ДЕЛЕГИРАН РЕГЛАМЕНТ (ЕС) 2015/62 НА КОМИСИЯТА
от 10 октомври 2014 година
за изменение на Регламент (ЕС) № 575/2013 на Европейския парламент и на Съвета във връзка с отношението на ливъридж
(текст от значение за ЕИП)
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз,
като взе предвид Регламент (ЕС) № 575/2013 на Европейския парламент и на Съвета от 26 юни 2013 г. относно пруденциалните изисквания за кредитните институции и инвестиционните посредници и за изменение на Регламент (ЕС) № 648/2012 (1), и по-специално член 456, параграф 1, буква й) от него,
като има предвид, че:
(1)
Отношението на ливъридж, изчислено в съответствие с член 429 от Регламент (ЕС) № 575/2013, следва да бъде оповестявано от институциите от 1 януари 2015 г. нататък, като преди тази дата на Комисията е предоставено правомощието да приеме делегиран акт за изменение на мярката за експозицията и за капитала при изчисляването на отношението на ливъридж, с цел коригиране на всички недостатъци, установени въз основа на отчитането от страна на институциите.
(2)
Установени са различия при отчетените отношения на ливъридж, посочени в член 429, параграф 2 от Регламент (ЕС) № 575/2013, дължащи се на различно тълкуване от страна на институциите на нетирането на обезпечението в сделки за финансиране с ценни книжа и в репо сделки. Тези различия в тълкуването и отчитането бяха разкрити вследствие на доклад с анализ, публикуван на 4 март 2014 г. от Европейския банков орган (ЕБО).
(3)
Като се има предвид, че разпоредбите в Регламент (ЕС) № 575/2013 отразяват изискванията по Базелските стандарти, намерените решения за недостатъците на правилата от Базел също са подходящи с оглед на премахването на съответните недостатъци на относимите разпоредби в посочения регламент.
(4)
Базелският комитет прие на 14 януари 2014 г. текст на ревизирани правила за отношението на ливъридж, съдържащ по-специално допълнителни измервания и споразумения за нетиране, отнасящи се за репо сделките и сделките за финансиране с ценни книжа. При привеждането в съответствие на разпоредбите на Регламент (ЕС) № 575/2013 относно изчисляването на отношението на ливъридж с международно приетите правила следва да се обърне внимание на различията в тълкуванията, от страна на институциите, на нетирането на обезпечението в сделки за финансиране с ценни книжа и в репо сделки, и също така да се подобри съпоставимостта в международен план, както и да се създадат равни условия на конкуренция за институциите, които са установени в Съюза и извършват дейност в международен план.
(5)
Клирингът чрез централни контрагенти съгласно основния модел, който обичайно се използва в Съюза, създава двойно отчитане на ливъриджа в мярката за експозиция на институция, която действа като клирингов член.
(6)
Клирингът при сделки за финансиране на ценни книжа, особено репо сделки, чрез квалифицирани централни контрагенти (КЦК) може да донесе предимства, като процедури за многостранно нетиране и устойчиво управление на обезпеченията, които да укрепят финансовата стабилност. Следователно трябва да бъде разрешено нетирането на паричните вземания и задължения по репо сделки и обратни репо сделки чрез един и същ КЦК.
(7)
Репо сделки, които могат да бъдат прекратени по всяко време, при условие че е договорен срок за уведомяване за обратно изкупуване, следва да се считат за равносилни на сделки с изрично определен срок до падежа, равен на срока за уведомяване за обратно изкупуване, и „същата изрично посочена дата за окончателен сетълмент“ следва да се счита за спазена, така че тези операции да са допустими за нетиране на парични вземания и задължения по репо сделки и обратни репо сделки със същия контрагент.
(8)
Преразгледаното отношение на ливъридж следва да доведе до по-прецизно измерване на ливъриджа и следва да служи като пропорционално ограничение срещу натрупването на ливъридж в институциите, установени в Съюза.
(9)
Отчитането на отношението на ливъридж в края на тримесечния отчетен период, вместо отчитането въз основа на средна стойност за тримесечие, води до по-добро съгласуване на отношението на ливъридж с отчитането, свързано с платежоспособността.
(10)
Използвайки брутни условни стойности за инструментите за кредитна защита, издадени от дадена институция, отразява ливъриджа по начин, който е по-подходящ в сравнение с използването на метода на пазарната оценка за тези инструменти.
(11)
Обхватът на консолидацията за изчисляване на отношението на ливъридж следва да бъде приведен в съответствие с регламентирания обхват на консолидация, използван за определяне на рисково-претеглените капиталови съотношения.
(12)
Измененията, въведени с настоящия регламент, следва да доведат до по-добра съпоставимост на отношенията на ливъридж, оповестявани от институциите, и следва да допринесат за избягване на подвеждането на участниците на пазара по отношение на реалния ливъридж на институциите. Ето защо е необходимо настоящият регламент да влезе в сила възможно най-скоро.
(13)
Поради това Регламент (ЕС) № 575/2013 следва да бъде съответно изменен,
ПРИЕ НАСТОЯЩИЯ РЕГЛАМЕНТ:
Член 1
Регламент (ЕС) № 575/2013 се изменя, както следва:
1)
Член 429 се заменя със следния текст:
„Член 429
Изчисляване на отношението на ливъридж
1. Институциите изчисляват отношението си на ливъридж съгласно методологията по параграфи 2-13.
2. Отношението на ливъридж се изчислява, като мярката за капитал на институцията се разделя на мярката за обща експозиция на тази институция, и се изразява в проценти.
Институциите изчисляват отношението на ливъридж към отчетната референтна дата.
3. За целите на параграф 2 мярката за капитал е капиталът от първи ред.
4. Мярката за обща експозиция е сборът на стойностите на експозициите по:
а)
активите, посочени в параграф 5, освен ако са приспаднати при определянето на мярката за капитала, посочена в параграф 3;
б)
дериватите, посочени в параграф 9;
в)
надбавките за кредитен риск от контрагент за репо сделки, сделки по предоставяне или получаване в заем на ценни книжа или стоки, трансакции с удължен сетълмент и маржин заемни сделки, включително тези, които представляват задбалансови позиции, посочени в член 429б;
г)
задбалансовите позиции, посочени в параграф 10.
5. Институциите определят стойността на експозицията по активите, с изключение на договорите по приложение II и кредитните деривати, в съответствие със следните принципи:
а)
стойностите на експозициите по активите са стойностите на експозициите в съответствие с член 111, параграф 1, първо изречение;
б)
закупено физическо или финансово обезпечение, както и гаранции или редуциране на кредитния риск не се използват за намаляване на стойността на експозицията по активите;
в)
заемите не се нетират с влогове;
г)
репо сделки, сделки по предоставяне или получаване в заем на ценни книжа или стоки, трансакции с удължен сетълмент и маржин заемни сделки не се нетират.
6. Институциите могат да приспаднат от мярката за експозиция, посочена в параграф 4 от настоящия член, сумите, приспаднати от базовия собствен капитал от първи ред в съответствие с член 36, параграф 1, буква г).
7. Компетентните органи могат да разрешат на дадена институция да не включва в мярката за експозиция експозиции, които могат бъдат третирани съгласно предвиденото в член 113, параграф 6. Компетентните органи могат да предоставят това разрешение само ако са изпълнени всички условия, изложени в член 113, параграф 6, букви а)-д), и когато са дали одобрението, предвидено в член 113, параграф 6.
8. Чрез дерогация от параграф 5, буква г) институциите могат да определят стойността на експозицията на парични вземания и парични задължения по репо сделки, сделки по предоставяне или получаване в заем на ценни книжа или стоки, трансакции с удължен сетълмент и маржин заемни сделки с един и същ контрагент на нетна основа само ако са изпълнени всички следни условия:
а)
сделките са със същата изрично посочена дата за окончателен сетълмент;
б)
правото на прихващане на дължимата сума към даден контрагент със сумата на вземането от този контрагент е правно изпълнимо във всеки един от следните случаи:
i)
при обичайните условия на стопанска дейност;
ii)
в случай на неизпълнение, неплатежоспособност и несъстоятелност;
в)
когато контрагентите възнамеряват да извършат сетълмент на нетна основа или едновременно, или когато сделките подлежат на механизъм за сетълмент, водещ до резултат, който е функционално равностоен на нетен сетълмент.
За целите на първа алинея, буква в) механизъм за сетълмент води до резултат, който е функционално равностоен на нетен сетълмент, ако на датата на сетълмента нетният резултат от паричните потоци по сделките в рамките на този механизъм е равен на единичната нетна сума по нетния сетълмент.
9. Институциите определят стойността на експозицията по договорите, посочени в приложение II, и на кредитните деривати, включително такива, които са задбалансови позиции, съгласно член 429а.
10. Институциите определят стойността на експозицията по задбалансовите позиции, с изключение на договорите, изброени в приложение II, кредитните деривати, репо сделките, сделките по предоставяне или получаване в заем на ценни книжа или стоки, трансакциите с удължен сетълмент и маржин заемните сделки в съответствие с член 111, параграф 1. Институциите обаче не намаляват номиналната стойност на тези позиции чрез специфични корекции за кредитен риск.
В съответствие с член 166, параграф 9 когато даден ангажимент се отнася до продължаването на друг ангажимент, се използва по-ниският от двата конверсионни коефициента, приложими за съответните индивидуални ангажименти. За стойността на експозицията по задбалансовите позиции с нисък риск, посочени в член 111, параграф 1, буква г), се определя долна граница, равна на 10 % от номиналната им стойност.
11. Институция, която е клирингов член на КЦК, може да изключи от изчисляването на мярката за експозиция експозиции по търговско финансиране към следните елементи, при условие че посочените експозиции по търговско финансиране са обект на клиринг чрез този КЦК и едновременно с това отговарят на условията, предвидени в член 306, параграф 1, буква в):
а)
договори, изброени в приложение II;
б)
кредитни деривати;
в)
репо сделки;
г)
сделки по предоставяне или получаване в заем на ценни книжа или стоки;
д)
трансакции с удължен сетълмент;
е)
маржин заемни сделки.
12. Когато дадена институция, която е клирингов член на КЦК, гарантира пред КЦК изпълнението на клиент, който сключва пряко сделки с деривати чрез КЦК, тя включва в мярката за експозиция експозицията, произтичаща от гаранцията, като експозиция към дериват към клиента в съответствие с член 429а.
13. Когато националните общоприети счетоводни принципи признават балансово активите, предмет на доверително управление, в съответствие с член 10 от Директива 86/635/ЕИО, тези активи могат да бъдат изключени от мярката за общата експозиция, ако отговарят на критериите за непризнаване, предвидени в Международния счетоводен стандарт 39 (МСС 39), приложим съгласно Регламент (ЕО) № 1606/2002, и когато е приложимо, на критериите за изключване от обхвата на консолидацията, предвидени в Международния стандарт за финансово отчитане 10 (МСФО 10), приложим съгласно Регламент (ЕО) № 1606/2002.
14. Компетентните органи могат да разрешат на дадена институция да изключи от мярката за експозиция експозиции, които отговарят на всички следни условия:
а)
представляват експозиции към субект от публичния сектор;
б)
третирани са в съответствие с член 116, параграф 4;
в)
произтичат от влогове, които институцията е правно задължена да предаде на субекта от публичния сектор, посочен в буква а), за целите на финансирането на инвестиции от общ интерес.“
2)
Вмъкват се следните членове 429а и 429б:
„Член 429а
Стойност на експозицията по деривати
1. Институциите определят стойността на експозицията по договорите, посочени в приложение II, и по кредитните деривати, включително такива, които са задбалансови позиции, съгласно метода по член 274. Институциите прилагат член 299, параграф 2, буква а) при определянето на потенциалната бъдеща кредитна експозиция на кредитни деривати.
При определянето на потенциалната бъдеща кредитна експозиция на кредитни деривати институциите прилагат посочените в член 299, параграф 2, буква а) принципи за всичките си кредитни деривати, а не само за онези, които са включени в търговския портфейл.
При определянето на стойността на експозицията институциите могат да отчитат ефектите на договорите за новация и други споразумения за нетиране в съответствие с член 295. Не се прилага кръстосано нетиране на продукти. Независимо от това, институциите могат да нетират в продуктовата категория, посочена в точка 25), буква в) от член 272, и кредитните деривати, когато те са предмет на договорно споразумение за кръстосано нетиране на продукти, посочено в член 295, буква в).
2. Когато предоставянето на обезпечения, свързани с договори за деривати, намалява размера на активите съгласно приложимата счетоводна рамка, институциите сторнират това намаление.
3. За целите на параграф 1 институциите могат да приспаднат получения от контрагента вариационен маржин в парични средства от частта от стойността на експозицията, представляваща текущата разменна стойност, доколкото съгласно приложимата счетоводна рамка вариационният маржин не е бил вече признат като намаление на стойността на експозицията и когато са изпълнени всички следни условия:
а)
за сделки, които не са обект на клиринг чрез КЦК, паричните средства, получени от получаващия контрагент, не се отделят;
б)
вариационният маржин се изчислява и обменя ежедневно въз основа на пазарна оценка на позиции в деривати;
в)
полученият вариационен маржин в парични средства е в същата валута като валутата на сетълмента на дериватния договор;
г)
Обмененият вариационен маржин е цялата сума, която би била необходима за пълно погасяване на пазарната експозиция в деривата при спазване на прага и минималния размер на прехвърляемите средства, приложими към контрагента;
д)
дериватният договор и вариационният маржин между институцията и нейния контрагент по този договор са обхванати от единично споразумение за нетиране, което институцията може да третира като намаляващо риска в съответствие с член 295.
За целите на първа алинея, буква в) когато дериватен договор е предмет на квалифициращо рамково споразумение за нетиране, валута на сетълмента означава всяка валута на сетълмент, посочена в дериватния договор, пораждащото основното задължение рамково споразумение за нетиране или приложението за кредитната подкрепа към рамково споразумение за нетиране.
Когато, съгласно приложимата счетоводна рамка, дадена институция признава вариационния маржин в парични средства, изплатен на контрагента, като актив (вземане), тя може да изключи този актив от мярката за експозиция при условие че са изпълнени условията по букви а)-д).
4. За целите на параграф 3 е приложимо следното:
а)
приспадането на получения вариационен маржин се ограничава до положителната част от стойността на експозицията, представляваща текущата разменна стойност;
б)
институция не може да използва получен вариационен маржин в парични средства за намаляване на потенциалната бъдеща кредитна експозиция, включително за целите на член 298, параграф 1, буква в), подточка ii);
5. За издадените кредитни деривати институциите включват в стойността на експозицията, в допълнение към предвиденото в параграф 1 третиране, посочените в издадените кредитни деривати ефективни условни стойности, намалени с всички отрицателни изменения в справедливата стойност, включени в капитала от първи ред по отношение на издадения кредитен дериват. Получената стойност на експозицията може да бъде допълнително намалена с ефективната условна стойност на закупен кредитен дериват върху същото референтно лице, ако е изпълнено всяко от следните условия:
а)
за кредитен дериват върху задължения на едно лице, закупените кредитните деривати трябва да бъдат върху едно референтно лице, което е със същия или по-нисък ранг от базисното референтно задължение по издадения кредитен дериват и кредитно събитие за референтния актив с по-висок ранг би довело до кредитно събитие за актива с по-нисък ранг;
б)
когато институцията закупува защита за група референтни лица, закупената защита може да компенсира продадена защита за група референтни лица само ако групата референтни субекти и нивото на подчиненост в двете сделки са идентични;
в)
остатъчният срок до падежа на закупения кредитен дериват е равен на остатъчния срок до падежа на издадения кредитен дериват или по-голям от него;
г)
при определяне на стойността на допълнителната експозиция за издадени кредитни деривати условната стойност на закупения кредитен дериват се намалява с всяко положително изменение на справедливата стойност, което е било включено в капитала от първи ред по отношение на закупения кредитен дериват;
д)
за продукти, разделени на траншове, закупеният като защита кредитен дериват е по референтно задължение, което е равно по ранг на базисното референтно задължение на издадения кредитен дериват.
Когато условната стойност на издаден кредитен дериват не е намалена с условната стойност на закупен кредитен дериват, институциите могат да приспаднат индивидуалната потенциална бъдеща експозиция на посочения издаден кредитен дериват от общата потенциална бъдеща експозиция, определена съгласно параграф 1 от настоящия член, във връзка с член 274, параграф 2 или член 299, параграф 2, буква а), както е приложимо. В случай че потенциалната бъдеща кредитна експозиция се определя във връзка с член 298, параграф 1, буква в), подточка ii), брутната потенциална кредитна експозиция (PCEgross) може да бъде намалена с индивидуалната потенциална бъдеща експозиция на издадени кредитни деривати без корекция на коефициента нето/бруто (NGR).
6. Институциите не намаляват ефективната условна стойност на издаден кредитен дериват, когато купуват кредитната защита посредством суап за обща доходност, и отчитат нетните постъпления по сделката като нетен доход, но не отчитат съответното намаление в стойността на издадения кредитен дериват, отразена в капитала от първи ред.
7. В случаите на закупени кредитни деривати от група референтни субекти институциите могат да признаят намаление съгласно параграф 5 по издадените кредитни деривати по отделни референтни лица само ако купуваната защита е икономически еквивалентна на купуване на защита отделно за всяко отделно лице в групата. когато институцията закупува кредитен дериват за група референтни лица, тя може да признае намаление за група издадени кредитни деривати само когато групата референтни субекти и нивото на подчиненост в двете сделки са идентични;
8. Чрез дерогация от параграф 1 от настоящия член институциите могат да използват метода по член 275, за да определят стойността на експозицията по договорите в точки 1 и 2 от приложение II, само ако използват този метод и за определяне на стойността на експозицията по тези договори с цел спазване на капиталовите изисквания по член 92.
Когато институциите прилагат метода, описан в член 275, те не трябва да намаляват мярката за експозиция със сумата на получения вариационен маржин в парични средства.
Член 429б
Надбавка за кредитен риск от контрагента за репо сделки, сделки по предоставяне или получаване в заем на ценни книжа или стоки, трансакции с удължен сетълмент и маржин заемни сделки
1. В допълнение към стойностите на експозицията по репо сделки, сделки по предоставяне или получаване в заем на ценни книжа или стоки, трансакции с удължен сетълмент и маржин заемни сделки, включително тези, които са задбалансови позиции в съответствие с член 429, параграф 5, институциите включват в мярката за експозиция надбавка за кредитен риск от контрагента, определена в съответствие с параграф 2 или параграф 3 от настоящия член, както е приложимо.
2. За целите на параграф 1, за сделки с даден контрагент, които не са предмет на рамково споразумение за нетиране, отговарящо на условията по член 206, надбавката (Ei*) се определя за всяка отделна сделка по следната формула:
където:
Ei е справедливата стойност на ценните книжа или паричните средства, отдадени в заем на контрагент по сделка i;
Ci е справедливата стойност на паричните средства или ценните книжа, получени от контрагента по сделка i.
3. За целите на параграф 1, за сделки с даден контрагент, които са предмет на рамково споразумение за нетиране отговарящо на условията по член 206, надбавката за тези сделки (Ei*) се определя за всяко отделно споразумение по следната формула:
където:
Ei е справедливата стойност на ценните книжа или паричните средства, отдадени в заем на контрагент за сделките, които са предмет на рамково споразумение за нетиране i;
Ci е справедливата стойност на паричните средства или ценните книжа, получени от контрагента, които са предмет на рамково споразумение за нетиране i.
4. Чрез дерогация от параграф 1 от настоящия член, институциите могат да използват метода, предвиден в член 222, при спазване на 20 % долна граница за приложимото рисково тегло, за определяне на надбавката за репо сделки, сделки по предоставяне или получаване в заем на ценни книжа или стоки, трансакции с удължен сетълмент и маржин заемни сделки, включително тези, които са задбалансови позиции. Институциите могат да използват този метод само тогава, когато го използват също и за определянето на стойността на експозицията по посочените сделки за целите на спазването на капиталовите изисквания по член 92.
5. При осчетоводяване на продажбата по отношение на репо сделки съгласно действащата счетоводна рамка, институцията сторнира всички свързани с продажбата счетоводни статии.
6. Когато институция действа като посредник между две страни в репо сделки, сделки по предоставяне или получаване в заем на ценни книжа или стоки, трансакции с удължен сетълмент и маржин заемни сделки, включително тези, които са задбалансови позиции, се прилага следното:
а)
когато институцията предоставя обезщетение или гаранция на клиент или контрагент, ограничени до всякаква разлика между стойността на ценните книжа или паричните средства, които клиентът е дал в заем, и стойността на обезпечението, предоставено от кредитополучателя, тя включва в мярката за експозиция единствено надбавката, определена в съответствие с параграф 2 или параграф 3, в зависимост от случая;
б)
когато институцията не предоставя обезщетение или гаранция на никоя от участващите страни, сделката не се включва в мярката за експозиция;
в)
когато от икономическа гледна точка експозицията на институцията към базисните ценни книжа или парични средства по сделката надвишава експозицията, покрита от надбавката, тя включва в мярката за експозиция също и експозиция, равна на пълната стойност на ценните книжа или паричните средства.“
Член 2
Настоящият регламент влиза в сила в деня след деня на публикуването му в Официален вестник на Европейския съюз.
Настоящият регламент е задължителен в своята цялост и се прилага пряко във всички държави членки.
Съставено в Брюксел на 10 октомври 2014 година.
A BIZOTTSÁG (EU) 2015/62 FELHATALMAZÁSON ALAPULÓ RENDELETE
(2014. október 10.)
az 575/2013/EU európai parlamenti és tanácsi rendeletnek a tőkeáttételi mutató tekintetében történő módosításáról
(EGT-vonatkozású szöveg)
AZ EURÓPAI BIZOTTSÁG,
tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre,
tekintettel a hitelintézetekre és befektetési vállalkozásokra vonatkozó prudenciális követelményekről és a 648/2012/EU rendelet módosításáról szóló, 2013. június 26-i 575/2013/EU európai parlamenti és tanácsi rendeletre (1) és különösen annak 456. cikke (1) bekezdésének j) pontjára,
mivel:
(1)
Az 575/2013/EU rendelet 429. cikkének megfelelően számított tőkeáttételi mutatót az intézményeknek 2015. január 1-jétől kezdődően nyilvánosságra kell hozniuk, és a Bizottság felhatalmazást kapott, hogy ezt megelőzően a tőkeáttételi mutató kiszámításához használandó tőke és kitettség mérését módosító, felhatalmazáson alapuló jogi aktust fogadjon el annak érdekében, hogy az intézmények adatszolgáltatása alapján feltárt hiányosságokat orvosolja.
(2)
Különbségek vannak a szolgáltatott adatokban szereplő, az 575/2013/EU rendelet 429. cikkének (2) bekezdésében említett tőkeáttételi mutatók között abból fakadóan, hogy az intézmények eltérő módon értelmezik az értékpapír-finanszírozási és a repoügyletekben alkalmazott biztosíték nettósítását. Ezek az értelmezési és adatszolgáltatásbeli eltérések az Európai Bankhatóság 2014. március 4-én kiadott elemző jelentését követően váltak nyilvánvalóvá.
(3)
Mivel az 575/2013/EU rendelet rendelkezései a bázeli előírások rendelkezéseit tükrözik, a bázeli szabályozás hiányosságait orvosló megoldások alkalmasak a tőkekövetelmény-rendelet érintett rendelkezései vonatkozó hiányosságainak orvoslására is.
(4)
A Bázeli Bizottság 2014. január 14-én elfogadta a tőkeáttételi mutatóra vonatkozó, felülvizsgált szabály szövegét, amely különösen az értékpapír-finanszírozási és a repoügyletekre vonatkozóan tartalmaz további, a méréssel és a nettósítással összefüggő rendelkezéseket. Az 575/2013/EU rendeletben rögzített, a tőkeáttételi mutató kiszámítására vonatkozó rendelkezéseknek a nemzetközileg elfogadott szabályokkal való harmonizációja révén kiküszöbölhető az értékpapír-finanszírozási és repoügyletekben alkalmazott biztosíték nettósítására vonatkozó eltérő intézményi értelmezésekből fakadó probléma, továbbá a harmonizáció erősíti a nemzetközi összehasonlíthatóságot és egyenlő feltételeket teremt az Unióban létrehozott és nemzetközileg is aktív intézmények számára.
(5)
A központi szerződő feleken keresztül történő, az Unióban széles körben elterjedt alapvető modell szerint végzett klíring a tőkeáttételt kétszeresen számítja be a klíringtag intézmény kitettségértékébe.
(6)
Az értékpapír-finanszírozási, különösen a repoügyletek minősített központi szerződő fél közvetítésével történő elszámolása előnyökkel járhat - mint például a multilaterális nettósítás és a stabil biztosítékkezelési folyamatok -, ami erősíti a pénzügyi stabilitást. Éppen ezért ésszerű engedélyezni az ugyanazon minősített központi szerződő fél közvetítésével kötött repoügyletekhez és fordított repoügyletekhez kapcsolódó készpénzkövetelések és -kötelezettségek nettósítását.
(7)
Azok a repoügyletek, amelyek - megállapodásban rögzített felmondási idővel - bármikor felmondhatók, a felmondási idővel azonos hosszúságú explicit futamidővel rendelkező ügyleteknek, az „ugyanazon explicit végső teljesítési nap” követelményét pedig teljesültnek kell tekinteni annak érdekében, hogy ezek az ügyletek elismerhetőnek minősüljenek az ugyanazon partnerrel kötött repoügyletekhez és fordított repoügyletekhez kapcsolódó készpénzkövetelések és -kötelezettségek nettósítása céljából.
(8)
A felülvizsgált tőkeáttételi mutató várhatóan a tőkeáttétel pontosabb mérését eredményezi, továbbá az Unióban létrehozott intézményeknél kialakuló tőkeáttétel-felhalmozódás arányos korlátjaként szolgál.
(9)
A tőkeáttételi mutató negyedéves adatszolgáltatási időszak végén való jelentése - a három hónapos átlagon nyugvó adatszolgáltatás helyett - jobban hozzáilleszti a tőkeáttételi mutatót a hosszú távú fizetőképességgel kapcsolatos adatszolgáltatáshoz.
(10)
Az intézmények által kibocsátott, eladott hitelkockázati fedezet esetében a piaci érték szerinti értékelési módszer helyett a bruttó névérték alkalmazása megfelelőbben tükrözi a tőkeáttételt.
(11)
A tőkeáttételi mutató számítása során alkalmazott konszolidáció terjedelmét harmonizálni kell a kockázati súlyozású tőkemegfelelési mutatók meghatározása során alkalmazott konszolidáció szabályozói terjedelmével.
(12)
Az e rendelettel bevezetett változások várhatóan az intézmények által nyilvánosságra hozott tőkeáttételi mutatók jobb összehasonlíthatóságát eredményezik és segítséget nyújtanak abban, hogy a piaci szereplők ne kapjanak megtévesztő információkat az intézmények tényleges tőkeáttételéről. Ennek érdekében szükséges, hogy ez a rendelet a lehető leghamarabb hatályba lépjen.
(13)
Az 575/2013/EU rendeletet ezért ennek megfelelően módosítani kell,
ELFOGADTA EZT A RENDELETET:
1. cikk
Az 575/2013/EU rendelet az alábbiak szerint módosul:
1.
A 429. cikk helyébe a következő szöveg lép:
„429. cikk
A tőkeáttételi mutató számítása
(1) Az intézmények a (2)-(13) bekezdésben meghatározott módszertannak megfelelően számítják ki tőkeáttételi mutatójukat.
(2) A tőkeáttételi mutató az intézmény tőkemennyisége osztva az intézmény teljes kitettségének mértékével, százalékban kifejezve.
Az intézmények az adatszolgáltatási referencia-időpontban számítják ki a tőkeáttételi mutatót.
(3) A (2) bekezdés alkalmazásában a tőkemennyiség az alapvető tőke.
(4) A teljes kitettség mértéke az alábbi kitettségértékek összege:
a)
az (5) bekezdésben említett eszközök, amennyiben azokat nem vonták le a (3) bekezdésben említett tőkemennyiség meghatározása során;
b)
a (9) bekezdésben említett származtatott ügyletek;
c)
többlet a repoügyletek, értékpapírok vagy áruk kölcsönadására vagy kölcsönvételére vonatkozó ügyletek, hosszú teljesítési idejű ügyletek és érékpapírügylethez kapcsolódó hitelek partnerkockázatára, ideértve a 429b. cikkben említett mérlegen kívüli ügyleteket is;
d)
a (10) bekezdésben említett, mérlegen kívüli tételek.
(5) Az intézmények a következő elveknek megfelelően határozzák meg a II. mellékletben felsorolt szerződéseken és a hitelderivatívákon kívüli eszközök kitettségértékét:
a)
az eszközök kitettségértéke a 111. cikk (1) bekezdésének első mondata szerinti kitettségérték;
b)
a dologi vagy pénzügyi biztosítékok, a garanciák vagy a vásárolt hitelkockázat-mérséklések nem használhatók fel az eszközök kitettségértékének csökkentésére;
c)
a kölcsönök nem nettósíthatók a betétekkel;
d)
a repoügyletek, értékpapírok vagy áruk kölcsönadására vagy kölcsönvételére vonatkozó ügyletek, hosszú teljesítési idejű ügyletek és érékpapírügylethez kapcsolódó hitelek nem nettósíthatók;
(6) Az intézmények levonhatják az e cikk (4) bekezdésében meghatározott kitettségmértékből az elsődleges alapvető tőkéből a 36. cikk (1) bekezdése d) pontjának megfelelően levont összegeket.
(7) Az illetékes hatóság engedélyezheti, hogy az intézmény ne vegye figyelembe kitettségmértékben azokat a kitettségeket, amelyek a 113. cikk (6) bekezdésében rögzített módon kezelhetők. Az illetékes hatóság kizárólag akkor adhatja meg ezt az engedélyt, ha a 113. cikk (6) bekezdésének a)-e) pontjában rögzített valamennyi feltétel teljesül és megadták a 113. cikk (6) bekezdésében meghatározott jóváhagyást.
(8) Az (5) bekezdés d) pontjától eltérve az intézmények nettó alapon határozhatják meg az ugyanazon partnerrel kötött repoügyletek, értékpapírok vagy áruk kölcsönadására vagy kölcsönvételére vonatkozó ügyletek, hosszú teljesítési idejű ügyletek és érékpapírügylethez kapcsolódó hitelek készpénzköveteléseinek vagy -kötelezettségeinek kitettségértékét, ha az alábbi feltételek mindegyike teljesül:
a)
az ügyleteknek ugyanaz az explicit végső teljesítési napja;
b)
a partner követelésének és tartozásának egymással szembeni beszámítására vonatkozó jog jogi úton kikényszeríthető az összes alábbi helyzetben:
i.
a szokásos üzletmenet során;
ii.
nemteljesítés, hosszú távú fizetésképtelenség és felszámolás esetén;
c)
a partnerek nettó módon és egyidejűleg szándékoznak elszámolni egymással, vagy az ügyletekre a nettó elszámolással funkcionálisan egyenértékű elszámolási mechanizmus vonatkozik.
Az első albekezdés c) pontjának alkalmazásában az elszámolási mechanizmus akkor funkcionálisan egyenértékű a nettó elszámolással, ha a teljesítés napján az e mechanizmus szerinti ügyletek pénzáramlásának nettó eredménye megegyezik a nettó elszámolás szerinti nettó összeggel.
(9) Az intézmények a 429a. cikkel összhangban határozzák meg a II. mellékletben felsorolt szerződések és a mérlegen kívüli származtatott ügyleteket is tartalmazó hitelderivatívák kitettségértékét.
(10) Az intézmények a 111. cikk (1) bekezdésével összhangban határozzák meg - a hitelderivatívák, a repoügyletek, értékpapírok vagy áruk kölcsönadására vagy kölcsönvételére vonatkozó ügyletek, hosszú teljesítési idejű ügyletek és értékpapírügylethez kapcsolódó hitelek és a II. mellékletben felsorolt szerződések kivételével - a mérlegen kívüli tételek kitettségértékét. Az intézmények azonban nem csökkenthetik e tételek névértékét egyedi hitelkockázati kiigazítással.
A 166. cikk (9) bekezdésnek megfelelően, amikor a kötelezettségvállalás egy másik kötelezettségvállalás meghosszabbításához kapcsolódik, az egyedi kötelezettségvállaláshoz kapcsolódó két egyenértékesítési tényező közül az alacsonyabb alkalmazandó. A 111. cikk (1) bekezdésének d) pontjában említett alacsony kockázatú, mérlegen kívüli tételek kitettségértékére névértékük 10 %-ának megfelelő alsó küszöbérték alkalmazandó.
(11) A minősített központi szerződő fél klíringtag intézménye figyelmen kívül hagyhatja a kitettségmérték számításakor az alábbi tételek kereskedési kitettségeit, feltéve, hogy ezeket a kereskedési kitettségeket a minősített központi szerződő fél számolja el, továbbá, hogy ezek a kitettségek megfelelnek a 306. cikk (1) bekezdésének c) pontjában rögzített követelményeknek:
a)
a II. mellékletben felsorolt szerződések;
b)
hitelderivatívák;
c)
repoügyletek;
d)
értékpapírok vagy áruk kölcsönadása vagy kölcsönvétele;
e)
hosszú teljesítési idejű ügyletek;
f)
értékpapírügyletekhez kapcsolódó hitelek.
(12) Ha a minősített központi szerződő fél klíringtag intézménye garantálja a minősített központi szerződő félnek, hogy a minősített központi szerződő féllel közvetlenül származtatott ügyletet kötő ügyfél teljesíteni fog, a kitettségmértékben a garanciából eredő kitettség az ügyféllel szembeni származtatott kitettségként veendő figyelembe a 429a. cikknek megfelelően.
(13) Amennyiben az általánosan elfogadott tagállami számviteli alapelvek lehetővé teszik a bizalmi vagyonkezelés keretében kezelt eszközöknek a 86/635/EGK irányelv 10. cikkével összhangban történő mérlegen belüli elszámolását, akkor ezeket az eszközöket ki lehet hagyni a tőkeáttételi mutató definíciójában szereplő teljes kitettség mértékéből, feltéve, hogy megfelelnek az 1606/2002/EK rendelet értelmében alkalmazandó 39. nemzetközi számviteli standardban a nyilvántartás alóli mentesülésre előírt feltételeknek, illetve adott esetben az 1606/2002/EK rendelet értelmében alkalmazandó 10. nemzetközi pénzügyi beszámolási standardban a konszolidáció alóli mentesülésre előírt feltételeknek.
(14) Az illetékes hatóság engedélyezheti, hogy az intézmény a kitettségértékben ne vegye figyelembe azokat a kitettségeket, amelyek esetében valamennyi alábbi feltétel teljesül:
a)
közszektorbeli intézménnyel szembeni kitettségek;
b)
a 116. cikk (4) bekezdésében foglaltak szerint kezelik őket;
c)
olyan letétekből erednek, amelyeket az intézmény jogilag köteles az a) pontban említett közszektorbeli intézménynek közérdekű befektetés céljából átadni.”
2.
A rendelet az alábbi 429a. és 429b. cikkel egészül ki:
„429a. cikk
Származtatott ügyletek kitettségértéke
(1) Az intézmények a 274. cikkben ismertetett módszerrel összhangban meghatározzák a II. mellékletben felsorolt szerződések és a mérlegen kívüli származtatott ügyleteket is tartalmazó hitelderivatívák kitettségértékét. Az intézmények a 299. cikk (2) bekezdésének a) pontját alkalmazzák a hitelderivatívák potenciális jövőbeni kitettségértékének meghatározásakor.
Az intézmények a hitelderivatívák potenciális jövőbeni kitettségértékének meghatározásakor a 299. cikk (2) bekezdésének a) pontjában meghatározott elveket valamennyi hitelderivatívára alkalmazzák, nem csak a kereskedési könyvben nyilvántartottakra.
A kitettségérték meghatározása során az intézmények a 295. cikkel összhangban figyelembe vehetik a nováció és más nettósítási megállapodások hatásait. Az eltérő termékkategóriák közötti nettósítás nem alkalmazható. Megengedett azonban az intézmények számára a 272. cikk (25) bekezdésének c) pontjában említett termékkategórián és a hitelderivatívákon belüli nettósítás, ha a 295. cikk c) pontjában említett, eltérő termékkategóriák közötti szerződéses nettósítási megállapodás vonatkozik rájuk.
(2) Ha az alkalmazandó számviteli keret értelmében a származtatott ügylethez kapcsolódó biztosíték csökkenti az eszközök összegét, az intézmények a csökkentést visszaírják.
(3) Az (1) bekezdés alkalmazásában az intézmények levonhatják a partnertől készpénzben kapott változó letétet a kitettségértéknek az aktuális pótlási költséget jelentő részéből, amennyiben - az alkalmazandó számviteli keret értelmében - a változó letétet még nem számolták el a kitettségérték csökkenéseként és az alábbi feltételek mindegyike teljesül:
a)
azokban az ügyletekben, amelyeket nem minősített központi szerződő fél közvetítésével számolnak el, a fogadó fél által kapott készpénzt nem különítik el;
b)
a változó letétet naponta számolják ki és váltják át a származtatottügylet-pozíciók piaci értéken történő értékelése alapján;
c)
a készpénzben kapott változó letét pénzneme megegyezik a származtatott ügylet elszámolási pénznemével;
d)
az átváltott változó letét az a teljes összeg, amelyre ahhoz lenne szükség, hogy a partnerre alkalmazandó küszöbértéknek és minimálisan átutalandó összegeknek megfelelő származtatott ügylet piaci értéken értékelt kitettségét meg lehessen szüntetni;
e)
az intézmény és a szerződés szerinti partnere közötti származtatott ügylet és változó letét egyetlen nettósítási megállapodás hatálya alá tartozik, amelyet az intézmény kockázatcsökkentésként kezelhet a 295. cikknek megfelelően.
Az első albekezdés c) pontjának alkalmazásában, ha a származtatott ügylet minősített nettósítási keretszerződés hatálya alá tartozik, az elszámolási pénznem a származtatott ügyletben, az irányadó minősített nettósítási keretszerződésben vagy a minősített nettósítási keretszerződés hiteltámogatási mellékletében meghatározott bármelyik pénznem.
Ha az alkalmazandó számviteli keret értelmében az intézmény a partnernek készpénzben fizetett változó letétet követelésként számolja el, az a)-e) pontban foglalt feltételek teljesülése esetén a követelést figyelmen kívül hagyhatja a kitettségértékben.
(4) A (3) bekezdés alkalmazásában az alábbiak alkalmazandók:
a)
a kapott változó letét a kitettségérték pozitív aktuális pótlási költséget jelentő részének erejéig vonható le;
b)
az intézmény a készpénzben kapott változó letétet nem használhatja a potenciális jövőbeli hitelkitettség csökkentésére, így a 298. cikk (1) bekezdése c) pontjának ii. alpontja szerinti csökkentés céljából sem.
(5) Az (1) bekezdésben ismertetett kezelési módon kívül az intézmények az eladott hitelderivíták kitettségértéket úgy határozzák meg, hogy az eladott hitelderivatívában hivatkozott tényleges névértéket csökkentik az eladott hitelderivatíva vonatkozásában az alapvető tőkében figyelembe vett negatív valósérték-változással. Az így kapott kitettségérték tovább csökkenthető az ugyanezen kibocsátó vonatkozásában vásárolt hitelderivatíva tényleges névértékével, ha az alábbi feltételek mindegyike teljesül:
a)
az egy kibocsátó kockázatát fedező hitelderivatívák esetében a vásárolt hitelderivatívának olyan kibocsátóra kell vonatkoznia, amely azonos besorolású vagy az eladott hitelderivatíva alapjául szolgáló referenciakötelezettségnél hátrébb sorolt, továbbá az előrébb sorolt referenciaeszköz hiteleseménye hiteleseményt eredményezne a hátrébb sorolt eszközön;
b)
ha az intézmény több kibocsátó egy csoportjára vásárol védelmet, a vásárolt védelem csak akkor számítható be a kibocsátók egy csoportjára eladott védelemmel szemben, ha a kibocsátók csoportja és az alárendeltség szintje mindkét ügyletben azonos;
c)
a vásárolt hitelderivatívák hátralévő futamideje megegyezik vagy meghaladja az eladott hitelderivatívák hátralévő futamidejét;
d)
az eladott hitelderivatívák kitettségérték-többletének meghatározásakor a vásárolt hitelderivatíva névértékét csökkentik a vásárolt hitelderivatíva vonatkozásában az alapvető tőkében figyelembe vett pozitív valósérték-változással;
e)
ügyletrészsorozatba sorolt termékek esetében a védelemként vásárolt hitelderivatíva olyan referenciakötelezettséghez tartozik, amelynek besorolása megegyezik az eladott hitelderivatíva alapjául szolgáló referenciakötelezettségével.
Ha az eladott hitelderivatíva névértékét nem csökkentik a vásárolt hitelderivatíva névértékével, az intézmények az eladott hitelderivatíva potenciális jövőbeli kitettségét a potenciális jövőbeli kitettségnek az e cikk (1) bekezdésének, adott esetben a 274. cikk (2) bekezdésével vagy a 299. cikk (2) bekezdésének a) pontjával való együttes értelmezése szerint meghatározott teljes összegéből levonhatják. Ha a potenciális jövőbeli kitettséget a 298. cikk (1) bekezdése c) pontjának ii. alpontjával együttesen értelmezve határozzák meg, a PCEgross csökkenthető az eladott hitelderivatívák potenciális egyedi jövőbeli kitettségének a nettó/bruttó arány kiigazítás nélkül számított értékével.
(6) Az intézmények nem csökkenthetik az eladott hitelderivatíva tényleges névértékét, ha a hitelvédelmet teljeshozam-csereügylettel vásárolják és a kapott nettó összegeket nettó bevételként tartják nyilván, viszont nem tartják nyilván az eladott hitelderivatíva értékében bekövetkező és az alapvető tőkében tükröződő, a beszámítást ellentételező értékromlást.
(7) Több kibocsátó egy csoportjára vonatkozóan vásárolt hitelderivatívák esetében az intézmények csak akkor számolhatnak el az (5) bekezdés szerinti csökkenést az egyes kibocsátók vonatkozásában eladott hitelderivatívák után, ha a vásárolt védelem gazdaságilag egyenértékű a csoportban szereplő minden egyes kibocsátóra külön vásárolt védelemmel. Ha az intézmény több kibocsátó egy csoportjára vásárol hitelderivatívát, csak akkor számolhat el csökkenést az eladott hitelderivatívákra, ha a kibocsátók csoportja és az alárendeltség szintje mindkét ügyletben azonos.
(8) E cikk (1) bekezdésétől eltérve az intézmények kizárólag akkor alkalmazhatják a 275. cikkben ismertetett módszert a II. melléklet 1. és 2. pontjában felsorolt szerződések kitettségértékének meghatározására, ha e szerződések kitettségértékének a 92. cikkben meghatározott szavatolótőke-követelmény teljesítése érdekében történő meghatározására is ezt a módszert alkalmazzák.
Ha az intézmények a 275. cikkben ismertetett módszert alkalmazzák, nem csökkenthetik a kitettség mértékét a készpénzben kapott változó letét összegével.
429b. cikk
A repoügyletek, értékpapírok vagy áruk kölcsönadására vagy kölcsönvételére vonatkozó ügyletek, hosszú teljesítési idejű ügyletek és értékpapírügylethez kapcsolódó hitelek partnerkockázati többlete
(1) A 429. cikk (5) bekezdésével összhangban a repoügyletek, értékpapírok vagy áruk kölcsönadására vagy kölcsönvételére vonatkozó ügyletek, hosszú teljesítési idejű ügyletek és értékpapírügylethez kapcsolódó hitelek - köztük a mérlegen kívüli tételek - kitettségértékének meghatározásakor az intézmények figyelembe veszik az e cikk (2) vagy (3) bekezdése szerint meghatározott partnerkockázati többletet.
(2) Az (1) bekezdés alkalmazásában a partnerrel szemben fennálló olyan ügyletek esetében, amelyekre nem vonatkozik a 206. cikkben meghatározott feltételeknek megfelelő nettósítási keretmegállapodás, a többletet (Ei*) ügyletenként határozzák meg az alábbi képlet segítségével:
ahol:
Ei az i ügyletben a partnernek kölcsönadott értékpapírok vagy készpénz valós értéke;
Ci az i ügyletben a partnertől kapott értékpapírok vagy készpénz valós értéke.
(3) Az (1) bekezdés alkalmazásában a partnerrel szemben fennálló olyan ügyletek esetében, amelyekre a 206. cikkben meghatározott feltételeknek megfelelő nettósítási keretmegállapodás vonatkozik, a többletet (Ei*) megállapodásonként határozzák meg az alábbi képlet segítségével:
ahol:
Ei az i nettósítási keretmegállapodás hatálya alá tartozó ügyletekben a partnernek kölcsönadott értékpapírok vagy készpénz valós értéke;
Ci az i nettósítási keretmegállapodás hatálya alá tartozó ügyletekben a partnertől kapott értékpapírok vagy készpénz valós értéke.
(4) E cikk (1) bekezdésétől eltérve az intézmények a repoügyletek, értékpapírok vagy áruk kölcsönadására vagy kölcsönvételére vonatkozó ügyletek, hosszú teljesítési idejű ügyletek és értékpapírügylethez kapcsolódó hitelek - köztük a mérlegen kívüli tételek - többletének meghatározására alkalmazhatják a 222. cikkben ismertetett módszert, 20 %-os küszöbértéket érvényesítve az alkalmazandó kockázati súlyra. Ezt azonban csak abban az esetben tehetik meg, ha ezen ügyletek kitettségértékének a 92. cikkben meghatározott szavatolótőke-követelmény teljesítése érdekében történő meghatározására is ezt a módszert alkalmazzák.
(5) Amennyiben a repoügylet elszámolása az alkalmazandó számviteli keret szerint eladásként történik, az intézménynek vissza kell írnia az eladással kapcsolatban nyilvántartott valamennyi könyvelési tételt.
(6) Ha az intézmény megbízottként működik közre két fél közötti repoügyletekben, értékpapírok vagy áruk kölcsönadására vagy kölcsönvételére vonatkozó ügyletekben, hosszú teljesítési idejű ügyletekben és értékpapírügylethez kapcsolódó hitelekben - köztük a mérlegen kívüli tételekben -, az alábbiak alkalmazandók:
a)
ha az intézmény kártalanítási vagy garanciakötelezettséget vállal egy ügyféllel vagy partnerrel szemben, amely kötelezettség az ügyfél által kölcsönadott értékpapír vagy készpénz értéke és a kölcsönfelvevő által nyújtott biztosíték értéke közötti különbségre korlátozódik, a kitettség mértékében kizárólag a (2) vagy a (3) bekezdésnek megfelelően meghatározott többlet vehető figyelembe;
b)
ha az intézmény nem vállal kártalanítási vagy garanciakötelezettséget egyik féllel szemben sem, az ügylet nem vehető figyelembe a kitettség mértékében;
c)
ha az intézmény gazdasági szempontú kitettsége az alapul szolgáló értékpapírral vagy készpénzzel szemben az ügyletben meghaladja a többlettel fedezett kitettséget, a kitettség mértékében az értékpapír vagy a készpénz teljes összegének megfelelő kitettséget is figyelembe kell venni.”
2. cikk
E rendelet az Európai Unió Hivatalos Lapjában való kihirdetését követő napon lép hatályba.
E rendelet teljes egészében kötelező és közvetlenül alkalmazandó valamennyi tagállamban.
Kelt Brüsszelben, 2014. október 10-én.