РЕГЛАМЕНТ ЗА ИЗПЪЛНЕНИЕ (ЕС) 2015/262 НА КОМИСИЯТА
от 17 февруари 2015 година
за определяне на правила в съответствие с директиви 90/427/ЕИО и 2009/156/ЕО на Съвета по отношение на методите за идентификация на еднокопитни животни (Регламент за паспорт на еднокопитните животни)
(текст от значение за ЕИП)
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз,
като взе предвид Директива 90/427/ЕИО на Съвета от 26 юни 1990 г. относно зоотехническите и генеалогичните условия за търговия с еднокопитни животни в Общността (1), и по-специално член 4, параграф 2, букви в) и г), член 6, параграф 2, второ тире и член 8, параграф 1, първа алинея от нея,
като взе предвид Директива 2009/156/ЕО на Съвета от 30 ноември 2009 г. относно ветеринарно-санитарните условия, регулиращи движението и вноса от трети страни на еднокопитни животни (2), и по-специално член 4, параграф 4 от нея,
като има предвид, че:
(1)
В Директива 90/427/ЕИО се определят зоотехническите условия, уреждащи търговията с еднокопитни животни в рамките на Съюза. С нея от държавите членки се изисква да гарантират, че регистрираните еднокопитни животни, които се движат в рамките на Съюза, се придружават от идентификационен документ, издаден от одобрени развъдни организации или асоциации на животновъди, посочени в директивата.
(2)
В Директива 2009/156/ЕО се определят ветеринарно-санитарните условия относно движението и вноса от трети държави на еднокопитни животни. В нея се предвижда, че регистрираните еднокопитни животни трябва да се идентифицират с идентификационен документ, издаден в съответствие с Директива 90/427/ЕИО от международна асоциация или организация, която организира състезания или надбягвания с коне. Еднокопитните животни за разплод и доотглеждане трябва да са идентифицирани по метод, установен от Комисията.
(3)
В Регламент (ЕО) № 504/2008 на Комисията (3), който се прилага от 1 юли 2009 г., се определят правила за идентификацията на еднокопитни животни, които са родени или внесени в Съюза, и се определя какъв е идентификационният документ за еднокопитни животни (паспорт на еднокопитно животно), който е многоцелеви документ, предназначен за нуждите на здравето на животните, общественото здраве, зоотехниката и конния спорт. Като поставя акцент върху идентификационния документ като съществен елемент от системата за идентификация на еднокопитните животни, този регламент само предвижда възможността за включване на информацията, съдържаща се в базите данни на редица органи, издаващи посочените документи, в централна база данни или за създаване на мрежа от техните бази данни и централната база данни.
(4)
Държавите членки срещат затруднения при изпълнението на мерките, предвидени в Регламент (ЕО) № 504/2008. Тези затруднения се отнасят преди всичко до метода на идентификация на еднокопитни животни чрез идентификационния документ.
(5)
Разследванията, проведени от държавите членки, показаха, че идентификационният документ е обект на значителни измами. Основният риск е незаконното повторно въвеждане в хранителната верига на еднокопитни животни, които преди това са били изключени от клане за консумация от човека и лекувани с медицински продукти, които не са разрешени за животни, отглеждани за производство на храни. След приемането на Решение 2000/68/ЕО на Комисията (4) хиляди еднокопитни животни са били безвъзвратно изключени от клане за консумация от човека. Липсата на варианти, различни от доживотното отглеждане на излишни и нежелани еднокопитни животни, които са били изключени от клане за консумация от човека, е довело до занемаряване и изоставяне на животните със сериозни последици за здравето им и за хуманното отношение към тях. Това положение се влошава от настоящата икономическа ситуация, в която в много случаи стопаните не могат да си позволят отглеждането на еднокопитни животни в края на продуктивния им живот. В някои държави членки тези проблеми са стигнали до такива размери, че компетентните органи са започнали програми за клане на излишни еднокопитни животни, които са извън хранителната верига.
(6)
През последните години възникна едно ново явление - незаконната паша - което засяга собствениците на пасища, тъй като така по закон те стават стопани на еднокопитни животни и неволно придобиват отговорности съгласно Регламент (ЕО) № 504/2008. Неясният статут на тези еднокопитни животни може също така да има значение за правилното прилагане на правилата на Съюза в други области.
(7)
Стана ясно, че информацията, записана в базата данни на органа, който издава идентификационния документ, към момента на издаването му бързо остарява. Следователно може да се каже, че е изключително трудно, ако не и напълно неосъществимо, при сертифициране или проверка на самоличността компетентните органи да проверяват дали даден идентификационен документ е автентичен, дали съдържащата се в него информация е актуална и достоверна и дали не е бил неправомерно подправян, най-вече по отношение на статута на животните като предназначени за клане, но също и с цел да се използват по-благоприятни условия за здравето и хуманното отношение към животните при движение на регистрирани еднокопитни животни.
(8)
В повечето държави членки базите данни на различните органи, които издават паспортите, не са свързани една с друга, а по правни и административни причини съществуването на един-единствен орган за издаване на паспорти не е лесно осъществим вариант. Поради това създаването на централна база данни се смята за най-ефективното решение за обмен и синхронизиране на данни между различните участници съгласно директиви 90/427/ЕИО и 2009/156/ЕО, както и необходима мярка за управление на идентификационните документи на еднокопитни животни с цел да се осигурят не само необходимите гаранции за здравето на животните, но също така и да се даде възможност за прилагането на тези разпоредби в законодателството на Съюза за хуманното отношение към животните и за общественото здраве, където точната и надеждната идентификация на еднокопитни животни е важно условие.
(9)
Проучване, проведено от Комисията по повод на събитията от 2013 г. с конското месо, показа, че 23 държави членки са създали централна база данни, а две държави членки имат единна база данни съответно за регистрирани еднокопитни и еднокопитни за разплод и доотглеждане. Три държави членки, представляващи около 20 % от 6,7-те милиона еднокопитни животни в Съюза, нямат централизирана база данни.
(10)
Ето защо е необходимо системата на Съюза за идентификация на еднокопитни животни да се преразгледа, за да се гарантира, че тя е както безопасна, така и лесна за използване от потребителите.
(11)
Вносът на еднокопитни животни в териториите, посочени в приложение I към Регламент (ЕО) № 882/2004 на Европейския парламент и на Съвета (5), е обвързан с условията, определени в съответствие с Директива 2009/156/ЕО, и е разрешен от трети държави, изброени в приложението към Решение 2004/211/ЕО на Комисията (6). Обикновено около 4 000 регистрирани еднокопитни и еднокопитни за разплод и доотглеждане се въвеждат всяка година в Съюза при условията, посочени в Решение 93/197/ЕИО на Комисията (7).
(12)
Когато се прилагат митническите режими, определени в Регламент (ЕС) № 952/2013 на Европейския парламент и на Съвета (8), е необходимо допълнително позоваване на Регламент (ЕИО) № 706/73 на Съвета (9). В Регламент (ЕИО) № 706/73 се предвижда, че от 1 септември 1973 г. правилата на Съюза в областта на ветеринарното законодателство се прилагат и в Англо-нормандските острови и на остров Ман.
(13)
С Решение 96/78/ЕО на Комисията (10) се определят критериите за вписването и регистрацията на еднокопитни животни в племенните книги за развъдни цели. С посоченото решение се изисква, наред с други неща, че за да бъде вписано в главния раздел на племенна книга за своята порода, дадено еднокопитно животно трябва да бъде идентифицирано като неотбито конче до 6-месечна възраст съгласно правилата за водене на племенната книга, според които се изисква най-малкото сертификат за покриване. В интерес на последователността на законодателството на Съюза и лесното му прилагане правилата относно идентификационния документ следва да не възпрепятстват прилагането на правилата относно идентификацията на еднокопитни животни за целите на тяхното вписване в племенните книги.
(14)
Методите за идентификация на еднокопитни животни, предвидени в настоящия регламент, следва да бъдат в съответствие също и с принципите, установени от одобрени в съответствие с Решение 92/353/ЕИО на Комисията (11) развъдни организации. В съответствие с посоченото решение организацията или асоциацията, които водят племенната книга за произхода на породата, следва да определят принципите за идентификация на еднокопитните животни и на разделянето на племенната книга по раздели и на родословията, вписани в племенните книги.
(15)
За да се гарантира високо качество на идентификационните документи и водене на отчетност за всички еднокопитни животни в Съюза, държавите членки следва да гарантират, че системите за идентификация на регистрирани еднокопитни животни, които са вписани или регистрирани в племенните книги, заведени от одобрени или признати развъдни организации или асоциации на животновъди, по отношение на издаването на идентификационните документи отговарят на условията, установени за определянето от компетентния орган на институции, които да издават идентификационни документи за еднокопитни животни за разплод и доотглеждане.
(16)
Определението за еднокопитни животни - изцяло в обхвата на член 2, буква б) от Директива 2009/156/ЕО, следва да бъде в съответствие с таксономията, използвана в законодателството на Съюза, като например допълненията към Регламент (ЕИО) № 3626/82 на Съвета (12) и Регламент (ЕС) № 206/2010 на Комисията (13).
(17)
Тъй като определението за стопанство от Директива 92/35/ЕИО на Съвета (14) включва природни резервати, в които еднокопитни животни живеят на свобода, като така то е по-обхватно от определеното в Директива 2009/156/ЕО, е целесъобразно определението за стопанство в настоящия регламент също да обхваща и природни резервати, в които еднокопитните животни живеят на свобода.
(18)
Ветеринарният контрол, необходим за получаване на ветеринарно-здравните гаранции, изисквани в съответствие с Директива 2009/156/ЕО, може да се осигури само ако стопанството, както е определено в посочената директива, е известно на компетентния орган. Подобни изисквания произтичат от прилагането на раздел I, глава II, част A от приложение I към Регламент (ЕО) № 854/2004 на Европейския парламент и на Съвета (15) във връзка с еднокопитните животни като животни, отглеждани за производство на храни. Като се вземе предвид обаче честото движение на еднокопитни животни в рамките на ЕС, не е целесъобразно да се изгражда система, чрез която еднокопитните животни да се проследяват в реално време. По-скоро за компетентните органи следва да има на разположение данни за идентификация и за тази цел наличието на централна база данни във всяка държава членка е от основно значение за управлението на информацията за еднокопитни животни, които се отглеждат в съответната държава членка.
(19)
Законодателството на Съюза прави разграничение между собствениците и стопаните на животните. Терминът „животновъд“ е определен и използван в Регламент (ЕО) № 1760/2000 на Европейския парламент и на Съвета (16). В Директива 2009/156/ЕО се говори за собственик на животното и животновъд. Комбинирано определение на собственик и на лице, което отглежда животни (стопанин), се съдържа в Директива 92/35/ЕИО. Тъй като според законодателството на Съюза и националното законодателство собственикът на еднокопитно животно не е задължително лицето, което отговаря за еднокопитното животно, целесъобразно е да се уточни, че основно стопанинът, който може да е или да не е и негов собственик, следва да е отговорен за идентификацията на еднокопитните животни в съответствие с настоящия регламент.
(20)
Съгласно законодателството в държавите членки или като изискване на някои издаващи органи е необходимо информацията за собственика на животното да бъде вписана в идентификационния документ, а впоследствие - и в базата данни, водена от издаващия орган. Тази информация за собствеността, а най-вече за промяната в собствеността, може да бъде предоставена със сертификати за собственост или регистрационни карти в различен формат, включително картата carte d'immatriculation, използвана успешно в една от държавите членки.
(21)
В Директива 2008/73/ЕО на Съвета (17) се предвижда държавите членки да съставят и да актуализират списъци на одобрени заведения във ветеринарната и зоотехническата област и да ги предоставят на останалите държави членки и на обществеността. За да бъде улеснен достъпът на останалите държави членки и на обществеността до списъците на одобрените заведения, тези списъци следва да бъдат предоставени в електронен формат от държавите членки посредством информационни интернет страници. Комисията следва да подпомогне държавите членки при осигуряването на достъп на останалите държави членки и на обществеността до тези списъци, като предостави адреса на уебсайта, на който са публикувани препратки към националните информационни интернет страници на държавите членки.
(22)
За да се улесни обменът на информация между държавите членки по електронен път, както и за да се осигури прозрачност и яснота, е важно списъците да бъдат представени по единен начин в целия Съюз. Поради това в Решение 2009/712/ЕО на Комисията (18) са установени образци за оформлението на посочените списъци на информационните интернет страници, създадени от държавите членки.
(23)
В Регламент (ЕО) № 504/2008 се предвижда, че еднокопитни животни не се отглеждат, освен ако не са идентифицирани в съответствие с посочения регламент. На Комисията се е налагало да отговоря на няколко жалби относно популации от домашни коне, които живеят извън стопанствата в условия, несъвместими с условията, които в посочения регламент са описани като полудиви. Поради това е необходимо да се изясни, че еднокопитните животни, живеещи в Съюза, следва да бъдат идентифицирани, а като втора стъпка да се предвиди дерогация, когато това условие не може да бъде изпълнено.
(24)
Еднокопитните животни, които живеят в Съюза, следва да се идентифицират с доживотен идентификационен документ, който съдържа текстово описание и контурна схема на еднокопитното животно и в който са отбелязани индивидуалните белези на животното за целите на удостоверяването на самоличността. Тези белези могат да бъдат както унаследени - като например повече от три завъртока, кестени, цветни петна, редки дефекти на очната пигментация, характерни вдлъбнатини на мускулите, а също и особености в структурата на ириса или ретината, специфични генетични маркери (ДНК профил), така и придобити - като например депигментация от оседлаването, белези от рани, включително от кастрация на жребци, или от жигосване.
(25)
Идентификационни документи следва да се издават само ако са попълнени с необходимите данни за идентификация, които трябва да бъдат записани в базата данни на издаващия орган в съответствие с настоящия регламент.
(26)
Освен това в сертификата за произход, предвиден с Директива 90/427/ЕИО, който следва да се включи в идентификационния документ, следва да е отбелязана цялата необходима информация, за да се гарантира, че еднокопитните животни, които се прехвърлят между различни племенни книги, се вписват в съответния раздел на племенната книга, на чиито критерии отговарят.
(27)
В съответствие с Решение 96/510/ЕО на Комисията (19) родословният и зоотехнически сертификат за регистрирани еднокопитни животни трябва да отговаря на идентификационния документ, определен в Решение 93/623/ЕИО на Комисията (20). Тъй като решения 93/623/ЕО и 2000/68/ЕО са отменени с Регламент (ЕО) № 504/2008, е целесъобразно да се поясни, че всяко позоваване на тези решения следва да се счита за позоваване на настоящия регламент.
(28)
Органите, издаващи идентификационни документи на регистрирани еднокопитни животни, следва да бъдат организациите или асоциациите, които водят или създават племенни книги за регистрирани еднокопитни животни и които са официално одобрени или признати от компетентния орган на дадената държава членка в съответствие с Решение 92/353/ЕИО, или официална агенция на държавата членка, която води племенната книга, в която се вписва или регистрира еднокопитното животно за разплод в съответствие с Решение 96/78/ЕО. Освен това националните клонове на международни организации или асоциации, които организират състезания или надбягвания с коне и са със седалище в държава членка, следва също така да могат да действат като орган за издаване на идентификационни документи на регистрирани коне.
(29)
На държавите членки следва да се предостави повече свобода на преценка по отношение на издаващите органи, които издават идентификационни документи за еднокопитни животни за разплод и доотглеждане. Следва да бъде възможно тези идентификационни документи да бъдат издавани от компетентния орган за стопанството, където се отглежда еднокопитното животно по време на неговата идентификация, или от издаващ орган, който се определя от посочения компетентен орган и се намира под неговия надзор.
(30)
Компетентният орган, отговорен за одобряването или признаването на организациите или асоциации, които създават племенни книги в съответствие с приложението към Решение 92/353/ЕИО, следва да си сътрудничи с компетентния орган, посочен в Регламент (ЕО) № 882/2004, за да се гарантира - при необходимост чрез трансгранично сътрудничество - че идентификационните документи за еднокопитни животни се издават и използват в съответствие с настоящия регламент.
(31)
Тъй като всички еднокопитни животни, родени или внесени в Съюза, следва да бъдат идентифицирани в съответствие с настоящия регламент с единен идентификационен документ, издаден за целия им живот, са необходими специални разпоредби за случаите, когато статутът на животното се променя от „еднокопитно за разплод и доотглеждане“ на „регистрирано еднокопитно животно“ по смисъла на Директива 2009/156/ЕО. Като се имат предвид значителните последици от такава промяна върху движението, търговията с животни, както и вносът в Съюза от трети държави на еднокопитни животни по отношение на приложимите правила за здравеопазване на животните, определени в Директива 2009/156/ЕО, а така също и по отношение на правилата за хуманно отношение към животните, уреждащи такова движение в съответствие с Регламент (ЕО) № 1/2005 на Съвета (21), е необходимо компетентният орган да разполага с единна точка за достъп, а именно централна база данни, за да провери данните за идентификацията на еднокопитните животни, които се изискват при сертифицирането или при официален контрол.
(32)
Държавите членки трябва да са в състояние да въвеждат специални режими за идентификация на еднокопитни животни, отглеждани в диви или полудиви условия в определени зони или територии, включително природни резервати, с оглед спазването на определението за стопанство съгласно Директива 92/35/ЕИО. Всяка дерогация от общото задължение за идентификация на еднокопитни животни обаче следва да бъде предоставена само когато тези определени популации на еднокопитни животни, живеещи в диви или полудиви условия, са ефективно отделени от еднокопитни животни, които се използват като домашни животни, и остават не само извън контрол от човека по отношение на оцеляването и размножаването им, но също и извън обхвата на Директива 98/58/ЕО на Съвета (22), която не се прилага по отношение на животни, които живеят в диви условия.
(33)
За удостоверяването на самоличността на еднокопитното животно идентификационният документ следва да съдържа на първо място изключително достоверно описание на еднокопитното животно, включващо текстово описание на еднокопитното животно и неговите белези, и подробна контурна схема, на която са изобразени индивидуалните и отличителните белези на еднокопитното животно.
(34)
За да се гарантира, че еднокопитните животни са описани правилно в придружаващите ги идентификационни документи, издаващите органи следва да се стремят да следват най-добрите практики и да обучат служителите, натоварени с описанието на животните, като например да следват насоките, предоставени от Международната федерация по конен спорт (Fédération Équestre Internationale) (23) и от Weatherbys (24).
(35)
Белезите на дадено еднокопитно животно и приложените средства за идентификация, които са използвани съвместно за целите на удостоверяването на самоличността, следва не само да установят наличието на недвусмислена връзка между еднокопитното животно и идентификационния му документ, но следва също така да показват, че това еднокопитно животно е минало процеса на идентификация в съответствие с настоящия регламент, така че за едно еднокопитно животно се издава не повече от един идентификационен документ. Електронните идентификатори („транспондери“) за еднокопитни животни вече са навлезли в широка употреба в международен план. Тази технология следва да се използва, за да се осигури ясна връзка между еднокопитното животно и идентификационния му документ, въпреки че следва да се предвидят алтернативни методи, които да се използват за проверка на самоличността на еднокопитните животни, при условие че тези алтернативни методи предлагат еквивалентни гаранции за предотвратяване на многократно издаване на идентификационни документи.
(36)
Транспондерите, използвани за маркиране на еднокопитни животни, и четящите устройства за показване на кода, вградени в транспондера, следва да отговарят на международно приетите стандарти. Тези стандарти предвиждат две различни системи за гарантиране на уникалността на кода на транспондера. По-голямата част от държавите членки са изпълнили Регламент (ЕО) № 504/2008 така, че при тях се използва тризначен буквено-цифров код на държавата и управлението на разпределението на транспондерите се осъществява чрез техните компетентни органи.
(37)
Тази система за гарантиране на уникалността на кода на транспондера следва да бъде интегрирана в проекта на базата данни, поддържана от издаващите органи, и в централната база данни и да се прилага така, че да не се нарушават търговията и вносът в Съюза на еднокопитни животни, които също са маркирани с транспондер, който показва буквено-цифров код в различен вид.
(38)
В Директива 90/425/ЕИО на Съвета (25) се предвижда извършването на ветеринарни проверки на някои животни и продукти при тяхното местоназначение. По-специално, в него се предвижда, че отбелязаните в сертификата или в документа, предвиден в посочената директива, получатели на животните трябва по искане на компетентния орган на държавата членка по местоназначение и в необходимата степен да извършват тези проверки и да уведомяват предварително за пристигането на животни и продукти от друга държава членка, по специално за естеството на пратката и за предвидената дата на пристигане. Това уведомяване не се изисква за регистрирани коне, снабдени с предвидения с Директива 90/427/ЕИО идентификационен документ.
(39)
Въпреки че еднокопитните животни винаги трябва да се придружават от идентификационните си документи в съответствие с настоящото законодателство на Съюза, следва да се предвиди разпоредба, която да допуска дерогация от това изискване, когато изпълнението му е невъзможно или дори нецелесъобразно с оглед на съхраняването на идентификационния документ през целия живот на еднокопитното животно, или когато посоченият документ не е бил издаден, ако животното е било предназначено за клане, преди да достигне необходимата пределна възраст за идентификация.
(40)
На държавите членки следва също така да се позволи да допускат използването на опростен идентификационен документ за еднокопитни животни, които се придвижват в границите на територията им. В различни сфери бяха въведени пластмасови карти с вградени компютърни чипове („карти с чип“) като устройства за запаметяване на данни. Следва да се допусне издаването на такива карти с чип като допълнителна възможност в добавка към идентификационния документ и използването им при определени условия вместо идентификационния документ, придружаващ еднокопитните животни за разплод и доотглеждане по време на тяхното движение в границите на държава членка.
(41)
Необходимо е също така да се вземат предвид случаите, когато оригиналният идентификационен документ, издаден в съответствие с настоящия регламент за целия живот на еднокопитното животно, бъде загубен, вече не се чете или съдържа неточна информация, което обаче не е в резултат от неправомерни действия. Тези разпоредби следва да изключат колкото се може по-обхватно възможността за незаконно притежаване на повече от един идентификационен документ, с цел да се отрази правилно статутът на еднокопитното животно като предназначено за клане за консумация от човека. При наличието на достатъчно информация, която може да се провери, следва да се издаде дубликат на идентификационния документ, който е отбелязан като такъв и в който еднокопитното животно се изключва от клане за консумация от човека. В други случаи следва да бъде издаден заместващ идентификационен документ, на който също е отбелязано, че е заместващ, и в който еднокопитните животни са изключени от клане за консумация от човека и който освен това следва да определя животното като еднокопитно животно за разплод и доотглеждане.
(42)
Тези процедури следва също така да се прилагат за еднокопитни животни, които са представени за идентификация след установения краен срок за първата идентификация, тъй като не могат да бъдат изключени измамни практики и намерение да се получи допълнителен идентификационен документ.
(43)
В някои случаи, когато еднокопитните животни се вписват или регистрират в племенни книги, водени от развъдни организации в трети държави, са необходими специални разпоредби, които позволяват еднокопитното животно да остане регистрирано в племенната книга, като едновременно с това се гарантира неговото изключване от хранителната верига чрез съответните записи в посочения идентификационен документ.
(44)
В съответствие с Директива 2009/156/ЕО идентификационният документ е инструмент за ограничаване на движението на еднокопитни животни, ако в стопанството, където те се държат или отглеждат, има огнище на болест, която задължително се обявява. Поради това е необходимо да се предвиди при наличие на огнища на определени болести валидността на посочения идентификационен документ за целите на движението да се прекрати чрез съответното вписване в идентификационния документ.
(45)
Освен това с Директива 2009/156/ЕО се изисква регистрираните еднокопитни животни, когато те напускат стопанството, да бъдат идентифицирани с идентификационен документ, който трябва да удостоверява по-специално, че еднокопитните животни не идват от стопанство, на което са били наложени определени забрани. С оглед на това е целесъобразно попълването на съответния раздел от образеца на идентификационния документ да бъде задължително по отношение на всички еднокопитни животни, както и съответно да се преформулира.
(46)
При настъпването на смърт на еднокопитно животно, различна от смърт при клане в кланица, идентификационният документ, ако придружава трупа съгласно националното законодателство, следва да бъде върнат на издаващия орган от органа, осъществяващ надзора над обработката на мъртвото животно в съответствие с Регламент (ЕО) № 1069/2009 на Европейския парламент и на Съвета (26) или над кремирането в инсталации за изгаряне с нисък капацитет, посочени в глава III на приложение III към Регламент (ЕС) № 142/2011 на Комисията (27), и следва да се гарантира, че транспондерът или други алтернативни методи, използвани за удостоверяване на самоличността на еднокопитните животни, не могат да бъдат рециклирани.
(47)
За предотвратяване на това транспондерите да навлязат в хранителната верига, месото от еднокопитни животни, от които не е било възможно да се отстрани транспондерът по време на клането, следва да бъде обявено за негодно за консумация от човека в съответствие с раздел II, глава V от приложение I към Регламент (ЕО) № 854/2004. За да се улесни намирането на местоположението на имплантираните транспондери, мястото на имплантиране следва да бъде стандартизирано и отбелязано в идентификационните документи.
(48)
В съответствие с Регламент (ЕО) № 178/2002 на Европейския парламент и на Съвета (28) живите животни, подготвени за пускане на пазара за консумация от човека, се определят като храна. В посочения регламент се предвижда широк обхват на отговорностите на стопанските субекти в областта на храните във всички етапи на производството на храни, включително проследяването на животни за производство на храни.
(49)
Еднокопитните животни за разплод и доотглеждане, както и регистрираните еднокопитни животни на определен етап от живота си могат да станат еднокопитни за клане, както е определено в Директива 2009/156/ЕО. Месо на нечифтокопитни животни, синоним на еднокопитни животни, е определено в точка 1 от приложение I към Регламент (ЕО) № 853/2004 на Европейския парламент и на Съвета (29), в който се определят специфични хигиенни правила за храните от животински произход.
(50)
След изтичането на действието на преходните разпоредби за прилагането на регламенти (ЕО) № 853/2004, (ЕО) № 854/2004 и (ЕО) № 882/2004 в съответствие с Регламент (ЕО) № 2076/2005 на Комисията (30), от 1 януари 2010 г. се прилагат изискванията за информацията относно хранителната верига за еднокопитните животни.
(51)
В Регламент (ЕО) № 853/2004 се предвижда, че предприятието за хранителни продукти, управляващо кланицата, получава, проверява и действа съобразно информацията за хранителната верига, която дава данни за произхода, историята и управлението на животните, предназначени за производство на храни. Компетентният орган може да разреши информацията за домашните еднокопитни животни да бъде изпратена до кланицата едновременно с животните вместо предварително. Поради това идентификационният документ, който придружава еднокопитните животни за клане, следва да стане част от тази информация за хранителната верига.
(52)
В Регламент (ЕО) № 854/2004 се предвижда, че официалният ветеринарен лекар проверява дали стопанският субект в областта на храните изпълнява задължението си да гарантира, че животните, приети за клане за консумация от човека, са надлежно идентифицирани.
(53)
В Регламент (ЕО) № 853/2004 се предвижда стопанските субекти в областта на храните да проверяват паспортите, придружаващи еднокопитните домашни животни, за да се гарантира, че животното е предназначено за клане за консумация от човека, а ако те приемат животното за клане, те предават паспорта му на официалния ветеринарен лекар.
(54)
Като се има предвид специфичното положение на еднокопитните животни, родени като животни от видове, отглеждани за производство на храни, но не винаги отглеждани предимно с тази цел и не във всички случаи отглеждани през целия си живот от стопанските субекти в областта на храните, както е определено в член 3, подточка 3 от Регламент (ЕО) № 178/2002, е необходимо да се предвиди процедура, която да гарантира безпрепятствена връзка от проверките на идентификационния документ от съображения за опазване на общественото здраве до управлението на този документ в съответствие с Директива 2009/156/ЕО. Поради това наличието на централна база данни във всяка държава членка е от съществено значение за проверката на някои данни за и в идентификационния документ, преди да се вземе решение за приемане на дадено животно за клане за консумация от човека. Когато информацията по отношение на изключването от клане за консумация от човека в раздел II на идентификационния документ не съответства на информацията, записана в централната база данни, предимство има информацията, която се съдържа в който и да било от двата източника, въз основата на която дадено еднокопитно животно се изключва от клане за консумация от човека.
(55)
Директива 96/22/ЕО на Съвета (31) се прилага за селскостопански животни, включително домашни еднокопитни животни, както и диви животни от видовете, които се отглеждат в дивечови стопанства. В член 7 от посочената директива се разрешава търговия с регистрирани еднокопитни животни, на които за зоотехнически цели са предписвани ветеринарномедицински продукти, съдържащи алил тренболон или бета-агонисти, да се извършва преди изтичането на карентния период, в случай че са изпълнени изискванията за регламентиране на предписването и че видът и датата на третирането са записани в сертификата или паспорта, които придружават тези животни.
(56)
Съгласно член 2, буква б) от Регламент (ЕО) № 470/2009 на Европейския парламент и на Съвета (32)„животни, отглеждани за производство на храни“ са животни, които се развъждат, отглеждат, изхранват, колят или улавят с цел произвеждане на храни. В член 16 от посочения регламент се предвижда, че само фармакологичноактивни субстанции, които са класифицирани в съответствие с член 14, параграф 2, буква а), б) или в) от него, могат да бъдат прилагани на животни, отглеждани за производство на храни в рамките на Съюза, при условие че прилагането е в съответствие с Директива 2001/82/ЕО на Европейския парламент и на Съвета (33).
(57)
В член 6 от Директива 2001/82/ЕО се предвижда, че за целите на прилагането на даден ветеринарномедицински продукт върху един или повече видове продуктивни животни може да не се издава разрешително за пускане на пазара с цел, с изключение когато фармакологичноактивните вещества, които се съдържат в този продукт, са включени в приложения I, II или III към Регламент (ЕИО) № 2377/90. Правилата, предвидени в посочените приложения, към момента са определени в Регламент (ЕС) № 37/2010 на Комисията (34). Чрез дерогация обаче даден ветеринарномедицински продукт, съдържащ фармакологичноактивни вещества, които не са включени в приложения I, II или III към Регламент (ЕИО) № 2377/90, могат да бъдат разрешени за някои животни от семейство еднокопитни, за които в съответствие със законодателството на Съюза относно здравето на животните, е декларирано, че не са предназначени за клане с цел консумация от човека. Тези ветеринарномедицински продукти не трябва да съдържат активни вещества, които са включени в приложение IV към Регламент (ЕИО) № 2377/90, нито да са предназначени за употреба при лечение на състояния, описани подробно в разрешената кратка характеристика на продукта, за които даденият ветеринарномедицински продукт е разрешен за употреба при животни от семейство еднокопитни. Поради това следва да се предвидят разпоредби, че еднокопитното животно може да бъде изключено от клане за консумация от човека по преценка на собственика на животното.
(58)
В член 10, параграфи 2 и 3 от Директива 2001/82/ЕО се предвиждат специални дерогации от член 11 от същата директива по отношение на еднокопитни, засягащи лечението на продуктивни животни с лекарствени продукти, които имат установени максимално допустими граници на остатъчни вещества за видове, различни от целевите видове, или са разрешени за друго състояние, при условие че еднокопитните са идентифицирани в съответствие със законодателството на Съюза и в идентификационния им документ специално е отбелязано, че не са предназначени за клане с цел консумация от човека или че са предназначени за клане с цел консумация от човека, след карентен период от поне шест месеца след лечението на животните с веществата, изброени в Регламент (ЕО) № 1950/2006 (35).
(59)
В съответствие с Директива 2001/82/ЕО държавите членки гарантират, че собствениците или животновъдите, които отглеждат продуктивни животни, могат да представят доказателство за закупуването, притежаването и прилагането на ветеринарномедицински продукти при тези животни в продължение на пет години след тяхното прилагане, включително в случаите, когато животното е заклано по време на петгодишния срок. Поради това за прилагането на това законодателство е необходимо клането на еднокопитно животно да се въвежда незабавно в централната база данни на държавата членка, в която се намира стопанството на животното.
(60)
С оглед на това да се запази контролът над издаването на идентификационни документи, в базата данни, поддържана от издаващия орган, следва да се зададе минимален набор от необходими данни по отношение на издаването на посочените документи.
(61)
Системата за универсалния доживотен номер на еднокопитните (UELN) бе договорена в световен мащаб от най-важните организации за отглеждане на коне и за провеждане на конни надбягвания. Тя бе разработена по инициатива на Световната федерация за отглеждане на състезателни коне (World Breeding Federation for Sport Horses, WBFSH), Международния комитет по племенните книги (the International Stud-Book Committee, ISBC), Световната организация за отглеждане на арабски коне (the World Arabian Horse Organization, WAHO), Европейската конференция на организациите за отглеждане на арабски коне (the European Conference of Arabian Horse Organisations, ECAHO), Международната конференция за отглеждане на англо-арабските коне (Conférence Internationale de l'Anglo-Arabe, CIAA), Международната федерация по конен спорт (Fédération Equestre Internationale, FEI) и Европейския съюз за надпрепусквания с двуколки (Union Européenne du Trot, UET), а информация за тази система може да се получи на уебсайта на UELN (36).
(62)
Системата UELN е подходяща за регистрация както на регистрирани еднокопитни, така и на еднокопитни за разплод и доотглеждане и позволява да бъдат въведени постепенно компютъризирани мрежи, за да се гарантира, че самоличността на животните може да се проверява и занапред в съответствие с член 6 от Директива 90/427/ЕИО, когато става въпрос за регистрирани еднокопитни животни.
(63)
При определяне на кодове за базите данни тези кодове и форматът на записаните идентификационни номера на отделните животни следва по никакъв начин да не противоречат на създадената система UELN. Затова преди да бъдат определени каквито и да било нови кодове за дадена база данни, трябва да се прави справка в списъка на определените кодове UELN.
(64)
В Директива 2009/156/ЕО се изисква официалният ветеринарен лекар да отбелязва идентификационния номер или номера на идентификационния документ на закланото еднокопитно животно, както и да изпрати на компетентния орган по мястото на изпращане - по негово искане - удостоверение, че животното е било заклано. Поради това следва да се изясни, че в тези случаи идентификационните документи трябва да бъдат унищожени на мястото на клане, за да се предотврати неправомерната употреба на идентификационните документи на закланите еднокопитни животни.
(65)
В посочената директива се предвижда също така, че когато регистрирани коне са заклани, което включва умъртвяване, поради борба с болест, идентификационните им документи се връщат на органа, който ги е издал. Тези изисквания следва да се прилагат и за идентификационни документи, издадени за регистрирани еднокопитни животни, различни от регистрирани коне и еднокопитни животни за разплод и доотглеждане.
(66)
За да се гарантира, че базите данни на издаващите органи съдържат актуализирана информация, е необходимо да се установи как се предава информацията за смъртта или загубата на животното в базата данни на органа, издал документа, и в централната база данни в държавата членка, където се намира стопанството, в което се отглежда еднокопитното животно.
(67)
Създаването на съвместим с UELN доживотен номер и използването му при идентифицирането на властите или органите, издали идентификационния документ, би следвало да улеснят спазването на тези изисквания. Когато е възможно, държавите членки следва да използват органите за връзка, които те са определили в съответствие с Регламент (ЕО) № 882/2004.
(68)
Задължителното отбелязване на лицето, което подава заявление за издаване на идентификационен документ, което е - в периода до 12 месеца след раждането на животното - животновъдът и обикновено собственикът на животното, за което се издава идентификационният документ, заедно със задължението издаващият орган да бъде уведомяван за всяка промяна на обичайното пребиваване на еднокопитното животно чрез преместването му в друга държава членка могат да спомогнат за изграждането на верига от информация, с която да се проследи животното, когато е необходимо.
(69)
В съответствие с Регламент (ЕО) № 504/2008 данните за идентификацията се актуализират в идентификационния документ от издаващия орган, който е издал документа. Държавите членки съобщиха за нежеланието от страна на собственици на еднокопитни животни да изпращат по пощата идентификационния документ на издаващите органи за актуализиране на идентификационните данни, най-вече когато издаващият орган се намира в чужбина. Това нежелание се обяснява с опасенията от евентуална загуба на идентификационния документ, което означава, че еднокопитното животно трябва да бъде идентифицирано с дубликат на документа или с идентификационен документ, заместващ оригинала, което изключва животното от клане за консумация от човека и значително намалява стойността му.
(70)
За да се улесни управлението на идентификационния документ за целия живот на животното, е необходимо да се предвидят процедури за регистрацията на идентификационния документ в държавата членка на обичайното пребиваване, особено когато идентификационният документ е бил издаден в различна държава членка. Най-подходящият начин за осъществяване на необходимата комуникация с издаващия орган, извършил първоначалната идентификация, представлява обменът на информация между централните бази данни на съответните държави членки
(71)
Освен това издаващите органи могат да загубят своето одобрение или да не бъдат повече посочени за издаващи органи, макар издадените идентификационни документи да остават валидни документи за целите на здравеопазването на животните и общественото здраве. Поради това е необходимо информацията в идентификационния документ да се подкрепи с база данни, която е достъпна за компетентните органи в областта на здравеопазването на животните, общественото здраве и хуманното отношение към животните.
(72)
Тъй като във всяка държава членка обикновено има повече от един издаващ орган, а еднокопитните животни често се движат между отделните стопанства и между държавите членки, те променят статуса си от „еднокопитни животни за разплод и доотглеждане“ на „регистрирани еднокопитни животни“ или от „животни, отглеждани за производство на храни“ на „животни, които са изключени от клане за консумация от човека“, и тъй като регистрираните еднокопитни животни могат да бъдат идентифицирани от организация, която води племенна книга и е със седалище в друга държава членка, за ефективното изпълнение на директиви 90/427/ЕИО и 2009/156/ЕО е неизбежно, необходимо и целесъобразно във всяка държава членка да се създаде централна база данни, която да съдържа записи на данните за идентификация на всички еднокопитни животни, отглеждани в стопанства в съответната държава членка.
(73)
Би следвало обаче да се даде възможност на държавите членки, които са създали единна база данни за регистрирани еднокопитни животни и друга база данни за еднокопитни животни за отглеждане и разплод, да продължат да поддържат такава система, при условие че базите данни могат да обменят информация помежду си и ветеринарните органи имат пълен достъп до всяка от тях.
(74)
За тази цел централните бази данни в различните държави членки следва да си сътрудничат в съответствие с Директива 89/608/ЕИО на Съвета (37), за да се улесни обменът на данни за животното и издадения му идентификационен документ.
(75)
С оглед на еднаквото прилагане на законодателството на Съюза относно идентификацията на еднокопитни животни в държавите членки и с цел да се гарантира, че то е ясно и прозрачно, Регламент (ЕО) № 504/2008 следва да се отмени и да се замени с настоящия регламент.
(76)
В съответствие с точка 24 от приложението към Регламент (ЕС) № 519/2013 на Комисията (38) еднокопитни животни, които са родени в Хърватия най-късно до 30 юни 2013 г. и които не са идентифицирани в съответствие с Регламент (ЕО) № 504/2008, се идентифицират в съответствие с последния регламент най-късно до 31 декември 2014 г.
(77)
Настоящият регламент следва да се прилага от 1 януари 2016 г., за да се даде време на държавите членки и на стопанските субекти да се адаптират към новите правила. В Гърция, Швеция и Обединеното кралство обаче задължението за изграждане и работа с централна база данни следва да се приложи от 1 юли 2016 г.
(78)
Мерките, предвидени в настоящия регламент, са в съответствие със становището на Постоянния комитет по растенията, животните, храните и фуражите и на Постоянния комитет по зоотехника,
ПРИЕ НАСТОЯЩИЯ РЕГЛАМЕНТ:
ГЛАВА I
ПРЕДМЕТ, ПРИЛОЖНО ПОЛЕ, ОПРЕДЕЛЕНИЯ И ОБЩИ ПРИНЦИПИ
Член 1
Предмет и приложно поле
1. С настоящия регламент се определят правилата за идентификация на еднокопитни животни:
а)
родени в Съюза; или
б)
допуснати за свободно обращение в Съюза в съответствие с митническия режим, определен в член 5, точка 16, буква а) от Регламент (ЕС) № 952/2013.
2. Настоящият регламент се прилага, без да се засяга Решение 96/78/ЕО.
Член 2
Определения
За целите на настоящия регламент се прилагат следните определения:
а)
„еднокопитни животни“ означава диви или одомашнени нечифтокопитни бозайници от род Equus от семейство Equidae, и техните кръстоски;
б)
„стопанство“ означава селскостопански обект или тренировъчна база или, най-общо казано, всяко помещение или съоръжение, в което еднокопитните животни обичайно са държани или отглеждани, за каквато и да било цел, както и природни резервати, в които еднокопитните животни живеят на свобода;
в)
„стопанин“ означава всяко физическо или юридическо лице, което притежава еднокопитно животно или му е възложено неговото отглеждане, без значение дали получава финансово възнаграждение и дали извършва дейността временно или постоянно, включително по време на превоз, при провеждане на пазари или по време на състезания, надбягвания или културни прояви;
г)
„собственик“ означава физическо или юридическо лице, което притежава еднокопитното животно;
д)
„регистрирани еднокопитни животни“ означава еднокопитни животни, които:
i)
са вписани или регистрирани и отговарят на условията за вписване в племенна книга в съответствие с правилата, определени съгласно член 4, параграф 2, буква б) от Директива 90/427/ЕИО, и идентифицирани посредством идентификационен документ, предвиден в член 8, параграф 1 от посочената директива; или
ii)
са коне, включително понита, регистрирани от международна асоциация или организация, която организира състезания или надбягвания с коне, и са идентифицирани с идентификационен документ, издаден от националния клон на тази асоциация или организация;
е)
„племенна книга“ означава всяка книга, регистър, картотека или информационен носител:
i)
които се водят от официално одобрена или призната от държава членка организация или асоциация или от официален орган на съответната държава членка; както и
ii)
в които еднокопитните животни се вписват или регистрират и отговарят на условията за вписване, като се посочват всички известни техни родственици по възходяща линия;
ж)
„еднокопитни животни за разплод и доотглеждане“ означава еднокопитни животни, различни от посочените в букви д) и з);
з)
„еднокопитни животни за клане“ означава еднокопитни животни, предназначени да бъдат транспортирани директно или транзитно през одобрен събирателен пункт, посочен в член 7 от Директива 2009/156/ЕО, до кланицата за клане;
и)
„компетентен орган“ означава централният орган на държава членка, компетентен да организира официален контрол, или всеки друг орган, на който е предоставена тази компетентност, включително компетентният орган, посочен в член 2, буква з) от Директива 2009/156/ЕО;
й)
„зоотехнически орган“ означава централният орган на държава членка, компетентен за прилагането на Директива 90/427/ЕИО, или всеки друг орган, на който е предоставена тази компетентност, включително органите, посочени в член 2, параграф 1 от Решение № 92/353/ЕИО;
к)
„временно приемане“ означава статусът на регистриран кон, идващ от трета държава и приет в Съюза за период от по-малко от 90 дни в съответствие с решение, прието в съответствие с член 19, буква б) от Директива 2009/156/ЕО;
л)
„постоянно въвеждане“ означава статусът на еднокопитно животно, което е с произход от трета държава и е внесено в Съюза за период от 90 дни или повече;
м)
„маркировка“ означава видима или лесно различима и отличителна характеристика на отделно еднокопитно животно, която е наследена или придобита и е записана за целите на идентификацията;
н)
„транспондер“ означава пасивно радиочестотно идентификационно устройство с възможност само за четене:
i)
което отговаря на стандарт ISO 11784 и което използва технологията Full Duplex (FDX или FDX-B) или Half Duplex (HDX); както и
ii)
което може да бъде прочетено от четящо устройство, съвместимо със стандарт ISO 11785, на минимално разстояние от 12 cm;
о)
„уникален доживотен номер“ означава уникален 15-знаков буквено-цифров код, съдържащ информация за отделното еднокопитно животно и за базата данни и държавата, в които тази информация е записана първоначално в съответствие със системата за кодиране на универсалния доживотен номер на еднокопитни (UELN), и включващ:
i)
шестзнаков идентификационен код, съвместим с UELN, отнасящ се за базата данни, посочена в член 39; следван от
ii)
деветзнаков индивидуален идентификационен номер, определен на еднокопитното животно;
п)
„държава членка, свободна от африканска чума по конете“ означава:
i)
всяка държава членка, на чиято територия през предходните две години не са констатирани клинични, серологични (при неваксинирани еднокопитни животни) или епизоотологични данни за наличие на африканска чума по конете; както и
ii)
в която през предходните 12 месеца не са правени ваксинации срещу тази болест;
р)
„болести, които подлежат на задължително обявяване“ означава болестите, изброени в приложение I към Директива 2009/156/ЕО;
с)
„официален ветеринарен лекар“ означава ветеринарен лекар, определен от компетентния орган на държава членка или на трета държава;
т)
„карта с чип“ означава пластмасово устройство с вграден компютърен чип, което е в състояние да запаметява данни и да ги изпраща по електронен път до съвместими компютърни системи;
у)
„отговарящ ветеринарен лекар“ означава ветеринарен лекар, посочен в член 10, параграф 1 от Директива 2001/82/ЕО.
Член 3
Общи принципи и задължениe за идентифициране на еднокопитните животни
1. Еднокопитните животни, които живеят в някоя от териториите, посочени в приложение I към Регламент (ЕО) № 882/2004, се идентифицират в съответствие с настоящия регламент.
2. Когато стопанинът не е собственик или един от собствениците на еднокопитното животно, той действа в съответствие с настоящия регламент от името на собственика и с неговото съгласие.
3. Държавите членки и издаващите органи, посочени в член 5, параграф 1, буква а) и член 5, параграф 1, буква б), може да изискат собственикът да подава заявление до издаващия орган за получаване на идентификационен документ, както е предвидено в член 11, или за промяна на данни за идентификация в съществуващ идентификационен документ, както е предвидено в член 27.
4. Държавите членки осигуряват, когато е целесъобразно посредством извършване на официален контрол в съответствие с Регламент (ЕО) № 882/2004, стопаните на еднокопитни животни и издаващите органи да изпълняват своите задължения съгласно настоящия регламент.
Член 4
Система на Съюза за идентификация на еднокопитни животни
1. За целите на настоящия регламент системата на Съюза за идентификация на еднокопитни животни включва следните елементи:
а)
единствен доживотен идентификационен документ, който - освен когато от издаващия орган или в настоящия регламент е предвидено друго - остава собственост на издалия го издаващ орган и който съдържа:
i)
текстова част, в която се описва еднокопитното животно и се отбелязват белезите му;
ii)
попълнена контурна схема, в която се отбелязват белезите, отразени в текстовото описание;
iii)
място за служебни записи от оправомощени лица, в които се отбелязват промените в данните за идентификацията;
б)
метод за удостоверяване на самоличността, който:
i)
осигурява недвусмислена връзка между идентификационния документ и еднокопитното животно, за което той е издаден;
ii)
показва, че за еднокопитното животно е минало процес на идентификация;
в)
база данни, в която в съответствие с член 38 се записват идентификационните данни на еднокопитното животно, за което е бил издаден идентификационният документ, и на стопанина, който е подал заявлението за идентификационния документ, и в която в същото време се определя уникалният доживотен номер на животното;
г)
централна база данни, създадена в съответствие с член 39.
2. Дадено еднокопитно животно се счита за идентифицирано в съответствие с настоящия регламент само ако е:
а)
придружено от идентификационен документ, издаден в съответствие с една от следните разпоредби:
i)
член 9 - за еднокопитните животни, родени в Съюза; или
ii)
член 14 - за еднокопитните животни, внесени в Съюза; или
iii)
член 29 или 30, когато го придружава дубликат на идентификационен документ; или
iv)
член 32, когато го придружава идентификационен документ, заместващ оригинала; или
б)
идентифицирано в съответствие със:
i)
член 24 - за дерогации за движение или транспортиране на еднокопитни животни, придружени от временен документ; или
ii)
член 26, параграф 2 - за дерогации за определено движение и транспортиране на еднокопитни животни за клане.
ГЛАВА II
ИДЕНТИФИКАЦИЯ НА ЕДНОКОПИТНИ ЖИВОТНИ, РОДЕНИ В СЪЮЗА
Член 5
Издаващи органи за еднокопитни животни, родени в Съюза
1. Идентификационният документ, предвиден в член 7, се издава от един от следните издаващи органи:
а)
за регистрирани еднокопитни животни, посочени в член 2, буква д), подточка i) от настоящия регламент - от организация или асоциация, официално одобрена или призната в съответствие с член 2, параграф 1 от Решение 92/353/ЕИО, или от официална агенция на държава членка, която води племенната книга, в която животното е вписано или е регистрирано и отговаря на условията за вписване в съответствие с Решение 96/78/ЕО;
б)
за регистрирани коне, посочени в член 2, буква д), подточка ii) - от национален клон на международна организация или асоциация, които организират състезания или надбягвания с коне и са под надзорна на компетентния орган на държавата членка, където се намира съответното им седалище;
в)
за еднокопитни животни за разплод и доотглеждане, посочени в член 2, буква ж), от:
i)
компетентния орган за стопанството, където се отглежда еднокопитното животно към момента на идентификацията му; или
ii)
издаващ орган, определен и под надзора на компетентния орган, посочен в подточка i), на който е възложена тази задача.
2. Компетентният орган определя издаващите органи, посочени в параграф 1, буква в), точка ii), само ако отговарят на следните условия:
а)
трябва да има точно описание на задачите и отговорностите, които се изисква да извършва издаващият орган, и на условията, при които може да ги извършва;
б)
трябва да има доказателство, че издаващият орган:
i)
притежава опита, оборудването и инфраструктурата, необходими за извършването на възложените му задачи;
ii)
има персонал, който е достатъчно на брой и с подходящи квалификация и опит;
iii)
е безпристрастен и не се намира в конфликт на интереси по отношение на изпълнението на възложените му задачи;
iv)
има образец на идентификационен документ, който съответства на изискванията, предвидени в настоящия регламент;
в)
издаващият орган трябва да си сътрудничи тясно с компетентния орган за предотвратяване и - при необходимост - за коригиране на случаите на неспазване на изискванията на настоящия регламент;
г)
между компетентния орган и определения издаващ орган има ефикасна и ефективна координация.
3. Когато компетентният орган има основателни причини да заключи, че издаващият орган участва в действия, които не отговарят на изискванията, определени в настоящия регламент, той проучва тези предполагаеми случаи на неспазване на изискванията. Издаващият орган няма право да издава идентификационни документи, докато проучването не е приключило и случаите на неспазване на изискванията не са отстранени или коригирани.
4. Когато въпреки предприетите в съответствие с параграф 3 мерки даден издаващ орган, посочен в параграф 1, не спази изискванията, определени в настоящия регламент, компетентният орган оттегля разрешението за издаване на идентификационни документи за еднокопитни животни.
След оттеглянето на разрешението за издаване на идентификационни документи компетентният орган осигурява това еднокопитните животни, които са под негова отговорност, да продължат да бъдат идентифицирани в съответствие с настоящия регламент и че идентификационните документи, които са върнати или които се връщат в съответствие с член 34, се вземат на отговорно пазене от посочения компетентен орган или от издаващ орган, на който тази задача е възложена от компетентния орган.
Член 6
Информация по отношение на издаващите органи
1. Държавите членки съставят и актуализират списък на издаващите органи, посочени в член 5, параграф 1, и предоставят този списък на останалите държави членки, на останалите издаващи органи и на обществеността посредством уебсайт, създаден от компетентния орган.
2. Списъкът, посочен в параграф 1:
а)
включва данни за връзка, необходими за изпълнението на изискванията на член 35 и член 37, параграф 4, член 38, параграф 3 и член 40, параграф 1;
б)
съответства на образеца, определен в глава 2, раздел I, буква е) от приложение II към Решение 2009/712/ЕО, и на изискванията, определени в приложение III към посоченото решение;
в)
е пряко достъпен чрез интернет връзката, предоставена на Комисията в съответствие с параграф 3, и е достатъчно разбираем дори за невладеещи съответния език на ниво роден език.
3. С цел да съдейства на държавите членки при осигуряването на достъп до актуализираните списъци, посочени в параграф 1, Комисията създава уебсайт, на който всяка държава членка предоставя пряка връзка към изискваната информация на уебсайта, предвиден в параграф 1.
Член 7
Формат и съдържание на идентификационните документи, издадени за еднокопитни животни, родени в Съюза
1. Еднокопитните животни, родени в Съюза, се идентифицират с помощта на единствен идентификационен документ за еднокопитни животни, издаден за целия живот на еднокопитното животно в съответствие със:
а)
образеца на идентификационен документ, определен в част 1 от приложение I;
б)
допълнителните изисквания, определени в част 2 от посоченото приложение.
2. Издаващите органи гарантират, че идентификационният документ съдържа достатъчен брой страници с форматирани полета за вписването на информацията, изисквана по следните раздели от образеца на идентификационен документ по част 1 от приложение I:
а)
за регистрирани еднокопитни - поне раздели I - IX;
б)
за еднокопитни за разплод и доотглеждане - поне раздели I - IV.
3. Издаващите органи гарантират, че редът и номерирането на разделите в идентификационните документи, посочени в приложение I, част 1, остават непроменени и че за разделите, в които се предвижда възможност за повече вписвания, в идентификационния документ са включени достатъчно на брой страници.
4. Издаващите органи осигуряват надеждното съхранение на празни и попълнени идентификационни документи в своите помещения.
Без да се засяга член 4, параграф 1, буква а), когато процедурният правилник на даден издаващ орган позволява, издаващите органи гарантират, че идентификационните документи, посочени в член 34, параграф 1, буква в), подточка ii) и член 35, са надлежно направени невалидни, за да се предотврати неправомерната употреба на самия документ и на съдържащата се в него информация, преди документът да бъде предаден за спомен на собственика на животното.
5. Компетентният орган заедно със зоотехническия орган може да приема административни процедури, за да се осигури хармонизиране на оформлението на идентификационните документи, издавани под техен надзор от издаващите органи, посочени в член 5, параграф 1, при условие че са спазени общите изисквания по параграфи 1, 2 и 3.
Член 8
Задължения на компетентния орган по отношение на издаването на идентификационни документи за еднокопитни животни, родени в Съюза
Зоотехническият орган и компетентният орган гарантират, че на тяхна територия издаващите органи, които са под тяхната съответна отговорност:
а)
издават идентификационни документи, които отговарят на изискванията, предвидени в член 7, параграфи 1, 2 и 3;
б)
имат необходимите системи за удостоверяване, когато това се изисква от компетентния орган, на това дали идентификационен документ, за който е декларирано, че е издаден от тях:
i)
е уникален, истински и автентичен;
ii)
включва (когато бланките на идентификационните документи се разпечатани и се пазят на склад) сериен номер, отпечатан поне на страниците, съдържащи раздели I, II и III от идентификационния документ.
Член 9
Издаване на идентификационните документи за еднокопитни животни, родени в Съюза
1. Издаващите органи издават само идентификационни документи:
а)
които отговарят на изискванията на член 7, параграфи 1, 2 и 3;
б)
раздел I от които е надлежно попълнен с информацията, която е удостоверена от издаващия орган, посочен в раздел I, част А, точка 11, или от негово име;
в)
раздел IV от които е попълнен, ако това се изисква от националното законодателство или от правилата и правилника на издаващия орган, посочен в член 5, параграф 1, букви а) и б);
г)
раздел V от които е попълнен в съответствие с параграф 2 от настоящия член.
2. Издаващият орган, посочен в член 5, параграф 1, буква а), идентифицира регистрираните еднокопитни животни, посочени в член 2, буква д), подточка i) в съответствие с правилата за племенната книга, посочени в тази разпоредба, и попълва в раздел V на идентификационния документ информацията от сертификата за произход, посочен в член 8, параграф 1, втора алинея от Директива 90/427/ЕИО и в приложението към него.
3. В съответствие с принципите на организацията или асоциацията, която е създала племенната книга за произхода на породата на регистрираното еднокопитно животно, раздел V от идентификационния документ съдържа:
а)
пълна родословна информация;
б)
раздела на племенната книга, посочен в член 2 или 3 от Решение 96/78/ЕО;
в)
когато е установено - класа на основния раздел на племенната книга, в която е вписано регистрираното еднокопитно животно.
4. За регистрацията на кон за състезания или надбягвания, както е посочено в член 2, буква д), подточка ii), издаващият орган, посочен в член 5, параграф 1, буква б):
а)
в съответствие с параграф 1, букви а) и б) и с правилата на съответния издаващ орган издава идентификационен документ, който отговаря на разпоредбите в член 7, параграфи 1, 2 и 3; или
б)
признава и валидира идентификационния документ, издаден за този кон в съответствие с параграф 1 от настоящия член; или
в)
издава нов идентификационен документ в съответствие с член 12, параграф 3, буква в).
Член 10
Дерогация по отношение на попълването на информация в раздели I и IV на идентификационния документ
1. Чрез дерогация от член 4, параграф 1, буква а), подточка ii) и член 9, параграф 1, буква б) компетентният орган може да разреши на издаващите органи да не попълват с чертеж информацията, посочена в точки 12 - 18 от контурната схема на идентификационния документ, установен в приложение I, раздел I, част Б, ако са изпълнени следните две условия:
а)
в съответствие с член 18 е имплантиран транспондер или в съответствие с член 21 се прилага еквивалентен разрешен алтернативен метод за удостоверяване на самоличността;
б)
снимка или разпечатка, на които се виждат достатъчно детайли за описването на еднокопитното животно.
2. Издаващите органи, посочени в член 5, параграф 1, букви а) и б), може:
а)
да не се възползват от дерогацията, предоставена в съответствие с параграф 1 от настоящия член;
б)
да адаптират идентификационните документи, издадени в съответствие с параграф 1 от настоящия член, към изискванията, посочени в член 9, параграф 1.
3. Чрез дерогация от член 9, параграф 1, буква в) информацията за собственика може да бъде предоставена под формата на сертификат за собственост или регистрационна карта, заведени в базата данни, създадена в съответствие с член 38, която се отнася до:
а)
уникалния доживотен номер на еднокопитното животно;
б)
номера на идентификационния документ, когато има, и кода на транспондера или разрешения алтернативен метод за удостоверение на самоличността в съответствие с член 21.
Документът за собственост или регистрационната карта, предвидени в първата алинея, се връщат на издаващия орган, ако животното е умряло или е продадено, изгубено, откраднато, заклано или умъртвено.
Член 11
Заявления за издаване на идентификационни документи за еднокопитни животни, родени в Съюза
1. Стопаните подават заявление за идентификационни документи за еднокопитни животни, родени в Съюза, до съответния издаващ орган в държавата членка, където се намира стопанството на еднокопитното животно, и предоставят цялата информация, необходима за спазването на настоящия регламент.
2. Държавите членки определят сроковете за подаване на заявлението, предвидено в параграф 1 от настоящия член, необходими, за да спазят крайния срок за идентификация, предвиден в член 12 и член 13, параграф 1.
3. Чрез дерогация от параграф 1 от настоящия член и в съответствие с член 1 от Решение 96/78/ЕО стопанинът може да подаде заявлението, предвидено в параграф 1 от настоящия член, до съответния издаващ орган, както е посочено в член 5, параграф 1, букви а) и б), чието седалище се намира в държава членка, различна от държавата членка, където е стопанството, в което се намира еднокопитното животно.
Член 12
Срок за идентификация на еднокопитни животни, родени в Съюза
1. Еднокопитни животни, родени в Съюза, се идентифицират с идентификационен документ, издаден в съответствие с член 9, не по-късно от 12 месеца след датата на раждане и във всички случаи преди да напуснат постоянно стопанството на раждане, с изключение на случаите, когато такова движение се извършва в съответствие с член 23, параграф 2, буква в) като неотбито конче до 6-месечна възраст от майката, от която животното е зависимо, или в съответствие с член 26, параграф 2.
2. Чрез дерогация от параграф 1 държавите членки могат да решат да ограничат максимално разрешения срок за идентификация на еднокопитни животни до шест месеца или в рамките на календарната година на раждането.
3. Чрез дерогация от параграфи 1 и 2 по всяко време може да се издаде нов идентификационен документ в съответствие с член 9:
а)
по искане на компетентния орган или от самия компетентен орган, когато съществуващият идентификационен документ не отговаря на изискванията на член 7, параграфи 1, 2 и 3 или когато някои от идентификационните данни, посочени в раздел I, II или V, не са били записани правилно от издаващия орган; или
б)
когато еднокопитно животно за разплод и доотглеждане премине в категорията на регистрирано еднокопитно животно в съответствие с правилата на издаващия орган, посочен в член 5, параграф 1, буква а), а съществуващият идентификационен документ не може да бъде съответно адаптиран; или
в)
когато конят премине в категорията на регистриран кон или е регистриран като регистриран кон, посочен в член 2, буква д), подточка ii), в съответствие с правилата на издаващия орган, посочен в член 5, параграф 1, буква б), а съществуващият идентификационен документ не може да бъде съответно адаптиран; или
г)
когато идентификационният документ се издава в съответствие с член 10, параграф 1 и не може да бъдат адаптиран към изискванията на член 9, параграф 1 в съответствие с член 10, параграф 2, буква б); или
д)
в случаите, посочени в член 18, параграфи 4 и 5, а съществуващите идентификационни документи не могат да бъде съответно адаптирани; или
е)
когато идентификационният документ е иззет от компетентния орган във връзка с дадено разследване.
В случаите, описани в първа алинея, съществуващият идентификационен документ се връща на издаващия орган, за да бъде направен невалиден, като превръщането в невалиден на съществуващия идентификационен документ и издаването на нов идентификационен документ се въвежда в базата данни, създадена в съответствие с член 38.
Член 13
Дерогации по отношение на идентификацията на определени еднокопитни животни, живеещи в диви или полудиви условия
1. Чрез дерогация от член 12 компетентният орган може да реши, че еднокопитни животни, съставляващи определени популации, живеещи в диви или полудиви условия в някои райони, които се определят от компетентния орган, се идентифицират с идентификационен документ, издаден в съответствие с член 9 или член 17, параграф 4 само когато те:
а)
са изведени от съответните популации, с изключение на прехвърляне под официален контрол от дадена определена популация в друга; или
б)
се използват като домашни животни.
2. Държавите членки, които имат намерение да се възползват от дерогацията по параграф 1, информират Комисията, като се позовават на настоящия член, за съответните популации и райони, които те са определили в съответствие с параграф 1, преди да се възползват посочената дерогация.
ГЛАВА III
ИДЕНТИФИКАЦИЯ НА ЕДНОКОПИТНИ ЖИВОТНИ, ВНЕСЕНИ В СЪЮЗА
Член 14
Идентификация на еднокопитни животни, внесени в Съюза
Идентификационните документи, издадени в трети държави, се считат за валидни в съответствие с настоящия регламент, ако отговарят на следните условия:
а)
издадени са:
i)
за регистрирани еднокопитни животни - от орган в трета държава, включен в списъка, предвиден в член 3, параграф 1 от Директива 94/28/ЕО, който издава родословни сертификати; или
ii)
за регистриран кон - от национален клон на международна организация или асоциация, които организират състезания или надбягвания с коне и е със седалище в третата държава, в която международната организация или сдружение осъществяват дейност, посочени в член 5, параграф 1, буква б); или
iii)
във всички други случаи - от компетентните органи на третата държава на произход на еднокопитното животно;
б)
отговарят на изискванията на член 7, параграф 2.
Член 15
Заявления за издаване на идентификационни документи за еднокопитни животни, внесени в Съюза
1. Стопанинът на еднокопитното животно подава заявление до съответния издаващ орган, посочен в член 5, параграф 1, според категорията на еднокопитното животно за издаване в съответствие с член 9 на идентификационен документ в съответствие с член 7 или за регистриране на съществуващ идентификационен документ в базата данни, създадена от този издаващ орган в съответствие с член 38 от настоящия регламент, в срок до 30 дни от датата на приключване на митническия режим, определен в член 5, точка 16, буква а) от Регламент (ЕС) № 952/2013, когато:
а)
еднокопитните животни се внасят в Съюза; или
б)
компетентният орган е преобразувал временното въвеждане на регистриран кон в съответствие с решение, прието от Комисията на основание член 19, буква б) от Директива 2009/156/ЕО, в постоянно въвеждане в съответствие с член 19, буква в) от посочената директива.
2. Когато съществуващият идентификационен документ, посочен в параграф 1, не отговаря на изискванията на член 7, параграф 2 и по искане на стопанина издаващият орган:
а)
попълва идентификационния документ, така че той да отговаря на изискванията на член 7, параграф 2;
б)
записва идентификационните данни на еднокопитното животно, както и допълнителната информация в базата данни, създадена в съответствие с член 38.
3. Когато съществуващият идентификационен документ, посочен в параграф 1, не може да бъде изменен, за да се съобрази с изискванията на член 7, параграф 2 от настоящия регламент, той не се счита за валиден за целите на идентификацията в съответствие с настоящия регламент, а еднокопитното животно се идентифицира посредством издаден в съответствие с член 9 нов идентификационен документ, който е в съответствие с изискванията на член 7, параграфи 1, 2 и 3 въз основа на представения идентификационен документ, който трябва да включва поне информацията, посочена в приложението към Директива 90/427/ЕИО.
ГЛАВА IV
ПРОВЕРКИ, ИЗИСКВАНИ ПРЕДИ ИЗДАВАНЕТО НА ИДЕНТИФИКАЦИОННИ ДОКУМЕНТИ, И МЕТОДИ ЗА УДОСТОВЕРЯВАНЕ НА САМОЛИЧНОСТТА
Член 16
Проверка на единствените идентификационни документи, издадени за еднокопитни животни
1. Преди да издаде идентификационен документ, издаващият орган или представляващото го лице предприемат всички необходими мерки, за да:
а)
проверят, че за съответното еднокопитно животно такъв идентификационен документ досега не е бил издаван;
б)
предотвратят неправомерното издаване на повече от един идентификационен документ за едно еднокопитно животно.
2. Мерките, предвидени в параграф 1, включват:
а)
справка в съответната налична документация и налични електронни записи;
б)
преценка за възрастта на еднокопитното животно;
в)
проверка на еднокопитното животно, както е предвидено в член 17, за знаци или маркировки от предишна идентификация.
Член 17
Мерки за установяване на предишна идентификация на еднокопитни животни
1. Мерките за установяване на евентуални знаци или маркировки от предишна идентификация, както е предвидено в член 16, включват поне мерки за установяване на:
а)
имплантирани по-рано транспондери, като се използва четящо устройство, съвместимо със стандарт ISO 11785 и в състояние да разчита поне транспондери HDX и FDX-B, поне когато четящото устройство е в пряк контакт с повърхността на тялото на мястото, където при обичайни обстоятелства се имплантира транспондерът;
б)
клинични признаци, които показват, че предишен имплантиран транспондер или маркировка, приложена по-рано в съответствие с член 21, са били отстранени хирургически или са били променени;
в)
признак или следа, че на еднокопитното животно е прилаган алтернативен метод за удостоверяване на самоличността в съответствие с член 21.
2. Ако след подаването на заявление от стопанина в съответствие с член 11, параграф 1, мерките, предвидени в параграф 1 от настоящия член, докажат наличие на предишен имплантиран транспондер или алтернативен метод за удостоверяване на самоличността, приложени в съответствие с член 21, които показват извършване на предишна идентификация в съответствие с член 9, издаващият орган:
а)
издава дубликат или идентификационен документ, заместващ оригинала, в съответствие с член 29 или член 32 в зависимост от наличната информация;
б)
въвежда тази информация, т.е. номера на транспондера или алтернативния метод за удостоверяване на самоличността, по съответния начин в полетата на формуляра в част А и в контурната схема в част Б на раздел I на идентификационния документ.
3. Когато за еднокопитно животно, родено в Съюза, се потвърди недокументирано отстраняване на транспондер или алтернативен метод за удостоверяване на самоличността, посочени в параграф 1, буква б) от настоящия член, издаващият орган издава идентификационен документ, заместващ оригинала, в съответствие с член 32.
4. Чрез дерогация от параграф 2 от настоящия член компетентният орган може да разреши издаването на идентификационен документ в съответствие с член 9 за еднокопитни животни, живеещи в диви или полудиви условия, посочени в член 13, които носят транспондер, но за които не е издаван идентификационен документ в съответствие с член 13, при условие че по време на имплантирането кодът на транспондера е записан в базата данни на издаващия орган, отговорен за тази популация на еднокопитни животни.
Член 18
Електронни методи за удостоверяване на самоличността
1. Издаващият орган гарантира, че към момента на първата му идентификация в съответствие с член 12 на еднокопитното животно се имплантира транспондер.
2. Транспондерът се имплантира парентерално в асептични условия между тила и най-високата част на гърба (холката) в средата на врата в областта на вратното сухожилие.
Компетентният орган обаче може да разреши имплантирането на транспондера на различно място във врата на еднокопитното животно, при условие че такова имплантиране на различно място не:
а)
противоречи на хуманното отношение към еднокопитното животно;
б)
увеличава риска от изместване на транспондера в сравнение с метода, описан в първата алинея.
3. Държавите членки определят минималната изисквана квалификация за описаната в параграф 2 интервенция или посочват лице („квалифицирано лице“) или професия, на които могат да се възложат подобни дейности.
4. Издаващите органи, посочени в член 5, параграф 1, букви а) и б), могат да изискат еднокопитни животни, които са идентифицирани посредством алтернативен метод за удостоверяване на самоличността, предвиден в член 21, да бъдат маркирани чрез имплантиране на транспондер за целите на вписването или регистрацията на еднокопитни животни в племенни книги или регистрацията на регистрирани коне за състезания.
5. Издаващите органи, посочени в член 5, параграф 1, и компетентният орган могат да изискат еднокопитни животни, които се считат за идентифицирани в съответствие с член 4, параграф 2 и член 43, параграф 1, да бъдат маркирани чрез имплантиране на транспондер за целите на удостоверяването на самоличността в случаите, когато:
а)
транспондери, които са имплантирани и записани по-рано, престанат да функционират;
б)
наследствен или придобит белег, записан като алтернативен метод за удостоверяване на самоличността, посочен в член 21, вече не е подходящ за тази цел; или
в)
компетентният орган счете за необходимо да гарантира удостоверяване на самоличността.
Член 19
Осигуряване на уникалност на кода, показван от транспондер
1. Държавите членки определят правила в съответствие със стандартите, посочени в член 2, буква н), подточка i), за да се осигури уникалността на кодовете, показвани от транспондерите, които са имплантирани от издаващите органи, посочени в член 5, параграф 1, когато те издават идентификационни документи в съответствие с член 9.
2. Правилата, установени в съответствие с параграф 1, се прилагат така, че да не застрашават работата на системата за идентификация, определена от издаващия орган в друга държава членка, който е извършил идентификацията на регистрирано еднокопитно животно в съответствие с настоящия регламент.
Член 20
Записване на кода на транспондера в идентификационния документ
1. Когато даден транспондер е имплантиран в съответствие с член 18, издаващият орган вписва в идентификационния документ следната информация:
а)
в раздел I, част А, точка 5 - поне последните 15 знака на кода, предаван от транспондера и показван от четящото устройство след имплантирането; и където е целесъобразно:
i)
самозалепващ се стикер с баркод, при условие че след това страницата се залепва; или
ii)
разпечатка на този баркод, в който са кодирани поне посочените последни 15 знака от кода, предаван от транспондера;
б)
в точки 12 или 13 на контурната схема в раздел I, част Б, в зависимост от страната, на която е имплантиран транспондерът - мястото, където е имплантиран транспондерът в еднокопитното животно и разчетен след имплантирането;
в)
в точка 19 на контурната схема в раздел I, част Б - подписа на ветеринарния лекар или квалифицираното лице, които са извършили идентификацията, като са попълнили част А, точка 3 и контурната схема в раздел I, част Б и са разчели кода, показван от транспондера след имплантацията му, или на лицето, възпроизвеждащо тази информация за целите на издаването на идентификационен документ в съответствие с правилата на издаващия орган.
2. Чрез дерогация от параграф 1, буква а) от настоящия член, когато дадено еднокопитно животно е маркирано с по-рано имплантиран транспондер, който не отговаря на стандартите по ISO, посочени в член 2, буква н), подточка i), в раздел I, част А, точка 5 на идентификационния документ се вписва името на производителя или на четящото устройство.
Член 21
Разрешаване на алтернативни методи за удостоверяване на самоличността
1. Чрез дерогация от член 18, параграф 1 държавите членки може да разрешат подходящи алтернативни методи за удостоверяване на самоличността на еднокопитни животни, родени в Съюза, включително белези, които отговарят на изискванията на член 4, параграф 1, буква б), и гарантират, че самоличността на еднокопитното животно, вписано в идентификационния документ, може да бъде удостоверена.
2. Държавите членки гарантират, че:
а)
алтернативните методи за удостоверяване на самоличността на еднокопитните животни не се използват като единствено средство за удостоверяване на самоличността в съответствие с настоящия регламент на повечето еднокопитни животни на тяхна територия;
б)
видимата маркировка, поставена на еднокопитни животни за разплод и доотглеждане, не може да бъде обърквана с маркировката, предназначена да бъде ползвана на тяхна територия от издаващите органи, посочени в член 5, параграф 1, буква а), за регистрирани еднокопитни животни;
в)
всеки разрешен алтернативен метод за удостоверяване на самоличността или всяка комбинация от тези методи предлага поне същите гаранции като транспондера, имплантиран в съответствие с член 18;
г)
информацията за алтернативните методи за удостоверяване на самоличността, прилагани за дадено еднокопитно животно, може да бъде описана във формат, който позволява цифровизация, и се съхранява по начин, който позволява търсене в база данни, създадена в съответствие с член 38.
3. Държавите членки, които имат намерение да се възползват от дерогацията, предвидена в параграф 1, предоставят на Комисията, на другите държави членки и на обществеността информация за своите разрешени алтернативни методи за удостоверяване на самоличността посредством уебсайта, посочен в член 6, параграф 1.
Член 22
Задължения на издаващите органи и на стопаните, които използват алтернативни методи за удостоверяване на самоличността
1. Издаващият орган гарантира, че идентификационен документ за еднокопитно животно се издава само ако:
а)
е направена проверка за правилното прилагане на разрешен алтернативен метод за удостоверяване на самоличността, посочен в член 21;
б)
използваният метод за удостоверяване на самоличността е вписан в раздел I, част А, точка 6 или 7 или, когато е приложимо, в раздел XI от идентификационния документ и се записва в базата данни в съответствие с член 38, параграф 1, буква е).
2. Когато се използва алтернативен метод за удостоверяване на самоличността, стопанинът предоставя средствата, осигуряващи достъп до тази информация за идентификацията, и когато е приложимо, поема разноските или понася последиците от забавянето при удостоверяване на самоличността на еднокопитното животно.
ГЛАВА V
ДВИЖЕНИЕ И ТРАНСПОРТ НА ЕДНОКОПИТНИ ЖИВОТНИ
Член 23
Движение и транспорт на регистрирани еднокопитни животни и еднокопитни животни за разплод и доотглеждане
1. Идентификационните документи, издадени за регистрирани еднокопитни животни или за еднокопитни животни за разплод и доотглеждане в съответствие с член 9, параграф 1, член 14, член 29, член 30 или член 32, придружават еднокопитните животни, за които са издадени, по всяко време, включително (когато това се изисква от националното законодателство) по време на транспортирането на труп на еднокопитно животно за преработка в обект, одобрен в съответствие с член 24, параграф 1, буква а) от Регламент (ЕО) № 1069/2009 или посочен в глава III, буква а), подточка iii) от приложение III към Регламент (ЕС) № 142/2011.
2. Чрез дерогация от параграф 1 не се изисква идентификационният документ да придружава регистрирани еднокопитни животни или еднокопитни животни за разплод и доотглеждане, когато:
а)
се намират в конюшнята или на паша и идентификационният документ може незабавно да се представи от стопанина;
б)
временно яздени, впрегнати, управлявани на въже зад коня или водени на въже:
i)
в близост до стопанството в границите на държавата членка, така че идентификационният документ да може незабавно да се представи; или
ii)
по време на сезонното придвижване на еднокопитните животни до и от регистрирани летни пасбища, при условие че идентификационните документи могат да се представят в стопанството, от което са тръгнали животните;
в)
са неотбити и придружават своята майка или кърмеща кобила;
г)
участват в тренировка или тест за конно състезание или мероприятие, което изисква временно напускане на мястото, където се провежда тренировката, състезанието или мероприятието;
д)
са придвижвани или транспортирани в извънредна ситуация, свързана със самите еднокопитни животни или със стопанството, в което се отглеждат.
Член 24
Дерогации за движение или транспортиране на еднокопитни животни, придружени от временен документ
1. По заявление от стопанина или по искане на компетентния орган издаващият орган издава временен документ, съдържащ най-малко информацията, предвидена в приложение III, който позволява на еднокопитните животни да се придвижват или транспортират в границите на една и съща държава членка за срок, не по-дълъг от 45 дни, докато идентификационният документ се предава на издаващия орган или на компетентния орган с цел да се актуализират идентификационните данни.
2. Еднокопитни животни, придружени от временен документ, както е предвидено в параграф 1, не се придвижват до кланица за клане за консумация от човека.
3. Чрез дерогация от параграф 1, ако през 45-дневния срок, определен в посочения параграф, се наложи еднокопитно животно да бъде транспортирано до друга държава членка или през друга държава членка към трета държава, независимо от статута на регистрацията животното се придружава освен от временния документ, посочен в параграф 1 от настоящия член, и от здравен сертификат в съответствие с приложение III към Директива 2009/156/ЕО.
Член 25
Дерогация за движение с карта с чип
1. Чрез дерогация от член 23, параграф 1 компетентният орган може да разреши движението или транспортирането в границите на една и съща държава членка на регистрирани еднокопитни животни или на еднокопитни животни за разплод и доотглеждане, които не се придружават от идентификационния си документ, при условие че са придружавани от карта с чип, издадена от издаващия орган, издал техния идентификационен документ, и съдържаща информацията, посочена в приложение II.
2. Държавите членки, които се възползват от дерогацията, предвидена в параграф 1 от настоящия член, могат взаимно да си предоставят дерогации, които обхващат движение или транспорт на регистрирани еднокопитни животни или еднокопитни животни за разплод и доотглеждане в границите на своите територии.
Те са длъжни да информират Комисията за своето намерение да предоставят такава дерогация.
Член 26
Движение и транспортиране на еднокопитни животни за клане
1. По време на движението или транспортирането им до кланицата еднокопитните животни за клане се придружават от следните документи:
а)
идентификационния документ, издаден в съответствие с член 9, параграф 1 или член 14; или
б)
дубликата на идентификационния документ, издаден в съответствие с член 29 или член 30, който е обвързан с дерогацията, предвидена в член 31.
2. Чрез дерогация от параграф 1 компетентният орган може да разреши еднокопитни животни за клане, за които не е издаден идентификационен документ в съответствие с член 9, параграф 1, да бъдат транспортирани директно от стопанството, в което са родени, до кланицата в границите на същата държава членка, при условие че:
а)
еднокопитните животни за клане са на възраст под 12 месеца и имат видими зъбни звезди на млечните латерални резци;
б)
е налице непрекъсната проследимост от стопанството на раждане до кланицата;
в)
по време на транспортирането до кланицата еднокопитните животни за клане са маркирани индивидуално в съответствие с член 18 или 21;
г)
пратката е придружена от информация за хранителната верига в съответствие с раздел III от приложение II към Регламент (ЕО) № 853/2004, и в нея трябва да се посочи индивидуалната маркировка, посочена в буква в) от настоящия параграф;
д)
транспондерът или друг физически идентификатор, поставен на еднокопитното животно в съответствие с член 21, се предпазва от последваща неправомерна употреба, като се отстранява, унищожава или ликвидира in situ.
3. Член 34, параграф 1, букви б) и в) не се прилагат при движение или транспортиране на еднокопитни животни за клане в съответствие с параграф 2 от настоящия член.
ГЛАВА VI
УПРАВЛЕНИЕ, ИЗДАВАНЕ НА ДУБЛИКАТИ, ЗАМЕНЯНЕ И ПРЕКРАТЯВАНЕ НА ДЕЙСТВИЕТО НА ИДЕНТИФИКАЦИОННИТЕ ДОКУМЕНТИ
Член 27
Задължения на стопаните по отношение на управлението на идентификационните документи, за да се гарантира непрекъснатост на идентичността през целия живот на еднокопитното животно
1. Стопанинът на еднокопитното животно гарантира, че следните идентификационни данни в идентификационния документ по всяко време са актуални и верни:
а)
статутът на еднокопитното животно по отношение на това дали то отговаря на условията за клане за консумация от човека;
б)
четимият код на транспондера или маркировката, използвана като алтернативен метод за удостоверяване на самоличността, както е предвидено в член 21;
в)
статутът на животното като регистрирано еднокопитно животно или като еднокопитно за разплод и доотглеждане;
г)
информацията за собствеността, когато това се изисква от законодателството на държавата членка, в която се отглежда еднокопитното животно, или от издаващия орган, посочен в член 5, параграф 1.
2. Независимо от издаващия орган, който е издал идентификационния документ в съответствие с член 9, параграф 1, членове 14, 29 или 32, стопанинът на еднокопитно животно гарантира, че идентификационният документ е подаден пред издаващия орган, посочен в член 5, параграф 1, според категорията на еднокопитното животно в държавата членка, в която се намира стопанството на еднокопитното животно, за да се предоставят идентификационните данни, посочени в член 38, параграф 1, в срок от 30 дни, считано от:
а)
издаването на идентификационния документ в съответствие с член 9, параграф 1 от издаващ орган извън държавата членка, в която се намира стопанството;
б)
въвеждането на еднокопитното животно в държавата членка, в която се намира стопанството, от друга държава членка, с изключение на
i)
еднокопитни животни, участващи в състезания, надбягвания, изложби, тренировки и теглене за период, не по-дълъг от 90 дни;
ii)
жребци, установени в държавата членка за случния сезон;
iii)
кобили, установени в държавата членка за разплод за период, не по-дълъг от 90 дни;
iv)
еднокопитни животни, настанени във ветеринарно заведение по медицински причини;
v)
еднокопитни животни, предназначени за клане в срок до 10 дни от въвеждането им.
3. Когато е необходимо да се актуализират в идентификационния документ идентификационните данни, посочени в член 38, параграф 1, стопанинът подава идентификационния документ в срок до 30 дни след събитието, което има отражение върху идентификационните данни:
а)
за регистрирани еднокопитни животни, посочени в член 2, буква д), подточка i) - до издаващия орган, посочен в член 5, параграф 1, буква а), който
i)
е издал идентификационния документ за съответното регистрирано еднокопитно животно; или
ii)
е одобрен в съответствие с Решение 92/353/ЕИО в държавата членка, където се намира стопанството на еднокопитното животно и който е създал племенната книга, в която еднокопитните животни могат да бъдат вписвани или регистрирани в съответствие с Решение 96/78/ЕО; или
б)
за регистрирани коне, посочени в член 2, буква д), подточка ii) - до издаващия орган, посочен в член 5, параграф 1, буква б), в съответствие с правилата на посочения издаващ орган, издал идентификационния документ за съответния регистриран кон; или
в)
до компетентния орган или до който и да било от издаващите органи, определени в съответствие с настоящия регламент от компетентния орган на държавата членка, където се намира стопанството на еднокопитното животно.
Член 28
Задължения на издаващите органи по отношение на управлението на идентификационните документи, за да се гарантира непрекъснатост на идентичността през целия живот на еднокопитното животно
Издаващият орган, посочен в член 27, параграф 3:
а)
извършва необходимите актуализации на идентификационните данни в идентификационния документ;
б)
вписва в част В, раздел I от идентификационния документ необходимата информация относно издаващия орган, която трябва да съдържа поне съвместим с UELN номер от базата данни, когато той не е издал първоначалния идентификационен документ в съответствие с член 9, параграф 1;
в)
попълва полетата в раздел IV на идентификационния документ, когато промяната на собствеността се изисква съгласно националното законодателство или правилата на издаващия орган;
г)
вписва или попълва в базата данни, която е създал в съответствие с член 38, записите с идентификационните данни, съдържащи се в подадения идентификационен документ;
д)
подава информацията до централната база данни в съответствие с член 39.
Член 29
Издаване на дубликати на идентификационни документи
1. Дубликат на идентификационен документ се издава от издаващия орган, посочен в член 5, параграф 1, когато:
а)
оригиналът на идентификационния документ е изгубен и самоличността на животното може да бъде установена най-вече чрез кода, предаван от транспондера, или чрез алтернативен метод за удостоверяване на самоличността в съответствие с член 21; или
б)
животното не е било идентифицирано в сроковете, определени в член 12, член 14 или член 43, параграф 2, при условие че съответният сертификат е налице и биологичната майка или - при ембриотрансфер - приемната майка се идентифицира в съответствие с настоящия регламент; или
в)
компетентният орган има доказателство, че някои идентификационни данни в съществуващия идентификационен документ не отговарят на съответното еднокопитно животно и разпоредбите в член 12, параграф 3, буква а) не могат да бъдат приложени.
2. В случаите, описани в параграф 1, издаващият орган, посочен в член 5, параграф 1, по заявление от стопанина или по искане на компетентния орган:
а)
когато е необходимо, поставя транспондер на животното в съответствие с член 18 или прилага одобрен метод за удостоверяване на самоличността в съответствие с член 21;
б)
издава дубликат на идентификационния документ, който дубликат е ясно обозначен като такъв („дубликат на идентификационен документ“) и съдържа уникалния доживотен номер, вписан в базата данни на издаващия орган, който:
i)
е извършил първата идентификация на животното и е издал изгубения оригинал на идентификационния документ; или
ii)
издава дубликата на идентификационния документ за животното, посочено в параграф 1, буква б);
в)
класифицира еднокопитното животно в част II от раздел II на дубликата на идентификационния документ като непредназначено за клане с цел консумация от човека.
3. Данните за дубликата на идентификационния документ, който дубликат е издаден в съответствие с параграф 2, се вписват, като се отбелязва уникалният доживотен номер в базата данни, както е посочено в член 38, и се изпращат до централната база данни в съответствие с член 39.
4. Когато изгубеният идентификационен документ е бил издаден в съответствие с член 9, параграф 1 от издаващ орган, посочен в член 5, параграф 1, който вече не съществува, дубликатът на идентификационния документ се издава в съответствие с параграф 2 от настоящия член от издаващ орган, посочен в член 5, параграф 1, в държавата членка, където се намира стопанството на еднокопитното животно.
Член 30
Издаване на дубликати на идентификационни документи за еднокопитни животни, внесени в Съюза
Чрез дерогация от член 29, параграф 2, когато изгубеният оригинал на идентификационния документ е издаден от издаващ орган, посочен в член 14, буква а), в трета държава, посоченият издаващ орган в третата държава може издаде нов идентификационен документ, при условие че новият идентификационен документ е:
а)
изпратен от издаващия орган, посочен в член 14, буква а), до издаващия орган, посочен в член 29, параграф 2, където е отбелязан като дубликат на идентификационен документ, животното е класифицирано в съответствие с член 29, параграф 2, буква в) и информацията е вписана в базата данни в съответствие с член 29, параграф 3;
б)
препратен до стопанина или, когато това специално се изисква по закон в държавата членка, в която се намира еднокопитното животно, до собственика от издаващия орган или компетентен орган в държавата членка, където се намира стопанството на еднокопитното животно.
Член 31
Временно преустановяване на статута на еднокопитно животно като животно за клане за консумация от човека
1. Чрез дерогация от член 29, параграф 2, буква в) и член 30 и с изключение на случая, описан в член 43, параграф 2, компетентният орган може да реши временно да преустанови статута на еднокопитното животно като предназначено за клане с цел консумация от човека за период от шест месеца, ако:
а)
стопанинът може да докаже по удовлетворяващ начин в срок от 30 дни от датата на обявяване на загубата на идентификационния документ, че статутът на еднокопитното животно като предназначено за клане с цел консумация от човека не е променен поради медицинско лечение;
б)
заявлението за идентификацията е подадено в съответствие с член 1, параграф 1, второ тире от Решение 96/78/ЕО през първата година от живота на животното, но след изтичането на максималния разрешен срок, посочен в член 12, параграф 2 от настоящия регламент.
2. В случая, описан в параграф 1, компетентният орган вписва датата, от която започва да тече шестмесечният срок на временното преустановяване на статута, в раздел II, част III, първата колона от дубликата на идентификационния документ и попълва третата колона от него.
Член 32
Издаване на идентификационни документи, заместващи оригинала
1. Идентификационен документ, заместващ оригинала, се издава от издаващия орган, посочен в член 5, параграф 1, когато:
а)
оригиналът на идентификационния документ е изгубен и:
i)
самоличността на животното не може да бъде установена;
ii)
няма свидетелство или доказателство, че за въпросното животно по-рано вече е издаден идентификационен документ от издаващ орган, посочен в член 5, параграф 1;
б)
животното не е било идентифицирано в сроковете, определени в член 12, параграф 1 или 2, член 14 или член 43, параграф 2.
2. В случаите, описани в параграф 1, издаващ орган, посочен в член 5, параграф 1, буква в), отговорен за района, в който се намира стопанството, където е еднокопитното животно, при подаване на заявление от стопанина или по искане на компетентния орган:
а)
имплантира транспондер в животното в съответствие с член 18 или прилага алтернативен метод за удостоверяване на самоличността в съответствие с член 21;
б)
издава идентификационен документ, заместващ оригинала, ясно обозначен като такъв („идентификационен документ, заместващ оригинала“) с посочване на новия уникален доживотен номер, съответстващ на записа в базата данни при издаването на посочения идентификационен документ, заместващ оригинала;
в)
класифицира еднокопитното животно в част II от раздел II на идентификационния документ, заместващ оригинала, като непредназначено за клане с цел консумация от човека.
3. Данните на идентификационния документ, заместващ оригинала, издаден в съответствие с параграф 2 от настоящия член, се вписват, като се отбелязва уникалният доживотен номер в базата данни, както е посочено в член 38, и се изпраща до централната база данни в съответствие с член 39.
Член 33
Временно прекратяване на валидността на идентификационен документ за цели на движение
Официалният ветеринарен лекар прекратява временно валидността за цели на движение на идентификационен документ чрез съответното вписване в раздел III от него, когато еднокопитно животно се отглежда във или произхожда от стопанство, което:
а)
е под забрана, посочена в член 4, параграф 5 от Директива 2009/156/ЕО; или
б)
се намира в държава членка, която не е държава членка, свободна от африканска чума по конете, или в част от територията на държава членка, която в съответствие с член 5, параграф 2 от Директива 2009/156/ЕО се счита за заразена с африканска чума по конете.
ГЛАВА VII
СМЪРТ НА ЕДНОКОПИТНИ ЖИВОТНИ И ЕДНОКОПИТНИ ЖИВОТНИ, ПРЕДНАЗНАЧЕНИ ЗА КЛАНЕ С ЦЕЛ КОНСУМАЦИЯ ОТ ЧОВЕКА, И ДОКУМЕНТИРАНЕ НА ЛЕЧЕНИЕТО
Член 34
Задължения на официалния ветеринарен лекар и на компетентния орган при клане или смърт на еднокопитни животни
1. При клане или смърт на еднокопитно животно се предприемат следните мерки:
а)
транспондерът се предпазва от последваща неправомерна употреба, като се отстранява, унищожава или ликвидира in situ;
б)
идентификационният документ се прави невалиден поне чрез означаване „невалиден“ върху всички страници с печат, който не може да бъде подправен, или чрез перфорация на всички страници с подходящ диаметър, не по-малък от стандартната перфорация чрез перфоратор;
в)
по отношение на уникалния доживотен номер на еднокопитното животно:
i)
идентификационният документ се унищожава под официален контрол в кланицата, в която животното е заклано, като до издаващия орган се изпраща удостоверение за това или директно, или чрез контактната точка, посочена в член 36, параграф 2, с което той се уведомява за датата на клане на животното в кланицата и за датата на унищожаване на идентификационния документ; или
ii)
идентификационният документ, който е направен невалиден, се връща на издаващия орган, посочен или в точка 11 от част А на раздел I на идентификационния документ, или в част В от този раздел, като документът е актуализиран в съответствие с член 28, буква б), или директно, или чрез контактната точка, посочена в член 36, параграф 2, заедно с информация за датата, на която животното е заклано или умъртвено с цел борба със заболяванията.
2. Мерките, предвидени в параграф 1, се извършват от или под надзора на:
а)
официалния ветеринарен лекар:
i)
при клане или убиване с цел борба със заболяванията в съответствие с член 4, параграф 4, буква а), втора алинея от Директива 2009/156/ЕО; или
ii)
след клане в съответствие с член 7, параграф 3 от Директива 2009/156/ЕО; или
б)
компетентния орган, определен в член 3, параграф 10 от Регламент (ЕО) № 1069/2009, при обезвреждане или преработка на трупа, който е придружен от идентификационния документ в съответствие с националното законодателство, посочено в член 23, параграф 1 от настоящия регламент, във:
i)
обект, одобрен в съответствие с член 24, параграф 1, буква а) от Регламент (ЕО) № 1069/2009; или
ii)
инсталации за изгаряне с нисък капацитет, посочени в глава III, буква а), подточка iii) от приложение III към Регламент (ЕС) № 142/2011.
3. Когато, в съответствие с параграф 1, буква а) от настоящия член, транспондерът не може да бъде изваден от еднокопитно животно, заклано с цел консумация от човека, официалният ветеринарен лекар обявява месото или частта от месото, в която се намира транспондерът, за негодно за консумация от човека в съответствие с раздел II, глава V, параграф 1, буква н) от приложение I към Регламент (ЕО) № 854/2004.
Член 35
Задължение на стопанина и на издаващия орган при смърт или загуба на еднокопитно животно
1. Във всички случаи на смърт или загуба (включително кражба) на еднокопитно животно, които не са посочени в член 34, стопанинът връща идентификационния документ на съответния издаващ орган, посочен в раздел I, част А или актуализиран в съответствие с член 28, буква б) в част В от раздел I на идентификационния документ в срок до 30 дни след смъртта или загубата на животното.
2. Издаващият орган, получил информация относно смърт или загуба на еднокопитно животно в съответствие с член 34 или параграф 1 от настоящия член, действа в съответствие с член 28, букви г) и д).
Член 36
Задължения на държавите членки да осигурят обмен на информация след настъпването на смърт на еднокопитно животно
1. Държавите членки прилагат процедури за връщане на направения невалиден идентификационен документ до издаващия орган, както е предвидено в член 34, параграф 1, буква в), подточка ii).
2. Държавите членки могат да осигурят контактна точка за получаване на удостоверенията, посочени в член 34, параграф 1, буква в), подточка i), или на идентификационните документи, посочени в член 34, параграф 1, буква в), подточка ii), за по-нататъшно разпращане до съответните издаващи органи на своята територия.
Тази контактна точка може да бъде орган за връзка, посочен в член 35 от Регламент (ЕО) № 882/2004.
3. Когато е приложимо в съответствие с параграф 2, данните за контактната точка, които могат да бъдат включени в централната база данни, предвидена в член 39, се предоставят на другите държави членки и на обществеността на уебсайта, посочен в член 6, параграф 1.
Член 37
Еднокопитни животни, предназначени за клане с цел консумация от човека, и документиране на лечението
1. Дадено еднокопитно животно се счита за предназначено за клане с цел консумация от човека, освен в случаите, когато в съответствие с настоящия регламент то необратимо е обявено за непредназначено за тази цел в част II от раздел II на идентификационния документ чрез:
а)
подпис на собственика по негова собствена преценка, заверен от издаващия орган; или
б)
подписи на стопанина и на отговорния ветеринарен лекар, който действа в съответствие с член 10, параграф 2 от Директива 2001/82/ЕО; или
в)
вписването, направено от издаващия орган, при издаването на дубликат на идентификационен документ в съответствие с член 29 или 30 или идентификационен документ, заместващ оригинала, в съответствие с член 32.
2. Преди всяко лечение в съответствие с член 10, параграф 2 от Директива 2001/82/ЕО или лечение чрез употреба на лекарствен продукт, разрешен в съответствие с член 6, параграф 3 от посочената директива, отговорният ветеринарен лекар, посочен в член 10, параграф 1 от Директива 2001/82/ЕО, удостоверява статута на еднокопитното животно като:
а)
предназначено за клане с цел консумация от човека, което е общият случай; или
б)
непредназначено за клане с цел консумация от човека, както е установено в част II от раздел II на идентификационния документ.
3. Когато лечението, посочено в параграф 2 от настоящия член, не е разрешено за еднокопитни животни, предназначени за клане с цел консумация от човека, отговорният ветеринарен лекар, посочен в член 10, параграф 1 от Директива 2001/82/ЕО, осигурява това, че в съответствие с дерогацията, предвидена в член 10, параграф 2 от Директива 2001/82/ЕО, преди лечението съответното еднокопитно животно необратимо се обявява за непредназначено за клане с цел консумация от човека чрез:
а)
попълване и подписване на част II от раздел II от идентификационния документ; както и
б)
обявяване за невалидна част III от раздел II на идентификационния документ в съответствие с инструкциите, предвидени в част III от раздел II.
4. След предприемането на мерките, предвидени в параграф 3, стопанинът на еднокопитното животно подава идентификационния документ до издаващ орган в държавата членка, където се намира стопанството на животното, или предоставя информация онлайн, когато има осигурен такъв достъп до базата данни, в срок от 14 дни, считано от датата на подписа в част II от раздел II на идентификационния документ.
5. Чрез дерогация от параграф 4 държава членка може да приема мерки, за да гарантира, че отговорният ветеринарен лекар уведомява за мерките, предприети в съответствие с параграф 3, в срок до 14 дни от датата на подписване на част II от раздел II на идентификационния документ:
а)
или директно издаващия орган, посочен в параграф 4, и предоставя информацията, необходима на издаващия орган да актуализира базата данни, създадена в съответствие с член 39; или
б)
директно централната база данни, създадена в съответствие с член 39, когато е гарантирано, че информацията е включена в база данни, създадена в съответствие с член 38 от издаващия орган, посочен в параграф 4.
6. При нужда от лечение на еднокопитно животно при условията, посочени в член 10, параграф 3 от Директива 2001/82/ЕО, отговорният ветеринарен лекар вписва в част III от раздел II на идентификационния документ необходимите данни относно лекарствения продукт, който съдържа вещества, изброени в Регламент (ЕО) № 1950/2006 като вещества от съществено значение за лечението на еднокопитни животни,, или вещества, които носят допълнителна клинична полза за това лечение.
Отговорният ветеринарен лекар вписва датата на последния предписан прием на лекарствения продукт и в съответствие с член 11, параграф 4 от Директива 2001/82/ЕО информира стопанина за датата, на която изтича карентният период, установен в съответствие с член 10, параграф 3 от посочената директива.
ГЛАВА VIII
ЗАПИСИ И САНКЦИИ
Член 38
База данни
1. Когато издава идентификационен документ или регистрира по-рано издадени идентификационни документи, издаващият орган записва в своята база данни поне следната информация относно еднокопитното животно:
а)
уникален доживотен номер;
б)
вид;
в)
пол;
г)
цвят;
д)
датата (дд/мм/гггг) на раждане, заявена от стопанина, посочен в буква и);
е)
ако е приложимо, поне последните 15 знака от кода, предаван от транспондерa, или предавания от радиочестотно идентификационно устройство код, което не е съобразено със стандарт ISO 11784, заедно с информация за изискваното четящо устройство за прочит на информацията, или алтернативен метод за удостоверяване на самоличността в съответствие с член 21;
ж)
държавата на раждане, обявена от стопанина, посочен в буква и);
з)
дата на издаване и на всяко изменение на идентификационния документ;
и)
името и адреса на стопанина, подал заявлението, посочено в член 11, параграф 1, член 15, параграф 1, член 29, параграф 2 или член 32, параграф 2, или, когато е приложимо, подал идентификационния документ, както е посочено в член 27, параграф 3;
й)
статут на регистрирано еднокопитно животно или на еднокопитно животно за разплод и доотглеждане;
к)
име на животното (името, което животното е получило при раждането, и където е приложимо, търговското име), както е обявено от стопанина, посочен в буква и);
л)
известен статут на животното като непредназначено за клане с цел консумация от човека;
м)
сериен номер, когато такъв сериен номер се отбелязва в идентификационния документ, посочен в член 9, параграфи 1 и 3, и информация за нови идентификационни документи, дубликати или идентификационни документи, заместващи оригинала, издадени в съответствие с член 12, параграф 3, член 29, член 30 или член 32;
н)
държавата, в която се намира стопанството на еднокопитното животно, както е обявено от стопанина, посочен в буква и);
о)
съобщената дата на смъртта или загубата на животното, обявена от стопанина, посочен в буква и), или датата на клане.
2. Издаващият орган съхранява информацията, посочена в параграф 1 от настоящия член, като запис в своята база данни в продължение на най-малко 35 години или за срок от минимум две години, считано от датата на известяване на смъртта на еднокопитното животно в съответствие с член 34.
3. Не по-късно от 15 дни, считано от датата на вписване на информацията, посочена в параграф 1 от настоящия член, издаващият органът, посочен в същия параграф, предава информацията, посочена в букви а) - й) и л) - о) от него, до централната база данни, създадена в съответствие с член 39, в държавата членка:
а)
където издаващият орган е одобрен, признат или определен или където се намира седалището му в съответствие с член 5, параграф 1;
б)
където е родено еднокопитното животно.
Член 39
Създаване на централна база данни
1. Държавите членки създават централна база данни за целите на настоящия регламент.
2. Чрез дерогация от параграф 1 не се изисква централна база данни в държавите членки, които имат единна база данни за регистрирани еднокопитни животни и единна база данни за еднокопитни животни за разплод и доотглеждане, при условие че:
а)
двете бази данни могат ефективно да обменят информация помежду си и могат да си сътрудничат с централните бази данни в съответствие с член 40 с цел актуализиране на идентификационните данни за еднокопитни животни, когато техният статут се променя на регистрирани еднокопитни животни или на еднокопитни животни за разплод и доотглеждане;
б)
компетентният орган има достъп до тези бази данни.
3. Държавите членки предоставят наименованието, адреса и информацията за връзка със своите централни бази данни на разположение на другите държави членки и на обществеността на уебсайта, предвиден в член 6, параграф 1.
Член 40
Експлоатация и сътрудничество на централните бази данни
1. Всяка държава членка гарантира, че издаващите органи, посочени в член 5, параграф 1, включват информацията, посочена в член 28, буква д) и член 38, параграф 1, отнасяща се до еднокопитни животни, идентифицирани на нейна територия, в централна база данни или че базите данни на издаващите органи на нейната територия са свързани в мрежа с тази централна база данни.
2. Държавите членки си сътрудничат при експлоатацията на своите централни бази данни в съответствие с Директива 89/608/ЕИО и гарантират, че:
а)
в съответствие с член 28 от настоящия регламент от централната база данни се предава информация - с посочване на уникалния доживотен номер - за всяко изменение на идентификационните данни, посочени в член 38, параграф 1, до централната база данни на държавата членка, в която е издаден идентификационният документ;
б)
на компетентните органи на останалите държави членки се предоставя безплатен достъп до минимална информация, съдържаща се в централната база данни, за да направят справка дали там е записан даден код на транспондер, уникален доживотен номер или номер на паспорт.
Член 41
Санкции
Държавите членки определят правилата относно санкциите, приложими при нарушение на разпоредбите на настоящия регламент, и вземат всички необходими мерки, за да гарантират тяхното прилагане. Предвидените санкции трябва да бъдат ефективни, пропорционални и възпиращи. Държавите членки съобщават на Комисията съдържанието на посочените разпоредби най-късно до 1 януари 2016 г. и незабавно я уведомяват за всяко последващо изменение, което ги засяга.
ГЛАВА IX
ПРЕХОДНИ И ЗАКЛЮЧИТЕЛНИ РАЗПОРЕДБИ
Член 42
Отмяна
Регламент (ЕО) № 504/2008 се отменя, считано от 1 януари 2016 г.
Позоваванията на отменения регламент се считат за позовавания на настоящия регламент.
Член 43
Преходни разпоредби
1. Чрез дерогация от член 4, параграф 2 за идентифицирани в съответствие с настоящия регламент се считат следните еднокопитни животни:
а)
еднокопитните животни, родени най-късно до 30 юни 2009 г. и идентифицирани до тази дата в съответствие с решения 93/623/ЕИО или 2000/68/ЕО, при условие че идентификационните документи, издадени за посочените еднокопитни животни:
i)
са регистрирани в съответствие с член 21, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 504/2008 най-късно до 31 декември 2009 г.; както и
ii)
съдържат раздел, съответстващ на раздел IX от образеца на идентификационен документ, установен в приложението към Решение 93/623/ЕО, а част III-А от идентификационния документ е попълнена, ако е въведена информация в част III-Б от него;
б)
еднокопитните животни, родени най-късно до 30 юни 2009 г., които обаче не са идентифицирани до тази дата в съответствие с решения 93/623/ЕИО или 2000/68/ЕО, при условие че са идентифицирани в съответствие с Регламент (ЕО) № 504/2008 най-късно до 31 декември 2009 г.;
в)
еднокопитните животни, идентифицирани в съответствие с Регламент (ЕО) № 504/2008 до 31 декември 2015 г.
2. Еднокопитните животни, които са родени в Съюза или са внесени в Съюза от трета държава след 30 юни 2009 г. и които не са идентифицирани в съответствие с Регламент (ЕО) № 504/2008 до 31 декември 2015 г., се идентифицират в съответствие с член 29 или 32 от настоящия регламент, в зависимост от наличната информация за самоличността им, и в част II от раздел II от дубликата на идентификационния документ се класифицират като непредназначени за клане с цел консумация от човека.
3. Чрез дерогация от член 13, параграф 2 държавите членки, които са предоставили дерогации в съответствие с член 7 от Регламент (ЕО) № 504/2008 преди 1 януари 2016 г. и съответно са уведомили за тях Комисията преди тази дата, не се изисква да уведомяват повторно Комисията за тях.
4. Държавите членки, които не са създали предвидената в член 39 централизирана база данни, създават централна база данни в съответствие с член 39 и осигуряват тя да започне да функционира в съответствие с член 40 най-късно до 30 юни 2016 г.
Член 44
Влизане в сила
Настоящият регламент влиза в сила на двадесетия ден след деня на публикуването му в Официален вестник на Европейския съюз.
Той се прилага от 1 януари 2016 г. В държавите членки, които до 1 януари 2016 г. не са създали работеща централна база данни, член 39 обаче се прилага от 1 юли 2016 г.
Настоящият регламент е задължителен в своята цялост и се прилага пряко във всички държави членки.
Съставено в Брюксел на 17 февруари 2015 година.
A BIZOTTSÁG (EU) 2015/262 VÉGREHAJTÁSI RENDELETE
(2015. február 17.)
a 90/427/EGK és a 2009/156/EK tanácsi irányelv alapján a lófélék azonosítási módszerei tekintetében alkalmazandó szabályok meghatározásáról (lóútlevélről szóló rendelet)
(EGT-vonatkozású szöveg)
AZ EURÓPAI BIZOTTSÁG,
tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre,
tekintettel a lófélék Közösségen belüli kereskedelmét szabályozó tenyésztéstechnikai és származástani feltételekről szóló, 1990. június 26-i 90/427/EGK tanácsi irányelvre (1) és különösen annak 4. cikke (2) bekezdésének c) és d) pontjára, 6. cikke (2) bekezdésének második francia bekezdésére, valamint 8. cikke (1) bekezdésének első albekezdésére,
tekintettel a lófélék mozgására és harmadik országból történő behozatalára irányadó állat-egészségügyi feltételekről szóló, 2009. november 30-i 2009/156/EK tanácsi irányelvre (2) és különösen annak 4. cikke (4) bekezdésére,
mivel:
(1)
A 90/427/EGK irányelv meghatározza a lófélék Unión belüli kereskedelmét szabályozó tenyésztéstechnikai feltételeket. Előírja a tagállamok számára, hogy gondoskodniuk kell arról, hogy a törzskönyvezett lóféléket szállításkor a szóban forgó irányelvben említett engedélyezett tenyésztő szervezetek vagy egyesületek által kiállított azonosító okmány kísérje.
(2)
A 2009/156/EK irányelv meghatározza a lófélék mozgására és harmadik országból történő behozatalára irányadó állat-egészségügyi feltételeket. Az irányelv előírja, hogy a törzskönyvezett lóféléket a 90/427/EGK irányelvnek megfelelően kibocsátott vagy versenylovakkal foglalkozó nemzetközi egyesület vagy szervezet által kiadott azonosító okmány révén kell azonosítani. A tenyésztésre és termelésre szánt lóféléket a Bizottság által meghatározott módszerrel kell azonosítani.
(3)
A 2009. július 1. óta alkalmazandó 504/2008/EK bizottsági rendelet (3) szabályokat állapít meg az Unióban született vagy oda importált lófélék azonosítására vonatkozóan, és a lófélék tekintetében azonosító okmányt (útlevelet) határoz meg, amely több célt szolgál: figyelembe veszi mind az állat- és közegészségügyi szempontokat, mind pedig a tenyésztéstechnikai igényeket és a lovas sportok szükségleteit. Az említett rendelet, amely a lófélék azonosítására szolgáló rendszer alapelemeként az azonosító okmányt helyezi középpontba, csak azt a lehetőséget irányozza elő, hogy a kibocsátó szervek adatbázisaiban lévő információk egy központi adatbázisba kerüljenek felvételre, illetve hogy a kibocsátó szervek adatbázisai összeköttetésben legyenek az említett központi adatbázissal.
(4)
Az 504/2008/EK rendelet által előírt intézkedések végrehajtása során a tagállamok nehézségekkel szembesültek. Ezek a nehézségek főként a lófélék azonosító okmány révén történő azonosítási módszeréhez kapcsolódnak.
(5)
Tagállamok által végzett vizsgálatok azt mutatják, hogy az azonosító okmány jelentős mértékű csalás tárgyát képezi. A legnagyobb kockázatot azon lóféléknek az élelmiszer-láncba történő illegális visszajuttatása jelenti, amelyek emberi fogyasztásra való vágását korábban megtiltották, és amelyeket az élelmiszer-termelő állatok esetében nem engedélyezett állatgyógyászati készítményekkel kezeltek. A 2000/68/EK bizottsági határozat (4) elfogadását követően a lófélék ezreit zárták ki véglegesen az emberi fogyasztás céljára történő vágásból. Mivel az emberi fogyasztásra való vágásból kizárt, fölöslegessé és nemkívánatossá vált lófélék egész életen át történő tartásán kívül nincs más alternatíva, mindez az állatok elhanyagolásához és magukra hagyásához vezet, és súlyos következményekkel jár az állatok egészségére és jólétére nézve. A helyzetet tovább súlyosbítja a jelenlegi gazdasági helyzet: az állattartók számára számos esetben megfizethetetlenné vált a lófélék tartása, miután azok produktív életszakasza lezárul. Egyes tagállamokban a probléma oly méreteket öltött, hogy az illetékes hatóságok az élelmiszerláncon kívüli, fölöslegessé vált lófélék leölését célzó programokat indítottak.
(6)
Az illegális legeltetés új, néhány éves jelensége a legelők tulajdonosait érinti: jogilag ők váltak a lófélék tartóivá, és szándékukon kívül felelősség terhelte őket az 504/2008/EK rendelet értelmében. E lófélék tisztázatlan státusa egyéb területeken is érintheti az uniós jogszabályok helyes alkalmazását.
(7)
Nyilvánvalóvá vált, hogy a kibocsátó szerv adatbázisában az azonosító okmány kibocsátása idején rögzített információk hamar elavulttá válnak. Ezért az illetékes hatóságok számára a bizonyítványok kiállítása vagy az állatok azonosítása keretében rendkívül nehéz, sőt adott esetben kivitelezhetetlen annak ellenőrzése, hogy egy azonosító okmány eredeti-e, és hogy az abban megadott információ időszerű és megalapozott-e, és hogy azt nem módosították csalárd módon, különösen a vágásra szánt állatok státusát illetően, ám ugyanakkor a törzskönyvezett lófélékre vonatkozó kedvezőbb állat-egészségügyi és állatjóléti feltételek igénybevétele céljával is.
(8)
A legtöbb tagállamban a lóútleveleket kibocsátó szervek adatbázisai nincsenek kapcsolatban egymással, egy központi útlevél-kibocsátó szerv létrehozása pedig jogi és adminisztratív okokból nehezen kivitelezhető. Ezért egy központi adatbázis létrehozása tekinthető a leghatékonyabb megoldásnak annak érdekében, hogy az adatok a 90/427/EGK és a 2009/156/EK irányelveknek megfelelően kicserélhetők és szinkronizálhatók legyenek az egyes szereplők között, amennyiben ez a lófélék azonosító okmányainak kezeléséhez szükséges; ennek célja nemcsak a szükséges állat-egészségügyi garanciák biztosítása, hanem az is, hogy lehetségessé váljon az állatjólétre és a közegészségre vonatkozó uniós jogszabályok azon rendelkezéseinek alkalmazása, amelyeknek előfeltétele a lófélék helyes és megbízható azonosítása.
(9)
A Bizottság által a 2013. évi lóhúsbotrány kapcsán indított vizsgálat során kiderült, hogy 23 tagállam hozott létre központi adatbázist, és két tagállam rendelkezik külön-külön adatbázissal a törzskönyvezett lófélékre, illetve a tenyésztésre és termelésre szánt lófélék vonatkozásában. Három tagállam nem rendelkezik központi adatbázissal; ezek az országok az Unióban élő lófélék 6,7 millió fős populációjának mintegy 20 %-át képviselik.
(10)
Ezért a lófélék azonosítására szolgáló uniós rendszert felül kell vizsgálni annak érdekében, hogy az biztonságos és egyúttal felhasználóbarát legyen.
(11)
A lóféléknek a 882/2004/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet (5) I. mellékletében felsorolt területekre történő behozatalára a 2009/156/EK irányelvnek megfelelően meghatározott feltételek vonatkoznak; az említett behozatal olyan harmadik országokból engedélyezett, amelyek szerepelnek a 2004/211/EK bizottsági határozat (6) mellékletében. Évente általában mintegy 4000 törzskönyvezett, illetve tenyésztésre és termelésre szánt, lófélékhez tartozó egyedet importálnak az Unióba a 93/197/EGK bizottsági határozatban (7) megállapított feltételeknek megfelelően.
(12)
A 952/2013/EU európai parlamenti és tanácsi rendeletben (8) meghatározott vámeljárások alkalmazása esetén a 706/73/EGK tanácsi rendeletre (9) is hivatkozni kell. A 706/73/EGK rendelet előírja, hogy 1973. szeptember 1-jétől a Csatorna-szigeteken és a Man-szigeten az uniós állat-egészségügyi jogszabályok alkalmazandók.
(13)
A Bizottság 96/78/EK határozata (10) megállapítja a lófélék tenyésztési célú méneskönyvi bejegyzésére és nyilvántartására vonatkozó kritériumokat. Az említett határozat többek között előírja, hogy a lófélék esetében a fajtájuk méneskönyvének fő csoportjába történő bejegyzéshez szopós csikóként történő azonosítást kell végezni a méneskönyv szabályainak megfelelően, amihez legalább a fedezési igazolás szükséges. Az uniós jogszabályok egységességének és gördülékeny alkalmazásának biztosítása érdekében az azonosító okmányra vonatkozó szabályok nem befolyásolhatják a lófélék méneskönyvi bejegyzése céljából történő azonosításra vonatkozó szabályok alkalmazását.
(14)
A lófélék azonosítására szolgáló, e rendeletben megállapított módszereknek összhangban kell lenniük továbbá a 92/353/EGK bizottsági határozatnak (11) megfelelően jóváhagyott tenyésztő egyesületek által meghatározott elvekkel. Az említett határozat szerint a fajta eredetét nyilvántartó méneskönyvet vezető egyesület vagy szövetség köteles meghatározni a lófélék azonosítására, a méneskönyv osztályok szerinti felosztására és a méneskönyvbe bejegyzett származási vonalakra vonatkozó elveket.
(15)
Annak érdekében, hogy az Unióban a lófélékhez tartozó valamennyi egyed tekintetében biztosítani lehessen az azonosító okmányok és a nyilvántartások magas színvonalát, a tagállamoknak szavatolniuk kell, hogy a jóváhagyott vagy elismert tenyésztő szervezetek vagy tenyésztői egyesületek által alapított méneskönyvekbe bejegyzett vagy azokban nyilvántartásba vett törzskönyvezett lófélék azonosítását szolgáló rendszerek az azonosító okmányok kibocsátása tekintetében megfeleljenek azon feltételeknek, amelyek a tenyésztésre és termelésre szánt lófélék azonosító okmányait kibocsátó szervek illetékes hatóság általi kijelölését szabályozzák.
(16)
A „lófélék” szigorúan a 2009/156/EK irányelv 2. cikke b) pontjának hatálya alá tartozó fogalommeghatározásának összhangban kell lennie az uniós jogszabályokban - mint például a 3626/82/EGK tanácsi rendelet (12) és a 206/2010/EU bizottsági rendelet (13) függelékeiben - alkalmazott taxonómiával.
(17)
Mivel a „gazdaságnak” a 92/35/EGK tanácsi irányelv (14) szerinti fogalommeghatározása azon természetvédelmi területekre is kiterjed, amelyeken lófélék szabadon élnek, és ezért tágabb a 2009/156/EK irányelv fogalommeghatározásánál, helyénvaló a „gazdaság” e rendelet szerinti meghatározását azon természetvédelmi területekre is kiterjeszteni, amelyeken lófélék szabadon élnek.
(18)
A 2009/156/EK irányelvben előírt, az állat-egészségügyi biztosítékok nyújtásához szükséges állatorvosi felügyeletet csak akkor lehet biztosítani, ha az illetékes hatóság számára ismert az említett irányelv szerinti gazdaság. Hasonló követelmények erednek a 854/2004/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet (15) I. melléklete I. szakasza II. fejezete A. részének az élelmiszer-termelésre szánt lófélék tekintetében történő alkalmazásából. A lófélék mozgatásának gyakoriságára tekintettel azonban nem indokolt olyan rendszert létrehozni, amely a lófélék valós idejű nyomon követését biztosítja. Sokkal inkább azt kell biztosítani, hogy az azonosító adatok az illetékes hatóság számára rendelkezésre álljanak, ezért lényeges, hogy minden tagállam központi adatbázissal rendelkezzen, amelynek feladata az adott tagállamban tartott lófélékre vonatkozó információk kezelése.
(19)
Az uniós jogszabályok különbséget tesznek az állatok tulajdonosai és tartói között. Az „állattartó” fogalmát az 1760/2000/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet (16) meghatározza és alkalmazza. Ezzel szemben a 2009/156/EK irányelv az állat tulajdonosára vagy az állattenyésztőre hivatkozik. A 92/35/EGK irányelv a „tulajdonos vagy állattartó” közös fogalmát alkalmazza. Mivel az uniós és a nemzeti jogszabályok szerint egy lófélékhez tartozó egyed tulajdonosa nem feltétlenül azonos az állatért felelős személlyel, helyénvaló tisztázni, hogy elsősorban a lófélékhez tartozó egyedet tartó állattartó - aki vagy az állat tulajdonosa, vagy nem - felelős a lófélékhez tartozó egyed e rendeletnek megfelelően történő azonosításáért.
(20)
A tagállamok jogszabályai vagy bizonyos kiállító szervek előírásai alapján az állat tulajdonosára vonatkozó információkat fel kell tüntetni az azonosító okmányban és ezáltal a kibocsátó szerv által fenntartott adatbázisban. A tulajdonjoggal kapcsolatos ezen információ, sőt a tulajdonjog átruházására vonatkozó információ is különböző formában megadható, például tulajdonosi bizonyítvány vagy tulajdonosi kártya formájában, beleértve az egyik tagállamban sikeresen alkalmazott „carte d'immatriculation” elnevezésű tulajdonosi kártyát is.
(21)
A 2008/73/EK tanácsi irányelv (17) előírja, hogy a tagállamoknak el kell készíteniük és naprakészen kell tartaniuk a jóváhagyott állat-egészségügyi és tenyésztéstechnikai létesítmények jegyzékét, hozzáférhetővé téve azt a többi tagállam és a nyilvánosság számára. Annak érdekében, hogy a többi tagállam és a nyilvánosság könnyebben hozzáférjen a jóváhagyott létesítmények jegyzékéhez, a tagállamoknak elektronikus hozzáférést kell biztosítaniuk e jegyzékekhez azáltal, hogy azokat internetalapú információs oldalakon teszik közzé. A Bizottságnak elő kell segítenie, hogy a tagállamok az említett jegyzékeket a többi tagállam és a nyilvánosság számára hozzáférhetővé tegyék; ennek érdekében közzé kell tennie egy olyan internetes címet, amely egy, a tagállami információs oldalak linkjeit tartalmazó webhelyre vezet.
(22)
A tagállamok közötti elektronikus információcsere elősegítése, valamint az átláthatóság és a közérthetőség biztosítása érdekében fontos, hogy a jegyzékek összeállítása az egész Unióban egységes minta alapján történjen. Ezért a 2009/712/EK bizottsági határozat (18) meghatározza a tagállamok által létrehozott internetalapú információs oldalakon megjelenítendő említett jegyzékek mintáit.
(23)
Az 504/2008/EK rendelet előírja, hogy a lófélék tartása csak akkor valósulhat meg, ha azok az említett rendeletnek megfelelően azonosításra kerülnek. A Bizottságnak több panasszal kellett foglalkoznia olyan háziasított lovak populációival kapcsolatban, amelyek gazdaságokon kívül, olyan körülmények között éltek, amelyek nem tettek eleget az említett rendeletben félszabadként leírt feltételeknek. Ezért egyértelművé kell tenni az Unióban élő lófélék azonosításának szükségességét, második lépésként pedig eltérést kell biztosítani azokra az esetekre, amelyekben az említett feltétel nem teljesíthető.
(24)
Az Unióban élő lófélék azonosítását olyan, egész élettartamra szóló azonosító okmánnyal kell biztosítani, amely tartalmazza a lófélékhez tartozó egyed jeleinek szöveges leírását (jegyleírás) és az állatról készített lódiagramot, és amelyben azonosság-ellenőrzés céljából rögzíthetők a szóban forgó állat egyedi jelei. Ezek a jelek lehetnek örökletesek, mint például a több mint három szőrforgó megléte, a szarugesztenyék, a szőrzet színjegyei, a szem ritka pigmentációs rendellenessége, az izomzaton bekövetkezett sajátos horpadások, valamint a szivárványhártya vagy a retina részletgazdag szerkezete, a sajátos genetikai bélyegek (DNS-profilok), vagy pedig lehetnek szerzett jelek, mint például a nyereg nyomása által okozott depigmentáció és a sebhelyek (beleértve a mének ivartalanítása vagy az égési sérülés okozta sebeket).
(25)
Azonosító okmányok csak a szükséges azonosító adatok bevezetését követően bocsáthatók ki; az említett azonosító adatokat e rendeletnek megfelelően a kibocsátó szerv adatbázisában is rögzíteni kell.
(26)
Ezenkívül az azonosító okmánynak magában kell foglalnia a 90/427/EGK irányelvben előírt származási bizonyítványt, melynek minden szükséges információt tartalmaznia kell annak biztosítása érdekében, hogy az egyik méneskönyvből a másikba átvezetett lófélék a méneskönyv azon osztályába kerüljenek, amelynek feltételeit teljesítik.
(27)
A 96/510/EK bizottsági határozat (19) alapján a törzskönyvezett lófélék származási és tenyésztéstechnikai bizonyítványának meg kell felelnie a 93/623/EGK bizottsági határozatban (20) megállapított azonosító okmánynak. Mivel az 504/2008/EK rendelet hatályon kívül helyezte a 93/623/EGK és a 2000/68/EK határozatot, egyértelművé kell tenni, hogy az említett határozatokra történő hivatkozásokat e rendeletre történő hivatkozásként kell értelmezni.
(28)
A törzskönyvezett lófélékre vonatkozóan azonosító okmányokat kibocsátó szerveknek olyan, a törzskönyvezett lófélékről méneskönyvet vezető vagy alapító egyesületeknek és szövetségeknek kell lenniük, amelyeket egy tagállam illetékes hatósága a 92/353/EGK határozatnak megfelelően hivatalosan jóváhagyott vagy elismert, vagy olyan hivatalos tagállami ügynökségeknek, amelyek azokat a méneskönyveket kezelik, amelyekbe a lóféléket a 96/78/EK határozatnak megfelelően tenyésztési céllal bejegyezték vagy nyilvántartásba vették. Emellett a versenyek vagy futamok céljára tartott lovakkal foglalkozó nemzetközi egyesületek vagy szövetségek azon nemzeti tagszervezeteit, amelyek székhelye valamely tagállamban található, szintén fel kell jogosítani arra, hogy a törzskönyvezett lófélékre vonatkozóan azonosító okmányokat kibocsátó szervként járjanak el.
(29)
A tagállamoknak nagyobb mozgásteret kell biztosítani azon kibocsátó szervek tekintetében, amelyek a tenyésztésre és termelésre szánt lófélékre vonatkozóan azonosító okmányokat adnak ki. Lehetővé kell tenni, hogy az említett azonosító okmányokat azon létesítmény illetékes hatósága bocsássa ki, amelyben a lófélékhez tartozó egyedet azonosítása pillanatában tartják, vagy pedig az említett illetékes hatóság által kijelölt és felügyelt kibocsátó szerv.
(30)
A 92/353/EGK határozat mellékletének megfelelően méneskönyvet kiadó tenyésztő egyesületek és szövetségek jóváhagyásáért vagy elismeréséért felelős illetékes hatóságnak együtt kell működnie a 882/2004/EK rendeletben említett illetékes hatósággal annak érdekében, hogy szükség esetén határokon átnyúló együttműködés útján biztosítsák, hogy a lófélék azonosító okmányainak kibocsátására és alkalmazására e rendeletnek megfelelően kerüljön sor.
(31)
Mivel e rendelet értelmében a lóféléknek az Unióban született vagy oda importált valamennyi egyedét egyetlen, egész élettartamra szóló azonosító okmánnyal kell azonosítani, különleges rendelkezésekre van szükség azokban az esetekben, amikor egy állat „tenyésztésre és termelésre szánt” státusát „törzskönyvezett” státusra változtatják a 2009/156/EK irányelvnek megfelelően. Tekintve, hogy egy ilyen változtatás - mind a 2009/156/EK irányelvben megállapított, alkalmazandó állat-egészségügyi szabályokat, mind az ilyen mozgatásra irányadó, az 1/2005/EK tanácsi rendeletnek (21) megfelelő állatjóléti szabályokat illetően - messzemenő következményekkel jár a lófélék mozgatására, kereskedelmére és harmadik országokból az Unióba történő behozatalára, fontos, hogy az illetékes hatóság egyetlen hozzáférési ponttal, azaz egy központi adatbázissal rendelkezzen annak érdekében, hogy a lófélék azonosító adatait bizonyítványok kiállítása vagy hatósági ellenőrzés céljából ellenőrizze.
(32)
Annak érdekében, hogy biztosítható legyen a „gazdaság” kifejezésnek a 92/35/EGK irányelvben szereplő fogalommeghatározásával való összhang, a tagállamoknak képesnek kell lenniük a meghatározott körzetekben vagy területeken - beleértve a természetvédelmi területeket is - szabadon vagy félszabad körülmények között élő lófélék azonosítására szolgáló különleges rendszerek kialakítására. A lófélék azonosítására vonatkozó általános kötelezettségtől való minden ilyen eltérést azonban csak abban az esetben szabad biztosítani, ha a lófélék szabadon vagy félszabad körülmények között élő, meghatározott populációit hatékonyan elkülönítik a bármilyen formában háziállatként tartott lóféléktől, és e populációk túlélésük és szaporodásuk tekintetében mentesek mindenféle emberi befolyás alól, továbbá nem esnek a szabadon élő állatokra nem alkalmazandó 98/58/EK tanácsi irányelv (22) hatálya alá.
(33)
A lófélék azonosság-ellenőrzése céljából az azonosító okmánynak tartalmaznia kell mindenekelőtt a lófélékhez tartozó egyed minőségi leírását, amely egy, az egyedet és annak jeleit rögzítő jegyleírást, valamint egy részletes, az állat egyéni, megkülönböztető jeleit feltüntető lódiagramot foglal magában.
(34)
Annak biztosítására, hogy a lóféléket kísérő azonosító okmányok az állatok helyes leírását tartalmazzák, indokolt, hogy a kibocsátó szervek kövessék a bevált gyakorlatokat, és az állatok leírásával megbízott munkatársaik számára képzést biztosítsanak például a Nemzetközi Lovas Szövetség (Fédération Equestre Internationale) (23) vagy a Weatherbys (24) iránymutatásai alapján.
(35)
Egy lófélékhez tartozó egyed jeleinek és az állat esetében alkalmazott azonosító módszereknek, melyeket együttesen alkalmaznak az azonosság ellenőrzésére, nemcsak egyértelmű kapcsolatot kell biztosítaniuk a lófélékhez tartozó egyed és azonosító okmánya között, de arról is tanúskodniuk kell, hogy az állat e rendeletnek megfelelően már átesett az azonosítási eljáráson, és ezért egy lófélékhez tartozó egyed vonatkozásában csak egyetlen azonosító okmány kerül kiadásra. Nemzetközi viszonylatban már széleskörűen alkalmazzák a lófélék elektronikus azonosítóit („transzponderek”). E technológiát azzal a céllal kell alkalmazni, hogy biztosított legyen a lófélékhez tartozó egyed és azonosító okmánya közötti szoros kapcsolat; ugyanakkor alternatív módszerekről is rendelkezni kell az állat azonosság-ellenőrzése céljából, feltéve, hogy az alternatív módszerek egyenértékű garanciát biztosítanak az azonosító okmányok többszörös kiadásának elkerülésére.
(36)
A lófélék jelölésére használt transzpondereknek és a transzponderbe integrált kód megjelenítését szolgáló leolvasókészülékeknek meg kell felelniük a nemzetközileg elfogadott szabványoknak. Az említett szabványok által létrehozott két különböző rendszer biztosítja a transzponderkód egyedi jellegét. A tagállamok többsége az 504/2008/EK rendeletet végrehajtva háromjegyű alfanumerikus országkódot vezetett be, és a kiadandó transzponderek kezelésével illetékes hatóságaikat bízták meg.
(37)
Az említett, egyedi transzponderkódot biztosító rendszert integrálni kell a kibocsátó szervek által fenntartott adatbázisok és a központi adatbázis koncepciójába, és működtetése nem veszélyeztetheti a más szerkezetű alfanumerikus kódot hordozó transzponderrel jelölt lófélék Unión belüli kereskedelmét és Unióba történő behozatalát.
(38)
A 90/425/EGK tanácsi irányelv (25) rendelkezik az egyes állatokon és termékeken azok rendeltetési helyén végrehajtandó állat-egészségügyi ellenőrzésekről. Különösen azt írja elő, hogy az említett irányelvben előírt bizonyítványban vagy okmányban megjelölt címzettek kötelesek a rendeltetési hely szerinti tagállam illetékes hatóságának kérésére és az említett ellenőrzések végrehajtásához szükséges mértékben előzetesen jelenteni az állatok és termékek másik tagállamból való érkezését, különös tekintettel a szállítmány jellegére és az érkezés valószínű idejére. Az említett előzetes bejelentésre nincs szükség a 90/427/EGK irányelvben meghatározott azonosító okmánnyal rendelkező törzskönyvezett lovak esetében.
(39)
Míg a hatályos uniós jogszabályok értelmében a lóféléket mindig azonosító okmánynak kell kísérnie, biztosítani kell az említett követelménytől való eltérés lehetőségét arra az esetre, ha nem lehetséges vagy megvalósíthatatlan az azonosító okmány megtartása a lófélékhez tartozó egyed egész élettartamán keresztül, vagy ha nem adtak ki ilyen okmányt tekintettel arra, hogy az állatot levágják, még mielőtt az elérné az azonosításhoz előírt maximális életkort.
(40)
A tagállamok számára azt is lehetővé kell tenni, hogy a területükön belül szállított lófélék esetében engedélyezzék az egyszerűsített azonosító okmányok használatát. A beépített számítógépes chipekkel felszerelt műanyag kártyákat („intelligens kártyák”) adattároló eszközként különböző területeken bevezették. Lehetővé kell tenni az ilyen intelligens kártyák kibocsátását az azonosító okmány mellett, és bizonyos feltételek mellett az ugyanazon tagállamon belül mozgatott törzskönyvezett, illetve tenyésztésre és termelésre szánt lófélék kísérő azonosító okmánya helyetti használatukat.
(41)
Rendelkezni kell továbbá arról, mi a teendő azokban az esetekben, amikor az e rendeletnek megfelelően, a lófélékhez tartozó egyed egész élettartamára kibocsátott eredeti azonosító okmány elvész, olvashatatlanná válik, vagy a benne szereplő, nem illegális tevékenységből eredő információk helytelennek bizonyulnak. E rendelkezéseknek a lehető legnagyobb mértékben ki kell zárniuk az egynél több azonosító dokumentum jogszerűtlen birtoklásának lehetőségét annak érdekében, hogy a lófélékhez tartozó egyed „emberi fogyasztás céljából történő levágásra szánt” státusát megfelelően fel lehessen tüntetni. Amennyiben elegendő és ellenőrizhető információ áll rendelkezésre, azonosítóokmány-másodlatot kell kibocsátani, amelyen fel kell tüntetni annak másodlat voltát, és amely általánosan kizárja a lófélékhez tartozó egyedet az emberi fogyasztásra történő levágásból. Más esetekben helyettesítő azonosító okmányt kell kibocsátani, amelyen fel kell tüntetni annak helyettesítő voltát, és amely általánosan kizárja a lófélékhez tartozó egyedet az emberi fogyasztásra történő levágásból; emellett a helyettesítő okmányban fel kell tüntetni, hogy a lófélékhez tartozó egyed tenyésztésre és termelésre szánt állat.
(42)
Az említett eljárásoknak azon lófélékre is vonatkozniuk kell, amelyeket az első azonosításra vonatkozó határidő lejártát követően mutatnak be azonosítás céljából, mivel nem kizárható a csalárd gyakorlat és a további azonosító okmány megszerzésének szándéka.
(43)
Bizonyos esetekben, amikor lóféléket harmadik országbeli tenyésztő egyesület által vezetett méneskönyvbe jegyeztek be vagy abban bejegyzés céljából nyilvántartásba vettek, külön rendelkezésekre van szükség annak érdekében, hogy a lófélékhez tartozó egyed említett méneskönyvi nyilvántartása megmaradhasson, és az állat azonosító okmányába bevezetett megfelelő bejegyzések révén egyúttal biztosítható legyen annak az élelmiszerláncból való kizárása.
(44)
A 2009/156/EK irányelvnek megfelelően az azonosító okmány a lófélék mozgatását korlátozó eszköz arra az esetre, ha az állatokat tartó vagy tenyésztő gazdaságokban bejelentési kötelezettség alá tartozó betegség tör ki. Ezért az azonosító okmányba bevezetett megfelelő bejegyzés révén biztosítani kell az említett okmány mozgatásra vonatkozó érvényességének felfüggesztését bizonyos betegségek kitörése esetén.
(45)
Emellett a 2009/156/EK irányelv előírja, hogy a gazdaságukat elhagyó törzskönyvezett lóféléket azonosító okmány révén azonosítani kell, amely igazolja különösen azt, hogy a lófélék nem olyan gazdaságból származnak, amelyre bizonyos tiltó rendelkezések vonatkoznak. Ezért indokolt az azonosítóokmány-minta megfelelő szakaszát a lófélékhez tartozó valamennyi egyedre nézve kötelezővé tenni, és azt ennek megfelelően módosítani.
(46)
A lófélék vágóhídi vágástól eltérő módon történő elpusztulása esetén, abban az esetben, ha az állat tetemét a nemzeti jogszabályi előírásoknak megfelelően azonosító okmány kíséri, az említett okmányt azon hatóságnak, amely az elpusztult állat feldolgozását az 1069/2009/EK európai parlamenti és tanácsi rendeletnek (26) megfelelően felügyeli, illetve annak a 142/2011/EU bizottsági rendelet (27) III. mellékletének III. fejezete szerinti kis teljesítményű égetőművekben történő elhamvasztását felügyeli, vissza kell juttatnia a kibocsátó szervhez; emellett biztosítani kell, hogy a transzponder vagy a lófélék azonosság-ellenőrzését szolgáló egyéb alternatív módszerek ne kerüljenek újrahasznosításra.
(47)
Annak érdekében, hogy a transzponderek ne kerülhessenek be az élelmiszerláncba, azon lófélék húsát, amelyek testéből vágáskor nem volt eltávolítható a transzponder, emberi fogyasztásra alkalmatlannak kell nyilvánítani a 854/2004/EK rendelet I. melléklete II. szakasza V. fejezetének megfelelően. A beültetett transzponderek pontos helyének könnyebb meghatározása érdekében a beültetés helyét szabványosítani kell, és be kell jegyezni az azonosító okmányokba.
(48)
A 178/2002/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet (28) szerint a forgalomba hozatalra előkészített, emberi fogyasztásra szánt élő állatok élelmiszernek minősülnek. Az említett rendelet messzemenő felelősséget ró az élelmiszer-ipari vállalkozókra az élelmiszer-előállítás valamennyi szakaszában, így az élelmiszer-termelésre szánt állatok nyomonkövethetősége terén is.
(49)
A tenyésztésre és termelésre szánt, valamint a törzskönyvezett lófélék egy adott kort elérve a 2009/156/EK irányelv szerinti, vágásra szánt lófélékké válhatnak. Az egypatás állatok - azaz a lófélék - húsának fogalommeghatározását az állati eredetű élelmiszerek különleges higiéniai szabályainak megállapításáról szóló 853/2004/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet (29) I. mellékletének 1. pontja tartalmazza.
(50)
A 853/2004/EK, a 854/2004/EK és a 882/2004/EK rendeletek végrehajtására vonatkozó átmeneti szabályoknak a 2076/2005/EK bizottsági rendeletnek (30) megfelelő megszűnését követően 2010. január 1-je óta az élelmiszerláncra vonatkozó információval kapcsolatos követelmények vannak érvényben.
(51)
A 853/2004/EK rendelet szerint a vágóhíd-üzemeltetőnek meg kell kapnia és ellenőriznie kell azokat az élelmiszerláncra vonatkozó információkat, amelyek részletezik az élelmiszer-termelésre szánt állatok származására, történetére és kezelésére vonatkozó adatokat, és a szóban forgó információk szerint kell eljárnia. Az illetékes hatóság engedélyezheti, hogy a háziasított egypatás állatok esetében az élelmiszerláncra vonatkozó információk továbbítása az állat vágóhídra érkezésével egy időben történjen ahelyett, hogy az információkat korábban küldenék meg. A vágásra szánt lóféléket kísérő azonosító okmánynak ezért az élelmiszerláncra vonatkozó, említett információk részét kell képeznie.
(52)
A 854/2004/EK rendelet alapján a hatósági állatorvosnak ellenőriznie kell, hogy az élelmiszer-ipari vállalkozó betartja-e a levágásra átvett és emberi fogyasztásra szánt állatok megfelelő azonosításának biztosítására vonatkozó kötelezettségét.
(53)
A 853/2004/EK rendelet szerint az élelmiszer-ipari vállalkozóknak ellenőrizniük kell a háziasított egypatás állatokat kísérő útleveleket annak biztosítására, hogy az állatokat biztosan emberi fogyasztásra kívánják-e levágni, és amennyiben az állatokat vágásra átveszik, az útlevelet át kell adniuk a hatósági állatorvosnak.
(54)
Tekintettel azon lófélék különleges helyzetére, amelyek ugyan élelmiszer-termelésre szánt fajták egyedeiként születnek, de amelyeket nem mindig elsődlegesen ebből a célból tenyésztenek, és amelyeket a legtöbb esetben nem a 178/2002/EK rendelet 3. cikkének (3) bekezdése szerinti élelmiszer-ipari vállalkozók tartanak egész életük során, eljárást kell meghatározni, amely zökkenőmentes kapcsolatot biztosít az azonosító okmányra irányuló, közegészségügyi célú ellenőrzések és az említett okmánynak a 2009/156/EK irányelvnek megfelelő kezelése között. Ezért lényeges, hogy minden egyes tagállam központi adatbázissal rendelkezzen annak érdekében, hogy az azonosító okmányokkal kapcsolatos, illetve azokban szereplő bizonyos részleteket ellenőrizni lehessen az érintett állat emberi fogyasztásra való levágásának engedélyezését megelőzően. Amennyiben az azonosító okmány II. szakaszában szereplő, az emberi fogyasztásra történő levágásból való kizárásra vonatkozó információ nem egyezik meg a központi adatbázisban tárolt adatokkal, azokat az információkat kell mérvadónak tekinteni - függetlenül attól, hogy az azonosító okmány vagy a központi adatbázis adatairól van-e szó -, amelyek alapján a lófélékhez tartozó egyedet ki kell zárni az emberi fogyasztásra történő levágásból.
(55)
A 96/22/EK tanácsi irányelv (31) a haszonállatokra - így a háziasított egypatás állatokra -, valamint ezek vadon élő fajainak gazdaságban nevelt példányaira vonatkozik. Az említett irányelv 7. cikke alapján az élelmezés-egészségügyi várakozási idő lejárta előtt is engedélyezhető az azon törzskönyvezett lovakkal folytatott kereskedelem, amelyeknek tenyésztéstechnikai célból alliltrenbolont vagy béta-agonistákat tartalmazó állatgyógyászati készítményt adtak be, feltéve, hogy a készítmények alkalmazására vonatkozó feltételek betartásra kerülnek, továbbá a kezelés típusa és időpontja szerepel az állatokat kísérő bizonyítványban vagy egyéb okmányban.
(56)
A 470/2009/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet (32) 2. cikkének b) pontjában szereplő fogalommeghatározás szerint az élelmiszer-termelő állatok „olyan állatok, amelyeket élelmiszer előállítása céljából tenyésztettek, neveltek, tartottak, halásztak vagy vágtak le”. A szóban forgó rendelet 16. cikke alapján az Unió területén kizárólag az említett rendelet 14. cikke (2) bekezdésének a), b) vagy c) pontja szerint osztályozott farmakológiai hatóanyagok alkalmazhatók az élelmiszer-termelő állatokon, feltéve, hogy az alkalmazás megfelel a 2001/82/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (33) rendelkezéseinek.
(57)
A 2001/82/EK irányelv 6. cikke alapján valamely állatgyógyászati készítménynek egy vagy több élelmiszer-termelő fajon történő alkalmazása céljából csak akkor adható forgalombahozatali engedély, ha a benne található farmakológiai hatóanyagok szerepelnek a 2377/90/EGK rendelet I., II. vagy III. mellékletében. Az említett mellékletekben meghatározott szabályokat jelenleg a 37/2010/EU bizottsági rendelet (34) tartalmazza. Ettől eltérve egy, a 2377/90/EGK rendelet I., II. vagy III. mellékletében nem szereplő hatóanyagot tartalmazó állatgyógyászati készítmény engedélyezhető a lófélék családjához tartozó azon egyedek esetében, amelyeket az uniós állat-egészségügyi jogszabályoknak megfelelően emberi fogyasztás céljára történő levágásra nem szánt állatoknak nyilvánítottak. Az ilyen állatgyógyászati készítmények nem tartalmazhatnak a 2377/90/EGK rendelet IV. mellékletében szereplő hatóanyagokat, és nem alkalmazhatók az állatgyógyászati készítmény jellemzőinek összefoglalójában részletezett olyan bántalmak kezelésére, amelyekre a lófélék családjába tartozó állatokra vonatkozóan állatgyógyászati készítményt engedélyeztek. Ebből következően rendelkezni kell arról, hogy egy lófélékhez tartozó egyed - tulajdonosa mérlegelését követően - kizárható legyen az emberi fogyasztásra való vágásból.
(58)
A 2001/82/EK irányelv 10. cikkének (2) és (3) bekezdése a lófélék esetében az említett irányelv 11. cikkétől való egyedi eltérést ír elő az élelmiszer-termelésre szánt állatok olyan állatgyógyászati készítményekkel való kezelésére vonatkozóan, amelyekre megengedett szermaradék-határértékeket állapítottak meg a célfajoktól eltérő fajokat illetően, vagy amelyeket más feltétellel engedélyeztek, feltéve, hogy a szóban forgó lóféléket az uniós jogszabályoknak megfelelően azonosították és az azonosító okmányukban külön feltüntették, hogy azokat nem szánják emberi fogyasztás céljára történő vágásra, vagy az állatoknak az 1950/2006/EK bizottsági rendeletben (35) felsorolt anyagokkal való kezelését követő legalább hathónapos élelmezés-egészségügyi várakozási idő után szánják emberi fogyasztás céljára történő levágásra.
(59)
A 2001/82/EK irányelvnek megfelelően a tagállamok kötelesek biztosítani, hogy az élelmiszer-termelésre szánt állatok tulajdonosai vagy tartói az ilyen állatok részére szánt állatgyógyászati készítmények megvásárlását, birtoklását és alkalmazását a használatukat követő ötéves időtartamon keresztül igazolni tudják, ideértve azt az esetet is, amikor az állatot az ötéves időtartam alatt levágják. Az említett jogszabály alkalmazása érdekében ezért egy lófélékhez tartozó egyed levágását haladéktalanul rögzíteni kell a lófélékhez tartozó egyedet tartó létesítmény helye szerinti tagállam központi adatbázisában.
(60)
Annak érdekében, hogy az azonosító okmányok kibocsátását ellenőrzés alatt lehessen tartani, az ilyen okmányok kiadására vonatkozó minimális adatállományt egy, a kibocsátó szerv által fenntartott adatbázisban kell rögzíteni.
(61)
Az egész élettartamra szóló általános lóazonosító számot alkalmazó UELN (Universal Equine LIFE Number) rendszert a legfontosabb lótenyésztő és lóversenyekkel foglalkozó szervezetek nemzetközileg elfogadták. A következő szervezetek kezdeményezték az UELN létrehozását: World Breeding Federation for Sport Horses (WBFSH), International Stud-Book Committee (ISBC), World Arabian Horse Organization (WAHO), European Conference of Arabian Horse Organisations (ECAHO), Conférence Internationale de l'Anglo-Arabe (CIAA), Fédération Equestre Internationale (FEI), Union Européenne du Trot (UET); az UELN honlapja (36) további részleteket tartalmaz a rendszerről.
(62)
Az UELN-rendszer mind a törzskönyvezett lófélék, mind pedig a tenyésztésre és termelésre szánt lófélék nyilvántartására alkalmas, és számítógépes hálózatok fokozatos bevezetését teszi lehetővé annak biztosítására, hogy a törzskönyvezett lófélék esetében az állat azonosságát a 90/427/EGK irányelv 6. cikkének megfelelően továbbra is ellenőrizni lehessen.
(63)
Kódok adatbázisokhoz történő hozzárendelése esetén ezek, valamint az egyedi állatokra vonatkozó, nyilvántartásba vett azonosító számok formátuma nem lehet ellentétes a már meglévő UELN-rendszerrel. Ennélfogva az új kódok adatbázisokhoz való hozzárendelését megelőzően ellenőrizni kell a kiadott UELN-kódok listáját.
(64)
A 2009/156/EK irányelv előírja, hogy a hatósági állatorvosnak nyilvántartásba kell vennie a lófélékhez tartozó levágott egyed azonosító számát vagy azonosító okmányának számát, és el kell küldenie a feladási hely szerinti illetékes hatóságnak - ez utóbbi kérésére - az állat levágását hitelesítő igazolást. Ezért egyértelművé kell tenni, hogy ezekben az esetekben - a levágott állatok azonosító okmányai csalárd felhasználásának megelőzése érdekében - az azonosító okmányokat a vágás helyén meg kell semmisíteni.
(65)
Az említett irányelv azt is előírja, hogy a törzskönyvezett lófélék levágását követően - amely a járványügyi célból történő leölést is magában foglalja - az állatok azonosító okmányait vissza kell szolgáltatni az azokat kibocsátó szervnek. Az említett követelményeket kell alkalmazni a törzskönyvezett lovaktól eltérő lófélék, valamint a tenyésztésre és termelésre szánt lófélék esetében kiadott azonosító okmányokra is.
(66)
A kibocsátó szervek adatbázisaiban tárolt információk naprakész jellegének biztosítása érdekében elő kell írni, hogy az állat elpusztulására vagy elvesztésére vonatkozó információkat rögzíteni kell az okmányt kibocsátó szerv adatbázisában és a lófélékhez tartozó egyedet tartó létesítmény helye szerinti tagállam központi adatbázisában.
(67)
Az e követelményeknek való megfelelést megkönnyítheti az UELN-kompatibilis életszám nyilvántartásba vétele és a számnak az azonosító okmányt kiállító hatóság vagy szerv azonosítása céljából való felhasználása. A tagállamoknak célszerű lehetőség szerint igénybe venniük az általuk a 882/2004/EK rendeletnek megfelelően kijelölt összekötő szerveket.
(68)
Azáltal, hogy az azonosító okmány kérelmezőjére (vagyis az állat születését követő 12 hónapban az azonosító okmánnyal azonosított állat tenyésztőjére és rendszerint tulajdonosára) vonatkozó információ kötelezően rögzítésre kerül, valamint ezzel egyidejűleg annak előírásával, hogy a kibocsátó szervet a lófélékhez tartozó egyed szokásos tartózkodási helye szerinti tagállam megváltozásáról értesíteni kell, olyan információs lánc hozható létre, amellyel egy állat szükség esetén nyomon követhető.
(69)
Az 504/2008/EK rendelet szerint az azonosító okmányban szereplő azonosító adatokat az okmányt kibocsátó szervnek kell frissítenie. A tagállamok jelentései alapján a lófélék tulajdonosai kevéssé hajlandók az azonosító adatok frissítése céljából az azonosító okmányt postai úton eljuttatni a kibocsátó szervnek, különösen akkor, ha a kibocsátó szerv külföldön található. Ez a magatartás azon aggályuknak tudható be, hogy az azonosító okmányt elveszíthetik, ami miatt a lófélékhez tartozó egyedet azonosítóokmány-másodlat vagy helyettesítő azonosító okmány útján kellene azonosítani; ennek következtében az állatot nem lehetne emberi fogyasztás céljából levágni, ami lényeges mértékben csökkentené az értékét.
(70)
Az azonosító okmánynak az állat egész élettartama során való könnyebb kezelése érdekében eljárásokat kell bevezetni az azonosító okmánynak az állat szokásos tartózkodási helye szerinti tagállamban való nyilvántartásba vétele céljából, különösen abban az esetben, amikor az azonosító okmány más tagállamban került kibocsátásra. Az első azonosító okmányt kibocsátó szervvel folytatandó kommunikáció a legjobban az érintett tagállamok központi adatbázisai közötti információcsere útján valósítható meg.
(71)
A kibocsátó szervek jóváhagyása vagy kijelölése idővel megszűnhet, miközben az általuk kibocsátott azonosító okmányok továbbra is állat- és közegészségügyi célokat szolgáló érvényes dokumentumok maradnak. Ezért az azonosító okmányban szereplő információkat biztonsági okokból rögzíteni kell egy olyan adatbázisban, amelyhez az állat- és közegészségügy, valamint az állatjólét területén illetékes hatóságok hozzáférnek.
(72)
Mivel az egyes tagállamokban rendszerint több kibocsátó szerv is működik, és gyakran kerül sor a lófélék gazdaságok és tagállamok közötti mozgatására, továbbá az egyedek „lófélékhez tartozó tenyésztésre és termelésre szánt egyed” státusát „lófélékhez tartozó törzskönyvezett egyed” státusra, „élelmiszertermelésre szánt állat” státusukat pedig „emberi fogyasztásra való vágásból kizárt” státusra változtatják, és mivel a törzskönyvezett lófélék azonosítását más tagállamban székhellyel rendelkező, méneskönyvet vezető szervezet is végezheti, a 90/427/EGK és a 2009/156/EK irányelv hatékony végrehajtása érdekében elkerülhetetlen, szükséges és helyénvaló minden egyes tagállamban központi adatbázist létrehozni, amely bejegyzéseket tartalmaz az adott tagállamban található gazdaságokban tartott valamennyi egyed azonosító adataira vonatkozóan.
(73)
Megengedett lenne azonban azon tagállamok számára, amelyek külön-külön adatbázist hoztak létre a törzskönyvezett lófélékre, illetve a tenyésztésre és termelésre szánt lófélékre vonatkozóan, hogy rendszerüket továbbra is fenntartsák, feltéve, hogy az adatbázisok képesek az egymással folytatott adatcserére, és az állat-egészségügyi hatóságok mindegyik adatbázishoz teljes körűen hozzáférhetnek.
(74)
Ezért az állatra, valamint az annak azonosító okmányára vonatkozó adatok könnyebb cseréje érdekében biztosítani kell az egyes tagállamok központi adatbázisainak a 89/608/EGK tanácsi irányelv (37) alapján történő együttműködését.
(75)
Annak érdekében, hogy a tagállamok egységesen alkalmazzák a lófélék azonosítására vonatkozó uniós jogszabályokat, valamint a jogszabályok egyértelműsége és átláthatósága céljából az 504/2008/EK határozatot hatályon kívül kell helyezni és ezzel a rendelettel kell felváltani.
(76)
Az 519/2013/EU bizottsági rendelet (38) mellékletének 24. pontja értelmében a legkésőbb 2013. június 30-ig Horvátországban született és az 504/2008/EK rendeletnek megfelelően nem azonosított lóféléket az utóbbi rendeletnek megfelelően legkésőbb 2014. december 31-ig azonosítani kell.
(77)
Annak érdekében, hogy a tagállamoknak és a vállalkozóknak idejük legyen alkalmazkodni az új szabályokhoz, ezt a rendeletet 2016. január 1-jétől kell alkalmazni. A központi adatbázis létrehozására és működtetésére vonatkozó követelmény Görögország, Svédország és az Egyesült Királyság esetében 2016. július 1-jétől alkalmazandó.
(78)
Az e rendeletben előírt intézkedések összhangban vannak a Növények, Állatok, Élelmiszerek és Takarmányok Állandó Bizottsága és az Állattenyésztés-technikai Állandó Bizottság véleményével,
ELFOGADTA EZT A RENDELETET:
I. FEJEZET
TÁRGY, HATÁLY, FOGALOMMEGHATÁROZÁSOK, ÁLTALÁNOS ELVEK
1. cikk
Tárgy és hatály
(1) E rendelet szabályokat állapít meg azoknak a lóféléknek az azonosítására vonatkozóan,
a)
amelyek az Unió területén születtek; vagy
b)
amelyeket a 952/2013/EU rendelet 5. cikke (16) bekezdésének a) pontjában meghatározott vámeljárásnak megfelelően szabad forgalomba bocsátottak az Unióban.
(2) Ezt a rendeletet a 96/78/EK határozat sérelme nélkül kell alkalmazni.
2. cikk
Fogalommeghatározások
E rendelet alkalmazásában:
a) „lófélék”: a lófélék (Equidae) család Equus nemén belüli fajokhoz tartozó, vadon élő vagy háziasított egypatájú emlősök, valamint ezek keresztezései;
b) „gazdaság”: mezőgazdasági vagy kiképző létesítmény, istálló, illetve minden olyan telephely vagy létesítmény, ahol - bármilyen célra - rendszerint lóféléket tartanak vagy tenyésztenek, valamint olyan természetvédelmi terület, amelyen lófélék szabadon élnek;
c) „állattartó”: olyan természetes vagy jogi személy, aki lófélék birtokában van, vagy akit lófélék tartásával bíztak meg anyagi ellenszolgáltatás fejében vagy anélkül, ideiglenes vagy állandó alapon, beleértve szállítás közben, valamint vásárok, versenyek, futamok vagy kulturális események alkalmával;
d) „tulajdonos”: az a természetes vagy jogi személy, aki a lófélék feletti tulajdonjogot gyakorolja;
e) „törzskönyvezett lófélék”:
i.
a 90/427/EGK irányelv 4. cikke (2) bekezdésének b) pontja szerint megállapított szabályoknak megfelelően méneskönyvbe bejegyezett vagy abban nyilvántartásba vett, méneskönyvi bejegyzésre alkalmas lófélék, amelyeket az említett irányelv 8. cikkének (1) bekezdésében meghatározott azonosító okmánnyal azonosítottak; vagy
ii.
azon lovak, beleértve a pónikat is, amelyeket egy versenyek vagy futamok céljára lovakkal foglalkozó nemzetközi szövetség vagy egyesület nyilvántartásba vett, és amelyeket a szóban forgó szövetség vagy egyesület nemzeti tagszervezete által kibocsátott azonosító okmánnyal azonosítottak;
f) „méneskönyv”: minden olyan könyv, nyilvántartás, adatállomány vagy adathordozó:
i.
amelyet egy, valamely tagállam által hivatalosan jóváhagyott vagy elismert egyesület vagy szövetség vagy az érintett tagállam egy hivatalos ügynöksége vezet; és
ii.
amelybe méneskönyvi bejegyzésre alkalmas lóféléket jegyeznek be vagy vesznek nyilvántartásba, minden ismert ősüket megadva;
g) „tenyésztésre és termelésre szánt lófélék”: az e) és h) pontban említett lóféléken kívüli lófélék;
h) „vágásra szánt lófélék”: levágás céljából közvetlenül vagy egy, a 2009/156/EK irányelv 7. cikkében említett, jóváhagyott rendező központon át a vágóhídra szállított lófélék;
i) „illetékes hatóság”: egy tagállam azon központi hatósága, amely a hatósági ellenőrzések megszervezése terén hatáskörrel rendelkezik, illetve bármely más hatóság, amelyre ezt a hatáskört átruházták, beleértve a 2009/156/EK irányelv 2. cikkének h) pontjában említett illetékes hatóságot is;
j) „tenyésztéstechnikai hatóság”: egy tagállam azon központi hatósága, amely a 90/427/EGK irányelv végrehajtása terén hatáskörrel rendelkezik, illetve bármely más hatóság, amelyre ezt a hatáskört átruházták, beleértve a 92/353/EGK határozat 2. cikkének (1) bekezdésében említett hatóságokat is;
k) „ideiglenes behozatal”: harmadik országból származó, az Unió területére a 2009/156/EK irányelv 19. cikke b) pontja alapján elfogadott határozatnak megfelelően, 90 napnál rövidebb időszakra behozott törzskönyvezett ló státusa;
l) „állandó belépés”: az Unió területére legalább 90 napos időszakra behozott, harmadik országból származó lófélék státusa;
m) „jel”: a lófélékhez tartozó egyed olyan látható vagy vizuálisan megjeleníthető, veleszületett vagy szerzett megkülönböztető jegye vagy jelölése, amelyet azonosítás céljából nyilvántartásba vesznek;
n) „transzponder”: olyan csak olvasható, passzív rádiófrekvenciás azonosító eszköz, amely:
i.
megfelel az ISO 11784 szabványnak, és egyszerre kétirányú (FDX vagy FDX-B) vagy felváltva kétirányú (HDX) technológiát alkalmaz; és
ii.
az ISO 11785 szabvánnyal kompatibilis leolvasókészülék segítségével legalább 12 cm-es távolságról leolvasható;
o) „egész élettartamra szóló egyedi szám” („életszám”): olyan 15 jegyű alfanumerikus egyedi kód, amely információkat tartalmaz a lófélék konkrét egyedeire, valamint arra az adatbázisra és országra vonatkozóan, amelyben ezeket az információkat először rögzítették az egész élettartamra szóló általános lóazonosító számot alkalmazó UELN (Universal Equine LIFE Number) kódrendszer szerint, és amely az alábbiakból áll:
i.
a 39. cikkben említett adatbázisra utaló hatjegyű, UELN-kompatibilis azonosító kód; ezt követi
ii.
az egyedhez rendelt kilencjegyű azonosító szám;
p) „afrikai lópestistől mentes tagállam”:
i.
minden olyan tagállam, amelynek érintett területein az előző két évben nem mutattak ki az afrikai lópestisre utaló klinikai, szerológiai (nem vakcinázott lófélék esetében) vagy járványtani bizonyítékot; és
ii.
amelyben az előző 12 hónapban nem végeztek vakcinázást az említett betegség ellen;
q) „bejelentési kötelezettség alá tartozó betegség”: a 2009/156/EK irányelv I. mellékletében felsoroltak közt szereplő betegség;
r) „hatósági állatorvos”: a tagállam vagy a harmadik ország illetékes hatósága által kijelölt állatorvos;
s) „intelligens kártya”: beépített számítógépes chippel rendelkező műanyag eszköz, amely adattárolásra és az adatok kompatibilis számítógépes rendszerekhez való elektronikus továbbítására alkalmas;
t) „felelős állatorvos”: a 2001/82/EK irányelv 10. cikkének (1) bekezdésében említett állatorvos.
3. cikk
Általános elvek és a lófélék azonosítására irányuló kötelezettség
(1) A 882/2004/EK rendelet I. mellékletében felsorolt területek valamelyikén élő lóféléket e rendeletnek megfelelően azonosítani kell.
(2) Amennyiben az állattartó nem azonos a lófélékhez tartozó egyed tulajdonosával vagy tulajdonosainak egyikével, e rendeletnek megfelelően, a tulajdonos nevében és annak beleegyezésével kell eljárnia.
(3) A tagállamok, valamint az 5. cikk (1) bekezdésének a) és b) pontjában említett kibocsátó szervek rendelkezhetnek úgy, hogy az azonosító okmány kiadására irányuló, 11. cikk szerinti kérelmet vagy a meglévő azonosító okmányok azonosító adatainak 27. cikk szerinti módosítására irányuló kérelmet a tulajdonosnak kell benyújtania a kibocsátó szervhez.
(4) A tagállamok - adott esetben a 882/2004/EK rendeletnek megfelelő hatósági ellenőrzések révén - biztosítják, hogy a lóféléket tartó állattartók és a kibocsátó szervek teljesítik e rendelet szerinti kötelezettségeiket.
4. cikk
A lófélék uniós azonosítási rendszere
(1) E rendelet alkalmazásában a lófélék azonosítására szolgáló uniós rendszer a következő elemekből áll:
a)
egész élettartamra szóló, egységes azonosító okmány, amely a kibocsátó szerv vagy e rendelet eltérő rendelkezése hiányában az azt kiadó kibocsátó szerv tulajdonában marad, és a következőket tartalmazza:
i.
a lófélékhez tartozó egyedet leíró és annak jeleit rögzítő szöveges jegyleírás;
ii.
teljes lódiagram, amelyen szerepelnek a jegyleírásban rögzített jelek;
iii.
az azonosító adatokat módosító hivatalos bejegyzések számára fenntartott hely;
b)
azonosság-ellenőrzési módszer, amely:
i.
egyértelmű kapcsolatot biztosít az azonosító okmány és a lófélékhez tartozó azon egyed között, amelyre az okmányt kiadták;
ii.
jelzi, hogy a lófélékhez tartozó egyed már átesett egy azonosítási eljáráson;
c)
adatbázis, amely a 38. cikknek megfelelően rögzíti az azonosító okmány iránti kérelmet benyújtó állattartó, illetve a lófélékhez tartozó azon egyed azonosító adatait, amelyre az okmányt kiadták, és amely egyedi életszámot rendel hozzá az állathoz;
d)
a 39. cikknek megfelelően létrehozott központi adatbázis.
(2) Egy lófélékhez tartozó egyed csak akkor tekintendő e rendeletnek megfelelően azonosítottnak, ha azt:
a)
az alábbi rendelkezések egyikének megfelelően kibocsátott azonosító okmány kíséri:
i.
a 9. cikk az Unióban született lófélék esetében; vagy
ii.
a 14. cikk az Unióba behozott lófélék esetében; vagy
iii.
a 29. vagy 30. cikk az azonosítóokmány-másodlat által kísért állatok esetében; vagy
iv.
a 32. cikk a helyettesítő azonosító okmány által kísért állatok esetében; vagy
b)
az alábbi rendelkezéseknek megfelelően azonosították:
i.
a 24. cikk az ideiglenes okmánnyal kísért lófélék mozgatására vagy szállítására vonatkozó eltérések esetében; vagy
ii.
a 26. cikk (2) bekezdése a vágásra szánt lófélék bizonyos mozgatási vagy szállítási eseteire vonatkozó eltérések esetében.
II. FEJEZET
AZ UNIÓBAN SZÜLETETT LÓFÉLÉK AZONOSÍTÁSA
5. cikk
Az Unióban született lófélék okmányait kibocsátó szervek
(1) A 7. cikkben előírt azonosító okmányt az alábbi kibocsátó szervek egyike adja ki:
a)
az e rendelet 2. cikke e) pontjának i. alpontjában említett törzskönyvezett lófélék esetében egy, a 92/353/EGK határozat 2. cikke (1) bekezdésének megfelelően hivatalosan jóváhagyott vagy elismert egyesület vagy szövetség vagy egy tagállam azon hivatalos ügynöksége, amely a méneskönyvi bejegyzésre alkalmas, lófélékhez tartozó egyednek a 96/78/EK határozatnak megfelelő bejegyzése vagy nyilvántartásba vétele szerinti méneskönyvet kezeli;
b)
a 2. cikk e) pontjának ii. alpontjában említett törzskönyvezett lófélék esetében egy, versenyek vagy futamok céljára tartott lovakkal foglalkozó nemzetközi egyesület vagy szövetség nemzeti tagszervezete, amelyet a székhelye szerinti tagállam illetékes hatósága felügyel;
c)
a 2. cikk g) pontjában említett, tenyésztésre vagy termelésre szánt lófélék esetében:
i.
azon létesítmény illetékes hatósága, amelyben a lófélékhez tartozó egyedet azonosítása pillanatában tartják; vagy
ii.
az i. pontban említett illetékes hatóság által kijelölt és felügyelt, a szóban forgó feladattal megbízott kibocsátó szerv.
(2) Az illetékes hatóság csak olyan, az (1) bekezdés c) pontjának ii. alpontjában említett kibocsátó szervet jelölhet ki, amely megfelel az alábbi feltételeknek:
a)
pontos leírás áll rendelkezésre a kibocsátó szerv által teljesítendő feladatokról és kötelezettségekről, valamint ezek teljesítésének körülményeiről;
b)
bizonyított, hogy a kibocsátó szerv:
i.
rendelkezik a ráruházott feladatok elvégzéséhez szükséges szakértelemmel, felszereléssel és infrastruktúrával;
ii.
elegendő létszámú, illetve megfelelő képesítésű és tapasztalatú személyzettel rendelkezik;
iii.
pártatlan, és nem merül fel összeférhetetlenség a ráruházott feladatok elvégzése tekintetében;
iv.
rendelkezik olyan azonosítóokmány-mintával, amely megfelel az e rendeletben meghatározott követelményeknek;
c)
annak érdekében, hogy megelőzhető és adott esetben orvosolható legyen minden olyan eset, amikor nem teljesülnek e rendelet követelményei, a kibocsátó szerv szorosan együttműködik az illetékes hatósággal;
d)
az illetékes hatóság és a kijelölt kibocsátó szerv eredményesen és hatékonyan összehangolja tevékenységét.
(3) Amennyiben az illetékes hatóság ésszerű okok alapján feltételezheti, hogy a kibocsátó szerv az e rendeletben megállapított követelményeknek meg nem felelő tevékenységekbe bocsátkozik, ki kell vizsgálnia a feltételezett meg nem felelés ilyen eseteit. A kibocsátó szerv nem adhat ki azonosító okmányokat, amíg a kivizsgálás le nem zárult, és a meg nem felelés minden szempontból kizárható, illetve orvoslásra került.
(4) Amennyiben egy, az (1) bekezdésben említett kibocsátó szerv - a (3) bekezdésnek megfelelően végrehajtott intézkedések sérelme nélkül - nem felel meg az e rendeletben meghatározott követelményeknek, az illetékes hatóság visszavonja a lófélék azonosító okmányainak kibocsátására vonatkozó engedélyt.
Az illetékes hatóság az azonosító okmányok kibocsátására vonatkozó engedély visszavonását követően biztosítja, hogy a hatáskörébe tartozó lófélék azonosítása továbbra is e rendeletnek megfelelően történjen, és hogy a 34. cikknek megfelelően visszaküldött vagy visszaküldendő azonosító okmányok megőrzés céljából a szóban forgó illetékes hatóság vagy az általa ezzel a feladattal megbízott kibocsátó szerv birtokába kerüljenek.
6. cikk
A kibocsátó szervekre vonatkozó információk
(1) A tagállamok létrehozzák és folyamatosan frissítik az 5. cikk (1) bekezdésében említett kibocsátó szervek listáját, és azt az illetékes hatóság által létrehozott honlapon hozzáférhetővé teszik a többi tagállam és kibocsátó szerv, valamint a nyilvánosság számára.
(2) Az (1) bekezdésben említett lista:
a)
tartalmazza a 35. cikk, a 37. cikk (4) bekezdése, a 38. cikk (3) bekezdése és a 40. cikk (1) bekezdése követelményeinek való megfelelést biztosító elérhetőségi adatokat;
b)
megfelel a 2009/712/EK határozat II. melléklete 2. fejezete I. szakaszának f) pontjában meghatározott mintának és az említett határozat III. mellékletében megállapított követelményeknek;
c)
a (3) bekezdésnek megfelelően a Bizottság rendelkezésére bocsátott internetes link segítségével közvetlenül elérhető és a nem anyanyelvi beszélők számára is intuitívan értelmezhető.
(3) Annak érdekében, hogy segítse a tagállamokat az (1) bekezdésben említett frissített listák hozzáférhetővé tételében, a Bizottság honlapot hoz létre, amelyen minden egyes tagállam közvetlenül az (1) bekezdésben előírt információkat tartalmazó honlaphoz vezető linket helyez el.
7. cikk
Az Unióban született lófélékre vonatkozóan kibocsátott azonosító okmányok formátuma és tartalma
(1) Az Unióban született lóféléket a lófélék egységes azonosító okmányával kell azonosítani, amelyet az egyed egész élettartamára szólóan bocsátanak ki a következőknek megfelelően:
a)
az I. melléklet 1. részében meghatározott azonosítóokmány-minta;
b)
az említett melléklet 2. részében meghatározott kiegészítő követelmények.
(2) A kibocsátó szervek biztosítják, hogy az azonosító okmány elegendő számú oldalt tartalmazzon, amelyek megfelelő mezőiben megadhatók az alábbi, az I. melléklet 1. részében meghatározott azonosítóokmány-minta szerinti szakaszokban előírt információk:
a)
törzskönyvezett lófélék esetében legalább az I-IX. szakasz;
b)
tenyésztésre és termelésre szánt lovak esetében legalább az I-IV. szakasz.
(3) A kibocsátó szervek biztosítják, hogy az I. melléklet 1. része szerinti azonosító okmányok szakaszainak sorrendje és számozása változatlan maradjon, és hogy az azonosító okmány az említett szakaszok tekintetében elegendő számú, több bejegyzésnek helyet biztosító oldalt tartalmazzon.
(4) A kibocsátó szervek felelősek a biankó és kitöltött azonosító okmányok épületeiken belül történő biztonságos kezeléséért.
A kibocsátó szervek biztosítják a 34. cikk (1) bekezdése c) pontjának ii. alpontjában és a 35. cikkben említett azonosító okmányok hatékony érvénytelenítését - az okmányokkal és az azokban foglalt információkkal való bármely visszaélés megelőzése érdekében - azt megelőzően, hogy az elhunyt állatok okmányait átadnák a tulajdonosoknak emlékül, amennyiben a kibocsátó szervek eljárási szabályzata azt - a 4. cikk (1) bekezdésének a) pontjában foglaltak sérelme nélkül - megengedi.
(5) Az (1), (2) és (3) bekezdésben foglalt általános követelmények teljesülése esetén az illetékes hatóság a tenyésztéstechnikai hatósággal közösen igazgatási eljárásokat fogadhat el a felügyeletük alá tartozó, az 5. cikk (1) bekezdésében említett kibocsátó szervek által kiadott azonosító okmányok formátumának összehangolására.
8. cikk
Az illetékes hatóságnak az Unióban született lófélékre kiadandó azonosító okmányok kibocsátásával kapcsolatos kötelezettségei
A tenyésztéstechnikai hatóság és az illetékes hatóság biztosítja, hogy területén a felelőssége alá tartozó kibocsátó szervek:
a)
a 7. cikk (1), (2) és (3) bekezdésében előírt követelményeknek megfelelő azonosító okmányokat bocsássanak ki;
b)
rendelkezzenek azokkal a szükséges rendszerekkel, amelyek segítségével ellenőrizhetik (amennyiben azt az illetékes hatóság megköveteli), hogy egy állítólagosan általuk kibocsátott azonosító okmány:
i.
egyedi, a valóságnak megfelelő és eredeti;
ii.
biankó azonosító okmányok készletre történő nyomtatása esetén sorozatszámmal van ellátva, amely szerepel legalább az azonosító okmány I., II. és III. szakaszát feltüntető oldalakon.
9. cikk
Az Unióban született lófélékre vonatkozó azonosító okmányok kiadása
(1) A kibocsátó szervek kizárólag olyan azonosító okmányokat adnak ki, amelyek:
a)
megfelelnek a 7. cikk (1), (2) és (3) bekezdésében megállapított követelményeknek;
b)
I. szakaszát az I. szakasz A. részének 11. pontjában megnevezett kibocsátó szerv által vagy annak nevében ellenőrzött információk megadásával megfelelően kitöltötték;
c)
IV. szakaszát kitöltötték, amennyiben azt a nemzeti jogszabályok vagy az 5. cikk (1) bekezdésének a) és b) pontjában említett kibocsátó szerv szabályai előírják;
d)
V. szakaszát e cikk (2) bekezdésének megfelelően kitöltötték.
(2) Az 5. cikk (1) bekezdésének a) pontjában említett kibocsátó szerv a 2. cikk e) pontjának i. alpontjában említett törzskönyvezett lóféléket az említett rendelkezésben említett méneskönyv szabályainak megfelelően azonosítja, és az azonosító okmány V. szakaszában megadja a 90/427/EGK irányelv 8. cikke (1) bekezdésének második albekezdésében és az említett irányelv mellékletében említett származási tanúsítványban szereplő információkat.
(3) Az azonosító okmány V. szakasza - azon egyesület vagy szövetség elveinek megfelelően, amely megalapította a lófélékhez tartozó törzskönyvezett egyed fajtájának eredetét nyilvántartó méneskönyvet - a következőket tartalmazza:
a)
a származásra vonatkozó összes információ;
b)
a méneskönyvnek a 96/78/EK határozat 2. vagy 3. cikkében említett része;
c)
adott esetben a méneskönyv fő részének azon osztálya, amelybe a lófélékhez tartozó törzskönyvezett egyedet bejegyezték.
(4) A 2. cikk e) pontjának ii. alpontjában említett, versenyek vagy futamok céljára tartott lófélék törzskönyvezésekor az 5. cikk (1) bekezdésének b) pontjában említett kibocsátó szerv:
a)
az (1) bekezdés a) és b) pontjának, valamint a kibocsátó szerv szabályainak megfelelően a 7. cikk (1), (2) és (3) bekezdésében megállapított követelményeknek megfelelő azonosító okmányt ad ki; vagy
b)
elismeri és érvényesíti az említett állatra vonatkozóan az e cikk (1) bekezdésének megfelelően kibocsátott azonosító okmányt; vagy
c)
a 12. cikk (3) bekezdése c) pontjának megfelelően új azonosító okmányt ad ki.
10. cikk
Eltérés a bizonyos információknak az azonosító okmány I. és IV. szakaszában történő megadására vonatkozó kötelezettségtől
(1) A 4. cikk (1) bekezdése a) pontjának ii. alpontjától és a 9. cikk (1) bekezdésének b) pontjától eltérve az illetékes hatóság engedélyezheti a kibocsátó szervek számára az azonosító okmányban, az I. melléklet I. szakaszának B. részében szereplő lódiagram 12-18. pontja alapján rajzokkal feltüntetendő információk elhagyását, amennyiben teljesül az alábbi két feltétel:
a)
transzponder beültetésére került sor a 18. cikknek megfelelően, vagy pedig ezzel egyenértékű engedélyezett alternatív azonosság-ellenőrzési módszert alkalmaznak a 21. cikknek megfelelően;
b)
egy fénykép vagy fényképmásolat elegendő részletet mutat a lófélékhez tartozó egyedet leíró részlet leírásához.
(2) Az 5. cikk (1) bekezdésének a) és b) pontjában említett kibocsátó szervek:
a)
jogosultak nem élni az e cikk (1) bekezdésének megfelelően biztosított eltérés lehetőségével;
b)
az e cikk (1) bekezdésének megfelelően kibocsátott azonosító okmányokat a 9. cikk (1) bekezdésében meghatározott követelményekhez igazíthatják.
(3) A 9. cikk (1) bekezdése c) pontjától eltérve a tulajdonosra vonatkozó információk megadhatók a 38. cikknek megfelelően létrehozott adatbázisban nyilvántartásba vett tulajdonosi bizonyítvány vagy tulajdonosi kártya formájában is, amelyekben szerepel:
a)
a lófélékhez tartozó egyed életszáma;
b)
adott esetben az azonosító okmány száma, valamint a transzponderkód vagy a 21. cikknek megfelelő, engedélyezett alternatív azonosság-ellenőrzési módszer.
Amennyiben az állat elpusztult vagy eladták, ellopták, levágták vagy leölték, az első albekezdésben említett tulajdonosi bizonyítványt vagy tulajdonosi kártyát vissza kell juttatni a kibocsátó szervhez.
11. cikk
Az Unióban született lófélékre vonatkozó azonosító okmányok kiadására irányuló kérelem
(1) Az állattartók azon tagállam megfelelő kibocsátó szervéhez nyújtják be az Unióban született lófélékre vonatkozó azonosító okmányok kiadására irányuló kérelmüket, amelyben a lófélékhez tartozó egyed tartása szerinti létesítmény található, és rendelkezésre bocsátják az e rendelet előírásainak betartásához szükséges információkat.
(2) A tagállamok meghatározzák az e cikk (1) bekezdésében említett kérelmek benyújtására vonatkozó azon határidőket, amelyek a 12. cikkben és a 13. cikk (1) bekezdésében előírt azonosítási határidő betartásához szükségesek.
(3) E cikk (1) bekezdésének előírásaitól eltérve és a 96/78/EK határozat 1. cikkének megfelelően az állattartó az e cikk (1) bekezdésében említett kérelmet az 5. cikk (1) bekezdésének a) és b) pontjában említett olyan megfelelő kibocsátó szervhez is benyújthatja, amelynek székhelye a lófélékhez tartozó egyedet tartó létesítmény helye szerinti tagállamtól eltérő tagállamban található.
12. cikk
Az Unióban született lófélék azonosításának határideje
(1) Az Unióban született lóféléket legkésőbb a születésük időpontjától számított 12 hónap múlva, de mindenképpen a születés helye szerinti gazdaság elhagyását megelőzően a 9. cikknek megfelelően kiadott azonosító okmánnyal kell azonosítani, kivéve, ha mozgatásakor az egyed a 23. cikk (2) bekezdése c) pontjának megfelelően az őt nevelő anyaállatot kísérő, nem elválasztott csikó, vagy ha mozgatására a 26. cikk (2) bekezdésének megfelelően kerül sor.
(2) A tagállamok az (1) albekezdéstől eltérve dönthetnek úgy, hogy hat hónapra vagy a születés naptári évére korlátozzák a lófélékhez tartozó egyed azonosítására engedélyezett maximális időtartamot.
(3) Az (1) és (2) bekezdéstől eltérve bármikor új azonosító okmány adható ki a 9. cikknek megfelelően:
a)
az illetékes hatóság kérésére vagy az illetékes hatóság által, amennyiben a meglévő azonosító okmány nem felel meg a 7. cikk (1), (2) és (3) bekezdésében megállapított követelményeknek, vagy a kibocsátó szerv nem adott meg pontosan bizonyos, az I., II. vagy V. szakaszban feltüntetendő azonosító adatokat; vagy
b)
amennyiben egy tenyésztésre és termelésre szánt, lófélékhez tartozó egyedet az 5. cikk (1) bekezdésének a) pontjában említett kibocsátó szerv szabályainak megfelelően törzskönyveznek, és a meglévő azonosító okmány nem módosítható megfelelően; vagy
c)
amennyiben egy ló magasabb besorolást kap, és az 5. cikk (1) bekezdésének b) pontjában említett kibocsátó szerv szabályainak megfelelően a 2. cikk e) pontjának ii. alpontja szerinti törzskönyvezett egyeddé nyilvánítják, illetve amennyiben egy lovat az 5. cikk (1) bekezdésének b) pontjában említett kibocsátó szerv szabályainak megfelelően a 2. cikk e) pontjának ii. alpontja szerinti törzskönyvezett egyedként nyilvántartásba vesznek, és a meglévő azonosító okmány nem módosítható megfelelően; vagy
d)
amennyiben az azonosító okmány kiadására a 10. cikk (1) bekezdésének megfelelően került sor, és az a 10. cikk (2) bekezdésének b) pontja alapján nem igazítható hozzá a 9. cikk (1) bekezdésében meghatározott követelményekhez; vagy
e)
a 18. cikk (4) és (5) bekezdésében említett esetekben, és amennyiben a meglévő azonosító okmány nem módosítható megfelelően; vagy
f)
amennyiben az illetékes hatóság vizsgálat keretében elkobozta az azonosító okmányt.
Az első albekezdésben említett esetekben a meglévő azonosító okmányt érvénytelenítés céljából le kell adni a kibocsátó szervnek, és a meglévő azonosító okmány érvénytelenítését és az új azonosító okmány kibocsátását be kell jegyezni a 38. cikknek megfelelően létrehozott adatbázisba.
13. cikk
Az egyes szabadon vagy félszabad körülmények között élő lófélék azonosítására vonatkozó eltérések
(1) A 12. cikktől eltérve az illetékes hatóság dönthet úgy, hogy az illetékes hatóság által meghatározandó bizonyos területeken szabadon vagy félszabad körülmények között élő meghatározott populációkat alkotó lóféléket csak abban az esetben kell a 9. cikknek vagy a 17. cikk (4) bekezdésének megfelelően kibocsátott azonosító okmánnyal azonosítani, ha azokat:
a)
az ilyen populációkból eltávolítják, kivéve az egyik meghatározott populációból a másikba való, hatósági felügyelet alatt történő átvitel esetén; vagy
b)
háziállatként tartják tovább.
(2) Az (1) bekezdésben biztosított eltérés lehetőségével élni kívánó tagállamok e cikkre hivatkozva értesítik a Bizottságot az érintett populációkról és területekről, amelyeket az említett eltérés alkalmazását megelőzően az (1) bekezdésnek megfelelően meghatároztak.
III. FEJEZET
AZ UNIÓBA BEHOZOTT LÓFÉLÉK AZONOSÍTÁSA
14. cikk
Az Unióba behozott lófélék azonosítása
A harmadik országokban kiadott azonosító okmányok e rendelet szerint érvényesnek tekintendők, amennyiben azok megfelelnek az alábbi feltételeknek:
a)
azokat
i.
törzskönyvezett lófélék esetében egy olyan, harmadik országban működő, származási bizonyítványokat kiállító szerv adta ki, amely szerepel a 94/28/EK irányelv 3. cikkének (1) bekezdésében előírt jegyzékben; vagy
ii.
törzskönyvezett ló esetében egy, az 5. cikk (1) bekezdésének b) pontjában említett, versenyek vagy futamok céljára tartott lovakkal foglalkozó nemzetközi egyesület vagy szövetség nemzeti tagszervezete adta ki, amelynek székhelye az adott harmadik országban található; vagy
iii.
minden más esetben a lófélékhez tartozó egyed származása szerinti harmadik ország illetékes hatósága adta ki;
b)
megfelelnek a 7. cikk (2) bekezdésében meghatározott valamennyi követelménynek.
15. cikk
Az Unióba behozott lófélékre vonatkozó azonosító okmányok kiadására irányuló kérelem
(1) A lófélékhez tartozó egyed tartója a 952/2013/EU rendelet 5. cikke 16. pontjának a) alpontja szerinti vámeljárás lezárásának napjától számított 30 napon belül az 5. cikk (1) bekezdésében említett, a lófélékhez tartozó egyed kategóriájának megfelelő kibocsátó szervhez kérelmet nyújt be a 7. cikknek megfelelő azonosító okmány 9. cikk szerinti kibocsátása vagy a meglévő azonosító okmánynak az említett kibocsátó szerv által e rendelet 38. cikkének megfelelően létrehozott adatbázisban történő nyilvántartásba vétele iránt, amennyiben:
a)
lófélék Unióba irányuló behozatalára kerül sor; vagy
b)
az illetékes hatóság a törzskönyvezett ló ideiglenes behozatalát a 2009/156/EK irányelv 19. cikke b) pontjának alapján elfogadott bizottsági határozatnak megfelelően az említett irányelv 19. cikke c) pontjával összhangban állandó belépéssé változtatta.
(2) Amennyiben az (1) bekezdésben említett meglévő azonosító okmány nem felel meg a 7. cikk (2) bekezdésében megállapított követelményeknek, az állattartó kérésére a kibocsátó szerv:
a)
kitölti az azonosító okmányt, hogy az megfeleljen a 7. cikk (2) bekezdésében megállapított követelményeknek;
b)
a 38. cikknek megfelelően létrehozott adatbázisba felveszi a lófélékhez tartozó egyed részletes azonosító adatait és a kiegészítő információkat.
(3) Amennyiben az (1) bekezdésben említett meglévő azonosító okmány nem módosítható úgy, hogy megfeleljen az e rendelet 7. cikkének (2) bekezdésében megállapított követelményeknek, nem tekinthető azonosításra alkalmasnak e rendeletnek megfelelően, és a lófélékhez tartozó egyedre vonatkozóan a 7. cikk (1), (2) és (3) bekezdésében megállapított követelményeket teljesítő új azonosító okmányt kell kiadni a 9. cikknek megfelelően és a benyújtott azonosító okmány alapján, amelynek tartalmaznia kell legalább a 90/427/EGK irányelv mellékletében meghatározott információkat.
IV. FEJEZET
AZ AZONOSÍTÓ OKMÁNYOK KIADÁSÁT MEGELŐZŐ ELLENŐRZÉSEK; AZONOSSÁG-ELLENŐRZÉSI MÓDSZEREK
16. cikk
A lófélékre vonatkozó egységes azonosító okmányok ellenőrzése
(1) Az azonosító okmányok kiadását megelőzően a kibocsátó szerv vagy a nevében eljáró személy megfelelő intézkedéseket hoz
a)
annak megállapítása céljából, hogy a lófélékhez tartozó érintett egyedre vonatkozóan még nem adtak ki ilyen azonosító okmányt;
b)
annak megelőzésére, hogy a lófélékhez tartozó konkrét egyed esetében csalárd módon több azonosító okmányt adjanak ki.
(2) A (1) bekezdésben előírt intézkedések között szerepelnek a következők:
a)
a megfelelő dokumentáció és a rendelkezésre álló elektronikus bejegyzések tanulmányozása;
b)
a lófélékhez tartozó egyed korának becslése;
c)
a 17. cikk előírásainak megfelelően annak ellenőrzése, hogy a lófélékhez tartozó egyeden találhatók-e korábbi azonosításra utaló nyomok vagy jelek.
17. cikk
A lófélék korábbi azonosításának feltárását célzó intézkedések
(1) Az esetlegesen korábbi azonosításra utaló nyomok vagy jelek feltárását célzó, 16. cikk szerinti intézkedések legalább a következők felderítésére irányulnak:
a)
bármely korábban beültetett transzponder az ISO 11785 szabványnak megfelelő olyan leolvasókészülék használatával, mely képes a legalább HDX és FDX-B technológiájú transzponderek olvasására legalább akkor, ha a leolvasó közvetlen kapcsolatban van a testfelülettel azon a helyen, ahová a transzpondert rendes körülmények között beültetik;
b)
minden arra utaló klinikai jel, hogy egy korábban beültetett transzpondert vagy egy, a 21. cikknek megfelelően korábban alkalmazott jelölést sebészeti beavatkozással eltávolítottak vagy módosítottak;
c)
minden arra utaló jel vagy jelzés, hogy a lófélékhez tartozó érintett egyedre vonatkozóan alternatív azonosság-ellenőrzési módszert alkalmaztak a 21. cikknek megfelelően.
(2) Amennyiben az e cikk (1) bekezdésében előírt intézkedések az állattartó kérelmének a 11. cikk (1) bekezdése szerinti benyújtását követően egy korábban beültetett transzponder meglétét tárják fel, vagy a 21. cikknek megfelelően alkalmazott bármilyen olyan alternatív azonosság-ellenőrzési módszert mutatnak ki, amely a 9. cikknek megfelelően elvégzett korábbi azonosításra utal, a kibocsátó szerv:
a)
a rendelkezésre álló információktól függően a 29. cikknek, illetve a 32. cikknek megfelelően azonosítóokmány-másodlatot vagy helyettesítő azonosító okmányt állít ki;
b)
a szóban forgó információt - azaz a transzponder számát vagy az alternatív azonosság-ellenőrzési módszert - megfelelő módon bejegyzi az azonosító okmány I. szakasza A. részének mezőibe és az I. szakasz B. részében található lódiagramba.
(3) Amennyiben megerősítést nyer, hogy a lófélékhez tartozó, az Unióban született valamely egyed esetében az e cikk (1) bekezdésében említett transzpondernek vagy alternatív azonosság-ellenőrzési módszernek az eltávolítását nem dokumentálták, a kibocsátó szerv helyettesítő azonosító okmányt ad ki a 32. cikknek megfelelően.
(4) E cikk (2) bekezdésétől eltérve az illetékes hatóság engedélyezheti a 9. cikknek megfelelő azonosító okmány kibocsátását azon szabadon vagy félszabad körülmények között élő, a 13. cikkben említett lófélék esetében, amelyek transzpondert viselnek, de amelyekre vonatkozóan a 13. cikknek megfelelően nem állítottak ki azonosító okmányt, amennyiben a transzponder beültetésekor annak kódját bejegyezték a lófélék szóban forgó populációjáért felelős kibocsátó szerv adatbázisába.
18. cikk
Elektronikus azonosság-ellenőrzési módszerek
(1) A kibocsátó szerv biztosítja, hogy a lófélékhez tartozó egyed első, a 12. cikknek megfelelő azonosításakor transzponder kerüljön beültetésre az állat testébe.
(2) A transzpondert aszeptikus körülmények között, parenterálisan kell beültetni a nyak hosszának közepén a fejtető és a mar közé, a sörényél alá.
Az illetékes hatóság azonban engedélyezheti, hogy a transzponder a lófélékhez tartozó egyed nyakának más részén kerüljön beültetésre, amennyiben a beültetésnek ez az alternatív módja:
a)
nincs negatív hatással a lófélékhez tartozó egyed jólétére;
b)
nem növeli a transzponder elmozdulásának kockázatát az első albekezdésben említett módszerhez képest.
(3) A tagállamok meghatározzák a (2) bekezdésben előírt beavatkozáshoz szükséges minimális képesítési követelményeket, vagy kijelölik az ilyen műveletek végzésével megbízott személyt (a továbbiakban: a képesített személy) vagy foglalkozási kört.
(4) Az 5. cikk (1) bekezdésének a) és b) pontjában említett kibocsátó szervek előírhatják, hogy a 21. cikkben előírt alternatív azonosság-ellenőrzési módszerek valamelyikével azonosított lóféléket transzponder beültetése révén meg kell jelölni a lófélék méneskönyvi bejegyzése és nyilvántartásba vétele céljából, illetve a törzskönyvezett lovak verseny céljára történő nyilvántartásba vétele céljából.
(5) Az 5. cikk (1) bekezdésében említett kibocsátó szervek és az illetékes hatóság előírhatják, hogy a 4. cikk (2) bekezdésének és a 43. cikk (1) bekezdésnek megfelelően azonosítottnak tekintett lóféléket azonosságuk ellenőrzése céljából transzponder beültetése révén meg kell jelölni azokban az esetekben, amelyekben:
a)
a korábban beültetett és nyilvántartásba vett transzponderek már nem működnek;
b)
a 21. cikknek megfelelően alternatív azonosság-ellenőrzési módszerként nyilvántartásba vett veleszületett vagy szerzett jel már nem alkalmas az említett célra; vagy
c)
az illetékes hatóság szükségesnek ítéli az azonosság ellenőrzését.
19. cikk
A transzponderek útján jelzett kódok egyedi jellegének biztosítása
(1) A tagállamok - a 2. cikk n) pontjának i. alpontjában említett szabványoknak megfelelően - szabályokat állapítanak meg annak biztosítására, hogy az 5. cikk (1) bekezdésében említett kibocsátó szervek által a 9. cikknek megfelelően kibocsátott azonosító okmányok esetében az említett szervek által beültetett transzponderek útján jelzett kódok egyediek legyenek.
(2) Az (1) bekezdésnek megfelelően megállapított szabályokat azon azonosító rendszer veszélyeztetése nélkül kell alkalmazni, amelyeket a lófélékhez tartozó törzskönyvezett egyedre vonatkozó, e rendeletnek megfelelő azonosítást végző valamely másik tagállam kibocsátó szerve meghatározott.
20. cikk
A transzponderkód bejegyzése az azonosító okmányba
(1) A transzpondernek a 18. cikknek megfelelő beültetése esetén a kibocsátó szerv az azonosító okmányba bevezeti a következő információkat:
a)
az I. szakasz A. részének 5. pontjában a beültetést követően a transzponder által továbbított és a leolvasókészülék által kijelzett kód legalább 15 utolsó számjegye; és adott esetben:
i.
egy vonalkóddal ellátott öntapadós címke, amennyiben az okmány érintett oldalát ezt követően laminálják; vagy
ii.
az említett vonalkód fénymásolata, amelyen szerepel a transzponder által továbbított kód legalább 15 utolsó számjegye;
b)
az I. szakasz B. részében szereplő lódiagram 12. vagy 13. pontjában - attól függően, hogy a transzpondert melyik oldalra ültették be - a transzponder beültetésének és ezt követően az általa továbbított kód leolvasásának helye a lófélékhez tartozó egyed testén;
c)
az I. szakasz B. részében szereplő lódiagram 19. pontjában az állatorvos vagy azon képesített személy aláírása, aki az I. szakasz A. része 3. pontját és az I. szakasz B. részében szereplő lódiagramot kitöltötte és ezzel az azonosítást elvégezte, és leolvasta a transzponder által a beültetést követően továbbított kódot, vagy azon személy aláírása, aki ezt az információt az azonosító okmánynak a kibocsátó szerv szabályainak megfelelően történő kibocsátása céljából megadja.
(2) A cikk (1) bekezdésének a) pontjától eltérve, amennyiben egy lófélékhez tartozó egyed olyan korábban beültetett transzponderrel van megjelölve, amely nem felel meg a 2. cikk n) pontjának i. alpontjában meghatározott ISO-szabványoknak, az azonosító okmány I. szakasza A. részének 5. pontjában fel kell tüntetni a gyártó vagy a leolvasórendszer nevét.
21. cikk
Alternatív azonosság-ellenőrzési módszerek engedélyezése
(1) A 18. cikk (1) bekezdésétől eltérve a tagállamok engedélyezhetik az Unióban született lófélék azonosításának azon megfelelő alternatív módszereit - a jeleket is beleértve -, amelyek megfelelnek a 4. cikk (1) bekezdése b) pontjában megállapított követelményeknek, és biztosítják az azonosító okmányba bejegyzett állat azonosságának ellenőrizhetőségét.
(2) A tagállamok biztosítják, hogy:
a)
a lófélék azonosításának alternatív módszerei ne legyenek az e rendelettel összhangban azonosított lófélék túlnyomó többsége esetében végzett azonosság-ellenőrzés kizárólagos eszközei;
b)
a tenyésztésre és termelésre szánt lóféléken alkalmazott látható jelek ne legyenek összetéveszthetőek azokkal az jelekkel, amelyeket az 5. cikk (1) bekezdésének a) pontjában említett kibocsátó szervek a törzskönyvezett lófélékre vonatkozóan alkalmazhatnak területükön;
c)
bármelyik engedélyezett alternatív azonosság-ellenőrzési módszer vagy az említett módszerek bármilyen kombinációja legalább ugyanazokat a garanciákat nyújtsa, mint a 18. cikknek megfelelően beültetett transzponder;
d)
a lófélékhez tartozó konkrét egyedre alkalmazott alternatív azonosság-ellenőrzési módszerre vonatkozó információ digitalizálható formában leírható és a 38. cikknek megfelelően létrehozott adatbázisban - visszakereshető formában - tárolható legyen.
(3) Az (1) bekezdésben biztosított eltéréssel élni kívánó tagállamok a Bizottság, a többi tagállam és a nyilvánosság számára a 6. cikk (1) bekezdésében említett honlapon elérhetővé teszik az alternatív azonosság-ellenőrzési módszereikre vonatkozó információkat.
22. cikk
Az alternatív azonosság-ellenőrzési módszereket alkalmazó kibocsátó szervek és állattartók kötelezettségei
(1) A kibocsátó szervnek biztosítania kell, hogy egy lófélékhez tartozó egyed vonatkozásában azonosító okmány csak akkor kerüljön kiadásra, ha:
a)
a 21. cikkben említett engedélyezett alternatív azonosság-ellenőrzési módszer alkalmazásának helyességét ellenőrizték;
b)
az azonosság ellenőrzésére alkalmazott módszer megnevezése bejegyzésre került az azonosító okmány I. szakasza A. részének 6. vagy 7. pontjában vagy adott esetben a XI. szakaszban, és a 38. cikk (1) bekezdése f) pontjának megfelelően az adatbázisban rögzítésre került.
(2) Alternatív azonosság-ellenőrzési módszer alkalmazása esetén az állattartó biztosítja az azonosítással kapcsolatos információhoz való hozzáférést szolgáló eszközöket, vagy adott esetben vállalja a lófélékhez tartozó egyed azonosság-ellenőrzésének költségeit, illetve elfogadja az annak elvégzéséhez szükséges várakozási időt.
V. FEJEZET
A LÓFÉLÉK MOZGATÁSA ÉS SZÁLLÍTÁSA
23. cikk
A törzskönyvezett és a tenyésztésre és termelésre szánt lófélék mozgatása és szállítása
(1) A törzskönyvezett és a tenyésztésre és termelésre szánt lófélékre vonatkozóan a 9. cikk (1) bekezdésének, a 14. cikknek, a 29. cikknek, a 30. cikknek vagy a 32. cikknek megfelelően kibocsátott azonosító okmányoknak minden esetben kísérniük kell azokat az egyedeket, amelyekre vonatkozóan kiállították őket, többek között - amennyiben azt a nemzeti jogszabályok előírják - a lófélékhez tartozó egyed tetemének az 1069/2009/EK rendelet 24. cikke (1) bekezdésének a) pontjával összhangban engedélyezett vagy a 142/2011/EU rendelet III. melléklete III. fejezete a) pontjának iii. alpontjában említett létesítményben való feldolgozása céljából történő szállítása során.
(2) Az (1) bekezdéstől eltérve nem kell azonosító okmánynak kísérnie a törzskönyvezett, valamint tenyésztésre és termelésre szánt lóféléket, amennyiben:
a)
azok istállóban vagy legelőn tartózkodnak, és az állattartó késedelem nélkül be tudja mutatni az azonosító okmányt;
b)
azokat ideiglenes jelleggel lovagolják, szállítják, hajtják vagy vezetik
i.
egy tagállamon belüli gazdaság közelében, és így az azonosító okmány késedelem nélkül bemutatható; vagy
ii.
vándorlegeltetés közben, nyilvántartásba vett nyári legelőkre, illetve legelőkről való hajtás során, amennyiben az azonosító okmányok az indulási gazdaságban bemutathatók;
c)
azok nincsenek elválasztva, és az anyaállatot vagy a dajka kancát kísérik;
d)
azokat lovas versenyre vagy eseményre készítik fel, vagy azok ehhez kapcsolódó teszten vesznek részt, ami miatt el kell hagyniuk a felkészülés, a verseny vagy az esemény helyszínét;
e)
azok mozgatására vagy szállítására magukkal a lófélékkel vagy a tartásuk szerinti gazdasággal kapcsolatos vészhelyzetben kerül sor.
24. cikk
Az ideiglenes okmánnyal kísért lófélék mozgatására vagy szállítására vonatkozó eltérések
(1) Az állattartó kérelmére vagy az illetékes hatóság kérésére a kibocsátó szerv ideiglenes okmányt bocsát ki, amely tartalmazza legalább a III. mellékletben előírt információkat, és amely lehetővé teszi a lófélék legfeljebb 45 napig történő, ugyanazon a tagállamon belüli mozgatását és szállítását; eközben az azonosító okmányt le kell adni a kibocsátó szervnek vagy az illetékes hatóságnak az azonosító adatok frissítése céljából.
(2) Az (1) bekezdésben előírt ideiglenes okmány által kísért lófélék nem szállíthatók vágóhídra emberi fogyasztásra való vágás céljából.
(3) Az (1) bekezdéstől eltérve, amennyiben a lófélékhez tartozó egyedet az említett bekezdésben említett 45 napos időtartamon belül egy másik tagállamba vagy egy másik tagállamon keresztül egy harmadik országba kell szállítani, az állatot - nyilvántartási státusától függetlenül - az e cikk (1) bekezdésében említett ideiglenes okmányon kívül állat-egészségügyi bizonyítványnak is kísérnie kell a 2009/156/EK irányelv III. mellékletének megfelelően.
25. cikk
Az intelligens kártyával történő mozgatásra vonatkozó eltérések
(1) A 23. cikk (1) bekezdésétől eltérve az illetékes hatóság engedélyezheti a törzskönyvezett, valamint a tenyésztésre és termelésre szánt lófélék ugyanazon tagállamon belüli, azonosító okmány nélküli mozgatását vagy szállítását, feltéve, hogy az állatokat az azonosító okmányukat kiállító kibocsátó szerv által kiadott és a II. mellékletben meghatározott információkat tartalmazó intelligens kártya kíséri.
(2) Az e cikk (1) bekezdésében biztosított eltéréssel élő tagállamok eltéréseket engedélyezhetnek egymás számára a törzskönyvezett, valamint a tenyésztésre és termelésre szánt lóféléknek a tagállamok saját területén belül történő mozgatására vagy szállítására vonatkozóan.
A tagállamok tájékoztatják a Bizottságot ilyen eltérések biztosítására irányuló szándékukról.
26. cikk
A vágásra szánt lófélék mozgatása és szállítása
(1) A vágásra szánt lóféléket vágóhídra való mozgatásuk vagy szállításuk során a következők kísérik:
a)
a 9. cikk (1) bekezdésének vagy a 14. cikknek megfelelően kiadott azonosító okmány; vagy
b)
a 29. cikknek vagy a 30. cikknek megfelelően kiadott azonosítóokmány-másodlat, amely a 31. cikkben biztosított eltérés tárgyát képezte.
(2) Az (1) bekezdéstől eltérve az illetékes hatóság engedélyezheti, hogy azokat a vágásra szánt lóféléket, amelyekre vonatkozóan nem állítottak ki azonosító okmányt a 9. cikk (1) bekezdésének megfelelően, a születésük helye szerinti gazdaságból közvetlenül az ugyanabban a tagállamban található vágóhídra szállítsák, feltéve, hogy:
a)
a vágásra szánt lófélék 12 hónapnál fiatalabbak, és tej középfogaik magnyomai láthatók;
b)
az állatok nyomonkövethetősége a születés helye szerinti gazdaságtól a vágóhídig megszakítás nélkül biztosított;
c)
a vágóhídra történő szállítás közben a vágásra szánt lófélék egyedi jelöléssel rendelkeznek a 18. vagy 21. cikknek megfelelően;
d)
a szállítmányt a 853/2004/EK rendelet II. melléklete III. szakaszának megfelelően az élelmiszerláncra vonatkozó információk kísérik, amelyek magukban foglalják az e bekezdés c) pontjában említett egyedi jelölésre való hivatkozást;
e)
a transzpondert és minden olyan fizikai azonosítót, amellyel a lófélékhez tartozó egyedet a 21. cikknek megfelelően ellátják, eltávolítása, megsemmisítése vagy helyszíni ártalmatlanítása révén védeni kell a későbbi csalárd módon történő felhasználástól.
(3) A 34. cikk (1) bekezdésének b) és c) pontja nem alkalmazandó abban az esetben, ha a vágásra szánt lófélék mozgatása vagy szállítása e cikk (2) bekezdésének megfelelően történik.
VI. FEJEZET
AZ AZONOSÍTÓ OKMÁNYOK KEZELÉSE, MÁSODLATOK ÉS HELYETTESÍTŐ OKMÁNYOK KIÁLLÍTÁSA, VALAMINT AZ AZONOSÍTÓ OKMÁNYOK FELFÜGGESZTÉSE
27. cikk
Az állattartóknak az azonosító okmányok kezelésével kapcsolatos kötelezettségei annak érdekében, hogy a lófélék azonosságának folytonossága egész élettartamuk során biztosított legyen
(1) A lófélékhez tartozó egyed tartója biztosítja, hogy az azonosító okmányban szereplő alábbi azonosító adatok mindig aktuálisak és helyesek legyenek:
a)
a lófélékhez tartozó egyed státusa az emberi fogyasztásra való vágás tekintetében;
b)
az olvasható transzponderkód vagy a 21. cikkben előírt alternatív azonosság-ellenőrzési módszerként alkalmazott jel;
c)
a lófélékhez tartozó egyed státusa mint törzskönyvezett, illetve tenyésztésre és termelésre szánt állat;
d)
a tulajdonjoggal kapcsolatos információ, amennyiben azt a lófélékhez tartozó egyed tartása szerinti tagállam jogszabályai előírják vagy az 5. cikk (1) bekezdésében említett kibocsátó szerv megköveteli.
(2) Függetlenül attól, hogy mely kibocsátó szerv adta ki az azonosító okmányt a 9. cikk (1) bekezdésének, a 14. cikknek, a 29. cikknek vagy a 32. cikknek megfelelően, a lófélékhez tartozó egyed tartója biztosítja, hogy az azonosító okmány az 5. cikk (1) bekezdésében említett kibocsátó szervhez kerüljön benyújtásra a lófélékhez tartozó egyed kategóriájának megfelelően a lófélékhez tartozó egyed gazdasága szerinti tagállamban annak érdekében, hogy a 38. cikk (1) bekezdésében említett azonosító adatok az alábbiak idejétől számított 30 napon belül továbbításra kerüljenek:
a)
az azonosító okmány 9. cikk (1) bekezdésének megfelelő kiadása egy olyan kibocsátó szerv által, amely a gazdaság szerinti tagállamon kívül található;
b)
a lófélékhez tartozó egyednek egy másik tagállamból a gazdaság szerinti tagállamba történő bevitele, kivéve a következők esetében:
i.
versenyeken, futamokon, lovas műsorokban, kiképzésben vagy szállításban legfeljebb 90 napos időszakon át részt vevő lófélék;
ii.
a tenyészidőszak alatt a tagállamban található mének;
iii.
kancák, amelyek tenyésztési célból legfeljebb 90 napig tartózkodnak a tagállamban;
iv.
orvosi okokból állatorvosi létesítményben tartott lófélék;
v.
lófélék, melyeket a tagállamba való bevitelüktől számított 10 napon belül levágásra szánnak.
(3) Amennyiben szükségessé válik az azonosító okmányban szereplő, a 38. cikk (1) bekezdésében említett azonosító adatok frissítése, az állattartó az azonosító adatok módosulását előidéző eseménytől számított 30 napon belül benyújtja az azonosító okmányt:
a)
a 2. cikk e) pontjának i. alpontjában említett törzskönyvezett lófélék esetében az 5. cikk (1) bekezdésének a) pontjában említett azon kibocsátó szervnek, amely
i.
a lófélékhez tartozó érintett törzskönyvezett egyedre vonatkozóan kiállította az azonosító okmányt; vagy
ii.
a 92/353/EGK határozatnak megfelelően jóváhagyott szerv a lófélékhez tartozó egyed gazdasága szerinti tagállamban, és méneskönyvet alapított, amelybe a lófélékhez tartozó egyed bejegyezhető, vagy amelyben az nyilvántartásba vehető a 96/78/EK határozatnak megfelelően; vagy
b)
a 2. cikk e) pontjának ii. alpontjában említett törzskönyvezett lófélék esetében az 5. cikk (1) bekezdésének b) pontjában említett kibocsátó szervnek a szóban forgó kibocsátó szerv szabályainak megfelelően, amely kiállította a törzskönyvezett ló azonosító okmányát; vagy
c)
az illetékes hatóságnak vagy a lófélékhez tartozó egyed gazdasága szerinti tagállam illetékes hatósága által e rendeletnek megfelelően kijelölt bármely kibocsátó szervnek.
28. cikk
A kibocsátó szerveknek az azonosító okmányok kezelésével kapcsolatos kötelezettségei annak érdekében, hogy a lófélék azonosságának folytonossága egész élettartamuk során biztosított legyen
A 27. cikk (3) bekezdésében említett kibocsátó szerv
a)
elvégzi az azonosító okmányban szereplő azonosító adatokkal kapcsolatos szükséges frissítéseket;
b)
abban az esetben, ha nem maga adta ki az első azonosító okmányt a 9. cikk (1) bekezdésének megfelelően, az azonosító okmány I. szakaszának C. részében bejegyzi a kibocsátó szervvel kapcsolatos szükséges információkat, amely magában foglalja legalább az adatbázis UELN-kompatibilis számát;
c)
kitölti az azonosító okmány IV. szakaszának rovatait, amennyiben a nemzeti jogszabályok vagy a kibocsátó szerv szabályai a tulajdonjog átruházását előírják;
d)
az általa a 38. cikknek megfelelően létrehozott adatbázisba beviszi vagy abban kiegészíti a benyújtott azonosító okmányban szereplő azonosító adatokra vonatkozó bejegyzéseket;
e)
a 39. cikknek megfelelően továbbítja az információkat a központi adatbázisnak.
29. cikk
Az azonosítóokmány-másodlatok kibocsátása
(1) Az 5. cikk (1) bekezdésében említett kibocsátó szerv azonosítóokmány-másodlatot ad ki a következő esetekben:
a)
az eredeti azonosító okmány elveszett, és - a transzponder által továbbított kód vagy a 21. cikknek megfelelő alternatív azonosság-ellenőrzési módszer révén - megállapítható az állat azonossága; vagy
b)
a 12. cikkben, a 14. cikkben vagy a 43. cikk (2) bekezdésében megállapított határidőkön belül nem került sor az állat azonosítására, feltéve, hogy a fedezési igazolás rendelkezésre áll, és a biológiai anyát vagy embrióátültetés esetén a recipiens anyát e rendeletnek megfelelően azonosították; vagy
c)
az illetékes hatóság bizonyítékkal rendelkezik arra vonatkozóan, hogy a meglévő azonosító okmányban szereplő egyes azonosító adatok nem felelnek meg az érintett állatnak, és a 12. cikk (3) bekezdésének a) pontjában foglalt rendelkezések nem alkalmazhatók.
(2) Az (1) bekezdésben említett esetekben az 5. cikk (1) bekezdésében említett kibocsátó szerv az állattartó kérelmére vagy az illetékes hatóság kérésére
a)
szükség esetén az állat testébe a 18. cikknek megfelelően transzpondert ültet be, vagy arra vonatkozóan a 21. cikknek megfelelő, engedélyezett alternatív azonosság-ellenőrzési módszert alkalmaz;
b)
azonosítóokmány-másodlatot ad ki, amelyen egyértelműen feltünteti, hogy másodlatról van szó („azonosítóokmány-másodlat”), hivatkozva az azon kibocsátó szerv adatbázisában nyilvántartásba vett életszámra is, amely:
i.
elvégezte az állat első azonosítását, és az elveszett eredeti azonosító okmányt kiadta; vagy
ii.
az (1) bekezdés b) pontjában említett állatok esetében kibocsátja az azonosító okmány másodlatát;
c)
az azonosítóokmány-másodlat II. szakaszának II. részében a lófélékhez tartozó egyedet emberi fogyasztás céljából történő levágásra nem szánt állatként sorolja be.
(3) A (2) bekezdésnek megfelelően kibocsátott azonosítóokmány-másodlatra vonatkozó információkat az életszám megadásával a 38. cikknek megfelelően rögzíteni kell az adatbázisban, és a 39. cikknek megfelelően továbbítani kell őket a központi adatbázisnak.
(4) Amennyiben az elveszett azonosító okmányt a 9. cikk (1) bekezdésének megfelelően az 5. cikk (1) bekezdésében említett olyan kibocsátó szerv adta ki, amely már megszűnt, az azonosító okmány másodlatát e cikk (2) bekezdésének megfelelően a lófélékhez tartozó egyed gazdasága szerinti tagállam valamely, az 5. cikk (1) bekezdésében említett kibocsátó szerve adja ki.
30. cikk
Az Unióba behozott lófélékre vonatkozó azonosítóokmány-másodlatok kibocsátása
A 29. cikk (2) bekezdésétől eltérve, amennyiben az elveszett eredeti azonosító okmányt egy harmadik országbeli, a 14. cikk a) pontjában említett kibocsátó szerv adta ki, az említett harmadik országbeli kibocsátó szerv új azonosító okmányt adhat ki, feltéve, hogy az új azonosító okmányt
a)
a 14. cikk a) pontjában említett kibocsátó szerv elküldi a 29. cikk (2) bekezdésében említett kibocsátó szervnek, amely azt azonosítóokmány-másodlatként jelöli meg, továbbá az állatot a 29. cikk (2) bekezdése c) pontjának megfelelően sorolják be, és az információkat a 29. cikk (3) bekezdésének megfelelően az adatbázisban rögzítik;
b)
a lófélékhez tartozó egyed gazdasága szerinti tagállamban a kibocsátó szerv vagy az illetékes hatóság továbbítja az állattartónak vagy - amennyiben a lófélékhez tartozó egyed tartózkodási helye szerinti tagállam jogszabályai ezt kifejezetten előírják - a tulajdonosnak.
31. cikk
A lófélék „emberi fogyasztás céljából történő levágásra szánt” státusának felfüggesztése
(1) A 29. cikk (2) bekezdésének c) pontjától és a 30. cikktől eltérve, valamint a 43. cikk (2) bekezdésében leírt esettől eltekintve az illetékes hatóság dönthet úgy, hogy hat hónapra felfüggeszti egy lófélékhez tartozó egyed „emberi fogyasztás céljából történő levágásra szánt” státusát, amennyiben:
a)
az állattartó az azonosító okmány elvesztésének bejelentésétől számított 30 napon belül kielégítő módon bizonyítani tudja, hogy a lófélékhez tartozó egyed „emberi fogyasztás céljából történő levágásra szánt” státusát semmiféle állatorvosi kezelés nem veszélyeztette;
b)
az azonosítás iránti kérelem benyújtására a 96/78/EK határozat 1. cikke (1) bekezdése második francia bekezdésének megfelelően, az állat első életévében, azonban az e rendelet 12. cikkének (2) bekezdésében említett engedélyezett maximális időtartam lejártát követően kerül sor.
(2) Az (1) bekezdésben említett esetben az illetékes hatóság a hathónapos felfüggesztés kezdő napját bejegyzi az azonosítóokmány-másodlat II. szakasza III. részének első oszlopába, és kitölti a harmadik oszlopot.
32. cikk
A helyettesítő azonosító okmányok kibocsátása
(1) Az 5. cikk (1) bekezdésében említett kibocsátó szerv helyettesítő azonosító okmányt ad ki a következő esetekben:
a)
az eredeti azonosító okmány elveszett, és:
i.
az állat azonossága nem állapítható meg bizonyossággal;
ii.
nincs arra utaló jel vagy bizonyíték, hogy az 5. cikk (1) bekezdése szerinti valamely kibocsátó szerv korábban az érintett állatra vonatkozóan azonosító okmányt állított volna ki;
b)
a 12. cikk (1) vagy (2) bekezdésében, a 14. cikkben vagy a 43. cikk (2) bekezdésében megállapított határidőkön belül nem került sor az állat azonosítására.
(2) Az (1) bekezdésben említett esetekben valamely, az 5. cikk (1) bekezdésének c) pontjában említett, a lófélékhez tartozó egyed gazdasága szerinti területért felelős kibocsátó szerv az állattartó kérelmére vagy az illetékes hatóság kérésére
a)
az állat testébe a 18. cikknek megfelelően transzpondert ültet be, vagy a 21. cikknek megfelelő alternatív azonosság-ellenőrzési módszert alkalmaz;
b)
helyettesítő azonosító okmányt ad ki, amelyen egyértelműen feltünteti, hogy helyettesítő okmányról van szó („helyettesítő azonosító okmány”), hivatkozva arra az újonnan kiosztott életszámra is, amely megfelel a szóban forgó helyettesítő azonosító okmány kibocsátásakor az adatbázisban rögzített bejegyzésnek;
c)
a helyettesítő azonosító okmány II. szakaszának II. részében a lófélékhez tartozó egyedet emberi fogyasztás céljából történő levágásra nem szánt állatként sorolja be.
(3) Az e cikk (2) bekezdésének megfelelően kibocsátott helyettesítő azonosító okmányra vonatkozó információkat az életszám megadásával a 38. cikknek megfelelően rögzíteni kell az adatbázisban, és a 39. cikknek megfelelően továbbítani kell őket a központi adatbázisba.
33. cikk
Az azonosító okmány érvényességének felfüggesztése a lófélék mozgatása tekintetében
A hatósági állatorvos a lófélékhez tartozó egyed mozgatása tekintetében felfüggeszti az azonosító okmány érvényességét azáltal, hogy megfelelő bejegyzést tesz az okmány III. szakaszába, amennyiben a lófélékhez tartozó egyedet olyan gazdaságban tartják, illetve az olyan gazdaságból származik,
a)
amelyre a 2009/156/EK irányelv 4. cikkének (5) bekezdésében említett tiltó rendelkezés vonatkozik; vagy
b)
amely afrikai lópestistől nem mentes tagállamban, illetve valamely tagállam területének egy, a 2009/156/EK irányelv 5. cikkének (2) bekezdése alapján afrikai lópestissel fertőzöttnek minősülő részében található.
VII. FEJEZET
A LÓFÉLÉK ELPUSZTULÁSA, EMBERI FOGYASZTÁS CÉLJÁBÓL TÖRTÉNŐ LEVÁGÁSRA SZÁNT LÓFÉLÉK ÉS GYÓGYSZERELÉSI NAPLÓ
34. cikk
A hatósági állatorvos és az illetékes hatóság kötelezettségei a lófélék levágása vagy elpusztulása esetén
(1) A lófélék levágása vagy elpusztulása esetén a következő intézkedéseket kell hozni:
a)
a transzpondert eltávolítása, megsemmisítése vagy helyszíni ártalmatlanítása révén védeni kell a későbbi csalárd módon történő felhasználástól;
b)
az azonosító okmányt érvénytelennek kell nyilvánítani legalább azáltal, hogy hamisíthatatlan bélyegzővel valamennyi oldalra rápecsételik az „érvénytelen” kifejezést, vagy megfelelő átmérőjű, egy szokványos lyukasztóénál nem kisebb lyukkal látják el az okmány valamennyi lapját;
c)
a lófélékhez tartozó egyed életszámára történő hivatkozással:
i.
az azonosító okmányt hatósági felügyelet mellett meg kell semmisíteni az állat levágását végző vágóhídon, és a kibocsátó szervhez közvetlenül vagy a 36. cikk (2) bekezdésében említett kapcsolattartón keresztül igazolást kell eljuttatni a kibocsátó szervhez, amelyben szerepel az állat vágóhídi levágásának és az azonosító okmány megsemmisítésének dátuma; vagy
ii.
az érvénytelenített azonosító okmányt közvetlenül vagy a 36. cikk (2) bekezdésében említett kapcsolattartón keresztül vissza kell juttatni az azonosító okmány I. szakasza A. részének 11. pontjában megnevezett vagy az említett szakasznak a 28. cikk b) pontja szerint frissített C. részében szereplő kibocsátó szervhez, megjelölve az állat járványügyi célból történt levágásának vagy leölésének dátumát.
(2) Az (1) bekezdésben előírt intézkedések végrehajtása a következők által vagy felügyelete alatt történik:
a)
a hatósági állatorvos:
i.
járványügyi célból történő levágás vagy leölés esetén, a 2009/156/EK irányelv 4. cikke (4) bekezdése a) pontja második albekezdésének megfelelően; vagy
ii.
a levágást követően, a 2009/156/EK irányelv 7. cikke (3) bekezdésének megfelelően; vagy
b)
az 1069/2009/EK rendelet 3. cikkének (10) bekezdése szerinti illetékes hatóság az e rendelet 23. cikke (1) bekezdésében említett nemzeti jogszabályoknak megfelelően azonosító okmány által kísért tetemnek a következő helyeken történő ártalmatlanítása vagy feldolgozása esetén:
i.
az 1069/2009/EK rendelet 24. cikke (1) bekezdése a) pontjának megfelelően engedélyezett létesítmény; vagy
ii.
a 142/2011/EU rendelet III. melléklete III. fejezete a) pontjának i. alpontjában említett kis teljesítményű égetőmű.
(3) Amennyiben a transzponder az e cikk (1) bekezdése a) pontjában előírtakkal ellentétben nem távolítható el a lófélékhez tartozó, emberi fogyasztás céljából levágott egyed testéből, a hatósági állatorvos a 854/2004/EK rendelet I. melléklete II. szakasza V. fejezete (1) bekezdése n) pontjának megfelelően emberi fogyasztásra alkalmatlannak nyilvánítja a transzpondert tartalmazó húst vagy a hús egy részét.
35. cikk
Az állattartó és a kibocsátó szerv kötelezettségei a lófélékhez tartozó egyed elpusztulása vagy elvesztése esetén
(1) A lófélék elpusztulásának vagy elvesztésének valamennyi, a 34. cikkben említettektől eltérő esetében az állattartó az azonosító okmányt - a lófélékhez tartozó egyed elpusztulásától vagy elvesztésétől számított 30 napon belül - visszajuttatja az okmány I. szakaszának A. részében megnevezett vagy a 28. cikk b) pontjának megfelelően az I. szakasz C. részében megadott frissítésben szereplő megfelelő kibocsátó szervhez.
(2) A lófélékhez tartozó egyed elpusztulásáról vagy elvesztéséről a 34. cikknek vagy e cikk (1) bekezdésének megfelelően értesülő kibocsátó szerv a 28. cikk d) és e) pontja szerint jár el.
36. cikk
A tagállamoknak az információtovábbítás biztosításával kapcsolatos kötelezettségei a lófélékhez tartozó egyed elpusztulása esetén
(1) A tagállamok eljárásokat vezetnek be, hogy biztosítsák az azonosító okmányoknak a 34. cikk (1) bekezdése c) pontjának ii. alpontja szerinti visszajuttatását a kibocsátó szervekhez.
(2) A tagállamok kapcsolattartó pontot hozhatnak létre, amelyhez a 34. cikk (1) bekezdése c) pontjának i. alpontjában említett igazolás vagy a 34. cikk (1) bekezdése c) pontjának ii. alpontjában említett azonosító okmányok beérkeznek, és amely azokat a területükön működő megfelelő kibocsátó szervek számára továbbítja.
Az említett kapcsolattartó pont lehet a 882/2004/EK rendelet 35. cikkében említett összekötő szerv.
(3) A (2) bekezdéstől függően adott esetben a kapcsolattartó pontra vonatkozó adatokat - amelyek a 39. cikkben előírt központi adatbázisban rögzíthetők - a 6. cikk (1) bekezdésében említett honlapon elérhetővé kell tenni a többi tagállam és a nyilvánosság számára.
37. cikk
Az emberi fogyasztás céljából történő levágásra szánt lófélék és a gyógyszerelési napló
(1) Egy lófélékhez tartozó egyedet emberi fogyasztás céljából történő levágásra szántnak kell tekinteni, hacsak nem nyilvánítják az azonosító okmány II. szakaszának II. részében visszavonhatatlanul nem a szóban forgó célra szántnak a következők révén:
a)
saját mérlegelése alapján a tulajdonos aláírása, valamint a kibocsátó szerv jóváhagyása; vagy
b)
az állattartó és a 2001/82/EK irányelv 10. cikke (2) bekezdésének megfelelően eljáró felelős állatorvos aláírása; vagy
c)
a kibocsátó szerv által azonosítóokmány-másodlatnak a 29. vagy a 30. cikknek megfelelően történő kibocsátása, illetve helyettesítő azonosító okmánynak a 32. cikknek megfelelően történő kibocsátása során tett bejegyzés.
(2) A 2001/82/EK irányelv 10. cikke (2) bekezdésének megfelelően nyújtandó kezelést vagy az említett irányelv 6. cikke (3) bekezdésének megfelelően engedélyezett állatgyógyászati készítmény felhasználásával végzendő bármilyen kezelést megelőzően a 2001/82/EK irányelv 10. cikke (1) bekezdésében említett felelős állatorvos megállapítja a lófélékhez tartozó egyed státusát, amely a következők egyike lehet:
a)
„emberi fogyasztás céljából történő levágásra szánt” (alapeset); vagy
b)
az azonosító okmány II. szakasza II. részének megfelelően „emberi fogyasztás céljából történő levágásra nem szánt”.
(3) Amennyiben egy lófélékhez tartozó, emberi fogyasztás céljából történő levágásra szánt egyed esetében nem engedélyezett az cikk (2) bekezdésében említett kezelés, a 2001/82/EK irányelv 10. cikke (1) bekezdésében említett felelős állatorvos biztosítja, hogy a lófélékhez tartozó érintett egyedet a 2001/82/EK irányelv 10. cikkének (2) bekezdésében biztosított eltérésnek megfelelően a kezelést megelőzően visszavonhatatlanul „emberi fogyasztás céljából történő levágásra nem szánt”-nak nyilvánítsák a következők révén:
a)
az azonosító okmány II. szakasza II. részének kitöltése és aláírása; és
b)
az azonosító okmány II. szakasza III. részének érvénytelenítése II. szakasz III. részében megadott útmutatásnak megfelelően.
(4) A (3) bekezdésben előírt intézkedések meghozatalát követően a lófélékhez tartozó érintett egyed tartója az azonosító okmány II. szakasza II. részének aláírását követő 14 napon belül benyújtja az azonosító okmányt a lófélékhez tartozó egyed gazdasága szerinti tagállam egy kibocsátó szervéhez, vagy a megfelelő információkat online nyújtja be, amennyiben az adatbázis ily módon hozzáférhető.
(5) A (4) bekezdéstől eltérve egy tagállam intézkedéseket fogadhat el annak biztosítására, hogy a felelős állatorvos az azonosító okmány II. szakasza II. részének aláírását követő 14 napon belül értesítést küldjön a (3) bekezdésnek megfelelően végrehajtott intézkedésekről
a)
közvetlenül a (4) bekezdésben említett kibocsátó szervnek, és a kibocsátó szerv rendelkezésére bocsássa a 39. cikknek megfelelően létrehozott adatbázis frissítéséhez szükséges információkat; vagy
b)
közvetlenül a 39. cikknek megfelelően létrehozott adatbázisnak, amennyiben a (4) bekezdésben említett kibocsátó szerv biztosítja az információknak a 38. cikknek megfelelően létrehozott adatbázisba történő bevitelét.
(6) Ha egy lófélékhez tartozó egyed számára a 2001/82/EK irányelv 10. cikkének (3) bekezdésében szereplő feltételek mellett kell kezelést biztosítani, a felelős állatorvos az azonosító okmány II. szakaszának III. részébe bejegyzi az azon állatgyógyászati készítményekre vonatkozó, szükséges adatokat, amelyek a lófélék kezeléséhez nélkülözhetetlen vagy járulékos klinikai hasznot eredményező, az 1950/2006/EK rendeletben felsorolt anyagokat tartalmaznak.
A felelős állatorvos bejegyzi az említett állatgyógyászati készítmény rendelvény szerinti alkalmazásának utolsó napját, és a 2001/82/EK irányelv 11. cikke (4) bekezdésének megfelelően eljárva tájékoztatja az állattartót az említett irányelv 10. cikkének (3) bekezdése szerint megállapított várakozási idő lejárati időpontjáról.
VIII. FEJEZET
ADATOK BEJEGYZÉSE ÉS SZANKCIÓK
38. cikk
Adatbázis
(1) Az azonosító okmány kiadásakor vagy korábban kiadott azonosító okmányok nyilvántartásba vételekor a kibocsátó szerv a lófélékhez tartozó egyedre vonatkozóan bejegyzi adatbázisába legalább a következő információkat:
a)
életszám;
b)
faj;
c)
nem;
d)
szín;
e)
a születési dátum (éééé/hh/nn) az i. pontban említett állattartó által megadott információnak megfelelően;
f)
adott esetben a transzponder által továbbított kód legalább 15 utolsó számjegye vagy az ISO 11784 szabványnak meg nem felelő rádiófrekvenciás azonosító eszközzel továbbított kód a szükséges leolvasórendszerre vonatkozó adatokkal együtt, illetve a 21. cikknek megfelelően alkalmazott alternatív azonosság-ellenőrzési módszer;
g)
a születési hely (ország) az i. pontban említett állattartó által megadott információnak megfelelően;
h)
az azonosító okmány kiállításának és esetleges módosításának dátuma;
i)
az állattartó neve és címe, aki a 11. cikk (1) bekezdésében, a 15. cikk (1) bekezdésében, a 29. cikk (2) bekezdésében vagy a 32. cikk (2) bekezdésében említett kérelmet benyújtotta, vagy adott esetben a 27. cikk (3) bekezdésének megfelelően benyújtotta az azonosító okmányt;
j)
a „lófélékhez tartozó törzskönyvezett egyed” vagy a „lófélékhez tartozó, tenyésztésre és termelésre szánt egyed” státus;
k)
az állat neve (születési név és adott esetben a kereskedelmi név) az i. pontban említett állattartó által megadott információnak megfelelően;
l)
az állat „emberi fogyasztás céljából történő levágásra nem szánt”, ismert státusa;
m)
a sorozatszám, amennyiben az a 9. cikk (1) és (3) bekezdésében említett azonosító dokumentum esetében kiosztásra került, valamint a 12. cikk (3) bekezdésének, a 29. cikknek, a 30. cikknek vagy a 32. cikknek megfelelően kibocsátott új vagy helyettesítő azonosító okmányokra, illetve azonosítóokmány-másodlatokra vonatkozó minden információ;
n)
a lófélékhez tartozó egyed gazdasága szerinti ország az i. pontban említett állattartó által megadott információnak megfelelően;
o)
az állat elpusztulásának vagy elvesztésének bejelentett időpontja az i. pontban említett állattartó által megadott információnak megfelelően.
(2) A kibocsátó szerv az e cikk (1) bekezdésében említett információkat legalább 35 évig vagy a lófélékhez tartozó egyed elpusztulásának a 34. cikk alapján történő bejelentésétől számított legalább két évig megőrzi adatbázisában.
(3) Az e cikk (1) bekezdésében említett kibocsátó szerv a szóban forgó bekezdésben említett információk bejegyzésétől számított 15 napon belül továbbítja a szóban forgó bekezdés a)-j) és l)-o) pontjában említett információkat azon tagállamnak a 39. cikknek megfelelően létrehozott központi adatbázisába,
a)
amelyben a kibocsátó szervet az 5. cikk (1) bekezdésének megfelelően jóváhagyták, elismerték vagy kijelölték, illetve az székhellyel rendelkezik;
b)
amelyben a lófélékhez tartozó egyed született.
39. cikk
Központi adatbázis létrehozása
(1) A tagállamok e rendelet végrehajtása céljából központi adatbázist hoznak létre.
(2) Az (1) bekezdéstől eltérve nincs szükség központi adatbázisra azokban a tagállamokban, amelyek külön-külön adatbázissal rendelkeznek a törzskönyvezett lófélék, illetve a tenyésztésre és termelésre szánt lófélék tekintetében, feltéve, hogy:
a)
a két adatbázis hatékony adatcserét képes folytatni egymással, és a 40. cikknek megfelelően együtt tud működni a központi adatbázisokkal azon lófélék azonosító adatainak frissítése céljából, amelyek státusa „lófélékhez tartozó törzskönyvezett egyed” vagy „lófélékhez tartozó tenyésztésre és termelésre szánt egyed” státusra módosul;
b)
az illetékes hatóság közvetlen hozzáféréssel rendelkezik az említett adatbázisokhoz.
(3) A tagállamok a 6. cikk (1) bekezdésében előírt honlapon hozzáférhetővé teszik a többi tagállam és a nyilvánosság számára központi adatbázisuk nevét, címét és elérhetőségi adatait.
40. cikk
A központi adatbázisok működése és együttműködése
(1) Minden egyes tagállam biztosítja, hogy az 5. cikk (1) bekezdésében említett kibocsátó szervek a területén azonosított lófélékre vonatkozó, a 28. cikk e) pontjában és a 38. cikk (1) bekezdésében említett információkat felvegyék a központi adatbázisba, vagy biztosítja, hogy a területén működő kibocsátó szervek adatbázisai összeköttetésben legyenek az említett központi adatbázissal.
(2) A tagállamok központi adatbázisaik működtetése tekintetében a 89/608/EGK irányelvnek megfelelően együttműködnek, és biztosítják, hogy
a)
a központi adatbázis e rendelet 28. cikkének megfelelően és az életszám megadásával továbbítsa az azonosító okmány kibocsátása szerinti tagállam központi adatbázisának valamennyi, a 38. cikk (1) bekezdésében említett azonosító adatokban bekövetkezett változást;
b)
a többi tagállam illetékes hatóságai díjmentesen hozzáférhessenek a központi adatbázisban tárolt, annak ellenőrzéséhez szükséges minimális információhoz, hogy a központi adatbázisban rögzítésre került-e transzponderkód, életszám vagy útlevélszám.
41. cikk
Szankciók
A tagállamok megállapítják az e rendelet rendelkezéseinek megsértése esetén alkalmazandó szankciókra vonatkozó szabályokat, és minden szükséges intézkedést megtesznek azok végrehajtása érdekében. A megállapított szankcióknak hatékonyaknak, arányosaknak és visszatartó erejűeknek kell lenniük. A tagállamok az említett rendelkezésekről 2016. január 1-jéig tájékoztatják a Bizottságot, és haladéktalanul értesítik az azokat érintő későbbi módosításokról.
IX. FEJEZET
ÁTMENETI ÉS ZÁRÓ RENDELKEZÉSEK
42. cikk
Hatályon kívül helyezés
Az 504/2008/EK rendelet 2016. január 1-jével hatályát veszti.
A hatályon kívül helyezett rendeletre történő hivatkozásokat az e rendeletre történő hivatkozásként kell értelmezni.
43. cikk
Átmeneti rendelkezések
(1) A 4. cikk (2) bekezdésétől eltérve az alábbi lófélék tekintendők e rendeletnek megfelelően azonosítottnak:
a)
a legkésőbb 2009. június 30-ig született és az említett időpontig a 93/623/EGK vagy a 2000/68/EK határozatnak megfelelően azonosított lófélék, feltéve, hogy az említett lófélékre vonatkozóan kibocsátott azonosító okmányok
i.
az 504/2008/EK rendelet 21. cikke (1) bekezdésének megfelelően legkésőbb 2009. december 31-ig nyilvántartásba kerültek; és
ii.
tartalmaznak egy, a 93/623/EGK határozat mellékletében meghatározott azonosítóokmány-minta IX. szakaszának megfelelő szakaszt, és - amennyiben az azonosító okmányok III-B. része információkat tartalmaz - III-A. részük kitöltésre került;
b)
a legkésőbb 2009. június 30-ig született, de az említett időpontig a 93/623/EGK vagy a 2000/68/EK határozatnak megfelelően nem azonosított lófélék, feltéve, hogy azokat az 504/2008/EK rendeletnek megfelelően legkésőbb 2009. december 31-ig azonosították;
c)
az 504/2008/EK rendeletnek megfelelően legkésőbb 2015. december 31-ig azonosított lófélék.
(2) A 2009. június 30. után az Unióban született vagy oda harmadik országból behozott azon lóféléket, amelyeket nem azonosítottak az 504/2008/EK rendeletnek megfelelően legkésőbb 2015. december 31-ig, az azonosságukra vonatkozóan rendelkezésre álló információktól függően e rendelet 29. vagy 32. cikkének megfelelően azonosítani kell, és az azonosítóokmány-másodlat II. szakaszának II. részében emberi fogyasztás céljából történő levágásra nem szánt állatként kell besorolni.
(3) A 13. cikk (2) bekezdésétől eltérve azon tagállamok, amelyek 2016. január 1. előtt az 504/2008/EK rendelet 7. cikke alapján eltéréseket biztosítottak, és a Bizottságot az említett időpontot megelőzően megfelelően értesítették, nem kötelesek azokról újból értesíteni a Bizottságot.
(4) A 39. cikk szerinti központi adatbázissal nem rendelkező tagállamok a 39. cikknek megfelelően központi adatbázist hoznak létre, és biztosítják, hogy az legkésőbb 2016. június 30-án a 40. cikknek megfelelően működőképessé váljon.
44. cikk
Hatálybalépés
Ez a rendelet az Európai Unió Hivatalos Lapjában való kihirdetését követő huszadik napon lép hatályba.
Ezt a rendeletet 2016. január 1-jétől kell alkalmazni. A 39. cikk azonban 2016. július 1-jétől alkalmazandó azon tagállamokban, amelyek 2016. január 1-jéig nem hoztak létre működőképes központi adatbázist.
Ez a rendelet teljes egészében kötelező és közvetlenül alkalmazandó valamennyi tagállamban.
Kelt Brüsszelben, 2015. február 17-én.