мерки и за доказателствата, обосноваващи тези мерки.
3. Засегнатата държава членка извършва незабавно оценка на риска в съответствие с член 5 във връзка с инвазивния чужд вид, за който се прилагат спешните мерки, въз основа на наличната техническа и научна информация и във всеки случай в срок от 24 месеца от датата на приемане на решението за въвеждане на спешните мерки, с оглед този вид да бъде включен в списъка на Съюза.
4. Когато Комисията получи уведомлението, посочено в параграф 2 от настоящия член, или разполага с други доказателства за присъствие или непосредствена опасност от въвеждане в Съюза на инвазивен чужд вид, който не е включен в списъка на Съюза, но има вероятност да отговаря на критериите, посочени в член 4, параграф 3, тя определя, чрез актове за изпълнение и въз основа на предварителните научни доказателства, дали е вероятно видът да отговаря на тези критерии и когато стигне до извода, че има вероятност критериите, установени в член 4, параграф 3, да бъдат изпълнени, приема спешни мерки за Съюза, изразяващи се в налагането на предвидените в член 7, параграф 1 ограничения за ограничен срок по отношение на рисковете, свързани със съответния вид. Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 27, параграф 2.
5. Когато Комисията приеме акт за изпълнение съгласно параграф 4, държавите членки отменят или съответно изменят всички предприети от тях спешни мерки.
6. Когато Комисията включи инвазивния чужд вид в списъка на Съюза, държавите членки също отменят или изменят предприетите от тях спешни мерки.
7. Ако след оценка на риска, изготвена съгласно параграф 3 от настоящия член, Комисията не включи инвазивния чужд вид в списъка на Съюза, държавите членки отменят спешните мерки, предприети от тях съгласно параграф 1 от настоящия член, и могат да включат този вид в национален списък на инвазивните чужди видове, които засягат държавата членка, съгласно член 12, параграф 1, и да разгледат възможностите за засилено регионално сътрудничество в съответствие с член 11.
Член 11
Инвазивни чужди видове, които засягат даден регион, и местни за Съюза видове
1. Държавите членки могат да набележат в своите национални списъци на инвазивните чужди видове, които ги засягат, изготвени в съответствие с член 12, местни или неместни за Съюза видове, за които е необходимо засилено регионално сътрудничество.
2. По искане на съответните държави членки Комисията предприема действия за улесняване на сътрудничеството и координацията между участващите държави членки в съответствие с член 22, параграф 1. При необходимост, в зависимост от въздействието на някои инвазивни чужди видове върху биологичното разнообразие и свързаните екосистемни услуги, както и върху човешкото здраве и икономиката, и при условие че това се подкрепя напълно от цялостен анализ на основанията за засилено регионално сътрудничество, извършен от подалите искане държави членки, Комисията може да изиска чрез актове за изпълнение съответните държави членки да прилагат mutatis mutandis на своята територия или на част от нея членове 13, 14 и 16, член 17, независимо от член 18, както и да прилагат членове 19 и 20, когато е целесъобразно. Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 27, параграф 2.
3. За инвазивните чужди видове, които засягат даден регион и които са местни за дадена държава членка, на територията на тази държава членка не се прилагат членове 13, 14, 16, 17, 19, 20 и 24. Държавите членки, за които тези видове са местни, сътрудничат със съответните държави членки при оценката на пътищата съгласно член 13 и в консултация с останалите държави членки могат да приемат съответни мерки за предотвратяване на по-нататъшно разпространение на тези видове, в съответствие с процедурата, посочена в член 22, параграф 1.
Член 12
Инвазивни чужди видове, които засягат отделна държава членка
1. Държавите членки могат да изготвят национален списък на инвазивните чужди видове, които ги засягат. По отношение на тези инвазивни чужди видове държавите членки могат да прилагат на собствената си територия мерки, като предвидените в членове 7, 8, 13 - 17, 19 и 20, когато е целесъобразно. Тези мерки трябва да са съвместими с ДФЕС и се съобщават на Комисията в съответствие с правото на Съюза.
2. Държавите членки информират Комисията и другите държави членки за видовете, считани от тях за инвазивни чужди видове, които ги засягат, и за мерките, прилагани в съответствие с параграф 1.
Член 13
Планове за действие относно пътищата на инвазивните чужди видове
1. В рамките на 18 месеца след приемането на списъка на Съюза държавите членки изготвят цялостен анализ на пътищата на непреднамерено въвеждане и разпространяване на инвазивни чужди видове, които засягат Съюза, най-малко за своята територия, както и за морските си води съгласно определението в член 3, точка 1 от Директива 2008/56/ЕО, и набелязват пътищата, които изискват приоритетни действия (наричани по-долу „приоритетни пътища“) поради обема на тези видове или потенциалната вреда, която ще бъде причинена от тях при навлизане в Съюза чрез тези пътища.
2. В рамките на три години след приемането на списъка на Съюза всяка държава членка изготвя и изпълнява един отделен план за действие или набор от планове за действие за решаване на проблемите по приоритетните пътища, набелязани съгласно параграф 1. Плановете за действие включват графици за действие и описват мерките, които ще бъдат приети, както и при необходимост доброволните действия и кодексите на добри практики, с цел намиране на решение за приоритетните пътища и за предотвратяване на непреднамереното въвеждане и разпространение на инвазивни чужди видове на територията на Съюза.
3. Държавите членки осигуряват координация с цел изготвяне на един цялостен план за действие или на набор от планове за действие, координирани на подходящо регионално равнище в съответствие с член 22, параграф 1. Когато не са изготвени такива регионални планове за действие държавите членки изготвят и прилагат планове за действие за собствената си територия, координирани по възможност на подходящо регионално равнище.
4. Плановете за действие, посочени в параграф 2 от настоящия член, включват по-специално мерки, изготвени въз основа на анализ на разходите и ползите, с цел:
a)
повишаване на осведомеността;
б)
намаляване на заразяването на стоки, изделия, превозни средства и оборудване с екземпляри на инвазивни чужди видове, включително мерки за борба с транспортирането на инвазивни чужди видове от трети държави;
в)
осигуряване на подходящи проверки на границите на Съюза, различни от официалните проверки в съответствие с член 15.
5. Плановете за действие, изготвени в съответствие с параграф 2, се предават на Комисията незабавно. Държавите членки извършват преглед на плановете за действие и ги изпращат на Комисията най-малко на всеки шест години.
ГЛАВА III
РАННО ОТКРИВАНЕ И БЪРЗО ЛИКВИДИРАНЕ
Член 14
Система за наблюдение
1. В рамките на 18 месеца от приемането на списъка на Съюза държавите членки създават система за наблюдение на инвазивни чужди видове, които засягат Съюза, или я интегрират в съществуващата си система, като в нея се събират и записват данни относно появата в околната среда на инвазивни чужди видове, получени чрез проучвания, наблюдение или други процедури за предотвратяване на разпространението на инвазивни чужди видове във или на територията на Съюза.
2. Посочената в параграф 1 от настоящия член система за наблюдение:
a)
обхваща територията, включително морските териториални води на държавите членки, за да се определят присъствието и разпространението на нови и на вече установени инвазивни чужди видове, които засягат Съюза;
б)
е достатъчно динамична, така че да може бързо да открие появата в околната среда на територията или на част от територията на държавите членки на всеки инвазивен чужд вид, който засяга Съюза, чието присъствие не е било известно преди това;
в)
е основана, съвместима е и не се припокрива със съответните разпоредби за оценка и наблюдение, предвидени в правото на Съюза или съгласно международни споразумения, и използва информацията, получена от съществуващите системи за наблюдение и контрол, предвидени в член 11 от Директива 92/43/ЕИО, член 8 от Директива 2000/60/ЕО и член 11 от Директива 2008/56/ЕО;
г)
доколкото е възможно, е съобразена със съответните трансгранични въздействия и трансгранични елементи.
Член 15
Официални проверки
1. До 2 януари 2016 г. държавите членки създават напълно функциониращи структури за извършване на официални проверки, необходими за предотвратяване на преднамереното въвеждане в Съюза на инвазивни чужди видове, които засягат Съюза. Тези официални проверки се прилагат за категориите стоки, които попадат в рамките на кодовете на Комбинираната номенклатура, посочени в списъка на Съюза, съгласно член 4, параграф 5.
2. Компетентните органи извършват подходящи, основани на анализ на риска проверки на стоките, посочени в параграф 1 от настоящия член, като удостоверяват, че:
a)
те не са включени в списъка на Съюза; или
б)
те са обхванати от валидно разрешително по член 8.
3. Проверките, посочени в параграф 2 от настоящия член, които се изразяват в проверки на документи и самоличност и при необходимост - физически проверки, се извършват, когато посочените в параграф 1 от настоящия член стоки влизат в Съюза. Когато в правото на Съюза относно официалните проверки вече е предвидено извършването на специфични официални проверки в гранични структури в съответствие с Регламент (ЕО) № 882/2004 и директиви 91/496/ЕИО и 97/78/ЕО или в пунктове на влизане в съответствие с Директива 2000/29/ЕО, за категориите стоки, посочени в параграф 1 от настоящия член, държавите членки възлагат отговорността за извършване на проверките, посочени в параграф 2 от настоящия член, на компетентните органи, натоварени да извършват такива проверки в съответствие с член 4 от Регламент (ЕО) № 882/2004 или с член 2, параграф 1, буква ж) от Директива 2000/29/ЕО.
4. Обработването в свободни зони или свободни складове и поставянето на стоките, посочени в параграф 1, под митнически режим за освобождаване за свободно движение, транзитно преминаване, митническо складиране, режим активно усъвършенстване, преработка под митнически контрол и временен внос се извършват, при условие че пред митническите органи се декларират:
a)
съответният входящ документ, надлежно попълнен от компетентните органи, посочени в параграф 3 от настоящия член, който удостоверява, че са изпълнени условията, посочени в параграф 2 от настоящия член, в случаите, когато проверките са извършени в гранични структури в съответствие с Регламент (ЕО) № 882/2004 и директиви 91/496/ЕИО и 97/78/ЕО или в пунктове на влизане в съответствие с член 2, параграф 1, буква й) от Директива 2000/29/ЕО. Необходимо е да се следва посоченият в този документ митнически режим; или
б)
когато стоките не подлежат на официални проверки съгласно законодателството на Съюза - други документи, доказващи приключването на проверката със задоволителен резултат, и последващият входящ документ.
Тези документи могат да бъдат предоставени и по електронен път.
5. Ако при проверката бъде установено нарушение на настоящия регламент:
a)
митническите органи спират поставянето под митнически режим или задържат стоките;
б)
компетентните органи, посочени в параграф 3, задържат стоките.
Задържаните стоки се поверяват на компетентния орган, отговарящ за прилагането на настоящия регламент. Този компетентен орган действа в съответствие с националното законодателство. Държавите членки могат да делегират специфични функции на други органи.
6. Разходите, направени при извършване на проверката, и разходите, които произтичат от нарушението, се поемат от физическото или юридическото лице в рамките на Съюза, което е внесло стоките на територията на Съюза, освен ако съответната държава членка определи друго.
7. Държавите членки установяват процедури, които гарантират обмена на съответна информация и ефикасната и ефективна координация и сътрудничество между всички участващи органи при посочените в параграф 2 проверки.
8. Въз основа на най-добрите практики Комисията, заедно с всички държави членки, разработва насоки и програми за обучение, насочени към по-лесно идентифициране и откриване на инвазивни чужди видове, които засягат Съюза, и към извършване на ефективни и ефикасни проверки.
9. Когато са издадени разрешителни в съответствие с член 8, в митническата декларация или в съответните уведомления до граничната структура се посочва валидно разрешително, което обхваща декларираните стоки.
Член 16
Уведомяване за ранно откриване
1. Държавите членки използват системата за наблюдение, установена в съответствие с член 14, и събраната информация при официалните проверки, предвидени в член 15, за да потвърдят ранното откриване на въвеждането или присъствието на инвазивни чужди видове, които засягат Съюза.
2. Държавите членки незабавно уведомяват писмено Комисията и информират другите държави членки за ранното откриване на въвеждането или присъствието на инвазивни чужди видове, които засягат Съюза, и по-специално за:
a)
появата на тяхна територия или на част от нея на видове, включени в списъка на Съюза, чието присъствие на тяхна територия или на част от нея преди това не е било известно;
б)
повторната поява на тяхна територия или на част от нея на вид, включен в списъка на Съюза, за чието ликвидиране вече е било докладвано.
Член 17
Бързо ликвидиране на ранен етап от инвазията
1. След ранно откриване и в срок от три месеца след изпращането на уведомлението за ранното откриване, посочено в член 16, държавите членки прилагат мерки за ликвидиране, като съобщават тези мерки на Комисията и информират другите държави членки.
2. При прилагането на мерки за ликвидиране държавите членки гарантират, че използваните методи са ефективни за постигането на пълно и трайно отстраняване на популацията от съответния инвазивен чужд вид, като надлежно се вземат предвид човешкото здраве и околната среда, по-специално за видовете, които не са обект на такива мерки, и техните местообитания, и се гарантира, че на животните не се причинява болка, стрес или страдание, които могат да бъдат избегнати.
3. Държавите членки осъществяват наблюдение върху ефективността на процеса на ликвидиране. За тази цел държавите членки могат да използват системата за наблюдение, предвидена в член 14. При наблюдението се прави оценка и на въздействието върху видовете, които не са обект на такива мерки, когато е целесъобразно.
4. Държавите членки информират Комисията относно ефективността на предприетите мерки и уведомяват Комисията, когато популация от инвазивен чужд вид, който засяга Съюза, е ликвидирана. Те предоставят тази информация и на другите държави членки.
Член 18
Дерогации от задължението за бързо ликвидиране
1. В рамките на два месеца след откриването на инвазивен чужд вид, посочено в член 16, държавите членки могат, въз основа на надеждни научни доказателства, да вземат решение да не прилагат мерки за ликвидиране, ако е изпълнено най-малко едно от следните условия:
a)
доказано е, че ликвидирането е технически неосъществимо, тъй като съществуващите методи за ликвидиране не могат да бъдат приложени в околната среда, в която е установен инвазивният чужд вид;
б)
анализът на разходите и ползите, изготвен въз основа на наличните данни, показва с достатъчна степен на сигурност, че разходите в дългосрочен план ще бъдат изключително високи и непропорционални спрямо ползите от ликвидирането;
в)
не съществуват методи за ликвидиране или съществуващите такива имат много сериозно неблагоприятно въздействие върху човешкото здраве, околната среда или други видове.
Съответната държава членка незабавно уведомява писмено Комисията за решението си. Уведомлението се придружава от всички доказателства, посочени в първа алинея, букви а), б) и в).
2. Комисията може чрез актове за изпълнение да реши да отхвърли решението, съобщено в съответствие с параграф 1, втора алинея, когато предвидените в посочената разпоредба условия не са изпълнени.
3. Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 27, параграф 2. Проектите на актове за изпълнение се представят на комитета, посочен в член 27, параграф 1, в рамките на два месеца от получаването на уведомлението на държавата членка.
4. Държавите членки гарантират, че са въведени мерки за ограничаване, за да се избегне по-нататъшното разпространение на инвазивния чужд вид към териториите на други държави членки, когато в съответствие с параграф 1 не се прилагат мерки за ликвидиране.
5. Когато Комисията отхвърли решението, за което е била уведомена в съответствие с параграф 1, втора алинея от настоящия член, засегнатата държава членка прилага незабавно мерките за ликвидиране, посочени в член 17.
6. Когато Комисията не отхвърли решението, за което е била уведомена в съответствие с параграф 1, втора алинея от настоящия член, по отношение на инвазивния чужд вид се прилагат мерките за управление, посочени в член 19.
ГЛАВА IV
УПРАВЛЕНИЕ НА ШИРОКО РАЗПРОСТРАНЕНИ ИНВАЗИВНИ ЧУЖДИ ВИДОВЕ
Член 19
Мерки за управление
1. В рамките на 18 месеца след включването на инвазивен чужд вид в списъка на Съюза държавите членки въвеждат ефективни мерки за управление за считаните от тях за широко разпространени на тяхна територия инвазивни чужди видове, които засягат Съюза, така че да се сведе до минимум въздействието на тези видове върху биологичното разнообразие, свързаните екосистемни услуги и когато е приложимо - върху човешкото здраве или икономиката.
Тези мерки за управление трябва да са пропорционални на въздействието върху околната среда и да са подходящи предвид конкретните обстоятелства в държавите членки, да се основават на анализ на разходите и ползите и също така да включват, доколкото е практически осъществимо, мерките за възстановяване, посочени в член 20. Мерките се степенуват по важност въз основа на оценка на риска и на тяхната разходна ефективност.
2. Мерките за управление се състоят от смъртоносни или несмъртоносни физически, химически или биологични действия, насочени към ликвидиране, контрол на популацията или ограничаване на разпространението на популация от инвазивен чужд вид. Когато е целесъобразно, мерките за управление включват действия по отношение на приемащата екосистема, насочени към повишаване на нейната устойчивост спрямо настоящите и бъдещите инвазии. Временно може да бъде разрешено използването за търговски цели на вече установени инвазивни чужди видове като част от мерките за управление, насочени към тяхното ликвидиране, контрол на популацията или ограничаване, като се дава строга обосновка и при условие че са налице всички необходими мерки за контрол с цел да се избегне по-нататъшно разпространение.
3. Когато прилагат мерки за управление и избират методите, които ще бъдат използвани, държавите членки вземат надлежно предвид човешкото здраве и околната среда, по-специално за нецелевите видове и техните местообитания, и гарантират, че в случаите, когато обект на мерките са животни, не им се причинява болка, стрес или страдание, които могат да бъдат избегнати, без това да се отразява на ефективността на мерките за управление.
4. Системата за наблюдение, предвидена в член 14, се разработва и използва, за да се наблюдава ефективността на мерките за ликвидиране, контрол на популацията или ограничаване за намаляване на въздействието върху биологичното разнообразие, свързаните екосистемни услуги и когато е приложимо - върху човешкото здраве или икономиката. При наблюдението се прави оценка и на въздействието върху нецелевите видове, когато е целесъобразно.
5. Когато съществува значителен риск инвазивен чужд вид, който засяга Съюза, да се разпространи в друга държава членка, държавите членки, в които има присъствие на този вид, незабавно уведомяват другите държави членки и Комисията. Когато е целесъобразно, съответните държави членки установяват съвместно договорени мерки за управление. Когато от разпространението могат да бъдат засегнати и трети държави, засегнатата държава членка се стреми да информира съответните трети държави.
Член 20
Възстановяване на увредените екосистеми
1. Държавите членки прилагат подходящи мерки за възстановяване, за да подпомогнат възстановяването на екосистема, чието състояние е влошено, която е увредена или унищожена от инвазивен чужд вид, който засяга Съюза, освен ако анализът на разходите и ползите покаже - въз основа на наличните данни и с достатъчна степен на сигурност - че разходите за тези мерки ще бъдат изключително високи и непропорционални спрямо ползите от възстановяването.
2. Мерките за възстановяване, посочени в параграф 1, включват най-малко следните мерки:
a)
мерки, с които се повишава способността на екосистема, изложена на нарушаване на равновесието, причинено от присъствието на инвазивни чужди видове, които засягат Съюза, да се съпротивлява на нарушаването на равновесието, да го абсорбира, да се адаптира към неговите последици и да се възстанови от тях;
б)
мерки, които подпомагат превенцията на повторна инвазия след провеждането на кампания за ликвидиране.
ГЛАВА V
ОБЩОПРИЛОЖИМИ РАЗПОРЕДБИ
Член 21
Възстановяване на разходи
В съответствие с принципа „замърсителят плаща“ и без да се засяга Директива 2004/35/ЕО на Европейския парламент и на Съвета (23), държавите членки се стремят към възстановяване на разходите за необходимите мерки за предотвратяване, намаляване или смекчаване на неблагоприятното въздействие на инвазивните чужди видове, включително екологичните разходи и разходите за ресурси, както и разходите за възстановяване.
Член 22
Сътрудничество и координация
1. При изпълнение на задълженията си по настоящия регламент държавите членки полагат всички усилия за осигуряване на тясно сътрудничество с всички засегнати държави членки и когато е практически възможно и подходящо, използват съществуващите структури, основани на регионални или международни споразумения. По-конкретно засегнатите държави членки се стремят да осигурят координация с други държави членки, с които имат:
a)
общи морски подрегиони съгласно член 4, параграф 2 от Директива 2008/56/ЕО, по отношение на морските видове;
б)
общ биогеографски район съгласно член 1, буква в), подточка iii) от Директива 92/43/ЕИО, по отношение на неморските видове;
в)
общи граници;
г)
общи речни басейни съгласно член 2, точка 13 от Директива 2000/60/ЕО, по отношение на сладководните видове; или
д)
всякакви други общи проблеми.
По искане на участващите държави членки Комисията предприема действия за улесняване на координацията.
2. При изпълнение на задълженията си по настоящия регламент държавите членки се стремят към сътрудничество с трети държави, когато е целесъобразно, включително като използват съществуващи структури, основани на регионални или международни споразумения, с оглед постигане на целите на настоящия регламент.
3. Държавите членки могат също така да прилагат разпоредби като посочените в параграф 1 от настоящия член с цел осигуряване на координация и сътрудничество с други заинтересовани държави членки по отношение на инвазивните чужди видове, които засягат отделни държави членки и са набелязани в националните списъци, приети в съответствие с член 12, параграф 1. Държавите членки могат също така да установят механизми за сътрудничество на подходящо равнище във връзка с тези инвазивни чужди видове. Тези механизми могат да включват обмен на информация и данни, планове за действие относно пътища и обмен на най-добри практики при управлението, контрола и ликвидирането на инвазивни чужди видове, системи за ранно предупреждение и програми, свързани с повишаване на обществената осведоменост или програми с образователен характер.
Член 23
По-строги национални правила
Държавите членки могат да запазят по-строгите си национални правила или да установят такива с цел предотвратяване на въвеждането, установяването и разпространението на инвазивни чужди видове. Тези мерки трябва да бъдат съвместими с ДФЕС и да бъдат съобщени на Комисията в съответствие с правото на Съюза.
ГЛАВА VI
ЗАКЛЮЧИТЕЛНИ РАЗПОРЕДБИ
Член 24
Доклади и преглед
1. До 1 юни 2019 г. и на всеки шест години след това държавите членки актуализират и предават на Комисията информация относно следното:
a)
описание или актуализирана версия на описанието на системата за наблюдение съгласно член 14 и на системата за официални проверки на чуждите видове, влизащи в Съюза, в съответствие с член 15;
б)
разпространението на инвазивни чужди видове, които засягат Съюза или конкретен регион в съответствие с член 11, параграф 2, които присъстват на територията на съответната държава членка, включително информация относно тяхното поведение, свързано с миграцията или размножаването;
в)
информация относно видовете, считани за инвазивни чужди видове, които засягат държава членка съгласно член 12, параграф 2;
г)
плановете за действие, посочени в член 13, параграф 2;
д)
обобщена информация, която обхваща цялата национална територия, относно мерките за ликвидиране, предприети в съответствие с член 17, мерките за управление, предприети в съответствие с член 19, тяхната ефективност и въздействието им върху нецелевите видове;
е)
броя на разрешителните, посочени в член 8, и целта, за която са издадени;
ж)
мерките, предприети с цел информиране на обществеността относно наличието на инвазивен чужд вид, и действията, които е било поискано от гражданите да предприемат;
з)
инспекциите, изисквани съгласно член 8, параграф 8; и
и)
информация относно разходите за действията, предприети за спазване на настоящия регламент, когато такава е налична.
2. До 5 ноември 2015 г. държавите членки уведомяват Комисията и информират останалите държави членки за това кои са компетентните органи, които отговарят за прилагането на настоящия регламент.
3. До 1 юни 2021 г. Комисията изготвя оценка на прилагането на настоящия регламент, включително на списъка на Съюза, плановете за действие, посочени в член 13, параграф 2, системата за наблюдение, митническите проверки, задължението за ликвидиране и задълженията за управление, и представя доклад на Европейския парламент и на Съвета, който може да бъде придружен от законодателни предложения за изменение на настоящия регламент, включително промени в списъка на Съюза. В прегледа се разглежда и ефективността на разпоредбите за изпълнение относно инвазивните чужди видове, които засягат даден регион, необходимостта и осъществимостта на включването на местни за Съюза видове в списъка на Съюза, както и дали е необходима допълнителна хармонизация за подобряване на ефективността на плановете за действие и на мерките, предприети от държавите членки.
4. Комисията определя чрез актове за изпълнение техническите формати за докладване с оглед на опростяване и оптимизиране на задълженията за докладване на държавите членки във връзка с информацията по параграф 1 от настоящия член. Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 27, параграф 2.
Член 25
Система за подпомагане на обмена на информация
1. Комисията постепенно установява система за подпомагане на обмена на информация, с която да се улесни прилагането на настоящия регламент.
2. До 2 януари 2016 г. в тази система се включва механизъм за подпомагане на обмена на данни, който свързва съществуващите системи за данни относно инвазивните чужди видове, като се обръща особено внимание на информацията относно инвазивните чужди видове, които засягат Съюза, с цел да се улесни докладването съгласно член 24.
Механизмът за подпомагане на обмена на данни, посочен в първа алинея, става инструмент за подпомагане на Комисията и на държавите членки при изпращането и обработката на съответните уведомления, изисквани съгласно член 16, параграф 2.
3. До 2 януари 2019 г. механизмът за подпомагане на обмена на данни, посочен в параграф 2, става механизъм за обмен на информация по други аспекти на прилагането на настоящия регламент.
Той може да включва също така информация относно инвазивни чужди видове, които засягат държава членка, и относно пътищата, оценката на риска и мерките за управление и ликвидиране, когато има такава.
Член 26
Участие на обществеността
Когато се изготвят планове за действие съгласно член 13 от настоящия регламент и се въвеждат мерки за управление съгласно член 19 от настоящия регламент, държавите членки гарантират, че на обществеността е предоставена навременна и реална възможност за участие в тяхното изготвяне, изменение или преглед, като се използват редът и условията за участие, вече определени от държавите членки в съответствие с член 2, параграф 3, втора алинея от Директива 2003/35/ЕО.
Член 27
Комитет
1. Комисията се подпомага от комитет. Този комитет е комитет по смисъла на Регламент (ЕС) № 182/2011 и може да се подпомага в изпълнението на задачите си от научния форум, посочен в член 28.
2. При позоваване на настоящия параграф се прилага член 5 от Регламент (ЕС) № 182/2011.
3. Когато комитетът не даде становище, Комисията не приема проекта на акт за изпълнение и се прилага член 5, параграф 4, трета алинея от Регламент (ЕС) № 182/2011.
Член 28
Научен форум
Комисията осигурява участието на представители на научната общност, определени от държавите членки, които предоставят консултации по всички научни въпроси, свързани с прилагането на настоящия регламент, по-специално по отношение на членове 4, 5, 10 и 18. Тези представители се срещат в рамките на научен форум. Процедурният правилник на форума се изготвя от Комисията.
Член 29
Упражняване на делегирането
1. Правомощието да приема делегирани актове се предоставя на Комисията при спазване на предвидените в настоящия член условия.
2. Правомощието да приема делегирани актове, посочени в член 5, параграф 3, се предоставя на Комисията за срок от пет години, считано от 1 януари 2015 г. Комисията изготвя доклад относно делегирането на правомощия не по-късно от девет месеца преди изтичането на петгодишния срок. Делегирането на правомощия се продължава мълчаливо за срокове с еднаква продължителност, освен ако Европейският парламент или Съветът не възразят срещу подобно продължаване не по-късно от три месеца преди изтичането на всеки срок.
3. Делегирането на правомощия, посочено в член 5, параграф 3, може да бъде оттеглено по всяко време от Европейския парламент или от Съвета. С решението за оттегляне се прекратява посоченото в него делегиране на правомощия. То поражда действие в деня след публикуването на решението в Официален вестник на Европейския съюз или на по-късна, посочена в решението дата. То не засяга действителността на делегираните актове, които вече са в сила.
4. Веднага след като приеме делегиран акт, Комисията нотифицира акта едновременно на Европейския парламент и на Съвета.
5. Делегиран акт, приет съгласно член 5, параграф 3, влиза в сила единствено ако нито Европейският парламент, нито Съветът са представили възражения в срок от два месеца след нотифицирането на акта на Европейския парламент и Съвета или ако преди изтичането на този срок и Европейският парламент, и Съветът са уведомили Комисията, че няма да представят възражения. Този срок се удължава с два месеца по инициатива на Европейския парламент или на Съвета.
Член 30
Санкции
1. Държавите членки установяват система от санкции, приложими при нарушения на настоящия регламент. Държавите членки предприемат всички необходими мерки, за да гарантират тяхното прилагане.
2. Предвидените санкции са ефективни, пропорционални и възпиращи.
3. Предвидените санкции могат да включват, наред с другото:
a)
глоби;
б)
конфискуване на неотговарящите на изискванията инвазивни чужди видове, които засягат Съюза;
в)
незабавно спиране на действието или отнемане на разрешително, издадено в съответствие с член 8.
4. До 2 януари 2016 г. държавите членки съобщават на Комисията разпоредбите, посочени в параграф 1, като я уведомяват незабавно за всички последващи изменения.
Член 31
Преходни разпоредби относно собственици, които нямат търговски цели
1. Чрез дерогация от член 7, параграф 1, букви б) и г) на собствениците на домашни любимци, които не се отглеждат за търговски цели и принадлежат към инвазивните чужди видове, включени в списъка на Съюза, се разрешава да ги запазят до края на естествения им живот, ако са изпълнени следните условия:
a)
животните са били отглеждани преди включването им в списъка на Съюза;
б)
животните се отглеждат в контролирана среда и се предприемат всички подходящи мерки, за да се гарантира, че възпроизвеждането или изпускането им не са възможни.
2. Компетентните органи предприемат всички разумни мерки за информиране на собствениците, които нямат търговски цели, за рисковете, свързани с отглеждането на животни, посочени в параграф 1, както и за мерките, които се вземат, за да се сведе до минимум рискът от възпроизвеждането и изпускането им, чрез програми с образователен характер и програми за повишаване на осведомеността, организирани от държавите членки.
3. На собственици, които нямат търговски цели и които не са в състояние да осигурят изпълнението на условията по параграф 1, не се разрешава да запазят съответните животни. Държавите членки могат да предложат на такива собственици възможността техните животни да бъдат взети от тях. В такива случаи надлежно се вземат предвид принципите на хуманно отношение към животните.
4. Животните, посочени в параграф 3 от настоящия член, могат да останат в посочените в член 8 учреждения или в съоръжения, специално създадени за целта от държавите членки.
Член 32
Преходни разпоредби относно търговските запаси
1. На държателите на търговски запаси от екземпляри от инвазивни чужди видове, придобити преди тяхното включване в списъка на Съюза, се позволява до две години след включването на видовете в посочения списък да съхраняват и транспортират живи екземпляри или възпроизвеждащи се части от тези видове с цел продажба или прехвърляне на учреждения за научни изследвания или опазване ex-situ и за целите на медицински дейности съгласно член 8, при условие че екземплярите се съхраняват и транспортират в контролирана среда и че са взети всички подходящи мерки, за да се гарантира, че възпроизвеждането или изпускането им не са възможни, или с цел клане или умъртвяване по хуманен начин на тези екземпляри до изчерпване на запасите.
2. Продажбата или прехвърлянето на живи екземпляри на ползватели, които нямат търговски цели, се допуска за срок от една година след включването на тези видове в списъка на Съюза, при условие че екземплярите се съхраняват и транспортират в контролирана среда и че са взети всички подходящи мерки, за да се гарантира, че възпроизвеждането или изпускането им не са възможни.
3. Когато е издадено разрешение в съответствие с член 6 от Регламент (ЕО) № 708/2007 за аквакултурен вид, впоследствие включен в списъка на Съюза, и срокът на разрешението надвишава срока, посочен в параграф 1 от настоящия член, съответната държава членка оттегля разрешението в съответствие с член 12 от Регламент (ЕО) № 708/2007 преди изтичането на срока, посочен в параграф 1 от настоящия член.
Член 33
Влизане в сила
Настоящият регламент влиза в сила на 1 януари 2015 г.
Настоящият регламент е задължителен в своята цялост и се прилага пряко във всички държави членки.
Съставено в Страсбург на 22 октомври 2014 година.
AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS A TANÁCS 1143/2014/EU RENDELETE
(2014. október 22.)
az idegenhonos inváziós fajok betelepítésének vagy behurcolásának és terjedésének megelőzéséről és kezeléséről
AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,
tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 192. cikke (1) bekezdésére,
tekintettel az Európai Bizottság javaslatára,
a jogalkotási aktus tervezete nemzeti parlamenteknek való megküldését követően,
tekintettel az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság véleményére (1),
a Régiók Bizottságával folytatott konzultációt követően,
rendes jogalkotási eljárás keretében (2),
mivel:
(1)
Az idegenhonos fajok új helyeken történő megjelenése - legyen szó akár állatokról, növényekről, gombákról vagy mikroorganizmusokról - nem mindig ad okot aggodalomra. Az idegenhonos fajoknak egy jelentős része azonban inváziós fajjá válhat, és komoly káros hatást gyakorolhat a biológiai sokféleségre és a kapcsolódó ökoszisztéma-szolgáltatásokra, valamint egyéb társadalmi és gazdasági hatást fejthet ki, amit meg kell előzni. Az Unióban és más európai országokban mintegy 12 000 idegenhonos faj található a környezetben, amelynek megközelítőleg 10-15 %-át tekintik inváziós fajnak.
(2)
Az idegenhonos inváziós fajok jelentik az egyik legfőbb veszélyforrást a biológiai sokféleségre és a kapcsolódó ökoszisztéma-szolgáltatásokra, különösen az olyan földrajzilag és evolúciós szempontból elszigetelt ökoszisztémákban, mint amilyenek a kis szigetek. A bővülő globális kereskedelem, a közlekedés, a turizmus és az éghajlatváltozás tovább fokozhatják az ilyen fajok okozta kockázatot.
(3)
Az idegenhonos inváziós fajok különféle módokon veszélyeztetik a biológiai sokféleséget és a kapcsolódó ökoszisztéma-szolgáltatásokat, így például az élőhelyek átalakítása, a ragadozás, a versengés, betegségek terjesztése, az őshonos fajok kiszorítása az előfordulási területük jelentős hányadáról, valamint a hibridizáció okozta genetikai hatások révén súlyos hatást gyakorolhatnak az őshonos fajokra, illetve az ökoszisztéma szerkezetére és működésére. Az idegenhonos inváziós fajok emellett az emberi egészségre és a gazdaságra is jelentős káros hatást gyakorolhatnak. A biológiai sokféleség és a kapcsolódó ökoszisztéma-szolgáltatások, az emberi egészség vagy a gazdaság szempontjából csak az élő példányok és azok szaporodásra képes részei jelentenek veszélyt, és ezért csak ezeknek kell az e rendelet szerinti korlátozások hatálya alá tartozniuk.
(4)
A 93/626/EGK tanácsi határozattal (3) jóváhagyott, a biológiai sokféleségről szóló egyezmény részes feleként az Unió köteles betartani az egyezmény 8. cikkének h) pontját, amely szerint minden fél a lehetséges és megfelelő mértékben „megelőzi, ellenőrzi az ökoszisztémákat, élőhelyeket vagy fajokat veszélyeztető idegen fajok betelepítését vagy megsemmisíti azokat”.
(5)
A 82/72/EGK tanácsi határozattal (4) jóváhagyott, az európai vadon élő növények, állatok és természetes élőhelyeik védelméről szóló egyezmény részes feleként az Unió vállalta, hogy minden megfelelő intézkedést megtesz a vadon élő növény- és állatfajok természetes élőhelyeinek védelme érdekében.
(6)
A 2000/60/EK (5), a 2008/56/EK (6) és a 2009/147/EK (7) európai parlamenti és tanácsi irányelv, valamint a 92/43/EGK tanácsi irányelv (8) céljai elérésének a támogatása érdekében e rendeletnek szabályokat kell megállapítania az idegenhonos inváziós fajok által a biológiai sokféleségre és a kapcsolódó ökoszisztéma-szolgáltatásokra, valamint az emberi egészségre és a biztonságra gyakorolt káros hatások megelőzése, minimálisra csökkentése és mérséklése, illetve az általuk okozott társadalmi és gazdasági hatások enyhítése céljából.
(7)
Egyes fajok a környezeti változásokra reagálva természetes módon vándorolnak. Indokolt, hogy e fajok új környezetükben ne minősüljenek idegenhonos fajoknak, és ne tartozzanak e rendelet hatálya alá. Helyénvaló, hogy e rendelet kizárólag azokra a fajokra összpontosítson, amelyek emberi beavatkozás következményeként kerülnek be az Unióba.
(8)
Jelenleg negyvennél több állat-egészségügyi vonatkozású uniós jogalkotási aktus tartalmaz állatbetegségekre vonatkozó rendelkezéseket. Ezen felül a 2000/29/EK tanácsi irányelv (9) a növényeket vagy növényi termékeket károsító szervezetekre vonatkozó szabályokat határoz meg, a 2001/18/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (10) pedig meghatározza a géntechnológiával módosított szervezetekre alkalmazandó szabályrendszert. Ezért az idegenhonos inváziós fajokra vonatkozó minden új szabálynak illeszkednie kell ezekhez az uniós jogalkotási aktusokhoz, nem pedig átfedéseket létrehoznia azokkal összefüggésben, vagyis nem vonatkozhat olyan szervezetekre, amelyeket az említett jogalkotási aktusok már szabályoznak.
(9)
Az 1107/2209/EK (11) és az 528/2012/EU (12) európai parlamenti és tanácsi rendelet, valamint a 708/2007/EK tanácsi rendelet (13) szabályokat fogalmaz meg bizonyos idegenhonos fajok meghatározott célokra történő felhasználásának engedélyezésére vonatkozóan. E rendszerek keretében bizonyos fajok felhasználása már e rendelet hatálybalépésének az időpontjában is megengedett. A jogi keret koherenciájának biztosítása érdekében ezeket a meghatározott célokra felhasznált fajokat ki kell zárni e rendelet hatálya alól.
(10)
Mivel számos idegenhonos inváziós faj létezik, elsőbbséget kell biztosítani azon idegenhonos inváziós fajok szabályozásának, amelyek az Unió számára veszélyesnek minősülnek. Ezért össze kell állítani az Unió számára veszélyesnek tekintett idegenhonos inváziós fajok jegyzékét (a továbbiakban: uniós jegyzék), és azt rendszeresen aktualizálni kell. Egy idegenhonos inváziós faj akkor tekintendő az Unió számára veszélyesnek, ha az érintett tagállamokban az általa okozott kár jelentősége indokolttá teszi olyan célzott intézkedések elfogadását, amelyek az Unió egészében alkalmazandók, azokat a tagállamokat is beleértve, amelyek még nem érintettek, még abban az esetben is, ha nem is valószínű, hogy érintettek lesznek. Annak érdekében, hogy az Unió számára veszélyesnek tekintett idegenhonos inváziós fajok azonosítása arányos mértéket öltsön, az uniós jegyzéket fokozatosan kell elkészíteni és frissíteni, továbbá az uniós jegyzéket azokra a fajokra kell összpontosítani, amelyeknek az uniós jegyzékbe történő felvételével az e fajok által kifejtett káros hatás költséghatékony módon, ténylegesen megelőzhető, minimálisra csökkenthető vagy mérsékelhető. Mivel az ugyanabba a rendszertani csoportba tartozó fajokat gyakran hasonló ökológiai igények jellemzik és hasonló veszélyeket rejthetnek magukban, ezért adott esetben lehetővé kell tenni a fajok rendszertani csoportjainak felvételét is az uniós jegyzékbe.
(11)
E rendelet alkalmazásának központi eszközét képezik azok a kritériumok, amelyek alapján az uniós jegyzék összeállításra kerül. Az erőforrások hatékony felhasználása érdekében e kritériumok kiválasztásával biztosítani kell azt is, hogy a jelenleg ismert potenciális idegenhonos inváziós fajok közül azok kerüljenek a jegyzékbe, amelyek a legjelentősebb káros hatást fejtik ki. A Bizottság az e rendelet hatálybalépését követő egy éven belül az e rendelettel felállított bizottság elé terjeszt egy javaslatot az említett kritériumok alapján összeállított uniós jegyzékre vonatkozóan. Az uniós jegyzékre vonatkozó javaslat előterjesztésekor a Bizottságnak tájékoztatnia kell az említett bizottságot arról, hogy milyen módon vette figyelembe a kritériumokat. A kritériumok között szerepelnie kell a Kereskedelmi Világszervezet (WTO) keretében kötött, a fajokra vonatkozó kereskedelmi korlátozások bevezetéséről szóló releváns megállapodások alkalmazandó rendelkezései alapján végzett kockázatelemzésnek.
(12)
A Bizottságnak figyelembe kell vennie az uniós jegyzékre, majd a későbbi intézkedésekre vonatkozó javaslataiban a tagállamok számára felmerülő végrehajtási költségeket, a fellépés elmaradásának költségeit, valamint a költséghatékonyságot és a társadalmi-gazdasági szempontokat is annak érdekében, hogy a tagállamokra ne háruljanak aránytalanul magas költségek, továbbá az e rendelet révén megvalósuló uniós fellépés többletértékének biztosítása céljából. Ezzel összefüggésben az uniós jegyzékbe kerülő idegenhonos inváziós fajok kiválasztásakor - e rendelet céljainak sérelme nélkül - különös figyelmet kell fordítani azokra a fajokra, amelyeket széles körben hasznosítanak, és amelyek jelentős társadalmi és gazdasági előnyökkel szolgálnak valamely tagállamban.
(13)
A WTO vonatkozó megállapodásaiban foglalt szabályoknak való megfelelés és e rendelet koherens alkalmazásának biztosítása érdekében a kockázatelemzés elvégzése tekintetében egységes kritériumokat kell kidolgozni. E kritériumok kidolgozása során adott esetben fel kell használni a meglévő nemzeti és nemzetközi szabványokat, és figyelembe kell venni a fajok tulajdonságainak különböző aspektusait, az Unióba való betelepítés vagy behurcolás kockázatát és módozatait, a fajoknak a társadalomra, a gazdaságra és a biológiai sokféleségre gyakorolt káros hatását, a felhasználás lehetséges előnyeit és a kockázatok mérséklésének a káros hatáshoz viszonyított költségeit, valamint a környezeti, társadalmi és gazdasági károk lehetséges költségeinek értékelését, bemutatva a kockázat jelentőségét az Unió számára, ezzel is bizonyítva a fellépés indokoltságát. A rendszer fokozatos továbbfejlesztése érdekében és hogy a szerzett tapasztalatokat figyelembe lehessen venni az általános megközelítést 2021. június 1-jéig értékelni kell.
(14)
Egyes idegenhonos inváziós fajok szerepelnek a 338/97/EK tanácsi rendelet (14) B. mellékletében, és e fajoknak az Unióba történő behozatala tiltott, mivel inváziós jellegüket felismerték és az Unióba történő betelepítésük vagy behurcolásuk káros hatást gyakorolna az őshonos fajokra. Ezek a fajok a következők: Callosciurus erythraeus, Sciurus carolinensis, Oxyura jamaicensis, Lithobates (Rana) catesbeianus, Sciurus niger, Chrysemys picta és Trachemys scripta elegans. Annak biztosítása érdekében, hogy uniós szinten koherens jogi keret és egységes szabályozás vonatkozzon az idegenhonos inváziós fajokra, ezeket az idegenhonos inváziós fajokat az Unió számára veszélyt jelentő idegenhonos inváziós fajok jegyzékének összeállítása során elsődleges fontosságúnak kell tekinteni.
(15)
Az utólagos reagálással szemben előnyben kell részesíteni a környezeti szempontból általában kívánatosabb és költséghatékonyabb megoldást jelentő megelőzést. Ezért kiemelt kérdésként kell kezelni azon idegenhonos inváziós fajok jegyzékbe vételét, amelyek még nincsenek jelen az Unióban, vagy az invázió kezdeti szakaszában vannak, valamint azon idegenhonos inváziós fajokét, amelyek vélhetően a legjelentősebb káros hatást fejtik ki. Mivel folyamatosan újabb és újabb idegenhonos inváziós fajokat telepíthetnek vagy hurcolhatnak be az Unióba, miközben a már jelen lévő idegenhonos fajok is tovább terjednek és nő az előfordulási területük, gondoskodni kell az uniós jegyzék folyamatos felülvizsgálatáról és naprakész állapotban tartásáról.
(16)
Meg kell vizsgálni a regionális együttműködés lehetőségét azon tagállamok között, amelyeket ugyanazon, az Unió nagy részében életképes állományt létrehozni nem képes fajok veszélyeztetnek. Amennyiben e rendelet céljait jobban el lehet érni uniós szintű intézkedésekkel, az ilyen fajokat fel lehet venni az uniós jegyzékbe is.
(17)
E rendelet céljainak megvalósítása során helyénvaló figyelembe venni a legkülső régiók sajátos helyzetét, különösen távol eső és sziget jellegüket, valamint biológiai sokféleségük egyedülállóságát. Ennélfogva az e rendeletben foglalt, az Unió számára veszélyt jelentő idegenhonos inváziós fajokkal kapcsolatos korlátozó és megelőző intézkedések megtételére vonatkozó követelményeket - az Európai Unió működéséről szóló szerződésben (EUMSZ) meghatározottak szerint - hozzá kell igazítani a legkülső régiók említett sajátosságaihoz, figyelembe véve a 2010/718/EU (15) és a 2012/419/EU (16) európai tanácsi határozatokat is.
(18)
Az idegenhonos inváziós fajokkal kapcsolatos kockázatok és problémák az Unió egészét érintő, határokon átnyúló kihívást jelentenek. Ezért az Unió számára veszélyt jelentő idegenhonos inváziós fajok Unióba történő szándékos vagy gondatlan behozatalára, szaporítására, nevelésére, szállítására, beszerzésére, értékesítésére, használatára, kereskedelmére, tartására és környezetbe történő kibocsátására vonatkozó uniós szintű tilalom bevezetése elengedhetetlen ahhoz, hogy az Unióban mindenütt gyorsan és következetesen lehessen fellépni a belső piac torzulásainak elkerülése érdekében, és megelőzhető legyen az, hogy az egyik tagállam fellépésének a sikerét aláássa egy másik tagállam fellépésének a hiánya.
(19)
A tudományos kutatási és ex situ megőrzési tevékenységek lehetővé tétele érdekében egyedi szabályokat kell kidolgozni azokra az Unió számára veszélyt jelentő idegenhonos inváziós fajokra vonatkozóan, amelyek ilyen tevékenységek tárgyát képezik. Ezeket a tevékenységeket zárt intézményekben kell végezni, ahol a szervezeteket zártan kell tartani, és az Unió számára veszélyt jelentő idegenhonos inváziós fajok kiszabadulásának vagy jogellenes kiengedésének az elkerüléséhez szükséges valamennyi intézkedést meg kell tenni. Jelentős közérdek által kellően indokolt kivételes esetekben a Bizottság engedélyezheti, hogy ezeket a szabályokat bizonyos egyéb - többek között kereskedelmi - tevékenységekre is alkalmazzák. E szabályok végrehajtása során különös figyelmet kell fordítani a védett fajokra és élőhelyekre gyakorolt káros hatás elkerülésére, a vonatkozó uniós jogszabályokkal összhangban.
(20)
Előfordulhatnak olyan esetek, amikor olyan idegenhonos faj jelenik meg az Unió határainál vagy kerül észlelésre az Unió területén, amelynek az Unió számára veszélyt jelentő idegenhonos inváziós fajként való elismerése még nem történt meg. Ezért a tagállamoknak lehetőséget kell nyújtani arra, hogy a rendelkezésre álló tudományos bizonyítékok alapján bizonyos vészhelyzeti intézkedéseket fogadjanak el. A vészhelyzeti intézkedéseknek lehetővé kell tenniük, hogy miközben a tagállamok - a WTO vonatkozó megállapodásaival összhangban és különösen azzal a céllal, hogy az érintett faj az Unió számára veszélyt jelentő idegenhonos inváziós fajként elismerésre kerüljön - a tényleges kockázatokat elemzik, azonnal felléphessenek mindazon idegenhonos inváziós fajok ellen, amelyek betelepítése vagy behurcolása, megtelepedése és terjedése kockázatot jelenthet az adott országban. A tagállami vészhelyzeti intézkedések mellett lehetőséget kell biztosítani uniós szintű vészhelyzeti intézkedések elfogadására is a WTO keretében kötött megfelelő megállapodások rendelkezéseinek való megfelelés érdekében. Az uniós szintű vészhelyzeti intézkedések továbbá egy olyan mechanizmust biztosítanának az Uniónak, amely az újabb idegenhonos inváziós fajok jelenléte vagy bejutásának közvetlen veszélye esetén az elővigyázatosság elvével összhangban álló, gyors intézkedést tenne lehetővé.
(21)
Az idegenhonos inváziós fajok jelentős hányadát nem szándékosan hurcolják be az Unióba. Ezért döntő fontosságú a nem szándékos behurcolás útvonalainak hatékonyabb kezelése. Mivel ezen a területen viszonylag kevés tapasztalat áll rendelkezésre, fokozatosan kell fellépni. A fellépésnek részben a Nemzetközi Tengerészeti Szervezet által a hajók biológiai szennyeződésének a kezelésére és ellenőrzésére vonatkozóan elfogadott iránymutatásban szereplőhöz hasonló önkéntes, részben pedig kötelező intézkedéseket kell magában foglalnia. A fellépésnek az Unió, illetve a tagállamok bizonyos útvonalak kezelésével kapcsolatban szerzett tapasztalataira, többek között a hajók ballasztvizének és üledékének ellenőrzéséről és kezeléséről szóló, 2004-ben elfogadott nemzetközi egyezmény alapján hozott intézkedésekre kell épülnie. A Bizottságnak ezért minden megfelelő lépést meg kell tennie annak érdekében, hogy a tagállamokat az említett egyezmény megerősítésére ösztönözze.
(22)
Annak érdekében, hogy megfelelő tudásalapot lehessen teremteni az idegenhonos inváziós fajok okozta problémák kezeléséhez, fontos, hogy a tagállamok az e fajokra irányuló kutatási, monitorozó és felügyeleti tevékenységeket végezzenek. Mivel az újonnan betelepített vagy behurcolt idegenhonos inváziós fajok korai észlelésére és a már megtelepedett fajok elterjedési területének meghatározására a legmegfelelőbb eszköz a felügyeleti rendszerek működtetése, e rendszereknek célzott és általános vizsgálatokat is magukban kell foglalniuk, valamint a különféle szektorok és érdekelt felek, többek között a regionális és helyi közösségek bevonására kell épülniük. A felügyeleti rendszerek működtetése magában kell, hogy foglalja az Unióban bárhol megjelenő új idegenhonos inváziós fajok állandó figyelemmel kísérését, és arra kell törekedni, hogy e rendszerek uniós szinten valós és teljes képet nyújtsanak. A hatékonyság és gazdaságosság érdekében az uniós jog által korábban létrehozott, már meglévő vámellenőrzési, felügyeleti és monitorozó rendszereket kell alkalmazni, különös tekintettel a 92/43/EGK, a 2000/60/EK, a 2008/56/EK és a 2009/147/EK irányelvben meghatározottakra.
(23)
Az idegenhonos inváziós fajok szándékos betelepítésének megelőzése érdekében az állatokat és növényeket hatósági ellenőrzéseknek kell alávetni. Az élő állatoknak és növényeknek a 882/2004/EK rendeletnek (17), valamint a 91/496/EGK (18) és a 97/78/EK irányelvnek (19) megfelelően határállomásokon, illetve a 2000/29/EK irányelvnek megfelelően belépési pontokon kell belépniük az Unió területére. A hatékonyság növelése és a párhuzamos vámellenőrzési rendszerek létrehozásának elkerülése végett az illetékes hatóságoknak az érkezés szerinti első határállomáson vagy belépési ponton kell ellenőrizniük, hogy az érintett faj az Unió számára veszélyt jelentő idegenhonos inváziós faj-e.
(24)
Az idegenhonos inváziós fajok betelepítését vagy behurcolását követő megtelepedésének és elterjedésének megelőzése érdekében döntő fontosságú a korai észlelés és a kiirtásra irányuló gyors intézkedés. A legeredményesebb és leginkább költséghatékony válaszlépés általában az állomány mielőbbi felszámolása addig, amíg a példányok száma még korlátozott. Ha ez nem megoldható, vagy a kiirtás hosszú távon túl költséges lenne az elérhető környezeti, társadalmi és gazdasági előnyökhöz viszonyítva, az alkalmazott intézkedéseknek az elszigetelésre és az ellenőrző intézkedésekre kell irányulniuk. A kezelési intézkedéseknek a környezeti hatásokkal arányosnak kell lenniük, és megvalósításuk során kellően figyelembe kell venni az adott tagállam biogeográfiai és éghajlati viszonyait.
(25)
El kell kerülni, hogy a kezelési intézkedések káros hatást gyakoroljanak a környezetre és az emberi egészségre. Egyes idegenhonos inváziós állatfajok kiirtása és kezelése - noha az néhány esetben szükséges - még a rendelkezésre álló legkíméletesebb módszerek alkalmazása esetén is fájdalmat, kínt, félelmet és a szenvedés egyéb formáit okozhatja az állatoknak. Ezért az idegenhonos inváziós fajok állományainak kiirtásában, szabályozásában vagy elszigetelésében részt vevő tagállamoknak és szereplőknek a szükséges intézkedések megtételével törekedniük kell arra, hogy a folyamat során megóvják az állatokat az elkerülhető fájdalomtól, kíntól és szenvedéstől, a lehetőségekhez mérten figyelembe véve az e téren meglévő legjobb gyakorlatot, például az Állat-egészségügyi Világszervezet (OIE) által az állatjólétre vonatkozóan kidolgozott irányadó elveket. Figyelembe kell venni az olyan módszereket, amelyek nem letálisak, és a lehető legkisebb mértékűre kell csökkenteni a meghozott intézkedések nem célfajokra gyakorolt hatását.
(26)
Az idegenhonos inváziós fajok általában károsítják az ökoszisztémákat és csökkentik ezen ökoszisztémák ellenálló képességét. Ezért arányos helyreállító intézkedéseket kell végrehajtani az ökoszisztémák inváziókkal szembeni ellenálló képességének a megerősítése, az okozott kár helyrehozatala, valamint a fajok és élőhelyeik védettségi állapotának a 92/43/EGK és a 2009/147/EK irányelvvel összhangban történő javítása, a szárazföldi felszíni vizek, az átmeneti vizek, a parti tengervizek és a felszín alatti vizek ökológiai állapotának a 2000/60/EK irányelv szerinti javítása, valamint a tengervizek környezeti állapotának a 2008/56/EK irányelvvel összhangban történő javítása érdekében. E helyreállító intézkedések költségeit a szennyező fizet elvével összhangban meg kell téríttetni.
(27)
E rendelet hatékony alkalmazását elősegítendő ösztönözni kell a határokon átnyúló, különösen a szomszédos országok közötti együttműködést, valamint a tagállamok, különösen az Unió egyazon biogeográfiai régiójához tartozó tagállamok közötti koordinációt.
(28)
Az idegenhonos inváziós fajok elleni küzdelmet szolgáló rendszernek egy központosított információs rendszerre kell épülnie, amely összegzi az Unióban található idegenhonos fajokkal kapcsolatban rendelkezésre álló információkat, és hozzáférést biztosít a fajok előfordulására, elterjedtségére, ökológiájára, valamint inváziós fajjá válására vonatkozó, valamint a szakpolitikai és a kezeléssel kapcsolatos döntések alátámasztásához szükséges egyéb információkhoz, továbbá lehetővé teszi a legjobb gyakorlatok cseréjét.
(29)
A 2003/35/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (20) létrehozta a környezettel kapcsolatos döntéseket megelőzően a nyilvánossággal folytatandó konzultáció kereteit. A nyilvánosságnak az idegenhonos inváziós fajok elleni fellépés meghatározásában való hathatós közreműködése lehetővé kell, hogy tegye egyrészt azt, hogy a nyilvánosság hangot adjon az e döntések meghozatala szempontjából lényeges véleményének és aggályainak, másrészt hogy a döntéshozók azokat figyelembe vegyék. Ennek fokoznia kell a döntéshozatali folyamat számonkérhetőségét és átláthatóságát, valamint a nyilvánosság környezettudatosságát és a meghozott döntések támogatottságát.
(30)
Fontos a tudományos közösség részvétele annak érdekében, hogy megfelelő tudásalap jöjjön létre az idegenhonos inváziós fajok okozta problémák kezeléséhez. Külön erre a célra egy tudományos fórumot kell létrehozni, melynek feladata tanácsot adni az e rendelet alkalmazásával kapcsolatos tudományos szempontok tekintetében, különösen az uniós jegyzék összeállítását és naprakésszé tételét, a kockázatelemzéseket, a vészhelyzeti intézkedéseket és a kiirtásra irányuló gyors intézkedéseket illetően.
(31)
E rendelet egységes feltételek mellett történő végrehajtásának biztosítása érdekében a Bizottságot végrehajtási hatáskörökkel kell felruházni a következők tekintetében: az uniós jegyzék elfogadása és naprakésszé tétele, az engedélyek megadása céljából bizonyítékként benyújtandó dokumentumok formátuma, uniós szintű vészhelyzeti intézkedések elfogadása, fokozott regionális együttműködés esetében bizonyos intézkedéseknek az érintett tagállamokban való alkalmazásának előírása, a tagállamok arra vonatkozó döntésének az elutasítása, hogy nem alkalmaznak kiirtásra irányuló intézkedéseket, valamint a Bizottság részére benyújtandó jelentések technikai formátuma. Ezeket a hatásköröket a 182/2011/EU európai parlamenti és tanácsi rendeletnek (21) megfelelően kell gyakorolni.
(32)
A környezetvédelem területén születő legújabb tudományos fejlemények figyelembevétele érdekében az EUMSZ 290. cikkének megfelelően felhatalmazást kell adni a Bizottság részére, hogy jogi aktusokat fogadjon el az idegenhonos inváziós fajok életképes állomány alkotására és terjedésre való képességének megállapítására szolgáló módszer, valamint a kockázatelemzések kidolgozása során egységesen alkalmazandó elemek meghatározására vonatkozóan. Különösen fontos, hogy a Bizottság az előkészítő munkája során megfelelő konzultációkat folytasson, többek között szakértői szinten is. A felhatalmazáson alapuló jogi aktus elkészítésekor és szövegezésekor a Bizottságnak gondoskodnia kell a vonatkozó dokumentumoknak az Európai Parlament és a Tanács részére történő egyidejű, időben történő és megfelelő továbbításáról.
(33)
Az e rendeletnek való megfelelés biztosítása érdekében fontos, hogy a tagállamok jogsértés esetén hatékony, arányos és visszatartó erejű szankciókat szabjanak ki, figyelembe véve a jogsértés természetét és súlyosságát, valamint a költségek megtérítésének elvét és a szennyező fizet elvét.
(34)
A tagállamok az e rendelet értelmében hozott intézkedések révén kötelezettségeket írhatnak elő az idegenhonos fajok tartóira, illetve felhasználóira, valamint az érintett földterület tulajdonosaira és bérlőire vonatkozóan.
(35)
Annak érdekében, hogy az Uniós jegyzékbe felvett fajokhoz tartozó, kedvtelésből tartott állatokat nem kereskedelmi céllal tartó tulajdonosok állataikat azok természetes haláláig továbbra is megtarthassák, átmeneti intézkedéseket kell elfogadni azzal a feltétellel, hogy mindent meg kell tenni az ilyen állatok szaporodásának vagy elszabadulásának elkerülése érdekében.
(36)
Indokolt, hogy azoknak az az üzleti szereplőknek, akiknek - például a 708/2007/EK rendeletnek megfelelő engedély alapján - jogos lehet az erre vonatkozó elvárása, hogy az Unió számára veszélyt jelentő idegenhonos inváziós fajok birtokukban levő raktárkészletét e rendelet hatálybalépését követően kimerítsék, két év álljon a rendelkezésükre ahhoz, hogy a birtokukban lévő példányokat leöljék, humánus módon gyérítsék, eladják vagy adott esetben átadják kutatási vagy ex situ megőrzési tevékenységet folytató intézmények számára.
(37)
Mivel e rendelet céljait, nevezetesen az Unión belül az idegenhonos inváziós fajok betelepítése vagy behurcolása és terjedése által a biológiai sokféleségre gyakorolt káros hatás megelőzését, minimálisra csökkentését és mérséklését az egyes tagállamok nem tudják kielégítően megvalósítani, és ezért e célok az intézkedés léptéke és hatása miatt uniós szinten jobban megvalósíthatók, az Unió intézkedéseket hozhat az Európai Unióról szóló szerződés 5. cikkében foglalt szubszidiaritás elvének megfelelően. Az említett cikkben foglalt arányosság elvének megfelelően ez a rendelet nem lépi túl az e célok eléréséhez szükséges mértéket.
(38)
A tagállamok fenntarthatnak vagy elfogadhatnak olyan szabályokat az Unió számára veszélyt jelentő idegenhonos inváziós fajokra vonatkozóan, amelyek az e rendeletben megállapítottaknál szigorúbbak, valamint a tagállami szinten veszélyt jelentő idegenhonos inváziós fajokra is alkalmazhatnak az Unió számára veszélyt jelentő idegenhonos inváziós fajokra vonatkozóan e rendeletben megállapítottakhoz hasonló rendelkezéseket. Ezeknek a szabályoknak összhangban kell állniuk az EUMSZ-szel, és azokról az uniós jognak megfelelően értesíteni kell a Bizottságot,
ELFOGADTA EZT A RENDELETET:
I. FEJEZET
ÁLTALÁNOS RENDELKEZÉSEK
1. cikk
Tárgy
Ez a rendelet szabályokat állapít meg az Unión belül az idegenhonos inváziós fajok szándékos betelepítése és nem szándékos behurcolása, valamint terjedése által a biológiai sokféleségre gyakorolt káros hatás megelőzése, minimálisra csökkentése és mérséklése érdekében.
2. cikk
Hatály
(1) Ez a rendelet valamennyi idegenhonos inváziós fajra vonatkozik.
(2) Ez a rendelet nem vonatkozik a következőkre:
a)
a természetes előfordulási területüket emberi beavatkozás nélkül, az ökológiai feltételek változására vagy az éghajlatváltozásra reagálva változtató fajok;
b)
a 2001/18/EK irányelv 2. cikke második pontjában meghatározott, géntechnológiával módosított szervezetek;
c)
állatbetegségeket okozó kórokozók; e rendelet alkalmazásában állatbetegségek az állatokban előforduló, egy vagy több, állatra vagy emberre átvihető kórokozó által okozott fertőzések;
d)
a 2000/29/EK irányelv I. vagy II. mellékletében felsorolt károsító szervezetek, valamint azon károsító szervezetek, amelyek tekintetében az említett irányelv 16. cikke (3) bekezdésének megfelelően intézkedéseket fogadtak el;
e)
a 708/2007/EK rendelet IV. mellékletében felsorolt fajok akvakultúrában történő alkalmazásuk esetén;
f)
a már engedélyezett vagy az 1107/2009/EK rendelet szerinti, folyamatban lévő értékelés alatt álló növényvédő szerekben való felhasználás céljára gyártott vagy importált mikroorganizmusok; vagy
g)
a már engedélyezett vagy az 528/2012/EU rendelet szerinti, folyamatban lévő értékelés alatt álló biocid termékekben való felhasználás céljára gyártott vagy importált mikroorganizmusok.
3. cikk
Fogalommeghatározások
E rendelet alkalmazásában:
1. „idegenhonos faj”: a természetes előfordulási területén kívüli területre betelepített vagy behurcolt állat-, növény-, gomba- vagy mikroorganizmus faj, alfaj vagy alacsonyabb rendszertani egység bármely élő példánya, beleértve az ilyen fajok részeit, ivarsejtjeit, magjait, petéit vagy szaporítóképleteit, valamint a túlélésre és a későbbi szaporodásra képes keresztezett vagy nemesített fajtákat is;
2. „idegenhonos inváziós faj”: olyan idegenhonos faj, amelyről megállapítást nyert, hogy betelepítése vagy behurcolása, illetve terjedése veszélyezteti vagy káros hatást gyakorol a biológiai sokféleségre és a kapcsolódó ökoszisztéma-szolgáltatásokra;
3. „az Unió számára veszélyt jelentő idegenhonos inváziós faj”: olyan idegenhonos inváziós faj, amelynek káros hatása a 4. cikk (3) bekezdése alapján összehangolt, uniós szintű fellépést tesz szükségessé;
4. „tagállami szinten veszélyt jelentő idegenhonos inváziós faj”: az Unió számára veszélyt jelentő idegenhonos inváziós fajoktól eltérő olyan idegenhonos inváziós faj, amelynek környezetbe történő kibocsátása és terjedése a tagállam tudományos bizonyítékokon alapuló megítélése szerint jelentős káros hatást gyakorol a tagállam területén vagy annak egy részén, még akkor is, ha e káros hatás ténye nem teljes mértékben bizonyított, és ez a káros hatás az érintett tagállam szintjén intézkedéseket tesz szükségessé;
5. „biológiai sokféleség”: a különféle, többek között szárazföldi, tengeri és más vízi ökoszisztémákban élő szervezetek és az ezeket magukban foglaló komplex életközösségek változatossága, ideértve a fajon belüli, valamint a fajok és az ökoszisztémák közötti sokféleséget is;
6. „ökoszisztéma-szolgáltatások”: az ökoszisztémák közvetlen és közvetett hozzájárulása az emberi jóléthez;
7. „betelepítés vagy behurcolás”: egy fajnak a természetes előfordulási helyén kívülre kerülése emberi beavatkozás következtében;
8. „kutatás”: leíró vagy kísérleti tevékenység, amelyet szabályozott körülmények között végeznek új tudományos ismeretek szerzése vagy új termékek kifejlesztése céljából, ezekhez értve az idegenhonos inváziós fajt invázióssá tévő jellemzőktől eltérő genetikai jellemzők azonosítására, leírására és elkülönítésére irányuló tevékenység kezdeti szakaszait is, amennyiben azok nélkülözhetetlenek ezen tulajdonságok nem-inváziós fajban történő felszaporításához;
9. „zárt tartás”: szervezetek olyan zárt létesítményekben való tartása, ahonnan azok nem szabadulhatnak ki vagy terjedhetnek el;
10. „ex situ megőrzés”: a biológiai sokféleség alkotóelemeinek természetes élőhelyükön kívüli megőrzése;
11. „útvonalak”: az idegenhonos inváziós fajok betelepítésének vagy behurcolásának és terjedésének útvonalai és mechanizmusai;
12. „korai észlelés”: az idegenhonos inváziós fajokhoz tartozó példány vagy példányok környezetben való jelenlétének azt megelőzően történő megerősítése, hogy a szóban forgó idegenhonos inváziós faj széles körben elterjedne;
13. „kiirtás”: az idegenhonos inváziós faj állományának letális vagy nem letális módszerekkel történő teljes körű és végleges felszámolása;
14. „állományszabályozás”: az idegenhonos inváziós faj állományára irányuló letális vagy nem letális intézkedések, amelyek célja - a nem célfajokra és azok élőhelyeire gyakorolt hatás minimalizálása mellett - az egyedek számának a lehető legalacsonyabb szinten tartása annak érdekében, hogy - még ha a faj kiirtása nem is lehetséges - az inváziós képessége, valamint a biológiai sokféleségre, a kapcsolódó ökoszisztéma-szolgáltatásokra, az emberi egészségre, illetve a gazdaságra gyakorolt káros hatása minimálisra csökkenjen.
15. „elszigetelés”: minden olyan intézkedés, amelynek célja az idegenhonos inváziós faj állományának az elözönlött területen túli elvándorlásának és terjedésének kockázatát minimalizáló akadályok teremtése;
16. „széles körben elterjedt”: olyan idegenhonos inváziós faj, amelynek állománya túljutott a megtelepedés szakaszán, amely szakaszban önfenntartó populációt hozott létre, és meghódította annak a lehetséges előfordulási területnek a nagy részét, ahol túlélésre és szaporodásra képes;
17. „kezelés”: bármilyen letális vagy nem letális intézkedés, amelynek célja az idegenhonos inváziós faj kiirtása, állomány szabályozása vagy elszigetelése, amely egyúttal minimálisra csökkenti a nem célfajokra és azok élőhelyeire gyakorolt hatást.
4. cikk
Az Unió számára veszélyt jelentő idegenhonos inváziós fajok jegyzéke
(1) A Bizottság végrehajtási jogi aktusok útján elfogadja az Unió számára veszélyt jelentő idegenhonos inváziós fajok jegyzékét (a továbbiakban: uniós jegyzék) az e cikk (3) bekezdésében megállapított kritériumok alapján. E végrehajtási jogi aktusokat a 27. cikk (2) bekezdésében említett vizsgálóbizottsági eljárásnak megfelelően kell elfogadni. A végrehajtási jogi aktusok tervezetét 2016. január 2-ig kell benyújtani a 27. cikk (1) bekezdésében említett bizottságnak.
(2) A Bizottság legalább hatévente átfogóan felülvizsgálja az uniós jegyzéket, és addig is az (1) bekezdésben említett eljárásnak megfelelően, szükség szerint, aktualizálja azt:
a)
új idegenhonos inváziós fajoknak a jegyzékbe való felvételével,
b)
amennyiben a jegyzékben szereplő valamely faj már nem felel meg a (3) bekezdésben meghatározott egy vagy több kritériumnak, e fajnak a jegyzékből való törlésével.
(3) Egy idegenhonos inváziós faj csak akkor vehető fel az uniós jegyzékbe, ha megfelel a következő kritériumok mindegyikének:
a)
a rendelkezésre álló tudományos bizonyítékok alapján megállapítást nyert, hogy idegenhonos az Unió területén, kivéve a legkülső régiókat;
b)
a rendelkezésre álló tudományos bizonyítékok alapján megállapítást nyert, hogy képes arra, hogy a jelenlegi éghajlati viszonyok, illetve az éghajlat előrelátható változása mellett életképes populációt alkosson és a környezetben elterjedjen egy több mint két tagállam alkotta biogeográfiai régióban vagy egy tengeri alrégióban, e tagállamok legkülső régióit nem véve figyelembe;
c)
a rendelkezésre álló tudományos bizonyítékok alapján valószínűsíthetően jelentős káros hatást gyakorol a biológiai sokféleségre vagy a kapcsolódó ökoszisztéma-szolgáltatásokra, emellett káros hatást gyakorolhat az emberi egészségre, illetve a gazdaságra is;
d)
az 5. cikk (1) bekezdésében foglaltaknak megfelelően elvégzett kockázatelemzés eredménye szerint betelepítésének vagy behurcolásának, megtelepedésének és terjedésének megelőzése uniós szintű, összehangolt fellépést tesz szükségessé;
e)
valószínűsíthető, hogy az uniós jegyzékbe való felvétel ténylegesen megelőzi, minimalizálja vagy mérsékli káros hatását.
(4) A tagállamok kérelmet nyújthatnak be a Bizottsághoz valamely idegenhonos inváziós fajnak az uniós jegyzékbe való felvételére vonatkozóan. A kérelemben a következő információk mindegyikének szerepelnie kell:
a)
a faj neve;
b)
az 5. cikk (1) bekezdésében foglaltaknak megfelelően elvégzett kockázatelemzés;
c)
arra vonatkozó bizonyíték, hogy az e cikk (3) bekezdésében foglalt kritériumok teljesülnek.
(5) Az uniós jegyzékben adott esetben hivatkozni kell az adott idegenhonos inváziós fajjal általában összefüggésbe hozható árukra és ezen áruknak a 2658/87/EGK tanácsi rendelet (22) szerinti Kombinált Nómenklatúra-kódjára, feltüntetve azokat az árukategóriákat, amelyeket e rendelet 15. cikke szerint hatósági ellenőrzés alá kell vonni.
(6) A Bizottság az uniós jegyzék elfogadásakor, illetve aktualizálásakor a (3) bekezdésben szereplő kritériumokat alkalmazza, és kellően figyelembe veszi a tagállamok számára felmerülő végrehajtási költségeket, a fellépés elmaradásának a költségeit, a költséghatékonyságot, valamint a társadalmi-gazdasági szempontokat. Az uniós jegyzékben elsődlegesen azoknak az idegenhonos inváziós fajoknak kell szerepelniük, amelyek:
a)
még nincsenek jelen az Unióban vagy az invázió kezdeti szakaszában vannak, és a legnagyobb valószínűséggel jelentős káros hatást fejtenek ki;
b)
már megtelepedtek az Unióban és a legjelentősebb káros hatást fejtik ki.
(7) Az uniós jegyzékre vonatkozó javaslata megtételekor a Bizottságnak indokolnia kell azt is, hogy e rendelet céljait uniós szintű intézkedésekkel lehet jobban elérni.
5. cikk
Kockázatelemzés
(1) A 4. cikk alkalmazásában a kockázatelemzést az idegenhonos inváziós fajok aktuális és potenciális előfordulási területével kapcsolatban, a következő elemek figyelembevételével kell elvégezni:
a)
a faj bemutatása rendszertani besorolásának, előéletének, valamint természetes és lehetséges előfordulási területének a meghatározásával;
b)
szaporodási és terjedési viselkedésformáinak, valamint dinamikájának a bemutatása, kitérve a szaporodáshoz és az elterjedéshez szükséges környezeti feltételek fennállásának a vizsgálatára;
c)
az e fajok szándékos betelepítése és nem szándékos behurcolása, valamint terjedése lehetséges útvonalainak a leírása, ideértve adott esetben azoknak a javaknak a meghatározását, amelyekkel az idegenhonos inváziós faj általában összefüggésbe hozható;
d)
az érintett biogeográfiai régiókba való betelepítés vagy behurcolás, valamint az ottani megtelepedés és elterjedés aktuális feltételek és az éghajlat előrelátható változása melletti kockázatának alapos elemzése;
e)
a faj aktuális elterjedési területének bemutatása, ideértve, hogy már jelen van-e az Unióban vagy a szomszédos országokban, valamint a valószínű jövőbeli elterjedési területének előrejelzése;
f)
a biológiai sokféleségre és a kapcsolódó ökoszisztéma-szolgáltatásokra - ezen belül az őshonos fajokra, a védett területekre és a veszélyeztetett élőhelyekre -, valamint az emberi egészségre, a biztonságra és a gazdaságra gyakorolt káros hatás bemutatása, ideértve a lehetséges jövőbeli hatás értékelését is a rendelkezésre álló tudományos ismeretek figyelembevételével;
g)
a kár lehetséges költségeinek értékelése;
h)
a faj ismert felhasználási módjainak és az e felhasználásokból származó társadalmi és gazdasági előnyöknek a leírása.
(2) Fajoknak az Unió számára veszélyt jelentő idegenhonos inváziós fajként történő jegyzékbe vételére való javaslata megtételekor a Bizottság elvégzi az (1) bekezdésben említett kockázatelemzést.
Minden olyan esetben, amikor valamely tagállam egy adott fajnak az uniós jegyzékbe való felvétele iránti kérelmet nyújt be, felelős az (1) bekezdésben említett kockázatelemzés elvégzéséért. Szükség esetén a Bizottság segítheti a tagállamokat e kockázatelemzések kidolgozásában, amennyiben az elemzés azok európai dimenziójára vonatkozik.
(3) A Bizottság felhatalmazást kap arra, hogy a 29. cikknek megfelelően felhatalmazáson alapuló jogi aktusokat fogadjon el a 4. cikk (3) bekezdésének b) pontjának alkalmazásában elfogadható bizonyítéktípus további pontosítása, valamint e cikk (1) bekezdése a)-h) pontja alkalmazásának részletes leírása céljából. A részletes leírásban ki kell térni a kockázatelemzés során használandó módszertanra, figyelembe véve a vonatkozó nemzeti és nemzetközi standardokat, továbbá azt, hogy elsőbbséget kell élveznie az olyan idegenhonos inváziós fajok elleni fellépésnek, amelyek jelentős káros hatással járnak vagy járhatnak a biológiai sokféleségre vagy a kapcsolódó ökoszisztéma-szolgáltatásokra, valamint az emberi egészségre vagy gazdaságra; e káros hatás súlyosbító tényezőnek minősül. Különösen fontos, hogy ezen felhatalmazáson alapuló jogi aktusok elfogadása előtt a Bizottság a rendes gyakorlatának megfelelően konzultációkat folytasson szakértőkkel, többek között a tagállamok szakértőivel.
6. cikk
A legkülső régiókra vonatkozó rendelkezések
(1) Az Unió számára veszélyt jelentő idegenhonos inváziós fajok a legkülső régiókban nem tartoznak a 7., illetve a 13-20. cikk hatálya alá.
(2) Minden olyan tagállam, amelyben legkülső régiók találhatók, az érintett régiókkal való konzultációt követően 2017. január 2-ig minden ilyen régióra vonatkozóan elfogadja a veszélyt jelentő idegenhonos inváziós fajok jegyzékét.
(3) Ami az e cikk (2) bekezdésében említett jegyzékekben szereplő idegenhonos inváziós fajokat illeti, a tagállamok saját legkülső régióikban adott esetben alkalmazhatnak a 7-9., 13-17., 19. és 20. cikkben meghatározott intézkedéseket. Ezeknek az intézkedéseknek összhangban kell állniuk az EUMSZ-szel, és azokról az uniós jognak megfelelően értesíteni kell a Bizottságot.
(4) A (2) bekezdésben említett jegyzékeket, illetve azok frissítéseit a tagállamok haladéktalanul bejelentik a Bizottságnak, és azokról tájékoztatják a többi tagállamot.
II. FEJEZET
MEGELŐZÉS
7. cikk
Korlátozások
(1) Az Unió számára veszélyt jelentő idegenhonos inváziós fajokat tilos szándékosan:
a)
az Unió területére behozni, beleértve a vámfelügyelet alatti átszállítást is;
b)
tartani, a zárt tartást is ideértve;
c)
tenyészteni, a zárt tartást is ideértve;
d)
az Unióba, az Unióból vagy az Unión belül szállítani, kivéve a faj kiirtása céljából használt létesítményekbe történő szállítást;
e)
forgalomba hozni;
f)
felhasználni vagy azokkal kereskedni;
g)
szaporítás, nevelés vagy termesztés céljára engedélyezni, a zárt tartást is ideértve; vagy
h)
a környezetbe kibocsátani.
(2) A tagállamok minden szükséges intézkedést megtesznek az Unió számára veszélyt jelentő idegenhonos inváziós fajok nem szándékos behurcolásának vagy terjedésének - beleértve adott esetben a súlyos gondatlanságból eredő nem szándékos behurcolás vagy terjedést is - megelőzése érdekében.
8. cikk
Engedélyek
(1) A 7. cikk (1) bekezdésének a), b), c), d), f) és g) pontjában foglalt korlátozásoktól eltérve és az e cikk (2) bekezdésére is figyelemmel a tagállamok engedélyezési rendszert dolgoznak ki, lehetővé téve, hogy intézmények az Unió számára veszélyt jelentő idegenhonos inváziós fajokkal kapcsolatosan kutatást vagy ex situ megőrzést folytassanak. Amikor az emberi egészség előmozdításához elengedhetetlen az Unió számára veszélyt jelentő idegenhonos inváziós fajokból származó termékek felhasználása, akkor a tagállamok a tudományos tevékenység keretében való előállítására és a későbbi gyógyászati felhasználásra is kiterjeszthetik az engedélyezési rendszerüket.
(2) A tagállamok felhatalmazzák illetékes hatóságaikat arra, hogy az (1) bekezdésben említett engedélyeket kiadják azokra a tevékenységekre, amelyeket zárt tartás mellett, az alábbi feltételek mindegyikének teljesülésével folytatnak:
a)
az Unió számára veszélyt jelentő idegenhonos inváziós faj tartása és kezelése a (3) bekezdéssel összhangban zárt tartásban történik;
b)
a tevékenységet az illetékes hatóságok által meghatározott megfelelő képesítéssel rendelkező személyzet végzi;
c)
a zárt tartás helyére történő szállítást, illetve az onnan történő elszállítást az idegenhonos inváziós faj kiszabadulását lehetetlenné tevő körülmények között végzik, az engedélyben meghatározottaknak megfelelően;
d)
az Unió számára veszélyt jelentő idegenhonos inváziós fajokhoz tartozó állatokat megjelölik vagy adott esetben más olyan módszerrel hatékony módon azonosítják, amelyek nem okoznak elkerülhető fájdalmat, kínt vagy szenvedést;
e)
a kiszabadulás, elterjedés vagy eltávolítás kockázatát hatékonyan kezelik, figyelembe véve az érintett fajt, annak biológiai jellemzőit és terjedési viselkedésformáit, a folytatni kívánt tevékenységet és az alkalmazandó zárt tartásmódot, a környezettel való kölcsönhatást és az egyéb lényeges tényezőket;
f)
biztosítva van egy állandó felügyeleti rendszer, és a kérelmező kidolgozott egy, a lehetséges kiszabadulásra vagy elterjedésre is kiterjedő vészhelyzeti tervet, amely egy kiirtási tervet is magában foglal. A vészhelyzeti tervet az illetékes hatóságnak jóvá kell hagynia. Az idegenhonos inváziós faj kiszabadulása vagy elterjedése esetén a vészhelyzeti tervet azonnal végre kell hajtani, az engedélyt pedig - ideiglenesen vagy véglegesen - vissza lehet vonni.
Az (1) bekezdésben említett engedélyt a zárt tartás kapacitását meg nem haladó számú idegenhonos inváziós fajra és példányra kell korlátozni. Az engedélynek tartalmaznia kell az érintett fajok kiszabadulásával vagy elterjedésével kapcsolatos kockázat mérsékléséhez szükséges korlátozásokat. Az engedélynek folyamatosan kísérnie kell a tárgyát képező idegenhonos inváziós fajt, annak Unión belüli tartása, Unióba történő behozatala és Unión belüli szállítása során.
(3) A példányok zárt tartása során teljesülniük kell a következő feltételeknek:
a)
a példányok fizikailag elszigeteltek, és nem szabadulhatnak ki, terjedhetnek tovább vagy távolíthatók el illetéktelen személy által a tartás helyéről;
b)
szabályozott takarítási, hulladékkezelési és karbantartási eljárások biztosítják, hogy egyetlen példány sem, illetve azok egyetlen szaporítható része sem szabadulhat ki, terjedhet tovább vagy távolítható el illetéktelen személy által;
c)
a példányoknak a tartás helyéről való eltávolítása, valamint a példányok ártalmatlanítása, megsemmisítése vagy humánus módon való gyérítése oly módon történik, amely kizárja a tartás helyén kívüli szaporítás vagy szaporodás lehetőségét.
(4) Az engedély iránti kérelemhez a kérelmezőnek csatolnia kell minden olyan bizonyítékot, amely ahhoz szükséges, hogy az illetékes hatóság értékelni tudja a (2) és a (3) bekezdésben meghatározott feltételek teljesülését.
(5) A tagállamok felhatalmazzák illetékes hatóságaikat arra, hogy a biológiai sokféleségre vagy a kapcsolódó ökoszisztéma-szolgáltatásokra káros hatást gyakorló, előre nem látott események bekövetkezése esetén bármely időpontban ideiglenesen vagy véglegesen visszavonják az engedélyt. Az engedélyek visszavonását tudományos tényekre alapozva, és amennyiben nem áll rendelkezésre elegendő tudományos információ, az elővigyázatosság elvére alapozva, valamint a nemzeti közigazgatási előírásokra kellő tekintettel kell megindokolni.
(6) A Bizottság végrehajtási jogi aktusok útján meghatározza a tagállamok illetékes hatóságai által kiadott engedélyhez bizonyítékul szolgáló dokumentum formátumát. E végrehajtási jogi aktusokat a 27. cikk (2) bekezdésében említett vizsgálóbizottsági eljárásnak megfelelően kell elfogadni. A tagállamok ezt a formátumot az engedélyt kísérő dokumentum esetében használják.
(7) A tagállamok az e cikk (1) bekezdésével összhangban kiadott valamennyi engedélyre vonatkozóan késedelem nélkül az interneten nyilvánosságra hozzák legalább az alábbiakat:
a)
az Unió számára veszélyt jelentő azon idegenhonos inváziós fajok tudományos és közönséges neve, amelyekre vonatkozóan az engedélyt kibocsátották;
b)
az érintett példányok száma vagy mennyisége;
c)
a cél, amelyre az engedélyt kibocsátották; és
d)
a 2658/87/EGK rendelet szerinti Kombinált Nómenklatúra-kódok.
(8) A tagállamok gondoskodnak arról, hogy illetékes hatóságaik ellenőrzéseket végezzenek annak biztosítása érdekében, hogy az intézmény megfelel a kiadott engedélyben meghatározott feltételeknek.
9. cikk
Jóváhagyás
(1) Kivételes esetekben, amennyiben azt nyomós közérdek indokolja, a társadalmi vagy gazdasági jellegű érdekeket is beleértve, a tagállamok - az e cikkben foglalt eljárásnak megfelelően, a Bizottság jóváhagyásától függően - engedélyt adhatnak intézményeknek arra, hogy a 8. cikk (2) és (3) bekezdésében meghatározott feltételek mellett a 8. cikk (1) bekezdésében szereplő tevékenységektől eltérő tevékenységeket folytassanak.
(2) A Bizottság erre a célra elektronikus jóváhagyási rendszert hoz létre és működtet, és a jóváhagyási kérelmek ügyében a kérelem beérkezésétől számított 60 napon belül döntést hoz.
(3) A tagállamok a jóváhagyási kérelmeket a (2) bekezdésben említett rendszeren keresztül nyújtják be.
(4) A jóváhagyási kérelemnek tartalmaznia kell a következőket:
a)
az intézmény vagy az intézmények csoportjának részletes adatai, azok nevét és címét is beleértve;
b)
az Unió számára veszélyt jelentő azon idegenhonos inváziós fajok tudományos és közönséges neve, amelyekre vonatkozóan a jóváhagyást kérik;
c)
a 2658/87/EGK rendelet szerinti Kombinált Nómenklatúra-kódok;
d)
az érintett példányok száma vagy mennyisége;
e)
a kért jóváhagyás indokai;
f)
az annak biztosítása céljából előirányzott intézkedések részletes leírása, hogy az Unió számára veszélyt jelentő idegenhonos inváziós fajok ne szabadulhassanak ki vagy terjedhessenek el a tartásukra és kezelésükre szolgáló zárt létesítményekből, valamint azoknak az intézkedéseknek a részletes leírása, amelyek annak biztosítására szolgálnak, hogy az idegenhonos inváziós fajok esetlegesen szükségessé váló szállítására olyan körülmények között kerüljön sor, amely kizárja kiszabadulásuk lehetőségét;
g)
az Unió számára veszélyt jelentő azon idegenhonos inváziós fajok kiszabadulása kockázatának elemzése, amelyekre vonatkozóan a jóváhagyást kérik; az elemzéshez mellékelni kell a meghozandó kockázatcsökkentő intézkedések leírását;
h)
a tervezett felügyeleti rendszernek, valamint az esetleges kiszabadulás vagy elterjedés kezelésére kidolgozott - és szükség esetén kiirtási tervet is magában foglaló - vészhelyzeti tervnek a leírása;
i)
az ezen intézményekre vonatkozó releváns nemzeti jogszabályok leírása.
(5) A Bizottság általi jóváhagyásokról értesíteni kell az érintett tagállam illetékes hatóságát. A jóváhagyások a (4) bekezdés a) pontja szerinti kérelmezési eljárástól függetlenül konkrét intézményre vonatkoznak és tartalmazzák a (4) bekezdésben említett információkat, valamint az érvényességi időt is meghatározzák. A jóváhagyások rendelkezéseket tartalmaznak az intézményeknek a kérelem tárgyát képező tevékenységre történő felhasználás céljából további vagy utánpótlási célú példányokkal való ellátására is.
(6) A Bizottság általi jóváhagyást követően az illetékes hatóság a 8. cikk (4)-(8) bekezdésének megfelelően kiállíthatja az e cikk (1) bekezdésében említett engedélyt. Az engedélyben a Bizottság által kibocsátott jóváhagyásban meghatározott valamennyi rendelkezést szerepeltetni kell.
(7) Az e rendeletben foglalt vonatkozó kötelezettségek bármelyikének nem teljesítése esetén a Bizottság elutasítja a jóváhagyási kérelmet.
(8) A Bizottság a lehető leghamarabb tájékoztatja az érintett tagállamot, amennyiben egy jóváhagyási kérelmet a (7) bekezdés alapján elutasított, és megjelöli az elutasítás okait.
10. cikk
Vészhelyzeti intézkedések
(1) Ha egy tagállam bizonyítékkal rendelkezik arra vonatkozóan, hogy területén olyan idegenhonos inváziós faj van jelen, amely az uniós jegyzékben nem szerepel, de az illetékes hatóságok előzetes tudományos bizonyítékokon alapuló véleménye szerint a 4. cikk (3) bekezdésében foglalt kritériumokat valószínűleg teljesíti, vagy hogy fennáll annak a közvetlen veszélye, hogy egy ilyen idegenhonos inváziós fajt betelepítenek vagy behurcolnak az adott tagállam területére, haladéktalanul vészhelyzeti intézkedéseket léptethet életbe, amelyek keretében a 7. cikk (1) bekezdésében szereplő korlátozások bármelyikét bevezetheti.
(2) A saját területére vonatkozóan a 7. cikk (1) bekezdése a), d) vagy e) pontjának az alkalmazását magában foglaló vészhelyzeti intézkedéseket életbe léptető tagállam haladéktalanul értesíti a Bizottságot és az összes többi tagállamot az életbe léptetett intézkedésekről és az azokat alátámasztó bizonyítékokról.
(3) A vészhelyzeti intézkedések tárgyát képező idegenhonos inváziós fajra vonatkozóan az érintett tagállam késedelem nélkül, de a vészhelyzeti intézkedések bevezetésére vonatkozó határozat elfogadását követő 24 hónapon belül mindenképpen elvégzi az 5. cikk szerinti kockázatelemzést a rendelkezésre álló szakmai és tudományos információk alapján, mégpedig azzal a céllal, hogy a szóban forgó faj bekerüljön az uniós jegyzékbe.
(4) Az e cikk (2) bekezdésében említett értesítés kézhezvétele esetén, vagy ha egyéb bizonyítékok állnak rendelkezésre arra vonatkozóan, hogy az Unióban olyan idegenhonos inváziós faj van jelen, amely az uniós jegyzékben nem szerepel, de a 4. cikk (3) bekezdésében foglalt kritériumokat valószínűleg teljesíti, vagy hogy fennáll annak a közvetlen veszélye, hogy egy ilyen idegenhonos inváziós fajt betelepítenek vagy behurcolnak az Unió területére, akkor a Bizottság végrehajtási jogi aktusok útján, az előzetes tudományos bizonyítékok alapján megállapítja, hogy a faj valószínűsíthetően megfelel-e az említett kritériumoknak, és amennyiben arra a megállapításra jut, hogy a 4. cikk (3) bekezdésében foglalt kritériumok valószínűleg teljesülnek, az Unióra vonatkozó vészhelyzeti intézkedéseket léptet életbe, amelyek keretében az adott faj miatti kockázatokra tekintettel a 7. cikk (1) bekezdésében szereplő korlátozások bármelyikét bevezetheti egy korlátozott időtartamra. E végrehajtási jogi aktusokat a 27. cikk (2) bekezdésében említett vizsgálóbizottsági eljárásnak megfelelően kell elfogadni.
(5) Amennyiben a Bizottság a (4) bekezdésben említett végrehajtási jogi aktusokat fogad el, a tagállamok szükség szerint hatályon kívül helyezik vagy módosítják az általuk meghozott vészhelyzeti intézkedéseket.
(6) A tagállamok abban az esetben is hatályon kívül helyezik vagy módosítják saját vészhelyzeti intézkedéseiket, amennyiben a Bizottság a szóban forgó idegenhonos inváziós fajt felveszi az uniós jegyzékbe.
(7) Ha az e cikk (3) bekezdése értelmében elvégzett kockázatelemzést követően a Bizottság az idegenhonos inváziós fajt nem veszi fel az uniós jegyzékbe, akkor a tagállamok hatályon kívül helyezik az e cikk (1) bekezdése értelmében életbe léptetett vészhelyzeti intézkedéseiket, és az említett fajt felvehetik a tagállami szinten veszélyt jelentő idegenhonos inváziós fajoknak a 12. cikk (1) bekezdése szerinti nemzeti jegyzékébe, valamint mérlegelhetik a 11. cikk szerinti megerősített regionális együttműködés alkalmazását.
11. cikk
A regionális szinten veszélyt jelentő idegenhonos inváziós fajok és az Unióban őshonos fajok
(1) A tagállamok a tagállami szinten veszélyt jelentő idegenhonos inváziós fajokra vonatkozó, 12. cikkel összhangban létrehozott nemzeti jegyzékükben szereplő fajok közül meghatározhatnak olyan, az Unióban őshonos vagy ott nem őshonos fajokat, amelyek megerősített regionális együttműködést tesznek szükségessé.
(2) Az érintett tagállamok kérésére a Bizottság elősegíti a 22. cikk (1) bekezdése szerinti, az érintett tagállamok közötti együttműködést és koordinációt. Amennyiben egyes idegenhonos inváziós fajok által a biológiai sokféleségre és a kapcsolódó ökoszisztéma-szolgáltatásokra, valamint az emberi egészségre és a gazdaságra gyakorolt hatás miatt szükséges, és ezt a megerősített regionális együttműködés indokoltságát vizsgáló, a kérelmező tagállamok által elvégzett átfogó elemzés is kellőképpen alátámasztja, a Bizottság végrehajtási jogi aktusok útján megkövetelheti, hogy az érintett tagállamok a saját területükön vagy annak egy részén adott esetben értelemszerűen alkalmazzák a 13., 14., és 16. cikket, a 17. cikket függetlenül a 18. cikktől, továbbá adott esetben alkalmazzák a 19. és 20. cikket. E végrehajtási jogi aktusokat a 27. cikk (2) bekezdésében említett vizsgálóbizottsági eljárásnak megfelelően kell elfogadni.
(3) Azok a regionális szinten veszélyt jelentő idegenhonos inváziós fajok, amelyek a tagállamok valamelyikében őshonosak, az adott tagállam területén nem tartoznak a 13., 14., 16., 17., 19., 20. és 24. cikk rendelkezéseinek a hatálya alá. Azok a tagállamok, ahol ezek a fajok őshonosak, együttműködnek az érintett tagállamokkal e fajok útvonalainak a 13. cikk szerinti elemzésében, és a 22. cikk (1) bekezdésében foglaltak szerint eljárva, a többi tagállammal konzultálva, megfelelő intézkedéseket fogadhatnak el e fajok további terjedésének megakadályozása érdekében.
12. cikk
A tagállami szinten veszélyt jelentő idegenhonos inváziós fajok
(1) A tagállamok nemzeti jegyzéket hozhatnak létre a tagállami szinten veszélyt jelentő idegenhonos inváziós fajokról. Ezen idegenhonos inváziós fajok vonatkozásában a tagállamok a saját területükön adott esetben alkalmazhatják a 7., 8., 13-17., 19. és 20. cikkben meghatározott intézkedéseket. Ezeknek az intézkedéseknek összhangban kell állniuk az EUMSZ-szel, és azokról az uniós jognak megfelelően értesíteni kell a Bizottságot.
(2) A tagállamok tájékoztatják a Bizottságot és a többi tagállamot az általuk tagállami szinten veszélyt jelentőnek tekintett idegenhonos inváziós fajokról és az (1) bekezdéssel összhangban alkalmazott intézkedésekről.
13. cikk
Az idegenhonos inváziós fajok útvonalaira vonatkozó cselekvési tervek
(1) A tagállamok az uniós jegyzék elfogadásától számított 18 hónapon belül átfogó elemzést készítenek az Unió számára veszélyt jelentő idegenhonos inváziós fajok nem szándékos behurcolásának és terjedésének útvonalairól legalább a saját területükre, valamint a 2008/56/EK irányelv 3. cikke 1. pontjában meghatározottak szerinti tengervizeikre vonatkozóan, valamint meghatározzák azokat az útvonalakat, amelyek a rajtuk keresztül az Unióba bejutó fajok mennyisége vagy az általuk okozott esetleges kár mértéke miatt kiemelt intézkedést igényelnek („kiemelt útvonalak”).
(2) Az uniós jegyzék elfogadásától számított három éven belül minden egyes tagállam kidolgozza és végrehajtja az általa az (1) bekezdés alapján meghatározott kiemelt útvonalakra vonatkozó cselekvési tervet vagy terveket. A cselekvési terveknek tartalmazniuk kell a fellépések ütemtervét, és be kell mutatniuk a kiemelt útvonalakra irányuló és az idegenhonos inváziós fajok Unióba történő nem szándékos behurcolásának és Unión belüli terjedésének a megelőzése érdekében meghozandó intézkedéseket, valamint adott esetben az önkéntes fellépéseket és a bevált gyakorlatok gyűjteményét.
(3) A tagállamok gondoskodnak a megfelelő koordinációról, hogy olyan cselekvési terv vagy tervek szülessenek, amelyeket a 22. cikk (1) bekezdésével összhangban a megfelelő regionális szinten összehangoltak. Amennyiben nem születnek ilyen regionális cselekvési tervek, a tagállamok a területükre vonatkozó cselekvési terveket dolgoznak ki és hajtanak végre, és azokat lehetőség szerint összehangolják a megfelelő regionális szinten.
(4) Az e cikk (2) bekezdésében említett cselekvési terveknek mindenekelőtt a következőkre irányuló - és költség-haszon elemzésen alapuló - intézkedéseket kell magukban foglalniuk:
a)
figyelemfelkeltés;
b)
az áruk, javak, járművek és felszerelések idegenhonos inváziós fajok példányaival való szennyeződésének a minimálisra csökkentése, ideértve az idegenhonos inváziós fajok harmadik országokból történő szállításának megakadályozására vonatkozó intézkedéseket is;
c)
a 15. cikk szerinti hatósági ellenőrzésektől eltérő megfelelő ellenőrzések biztosítása az Unió határain.
(5) A (2) bekezdésnek megfelelően létrehozott cselekvési terveket késedelem nélkül be kell nyújtani a Bizottságnak. A tagállamok legalább hatévente felülvizsgálják a cselekvési terveiket, és benyújtják azokat a Bizottságnak.
III. FEJEZET
KORAI ÉSZLELÉS ÉS GYORS KIIRTÁS
14. cikk
Felügyeleti rendszer
(1) Az idegenhonos inváziós fajok Unióba való átterjedésének vagy az Unióban történő terjedésének a megelőzése érdekében a tagállamok az uniós jegyzék elfogadásától számított 18 hónapon belül létrehozzák vagy meglévő rendszerükbe integrálják az Unió számára veszélyt jelentő idegenhonos inváziós fajok felügyeleti rendszerét, amely az idegenhonos inváziós fajok környezetben való előfordulására vonatkozó adatok - felmérések, monitorozás és egyéb eljárások révén történő - gyűjtésére és rögzítésére szolgál.
(2) Az e cikk (1) bekezdésében említett felügyeleti rendszernek:
a)
le kell fednie a tagállam területét - a tengeri felségvizeket is beleértve -, hogy az Unió számára veszélyt jelentő új, illetve már megtelepedett idegenhonos inváziós fajok jelenléte és elterjedési területük meghatározható legyen;
b)
elég dinamikusnak kell lennie ahhoz, hogy a tagállam területén vagy annak egy részén belül gyorsan észlelhető legyen az olyan, az Unió számára veszélyt jelentő idegenhonos inváziós fajok megjelenése a környezetben, amelyek jelenlétéről korábban nem tudtak;
c)
az uniós jogban vagy nemzetközi megállapodásokban meghatározott, az elemzésre és monitorozására vonatkozó rendelkezésekre kell épülnie, azokkal összeegyeztethetőnek kell lennie, és azokat nem szabad megkettőznie, valamint fel kell használnia a 92/43/EGK irányelv 11. cikkében, a 2000/60/EK irányelv 8. cikkében és a 2008/56/EK irányelv 11. cikkében meghatározott, meglévő felügyeleti és monitorozó rendszerek által biztosított információkat;
d)
a lehetőségekhez mérten figyelembe kell vennie a határokon átnyúló lényeges hatásokat és jellemzőket.
15. cikk
Hatósági ellenőrzések
(1) A tagállamok 2016. január 2-ig létrehoznak egy olyan, teljes mértékben működőképes intézményrendszert, amelynek célja az Unió számára veszélyt jelentő idegenhonos inváziós fajok Unióba történő szándékos betelepítésének a megelőzéséhez szükséges hatósági ellenőrzések elvégzése. E hatósági ellenőrzések az azon Kombinált Nómenklatúra-kódok alá tartozó árukategóriákra alkalmazandók, amelyekre az uniós jegyzékben hivatkoznak a 4. cikk (5) bekezdésében foglaltaknak megfelelően.
(2) Az illetékes hatóságok elvégzik az e cikk (1) bekezdésében említett áruk megfelelő, kockázatalapú ellenőrzését, és annak keretében megbizonyosodnak arról, hogy:
a)
az áruk nem szerepelnek az uniós jegyzékben; vagy hogy
b)
a 8. cikkben említett érvényes engedély vonatkozik rájuk.
(3) Az e cikk (2) bekezdésében említett, okmányellenőrzést, azonossági ellenőrzést és szükség esetén fizikai ellenőrzést magukban foglaló ellenőrzéseket az e cikk (1) bekezdésében említett áruk Unióba történő behozatalakor kell elvégezni. Amennyiben a hatósági ellenőrzésekről szóló uniós jog az e cikk (1) bekezdésében említett árukategóriák esetében már előír a 882/2004/EK rendeletben, illetve a 91/496/EGK és a 97/78/EK irányelvben meghatározottak szerinti, a határállomásokon elvégzendő egyedi hatósági ellenőrzéseket vagy a 2000/29/EK irányelvben meghatározottak szerinti, a belépési pontokon elvégzendő egyedi hatósági ellenőrzéseket, akkor a tagállamok az e cikk (2) bekezdésében említett ellenőrzések elvégzésének feladatát a 882/2004/EK rendelet 4. cikkével, illetve a 2000/29/EK irányelv 2. cikke (1) bekezdésének g) pontjával összhangban ezen ellenőrzések elvégzésével megbízott illetékes hatóságokra ruházzák.
(4) Az (1) bekezdésben említett áruk vámszabad területen vagy vámszabad raktárban való kezelésére, valamint az (1) bekezdésben említett áruknak szabad forgalomba bocsátás, átszállítás, vámraktározás, aktív feldolgozás, vámfelügyelet melletti feldolgozás és ideiglenes behozatal céljából történő vámeljárás alá vonására csak abban az esetben kerülhet sor, ha a vámhatóságoknak benyújtották az alábbiakat:
a)
a 882/2004/EK rendelet, a 91/496/EGK és a 97/78/EK irányelv szerinti, határállomásokon végzett ellenőrzések esetében, valamint a 2000/29/EK irányelv 2. cikke (1) bekezdésének j) pontja szerinti belépési pontokon végzett ellenőrzések esetében az e cikk (3) bekezdésében említett illetékes hatóságok által megfelelően kitöltött vonatkozó beléptetési okmányt, amely tanúsítja, hogy az e cikk (2) bekezdésében említett feltételek teljesülnek. Ez esetben az okmányban feltüntetett vámeljárást kell követni; vagy
b)
amennyiben az áruk az uniós jog értelmében nem tartoznak hatósági ellenőrzés hatálya alá, olyan egyéb igazoló okmányt, amelyből kiderül, hogy az ellenőrzések kielégítő eredménnyel zárultak, valamint az ezt követően kiállított beléptetési okmányt.
Ezen okmányok elektronikus úton is benyújthatók.
(5) Ha az ellenőrzések e rendelet megsértését állapítják meg, akkor:
a)
a vámhatóságok felfüggesztik az áruk vámeljárás alá vonását, vagy lefoglalják az árukat;
b)
a (3) bekezdésben említett illetékes hatóságok lefoglalják az árukat.
A lefoglalt árukat az e rendelet alkalmazásáért felelős illetékes hatóság gondjaira kell bízni. Az említett hatóság a nemzeti jogszabályoknak megfelelően jár el. A tagállamok meghatározott feladatokat átruházhatnak más hatóságokra.
(6) Az ellenőrzés elvégzése során felmerülő költségeket és a rendelet megsértésével összefüggésben felmerülő költségeket az az Unión belüli természetes vagy jogi személy viseli, aki vagy amely az árukat behozta az Unióba, hacsak az érintett tagállam másként nem határoz.
(7) A tagállamok eljárásokat alakítanak ki annak érdekében, hogy biztosítsák a vonatkozó információk valamennyi érintett hatóság közötti cseréjét, valamint az e hatóságok közötti, a (2) bekezdésben említett ellenőrzés kapcsán folytatandó hatékony és eredményes koordinációt és együttműködést.
(8) A Bizottság legjobb gyakorlatokon alapuló iránymutatásokat és képzési programokat dolgoz ki valamennyi tagállammal együtt az Unió számára veszélyt jelentő idegenhonos inváziós fajok azonosításának és észlelésének megkönnyítése érdekében, valamint az ellenőrzések hatékony és eredményes elvégzésének előmozdítása céljából.
(9) Amennyiben az árut képező idegenhonos inváziós fajokra a 8. cikk szerinti engedélyt adtak ki, akkor a vámáru-nyilatkozatban vagy a határigazgatási szerv részére tett releváns bejelentésben hivatkozni kell a bejelentett árukra vonatkozó érvényes engedélyre.
16. cikk
A korai észlelés bejelentése
(1) A tagállamok a 14. cikknek megfelelően létrehozott felügyeleti rendszer és a 15. cikkben előírt hatósági ellenőrzések során gyűjtött információk felhasználásával erősítik meg az Unió számára veszélyt jelentő idegenhonos inváziós fajok betelepítésének vagy behurcolásának, illetve jelenlétének a korai észlelését.
(2) A tagállamok haladéktalanul írásban értesítik a Bizottságot, és tájékoztatják a többi tagállamot az Unió számára veszélyt jelentő idegenhonos inváziós fajok betelepítésének vagy behurcolásának, illetve jelenlétének korai észleléséről, ezen belül is különösen az alábbiakról:
a)
az uniós jegyzékben szereplő bármely faj megjelenése a területükön vagy annak egy részén, amennyiben annak a fajnak a területükön vagy annak egy részén való jelenléte korábban nem volt ismert;
b)
az uniós jegyzékben szereplő bármely faj ismételt megjelenése a területükön vagy annak egy részén azt követően, hogy azt kiirtottnak nyilvánították.
17. cikk
Gyors kiirtás az invázió kezdeti szakaszában
(1) A korai észlelést követően és a korai észlelés tárgyában a 16. cikkben előírt értesítés megküldését követő három hónapon belül a tagállamok kiirtásra irányuló intézkedéseket léptetnek életbe; ezen intézkedéseket bejelentik a Bizottságnak, és tájékoztatják róluk a többi tagállamot.
(2) A kiirtásra irányuló intézkedések alkalmazása során a tagállamok gondoskodnak arról, hogy az alkalmazott módszerekkel hatékonyan el lehessen érni az érintett idegenhonos inváziós faj állományának teljes és végleges felszámolását, kellő figyelmet fordítva az emberi egészségre és a környezetre, kiváltképp a nem célfajokra és azok élőhelyeire, valamint biztosítva, hogy az intézkedések ne okozzanak elkerülhető fájdalmat, kínt vagy szenvedést az állatoknak.
(3) A tagállamok ellenőrzik a kiirtás eredményességét. A tagállamok erre a célra a 14. cikkben meghatározott felügyeleti rendszert is használhatják. Az ellenőrzés során - adott esetben - a nem célfajokra gyakorolt hatást is értékelni kell.
(4) A tagállamok tájékoztatják a Bizottságot a meghozott intézkedések hatékonyságáról, és az Unió számára veszélyt jelentő idegenhonos inváziós faj állományának kiirtását követően értesítik arról a Bizottságot. A tagállamok erről a többi tagállamot is tájékoztatják.
18. cikk
A gyors kiirtás kötelezettségétől való eltérések
(1) A tagállamok az idegenhonos inváziós faj 16. cikkben említett észlelésétől számított két hónapon belül megbízható tudományos bizonyítékok alapján dönthetnek úgy, hogy nem alkalmaznak kiirtásra irányuló intézkedéseket, amennyiben a következő feltételek legalább egyike teljesül:
a)
kimutatható, hogy a kiirtás technikailag kivitelezhetetlen, mivel a rendelkezésre álló módszerek nem alkalmazhatók abban a környezetben, ahol az idegenhonos inváziós faj megtelepedett;
b)
a rendelkezésre álló adatokon alapuló költség-haszon elemzés elfogadható bizonyossággal kimutatja, hogy a költségek hosszú távon rendkívül magasak lesznek, és nem állnak arányban a kiirtással elérhető előnyökkel;
c)
nem állnak rendelkezésre kiirtási módszerek, vagy a rendelkezésre álló módszerek nagyon súlyos káros hatást gyakorolnak az emberi egészségre, a környezetre vagy más fajokra.
Az érintett tagállam késedelem nélkül írásban értesíti a Bizottságot döntéséről. Az értesítéshez csatolni kell az első albekezdés a), b) és c) pontjában említett minden bizonyítékot.
(2) A Bizottság végrehajtási jogi aktusok útján az (1) bekezdés második albekezdésével összhangban bejelentett döntés elutasításáról is határozhat, amennyiben az (1) bekezdésben meghatározott feltételek nem teljesülnek.
(3) E végrehajtási jogi aktusokat a 27. cikk (2) bekezdésében említett vizsgálóbizottsági eljárásnak megfelelően kell elfogadni. A végrehajtási jogi aktusok tervezetét a tagállami értesítés kézhezvételétől számított két hónapon belül be kell nyújtani a 27. cikk (1) bekezdésében említett bizottságnak.
(4) A tagállamok elszigetelésre irányuló intézkedések életbeléptetésével gondoskodnak az idegenhonos inváziós fajok más tagállamokba történő továbbterjedésének megakadályozásáról, amikor az (1) bekezdésben foglaltaknak megfelelően nem alkalmaznak kiirtásra irányuló intézkedéseket.
(5) Amennyiben a Bizottság az e cikk (1) bekezdésének második albekezdésével összhangban bejelentett döntést elutasítja, akkor az érintett tagállam köteles késedelem nélkül életbe léptetni a 17. cikkben említett, kiirtásra irányuló intézkedéseket.
(6) Amennyiben a Bizottság az e cikk (1) bekezdésének második albekezdésével összhangban bejelentett döntést nem utasítja el, akkor a 19. cikkben említett kezelési intézkedéseket kell alkalmazni az adott idegenhonos inváziós fajra vonatkozóan.
IV. FEJEZET
A SZÉLES KÖRBEN ELTERJEDT IDEGENHONOS INVÁZIÓS FAJOK KEZELÉSE
19. cikk
Kezelési intézkedések
(1) Az idegenhonos inváziós fajnak az uniós jegyzékbe történt felvételétől számított 18 hónapon belül a tagállamok hatékony kezelési intézkedéseket léptetnek életbe az Unió számára veszélyt jelentő, a területükön széles körben elterjedtnek talált idegenhonos inváziós fajok ellen a biológiai sokféleségre, a kapcsolódó ökoszisztéma-szolgáltatásokra, valamint adott esetben az emberi egészségre vagy a gazdaságra gyakorolt hatásuk minimalizálása érdekében.
A kezelési intézkedéseknek az idegenhonos inváziós fajok által a környezetre gyakorolt hatással arányosnak, és a tagállamok sajátos körülményeinek megfelelőnek kell lenniük, valamint költség-haszon elemzésen kell alapulniuk, és - amennyiben megvalósítható - a 20. cikkben említett helyreállító intézkedéseknek is szerepelniük kell köztük. A kezelési intézkedéseket azok költséghatékonysága és az elvégzett kockázatértékelés alapján kell rangsorolni.
(2) A kezelési intézkedések az idegenhonos inváziós faj állományának kiirtására, szabályozására vagy elszigetelésére irányuló, letális vagy nem letális fizikai, kémiai vagy biológiai intézkedéseket foglalnak magukban. A kezelési intézkedéseknek adott esetben a fogadó ökoszisztéma folyamatban lévő és jövőbeli inváziókkal szembeni ellenálló képességének a növelését célzó intézkedéseket is tartalmazniuk kell. A már megtelepedett idegenhonos inváziós fajok kereskedelmi célú felhasználása ideiglenesen engedélyezhető, amennyiben erre az e fajok kiirtására, állományszabályozására vagy elszigetelésére irányuló kezelési intézkedések részeként kerül sor, de csak részletes indoklás alapján, és feltéve hogy minden szükséges ellenőrzési intézkedést meghoztak a továbbterjedés megakadályozására.
(3) A kezelési intézkedések alkalmazásakor és az alkalmazott módszerek megválasztásakor a tagállamok kellő figyelmet fordítanak az emberi egészségre és a környezetre, kiváltképp a nem célfajokra és azok élőhelyeire, valamint gondoskodnak arról, hogy abban az esetben, ha az intézkedések állatokra irányulnak, ne okozzanak elkerülhető fájdalmat, kínt vagy szenvedést az állatoknak, anélkül azonban, hogy ez a kezelési intézkedések hatékonyságát veszélyeztetné.
(4) A 14. cikkben meghatározott felügyeleti rendszert úgy kell kialakítani és alkalmazni, hogy az egyben a kiirtásra, az állományszabályozásra vagy az elszigetelésre irányuló intézkedések által a biológiai sokféleségre, a kapcsolódó ökoszisztéma-szolgáltatásokra, valamint adott esetben az emberi egészségre vagy a gazdaságra gyakorolt hatás minimalizálása hatékonyságának monitorozására is szolgáljon. A monitorozás során - adott esetben - a nem célfajokra gyakorolt hatást is értékelni kell.
(5) Azok a tagállamok, amelyekben valamely, az Unió számára veszélyt jelentő idegenhonos inváziós faj jelen van, késedelem nélkül értesítik a többi tagállamot és a Bizottságot arról, ha a faj más tagállamba történő továbbterjedésének kockázata jelentős. Az érintett tagállamok adott esetben közösen elfogadott kezelési intézkedéseket vezetnek be. Amennyiben a továbbterjedés harmadik országot is érinthet, akkor az érintett tagállam erről törekszik tájékoztatni az érintett harmadik országokat.
20. cikk
A sérült ökológiai rendszerek helyreállítása
(1) A tagállamok megfelelő helyreállítási intézkedéseket hoznak az Unió számára veszélyt jelentő idegenhonos inváziós fajok által legyengített, károsított vagy tönkretett ökológiai rendszerek helyreállítása érdekében, kivéve ha a rendelkezésre álló adatokon alapuló költség-haszon elemzés elfogadható bizonyossággal kimutatja, hogy ezen intézkedések költségei magasak lesznek, és nem állnak arányban a helyreállítással elérhető előnyökkel.
(2) Az (1) bekezdésben említett helyreállítási intézkedéseknek legalább a következőket kell tartalmazniuk:
a)
olyan intézkedések, amelyek egy, az Unió számára veszélyt jelentő idegenhonos inváziós fajok jelenléte által okozott zavarásnak kitett ökoszisztéma esetében megerősítik annak ellenálló, káros hatást csillapító, alkalmazkodó és regenerálódó képességét a zavarással szemben;
b)
a kiirtást követő ismételt invázió megelőzését támogató intézkedések.
V. FEJEZET
HORIZONTÁLIS RENDELKEZÉSEK
21. cikk
A költségmegtérülés elve
A „szennyező fizet” elvvel összhangban és a 2004/35/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (23) sérelme nélkül a tagállamok törekednek az idegenhonos inváziós fajok káros hatásának megelőzéséhez, minimalizálásához vagy enyhítéséhez szükséges intézkedések költségeinek megtéríttetésére, a környezeti és erőforrásköltségeket, valamint a helyreállítási költségeket is beleértve.
22. cikk
Együttműködés és koordináció
(1) Az e rendelet értelmében fennálló kötelezettségeik teljesítése során a tagállamok minden erőfeszítést megtesznek a valamennyi érintett tagállammal való szoros koordináció biztosítása érdekében, és ehhez - amennyiben kivitelezhető és célravezető - regionális vagy nemzetközi megállapodások keretében létrehozott meglévő struktúrákat használnak. Az érintett tagállamok mindenekelőtt azon tagállamokkal törekednek a koordináció biztosítására, amelyekkel:
a)
a tengeri fajok tekintetében a 2008/56/EK irányelv 4. cikke (2) bekezdésének értelmében vett egyazon tengeri alrégión osztoznak;
b)
a nem tengeri fajok tekintetében a 92/43/EGK irányelv 1. cikke c) pontja iii. alpontjának értelmében vett egyazon biogeográfiai régión osztoznak;
c)
közös határaik vannak;
d)
az édesvízi fajok tekintetében a 2000/60/EK irányelv 2. cikke 13. pontjának értelmében vett egyazon vízgyűjtő területen osztoznak;
e)
bármilyen egyéb közös érdekű ügyeik vannak.
Az érintett tagállamok kérésére a Bizottság fellép e koordináció előmozdítása érdekében.
(2) E rendelet célkitűzéseinek megvalósítása érdekében a tagállamok az e rendelet értelmében fennálló kötelezettségeik teljesítése során adott esetben törekednek a harmadik országokkal való együttműködésre, többek között a regionális vagy nemzetközi megállapodások keretében létrehozott meglévő struktúrák felhasználásával.
(3) A tagállamok rendelkezéseket - így például az e cikk (1) bekezdésében említett rendelkezéseket - alkalmazhatnak a 12. cikk (1) bekezdésével összhangban elfogadott nemzeti jegyzékekben meghatározott, tagállami szinten veszélyt jelentő idegenhonos inváziós fajok tekintetében más érintett tagállamokkal folytatandó koordináció és együttműködés biztosítása céljából. A tagállamok továbbá ezen idegenhonos inváziós fajok vonatkozásában együttműködési mechanizmusokat hozhatnak létre a megfelelő szinten. E mechanizmusok magukban foglalhatják az információ- és adatcserét, az idegenhonos inváziós fajok útvonalaira vonatkozó cselekvési terveket, az idegenhonos inváziós fajok kezelésére, szabályozására és kiirtására vonatkozó legjobb gyakorlatok cseréjét, a korai riasztási rendszereket, valamint a lakossági szemléletformáláshoz vagy tájékoztatáshoz kapcsolódó programokat.
23. cikk
Szigorúbb nemzeti szabályok
A tagállamok fenntarthatnak vagy elfogadhatnak szigorúbb nemzeti szabályokat azzal a céllal, hogy megakadályozzák az idegenhonos inváziós fajok betelepítését vagy behurcolását, megtelepedését és terjedését. Ezeknek a szabályoknak összhangban kell állniuk az EUMSZ-szel, és azokról az uniós jognak megfelelően értesíteni kell a Bizottságot.
VI. FEJEZET
ZÁRÓ RENDELKEZÉSEK
24. cikk
Jelentéstétel és felülvizsgálat
(1) A tagállamok 2019. június 1-jéig és azt követően hatévente aktualizálják és továbbítják a Bizottságnak a következőket:
a)
a 14. cikk szerinti felügyeleti rendszernek és az Unióba belépő idegenhonos fajok 15. cikk szerinti hatósági ellenőrzési rendszerének a leírása vagy e leírás aktualizált változata;
b)
a területükön jelen lévő, az Unió számára veszélyt jelentő idegenhonos inváziós fajok vagy a 11. cikk (2) bekezdése szerinti, regionális szinten veszélyt jelentő idegenhonos inváziós fajok elterjedési területe, beleértve a vándorlási és szaporodási jellemzőikre vonatkozó információkat is;
c)
a 12. cikk (2) bekezdése alapján a tagállami szinten veszélyt jelentő idegenhonos inváziós fajnak tekintett fajokra vonatkozó információk;
d)
a 13. cikk (2) bekezdésében említett cselekvési tervek;
e)
a tagállam egész területére vonatkozó, összesített információk a 17. cikknek megfelelően hozott, kiirtásra irányuló intézkedésekről, a 19. cikkel összhangban hozott kezelési intézkedésekről, azok eredményességéről és azoknak a nem célfajokra gyakorolt hatásáról;
f)
a 8. cikkben említett engedélyek száma és a cél, amelyre vonatkozóan az engedélyeket kibocsátották;
g)
a lakosságnak az idegenhonos inváziós fajok jelenlétével kapcsolatos tájékoztatása érdekében hozott intézkedések és azon intézkedések, amelyeknek megtételére a polgárokat felkérték;
h)
a 8. cikk (8) bekezdésében előírt ellenőrzések; valamint
i)
az e rendeletnek való megfelelés érdekében végrehajtott intézkedések költségeivel kapcsolatos információk, amennyiben ezek rendelkezésre állnak.
(2) A tagállamok 2015. november 5-ig bejelentik a Bizottságnak az e rendelet alkalmazásáért felelős illetékes hatóságokat, és tájékoztatják azokról a többi tagállamot.
(3) A Bizottság 2021. június 1-jéig felülvizsgálja e rendelet - és azon belül is többek között az uniós jegyzék, a 13. cikk (2) bekezdésében említett cselekvési tervek, a felügyeleti rendszer, a vámellenőrzések, a kiirtásra vonatkozó kötelezettség és a kezelési kötelezettségek - alkalmazását, és jelentést nyújt be az Európai Parlamentnek és a Tanácsnak, amelyhez az e rendelet módosítására irányuló jogalkotási javaslatokat csatolhat, többek között az uniós jegyzékkel kapcsolatos változtatásokra vonatkozóan. E felülvizsgálat keretében továbbá meg kell vizsgálni a regionális szinten veszélyt jelentő idegenhonos inváziós fajokra vonatkozó végrehajtási rendelkezések eredményességét, valamint annak szükségességét és megvalósíthatóságát, hogy az uniós jegyzékbe őshonos fajokat is felvegyenek, illetve azt a kérdést is, hogy a tagállamok által elfogadott cselekvési tervek és meghozott intézkedések hatékonyságának növelése érdekében szükség van-e további harmonizációra.
(4) A Bizottság végrehajtási jogi aktusok útján meghatározza a jelentéstétel technikai formátumát, hogy ezáltal egyszerűsítse és ésszerűsítse az e cikk (1) bekezdése szerinti információkkal kapcsolatos tagállami jelentéstételi kötelezettségeket. E végrehajtási jogi aktusokat a 27. cikk (2) bekezdésében említett vizsgálóbizottsági eljárásnak megfelelően kell elfogadni.
25. cikk
Információszolgáltatást támogató rendszer
(1) A Bizottság fokozatosan létrehozza az e rendelet alkalmazását megkönnyítő, információszolgáltatást támogató rendszert.
(2) 2016. január 2-ig e rendszernek magában kell foglalnia az idegenhonos inváziós fajokra vonatkozó adatokat tartalmazó meglévő rendszereket összekötő, az adatszolgáltatást támogató mechanizmust, amelyben a 24. cikkben előírt jelentéstétel megkönnyítése érdekében különös figyelmet kell szentelni az Unió számára veszélyt jelentő idegenhonos inváziós fajokkal kapcsolatos információknak.
Ennek az első albekezdésben említett adatszolgáltatást támogató mechanizmusnak olyan eszközzé kell válnia, amely segítséget nyújt a Bizottság és a tagállamok számára a 16. cikk (2) bekezdése szerinti, vonatkozó értesítések kezelésében.
(3) 2019. január 2-ig a (2) bekezdésben említett, adatszolgáltatást támogató mechanizmusnak az e rendelet alkalmazásának egyéb területeire vonatkozó információk cseréjét támogató mechanizmussá kell válnia.
A mechanizmus ezenfelül a tagállami szinten veszélyt jelentő idegenhonos inváziós fajokkal, valamint az idegenhonos inváziós fajok útvonalaival, a kockázatelemzéssel, továbbá a kezelési és a kiirtásra irányuló intézkedésekkel kapcsolatos információkat is magában foglalhat, amennyiben ezek rendelkezésre állnak.
26. cikk
A nyilvánosság részvétele
Az e rendelet 13. cikke szerinti cselekvési tervek kidolgozásakor és az e rendelet 19. cikke szerinti kezelési intézkedések foganatosításakor a tagállamok gondoskodnak arról, hogy a nyilvánosság időben és ténylegesen lehetőséget kapjon a cselekvési tervek és az intézkedések előkészítésében, módosításában vagy felülvizsgálatában való részvételre a tagállamok által a 2003/35/EK irányelv 2. cikke (3) bekezdése második albekezdésének megfelelően már meghatározott módon.
27. cikk
Bizottság
(1) A Bizottságot egy bizottság segíti. Ez a bizottság a 182/2011/EU rendelet értelemében vett bizottságnak minősül, amelynek munkáját a 28. cikkben említett tudományos fórum segítheti.
(2) Az e bekezdésre történő hivatkozáskor a 182/2011/EU rendelet 5. cikkét kell alkalmazni.
(3) Ha a bizottság nem nyilvánít véleményt, a Bizottság nem fogadhatja el a végrehajtási jogi aktus tervezetét, és a 182/2011/EU rendelet 5. cikke (4) bekezdésének harmadik albekezdése alkalmazandó.
28. cikk
Tudományos fórum
A Bizottság biztosítja a tudományos közösség tagállamok által kijelölt képviselőinek részvételét, amelynek keretében e képviselők tanácsot adnak az e rendelet alkalmazásához kapcsolódó bármely tudományos kérdésben, különösen a 4., 5., 10. és 18. cikk vonatkozásában. Az említett képviselők egy tudományos fórum keretében üléseznek. E fórum eljárási szabályzatát a Bizottság állapítja meg.
29. cikk
A felhatalmazás gyakorlása
(1) A Bizottság az e cikkben meghatározott feltételek mellett felhatalmazást kap felhatalmazáson alapuló jogi aktus elfogadására.
(2) A Bizottságnak az 5. cikk (3) bekezdésében említett, felhatalmazáson alapuló jogi aktusok elfogadására vonatkozó felhatalmazása ötéves időtartamra szól 2015. január 1-jétől kezdődő hatállyal. A Bizottság legkésőbb kilenc hónappal az ötéves időtartam vége előtt jelentést készít a felhatalmazásról. Amennyiben az Európai Parlament vagy a Tanács nem ellenzi a meghosszabbítást legkésőbb három hónappal az egyes időtartamok vége előtt, akkor a felhatalmazás hallgatólagosan meghosszabbodik a korábbival megegyező időtartamra.
(3) Az Európai Parlament vagy a Tanács bármikor visszavonhatja az 5. cikk (3) bekezdésében említett felhatalmazást. A visszavonásról szóló határozat megszünteti az abban megjelölt felhatalmazást. A határozat az Európai Unió Hivatalos Lapjában való kihirdetését követő napon, vagy a benne megjelölt későbbi időpontban lép hatályba. A határozat nem érinti a már hatályban lévő felhatalmazáson alapuló jogi aktusok érvényességét.
(4) A Bizottság a felhatalmazáson alapuló jogi aktus elfogadását követően haladéktalanul és egyidejűleg értesíti az Európai Parlamentet és a Tanácsot e jogi aktus elfogadásáról.
(5) Az 5. cikk (3) bekezdése értelmében elfogadott felhatalmazáson alapuló jogi aktus csak akkor lép hatályba, ha az Európai Parlamentnek és a Tanácsnak a jogi aktusról való értesítését követő két hónapon belül sem az Európai Parlament, sem a Tanács nem emelt ellene kifogást, illetve ha az említett időtartam lejártát megelőzően mind az Európai Parlament, mind a Tanács arról tájékoztatta a Bizottságot, hogy nem fog kifogást emelni. Az Európai Parlament vagy a Tanács kezdeményezésére ez az időtartam két hónappal meghosszabbodik.
30. cikk
Szankciók
(1) A tagállamok megállapítják az e rendelet megszegése esetén alkalmazandó szankciókra vonatkozó rendelkezéseket. A tagállamok minden szükséges intézkedést meghoznak azok alkalmazásának biztosítására.
(2) A megállapított szankcióknak hatékonynak, arányosnak és visszatartó erejűnek kell lenniük.
(3) A megállapított szankciók többek között a következőket foglalhatják magukban:
a)
pénzbírság;
b)
az előírásoknak nem megfelelő, az Unió számára veszélyt jelentő idegenhonos inváziós fajok lefoglalása;
c)
a 8. cikkel összhangban kibocsátott engedély azonnali felfüggesztése vagy visszavonása.
(4) A tagállamok 2016. január 2-ig közlik a Bizottsággal az (1) bekezdésben említett rendelkezéseket, és haladéktalanul bejelentik a Bizottságnak a későbbi módosításokat.
31. cikk
A nem kereskedelmi célból tartott állatok tulajdonosaira vonatkozó átmeneti rendelkezések
(1) A 7. cikk (1) bekezdésének b) és d) pontjától eltérve az uniós jegyzékben szereplő idegenhonos inváziós fajokhoz tartozó, kedvtelésből tartott állatokat nem kereskedelmi céllal tartó tulajdonosok számára engedélyezni kell, hogy ezeket az állatokat természetes életük végéig megtarthassák, amennyiben teljesülnek a következő feltételek:
a)
az állatokat már az uniós jegyzékbe való felvételüket megelőzően is tartották;
b)
az állatokat zárt módon tartják, és meghoznak minden megfelelő intézkedést annak érdekében, hogy azok ne szaporodhassanak és ne szabadulhassanak ki.
(2) Az illetékes hatóságok megtesznek minden ésszerű lépést annak érdekében, hogy a tagállamok által szervezett szemléletformáló és tájékoztató programok révén tájékoztassák a nem kereskedelmi célból tartott állatok tulajdonosait az (1) bekezdésben említett állatok tartásával járó kockázatokról, valamint a szaporodásuk és kiszabadulásuk kockázatának minimalizálása érdekében meghozandó intézkedésekről.
(3) Amennyiben a nem kereskedelmi célból tartott állatok tulajdonosai nem tudják teljesíteni az (1) bekezdésben meghatározott feltételeket, nem szabad engedélyezni, hogy megtartsák az érintett állatokat. A tagállamok felajánlhatják számukra, hogy átveszik a tulajdonukban lévő állatokat. Ebben az esetben kellő figyelmet kell fordítani az állatok jólétére.
(4) Az e cikk (3) bekezdésében említett állatok a 8. cikkben említett intézményekben vagy a tagállamok által kifejezetten e célra létrehozott létesítményekben tarthatók.
32. cikk
A kereskedelmi célú raktárkészletekre vonatkozó átmeneti rendelkezések
(1) Az idegenhonos inváziós fajokhoz tartozó példányokat tartalmazó, az érintett idegenhonos inváziós fajnak az uniós jegyzékbe való felvétele előtt beszerzett kereskedelmi célú raktárkészletek tulajdonosai számára az érintett faj jegyzékbe való felvételét követően legfeljebb két évig engedélyezni kell az e fajokhoz tartozó élő példányoknak vagy azok szaporítható részeinek tartását, valamint szállítását, a 8. cikkben említett kutatási vagy ex situ megőrzési tevékenységet folytató intézményeknek, valamint gyógyászati tevékenységek folytatása céljára történő eladás vagy átadás céljából, azzal a feltétellel, hogy a példányokat zárt módon tartják és szállítják, és valamennyi megfelelő intézkedést meghoznak annak érdekében, hogy azok ne szaporodhassanak és ne szabadulhassanak ki; illetve a raktárkészleteik felszámolása érdekében az említett példányok leölése vagy humánus módon való gyérítése céljából.
(2) Az élő példányok nem kereskedelmi felhasználók számára történő eladását vagy átadását az adott fajnak az uniós jegyzékbe való felvételét követően egy évig kell engedélyezni, azzal a feltétellel, hogy a példányokat zárt módon tartják és szállítják, és valamennyi megfelelő intézkedést meghoznak annak érdekében, hogy azok ne szaporodhassanak és ne szabadulhassanak ki.
(3) Az időközben az uniós jegyzékbe felvett, akvakultúrában alkalmazott fajokra vonatkozóan a 708/2007/EK rendelet 6. cikke alapján kiadott és az e cikk (1) bekezdésében említett időszak után lejáró engedélyeket a tagállam a 708/2007/EK rendelet 12. cikkének megfelelően az e cikk (1) bekezdésében említett időszak végéig visszavonja.
33. cikk
Hatálybalépés
Ez a rendelet 2015. január 1-jén lép hatályba.
Ez a rendelet teljes egészében kötelező és közvetlenül alkalmazandó valamennyi tagállamban.
Kelt Strasbourgban, 2014. október 22-én.