ДЕЛЕГИРАН РЕГЛАМЕНТ (ЕС) № 183/2014 НА КОМИСИЯТА
от 20 декември 2013 година
за допълване на Регламент (ЕС) № 575/2013 на Европейския парламент и на Съвета относно пруденциалните изисквания за кредитните институции и инвестиционните посредници по отношение на регулаторните технически стандарти, определящи изчисляването на корекциите за специфичен и общ кредитен риск
(текст от значение за ЕИП)
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз,
като взе предвид Регламент (ЕС) № 575/2013 на Европейския парламент и на Съвета от 26 юни 2013 г. относно пруденциалните изисквания за кредитните институции и инвестиционните посредници и за изменение на Регламент (ЕС) № 648/2012 (1), и по-специално член 110, параграф 4, трета алинея от него,
като има предвид, че:
(1)
Регламент (ЕС) № 575/2013 определя корекциите за кредитен риск като сумата на общите и специфичните провизии срещу загуби по кредити, които са признати във финансовите отчети на институцията съгласно приложимата счетоводна рамка, но не установява конкретни правила за определяне на това кои корекции са за общ и кои за специфичен кредитен риск.
(2)
Необходимо е да бъдат предвидени правила във връзка с определянето на сумите, които трябва да бъдат включени при изчисляването на корекциите за кредитен риск, отразяващи загуби, свързани изключително с кредитния риск. Изчисляването на корекциите за кредитен риск при определяне на капиталовите изисквания се ограничава до сумите, с които е намален базовият собствен капитал от първи ред (БСК1) на институцията.
(3)
Свързаните изключително с кредитния риск загуби, които са признати съгласно приложимата счетоводна рамка през текущата финансова година, може да бъдат признати като корекции за кредитен риск, при условие че институцията отчита ефекта в БСК1. Това важи за случаите, при които такива загуби от обезценка, отчетени през финансовата година, не са одобрени в съответствие с член 26, параграф 2 от Регламент (ЕС) № 575/2013 въпреки съвкупната междинна или годишна печалба и когато тяхното признаване като корекции за кредитен риск би повлияло върху стойността на експозицията или върху капитала от втори ред по-рано, отколкото върху БСК1. Такава корекция не е нужна за междинните загуби по член 36, параграф 1 от Регламент (ЕС) № 575/2013, доколкото загубите за текущата финансова година по този член биват незабавно приспаднати от БСК1.
(4)
Някои разпоредби на Регламент (ЕС) № 575/2013 относно корекциите за кредитен риск се отнасят изрично за задбалансовите позиции. При липсата на подобно разграничение съответните разпоредби се прилагат както за балансовите, така и за задбалансовите позиции.
(5)
Следва да бъдат установени правила, обхващащи тези свързани изключително с кредитния риск загуби, които са признати съгласно приложимата счетоводна рамка и които се приспадат от базовия собствен капитал от първи ред на институцията. Тези правила следва да обхващат обезценките и корекциите на стойността на финансовите активи или провизиите за задбалансови позиции, доколкото те отразяват загуби, свързани изключително с кредитния риск, и при условие че те са признати в отчета за приходите и разходите съгласно приложимата счетоводна рамка. Когато тези загуби са свързани с финансови инструменти, оценявани по справедлива стойност, тези правила следва да обхващат също сумите, признати като обезценка съгласно приложимата счетоводна рамка, или подобни корекции, при условие че те отразяват загуби, свързани с намаляване или влошаване на кредитното качество на актив или на портфейл от активи. На този етап не е целесъобразно да се регламентират други суми, които не представляват обезценка на финансов инструмент съгласно приложимата счетоводна рамка или не отразяват сходно понятие, дори ако тези промени биха могли да включват компонент за кредитен риск.
(6)
За да се подсигури всеобхватният характер на изчислението, е необходимо всяка сума, която е от значение за целите, изброени в член 110, параграф 4, първа алинея от Регламент (ЕС) № 575/2013, да бъде отнесена или към изчисляването на корекциите за общ кредитен риск, или към изчисляването на корекциите за специфичен кредитен риск.
(7)
По отношение на определянето на сумите, които могат да бъдат включени в изчисляването на корекциите за специфичен кредитен риск, единственият предвиден в Регламент (ЕС) № 575/2013 критерий е, че в съответствие с член 62, първа алинея, буква в) от Регламент (ЕС) № 575/2013 не се допуска корекциите за специфичен кредитен риск да бъдат включени в капитала от втори ред съгласно стандартизирания подход за кредитен риск. Следователно сумите, които се включват в изчисляването на корекциите за специфичен кредитен риск или на корекциите за общ кредитен риск, трябва да бъдат разграничавани в съответствие с критериите за определяне на елементите, които може да бъдат включени в капитала от втори ред.
(8)
Регламент (ЕС) № 575/2013 прилага международно признатите стандарти от третата Международна регулаторна рамка за банките на Базелския комитет за банков надзор (2) (познати като „Базел III“). Поради това съответните правила относно корекциите за кредитен риск би следвало да са също така съгласувани с рамката по Базел, според която един от критериите за разграничаване на корекциите за общ от тези за специфичен кредитен риск е, че общите резерви или общите провизии срещу загуби по кредити са „свободно достъпни за покриване на загубите, които ще бъдат реализирани впоследствие“. Съгласно Базел III резервите или провизиите срещу загуби по кредити, заделяни във връзка с бъдещи, понастоящем неидентифицирани загуби, са свободно достъпни за покриване на загубите от кредитен риск, които ще бъдат понесени впоследствие, и следователно отговарят на изискванията за включване в капитала от втори ред. В допълнение сумите, включени в изчисляването на корекциите за общ кредитен риск, следва да бъдат изцяло достъпни в съответния размер и времеви момент, за да бъдат покрити загубите при съблюдаване на принципа на действащото предприятие, като капиталът служи за покриване на загубите при неплатежоспособност, преди вложителите да понесат някакви загуби.
(9)
Правилата следва да могат да бъдат прилагани независимо от приложимата счетоводна рамка. Все пак за да могат институциите да следват общ подход при разграничаването на корекциите за специфичен от тези за общ кредитен риск, следва да бъдат установени критерии за третирането на загубите, свързани с кредитния риск, съгласно приложимата счетоводна рамка за всеки вид корекция за кредитен риск. Като се има предвид, че в съответствие с приложимата счетоводна рамка загубите, свързани изключително с кредитния риск, биват третирани в зависимост от покриването на тези критерии, би следвало по-голямата част от тези суми да бъдат отнасяни обикновено като корекции за специфичен кредитен риск с оглед на рестриктивния характер на критериите за корекции за общ кредитен риск.
(10)
Международните счетоводни стандарти подлежат на актуализиране, което би могло да наложи изменението на критериите за разграничаване между корекциите за специфичен от тези за общ кредитен риск. С оглед на продължаващите обсъждания, най-вече във връзка с вариантите на модел за обезценка, би било прибързано този модел да бъде предварително включен в критериите за корекции за кредитен риск.
(11)
Регламент (ЕС) № 575/2013 изисква определянето на корекции за специфичен кредитен риск за отделните експозиции. Ето защо е необходимо да се определи по какъв начин ще бъдат третирани корекциите за специфичен кредитен риск, които отразяват загубите, свързани с кредитния риск на цяла група от експозиции. Освен това е необходимо да се реши за кои експозиции от групата и в каква степен следва да бъдат признати корекциите за специфичен кредитен риск. Произтичащото от такива корекции за специфичен кредитен риск прехвърляне на част от сумата върху експозиции в групата трябва да става пропорционално на размера на рисково претеглените експозиции. За тази цел стойностите на експозициите следва да се определят, без да се вземат под внимание корекциите за специфичен кредитен риск.
(12)
За целите на определяне на неизпълнението по член 178, параграф 3, буква б) от Регламент (ЕС) № 575/2013 е необходимо да бъдат включени само корекциите за специфичен кредитен риск, които са извършени самостоятелно за отделна експозиция или отделен длъжник, като бъдат изключени корекциите за специфичен кредитен риск, извършени за цяла група от експозиции. При корекциите за специфичен кредитен риск, извършени за цяла група от експозиции, не се установяват длъжниците по експозициите, принадлежащи към такива групи, по отношение на които се счита, че е настъпило неизпълнение. В частност съществуването на корекции за специфичен кредитен риск за група от експозиции не е достатъчно основание да се направи заключение, че е налице неизпълнение за всеки от длъжниците или експозициите, принадлежащи към тази група.
(13)
Необходимо е институциите да могат да удостоверят по какъв начин критериите, по които те разграничават корекциите за специфичен от тези за общ кредитен риск, се прилагат в контекста на приложимата счетоводна рамка. Ето защо институциите следва да документират този процес.
(14)
Настоящият регламент се основава на проектите за регулаторни технически стандарти, предоставени на Комисията от Европейския банков орган.
(15)
Европейският банков орган проведе обществени консултации по проектите на регулаторни технически стандарти, въз основа на които е изготвен настоящият регламент, анализира потенциалните разходи и ползи в съответствие с член 10 от Регламент (ЕС) № 1093/2010 на Европейския парламент и на Съвета (3) и поиска становище от създадената по силата на член 37 от Регламент (ЕС) № 1093/2010 Група на участниците от банковия сектор,
ПРИЕ НАСТОЯЩИЯ РЕГЛАМЕНТ:
Член 1
Определяне на корекциите за общ и за специфичен кредитен риск за целите на членове 111, 159, 166, 167, 168, 178, 246 и 266 от Регламент (ЕС) № 575/2013
1. За целите на настоящия регламент сумите, които институциите трябва да включат в изчисляването на корекциите за общ и за специфичен кредитен риск, са равни на всички суми, с които е бил намален базовият собствен капитал от първи ред на институцията с оглед отразяване на загубите, свързани изключително с кредитния риск, в съответствие с приложимата счетоводна рамка, и признати като такива в отчета за приходите и разходите, независимо от това дали те са резултат от обезценки, корекции на стойността или провизии за задбалансови позиции.
Всички суми по първа алинея, които са били признати през финансовата година, могат да бъдат включени в изчисляването на корекциите за общ и за специфичен кредитен риск единствено ако са били приспаднати от базовия собствен капитал от първи ред на институцията в съответствие с член 36, параграф 1 от Регламент (ЕС) № 575/2013 или, при наличието на междинна или годишна печалба, която не е одобрена в съответствие с член 26, параграф 2 от същия регламент - ако базовият собствен капитал от първи ред е бил съответно незабавно намален при определянето на собствените средства.
2. Посочените в параграф 1 суми се включват в изчисляването на корекциите за общ кредитен риск от страна на институцията, когато отговарят на следните два критерия:
а)
те са свободно и изцяло достъпни в съответния размер и към съответния момент за покриване на бъдещите кредитни загуби;
б)
те отразяват потенциалните свързани с кредитния риск загуби при група експозиции.
3. Всички други суми, посочени в параграф 1, се включват в изчисляването на корекциите за специфичен кредитен риск.
4. В изчисляването на корекциите за общ кредитен риск институцията включва следните загуби, при условие че отговарят на критериите по параграф 2:
а)
загуби, признати за покриване на по-висока средна загуба по портфейла, понесена през последните години, въпреки че понастоящем не съществуват доказателства за загуби в подкрепа на това наблюдавано в миналото ниво на загуби;
б)
загуби, по отношение на които институцията не е информирана за влошаване на кредитното качество на група от експозиции, но въз основа на натрупания опит съществува известна статистическа вероятност за неплащане.
5. Институцията включва винаги следните загуби в изчисляването на корекциите за специфичен кредитен риск, посочени в параграф 3:
а)
загуби, признати в отчета за приходите и разходите, по оценени по справедлива стойност инструменти, които представляват свързана с кредитния риск обезценка според приложимата счетоводна рамка;
б)
загуби в резултат на настоящи или минали събития, засягащи съществена отделна експозиция или отделни несъществени експозиции, които се оценяват поотделно или заедно;
в)
загуби, за чието настъпване свидетелства опитът, приведен към наличните текущи данни, но институцията все още не разполага с информация по коя индивидуална експозиция са понесени тези загуби.
Член 2
Отнасяне на корекциите за специфичен кредитен риск за група от експозиции към експозициите в групата
1. Когато корекциите за специфичен кредитен риск отразяват загубите, свързани с кредитния риск на група от експозиции, институциите отнасят тези корекции за специфичен кредитен риск към всички отделни експозиции от тази група пропорционално на рисково претеглените размери на експозициите. За тази цел стойностите на експозициите се определят, без да се вземат под внимание корекциите за специфичен кредитен риск.
2. При третирането на размера на очакваната загуба, посочено в член 159 от Регламент (ЕС) № 575/2013, за група от редовни експозиции от институциите не се изисква да отнасят дадена корекция за специфичен кредитен риск към отделните експозиции от групата.
3. Когато корекцията за специфичен кредитен риск се отнася за група от експозиции, чиито капиталови изисквания за кредитен риск са изчислени отчасти по стандартизирания подход и отчасти съгласно вътрешнорейтингов подход, институцията отнася тази корекция за специфичен кредитен риск към групата от експозиции, спрямо която се прилагат и двата подхода, пропорционално на размера на рисково претеглените експозиции на групата, преди да пристъпи към действията, посочени в параграфи 1 и 2. За тази цел стойностите на експозициите се определят, без да се вземат под внимание корекциите за специфичен кредитен риск.
4. Когато отнасят корекциите за специфичен кредитен риск към експозициите, институциите гарантират, че една и съща част не е била два пъти отнесена към различни експозиции.
Член 3
Изчисляване на корекциите за кредитен риск с оглед определяне на стойността на експозициите в съответствие с членове 111, 166, 167, 168, 246 и 266 от Регламент (ЕС) № 575/2013
При определянето на стойността на експозициите в съответствие с членове 111, 166 - 168, 246 и 266 от Регламент (ЕС) № 575/2013 институциите изчисляват корекциите за специфичен кредитен риск по отношение на дадена експозиция като сумата на корекциите за специфичен кредитен риск за нея или като сумата на корекциите за специфичен кредитен риск, които институцията е отнесла към тази експозиция в съответствие с член 2.
Член 4
Изчисляване на корекциите за общ и за специфичен кредитен риск с оглед третиране на размера на очакваните загуби в съответствие с член 159 от Регламент (ЕС) № 575/2013
1. При третирането на размера на очакваните загуби съгласно член 159 от Регламент (ЕС) № 575/2013 институциите изчисляват съвкупните корекции за общ кредитен риск във връзка с експозициите, участващи в третирането на размера на очакваните загуби, като бъдат събрани сумите, определени като корекции за общ кредитен риск в съответствие с член 1 от настоящия регламент, които институцията е отнесла в съответствие с член 110, параграф 3 от Регламент (ЕС) № 575/2013.
2. При третирането на размера на очакваната загуба в съответствие с член 159 от Регламент (ЕС) № 575/2013 изчисляването на корекциите за специфичен кредитен риск във връзка с експозициите, участващи в третирането на размера на очакваните загуби, се осъществява, като бъдат събрани сумите по букви а) и б), с изключение на експозициите в неизпълнение:
а)
определените като корекции за специфичен кредитен риск в съответствие с член 1 суми, които са свързани с кредитния риск на отделна експозиция;
б)
определените като корекции за специфичен кредитен риск в съответствие с член 1 суми, които са свързани с кредитния риск на група от експозиции и са били отнесени в съответствие с член 2.
3. Съвкупните корекции за специфичен кредитен риск по дадена експозиция в неизпълнение се изчисляват като сбора от сумите на всички корекции за специфичен кредитен риск за тази отделна експозиция или като сумите на корекциите за специфичен кредитен риск, които институцията е отнесла към тази експозиция в съответствие с член 2.
Член 5
Изчисляване на корекциите за специфичен кредитен риск във връзка с капиталовите изисквания с оглед установяване на неизпълнението по член 178 от Регламент (ЕС) № 575/2013
При установяването на неизпълнение по член 178 от Регламент (ЕС) № 575/2013 корекциите за специфичен кредитен риск се изчисляват като сумата на корекциите за специфичен кредитен риск, свързани с кредитния риск на отделна експозиция или отделен длъжник.
Член 6
Документиране
Институциите документират определянето и изчисляването на корекциите за общ кредитен риск и на корекциите за специфичен кредитен риск.
Член 7
Влизане в сила
Настоящият регламент влиза в сила на двадесетия ден след публикуването му в Официален вестник на Европейския съюз.
Настоящият регламент е задължителен в своята цялост и се прилага пряко във всички държави членки.
Съставено в Брюксел на 20 декември 2013 година.
A BIZOTTSÁG 183/2014/EU FELHATALMAZÁSON ALAPULÓ RENDELETE
(2013. december 20.)
a hitelintézetekre és befektetési vállalkozásokra vonatkozó prudenciális követelményekről szóló 575/2013/EU európai parlamenti és tanácsi rendeletnek az egyedi és az általános hitelkockázati kiigazítások kiszámításának meghatározásáról szóló szabályozási technikai standardok tekintetében történő kiegészítéséről
(EGT-vonatkozású szöveg)
AZ EURÓPAI BIZOTTSÁG,
tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre,
tekintettel a hitelintézetekre és befektetési vállalkozásokra vonatkozó prudenciális követelményekről és a 648/2012/EU rendelet (1) módosításáról szóló, 2013. június 26-i 575/2013/EU európai parlamenti és tanácsi rendeletre és különösen annak 110. cikke (4) bekezdésének harmadik albekezdésére,
mivel:
(1)
Az 575/2013/EU rendelet a hitelkockázati kiigazításokat azon hitelkockázati veszteségekre képzett egyedi és általános hitelkockázati tartalékok összegeként határozza meg, amelyek az alkalmazandó számviteli szabályozásnak megfelelően szerepelnek az intézmények pénzügyi kimutatásaiban; azonban nem állapít meg egyedi szabályokat az egyedi és általános hitelkockázati kiigazítások meghatározására vonatkozóan.
(2)
Szabályokat kell előírni a kizárólag a hitelkockázatokhoz kapcsolódó veszteségeket tükröző hitelkockázati kiigazítások kiszámítása során figyelembe veendő összegek meghatározására vonatkozóan. A szavatolótőke-követelmények meghatározását szolgáló hitelkockázati kiigazítások kiszámításának azon összegekre kell korlátozódnia, amelyek csökkentették az intézmény elsődleges alapvető tőkéjét.
(3)
A folyó üzleti évben az alkalmazandó számviteli szabályozás szerint megjelenített, kizárólag hitelkockázathoz kapcsolódó veszteségeket akkor kell hitelkockázati kiigazításként megjeleníteni, ha az intézmény megjeleníti az elsődleges alapvető tőkére gyakorolt hatást. Ez az olyan helyzetekre vonatkozik, amikor az üzleti év során rögzített ilyen értékvesztés miatti veszteségek az év során vagy az év végén jelentkeznek az általános évközi nyereségek ellenére, és ezeket nem hagyták jóvá az 575/2013/EU rendelet 26. cikkének (2) bekezdése szerint, valamint, ha ezeknek a hitelkockázati kiigazításként történő megjelenítése előbb gyakorolna hatást a kitettségértékekre vagy a járulékos tőkére, mint az elsődleges alapvető tőkére. Az 575/2013/EU rendelet 36. cikkének (1) bekezdése szerinti évközi veszteségek tekintetében nem szükséges ilyen kiigazítás, amennyiben az adott cikk alapján a folyó üzleti év veszteségeit azonnal levonják az elsődleges alapvető tőkéből.
(4)
Az 575/2013/EU rendeletnek a hitelkockázati kiigazításokhoz kapcsolódó bizonyos rendelkezései kifejezetten mérlegen kívüli tételekre vonatkoznak. Ha ilyen megkülönböztetésre nem kerül sor, akkor a vonatkozó rendelkezéseket mind a mérleg szerinti, mind pedig a mérlegen kívüli tételekre alkalmazni kell.
(5)
Szabályozni kell az alkalmazandó számviteli szabályozás szerint megjelenített, kizárólag hitelkockázathoz kapcsolódó azon veszteségeket, amelyek csökkentették egy intézmény elsődleges alapvető tőkéjét. E szabályoknak akkor kell kiterjedniük a pénzügyi eszközök értékvesztéseire és értékelési korrekcióira vagy a mérlegen kívüli tételekre képzett céltartalékokra, ha ezek tükrözik a kizárólag a hitelkockázatokhoz kapcsolódó veszteségeket, és ha ezeket megjelenítik az alkalmazandó számviteli szabályozás szerinti eredménykimutatásban. Amennyiben ezek a veszteségek valós értéken értékelt pénzügyi instrumentumokhoz kapcsolódnak, ezeknek a szabályoknak ki kell terjedniük az alkalmazandó számviteli szabályozás értelmében értékvesztésként megjelenített összegekre vagy a hasonló kiigazításokra is, feltéve, hogy azok tükrözik egy eszköz vagy egy eszköz portfólió-állományának hitelminőségében bekövetkező értékvesztéshez kapcsolódó veszteségeket. Ebben a szakaszban nem indokolt más olyan összegek szabályozása, amelyek nem jelentik egy pénzügyi instrumentum értékvesztését az alkalmazandó számviteli szabályozás szerint, vagy nem tükröznek hasonló természetű koncepciót, még akkor sem, ha ezek a változások hitelkockázati összetevőt is tartalmazhatnak.
(6)
A számítás teljes hatókörének biztosítása érdekében szükséges, hogy az 575/2013/EU rendelet 110. cikke (4) bekezdésének első albekezdésében felsorolt célok szempontjából figyelembe vehető minden összeget az általános hitelkockázati kiigazítások (általános hitelkockázati kiigazítások) vagy az egyedi hitelkockázati kiigazítások (egyedi hitelkockázati kiigazítások) kiszámításához kell hozzárendelni.
(7)
Az egyedi hitelkockázati kiigazítások kiszámításába bevonható összegek azonosításával kapcsolatban az 575/2013/EU rendelet csak azt a feltételt szabja, hogy az egyedi hitelkockázati kiigazítások nem vonhatók be a járulékos tőkébe a hitelkockázatra vonatkozó sztenderd módszer alapján az 575/2013/EU rendelet 62. cikkének c) pontja szerint. Ezért az egyedi hitelkockázati kiigazításokba, illetve az általános hitelkockázati kiigazításokba bevonandó összegek megkülönböztetését a járulékos tőkébe bevonható források azonosításának feltételeivel összhangban kell szabályozni.
(8)
Az 575/2013/EU rendelet végrehajtja a Bázeli Bankfelügyeleti Bizottság bankokra vonatkozó harmadik nemzetközi szabályozási keretrendszerének (2) (a továbbiakban: Bázel III), nemzetközileg elfogadott standardjait. Ennélfogva a hitelkockázati kiigazításokra vonatkozó megfelelő szabályoknak is összhangban kell lenniük a Bázel III. keretrendszerrel, mely szerint az egyedi hitelkockázati kiigazítások, illetve az általános hitelkockázati kiigazítások közötti különbségtétel egyik kritériuma az kell, hogy legyen, hogy az általános céltartalékok vagy az általános hitelveszteségre képzett tartalékok „szabadon rendelkezésre álljanak a később jelentkező veszteségek fedezésére”. A Bázel III szerint a jövőbeli, jelenleg nem azonosított veszteségekre tekintettel fenntartott céltartalékok vagy hitelveszteségre képzett tartalékok szabadon felhasználhatók a hitelkockázatból eredően később jelentkező veszteségek fedezésére és ezért bevonhatók a járulékos tőkébe. Ezen felül, az általános hitelkockázati kiigazítások kiszámításába bevont összegeknek ütemezés és összeg vonatkozásában teljes mértékben és folyamatosan rendelkezésre kell állniuk e veszteségek fedezésére a cég felszámolásakor, hogy fizetésképtelenség esetén a tőke képes legyen a veszteségviselésre, mielőtt a betétesek veszteséget szenvednének.
(9)
Ezen a területen lehetővé kellene tenni, hogy a szabályok az alkalmazandó számviteli szabályozástól függetlenül alkalmazhatók legyenek. Ugyanakkor annak érdekében, hogy az intézmények képessé váljanak az alkalmazandó számviteli szabályozáson belül egységes módon különbséget tenni az egyedi hitelkockázati kiigazítás és az általános hitelkockázati kiigazítás között, a hitelkockázati veszteségek kezelésére vonatkozó kritériumokat a hitelkockázati kiigazítás valamennyi típusára vonatkozóan biztosítani kell. Bár az alkalmazandó számviteli szabályozás szerint megjelenített, kizárólag hitelkockázatokhoz kapcsolódó veszteségek kezelése ezeknek a feltételeknek a teljesítésétől függ, ezen összegek nagy többsége általában az egyedi hitelkockázati kiigazítások körébe sorolandó, figyelemmel az általános hitelkockázati kiigazítások feltételeinek korlátozó jellegére.
(10)
A nemzetközi számviteli standardok azonban felülvizsgálat alatt állnak, ami szükségessé teheti az egyedi hitelkockázati kiigazítások és az általános hitelkockázati kiigazítások közötti különbségtétel kritériumainak módosítását. A jelenleg folyó, különösen az értékvesztési modellekre vonatkozó megbeszélések fényében korainak tűnik ezt a modellt a hitelkockázati kiigazítások kritériumai között feltételezni.
(11)
Az 575/2013/EU rendelet előírja az egyedi hitelkockázati kiigazítás azonosítását egy egyedi kitettség tekintetében. Ezért szükséges dönteni arról, hogyan kezelik azokat az egyedi hitelkockázati kiigazításokat, amelyek egy egész kitettségcsoport hitelkockázatához kapcsolódó veszteségeket tükröznek. Arról is szükséges továbbá dönteni, hogy az egyedi hitelkockázati kiigazításokat a csoport mely kitettségére/kitettségeire, és milyen terjedelemben szerepeltetik. Az ilyen egyedi hitelkockázati kiigazításokból eredő ezen összeg részeinek a csoport kitettségeihez való hozzárendelését a kockázattal súlyozott kitettségi összegekkel arányosan kell elvégezni. E célból a kitettségértékeket az egyedi hitelkockázati kiigazítások figyelembevétele nélkül kell meghatározni.
(12)
Az 575/2013/EU rendelet 178. cikke (3) bekezdésének b) pontja szerinti nemteljesítés meghatározása céljából csak azon egyedi hitelkockázati kiigazítások bevonása szükséges, amelyeket egyedileg egyetlen kitettséghez vagy egyetlen kötelezetthez rendelnek hozzá, és nem kell bevonni azokat az egyedi hitelkockázati kiigazításokat, amelyek az egész kitettségcsoporthoz rendeltek. Az egész kitettségcsoportokhoz rendelt egyedi hitelkockázati kiigazítások nem azonosítják az olyan csoportokhoz tartozó kitettségek kötelezettjeit, ahol nemteljesítés történt. Különösen egy egyedi hitelkockázati kiigazítás fennállása egy kitettségcsoport tekintetében nem indokolja olyan következtetés levonását, hogy az e csoporthoz tartozó valamennyi kötelezett vagy kitettség vonatkozásában nemteljesítések történtek.
(13)
Szükséges az, hogy az intézmények képesek legyenek annak bemutatására, hogyan használják az egyedi hitelkockázati kiigazítások és az általános hitelkockázati kiigazítások közötti különbségtétel kritériumait az alkalmazandó számviteli szabályozás összefüggésében. Ezért az intézményeknek ezt a folyamatot dokumentálniuk kell.
(14)
Ez a rendelet az Európai Bankhatóság által a Bizottságnak benyújtott szabályozási technikaistandard-tervezeteken alapul.
(15)
Az Európai Bankhatóság nyilvános konzultációkat bonyolított le az e rendelet alapját képező szabályozási technikaistandard-tervezetekről, elemezte az esetlegesen kapcsolódó költségeket és hasznokat az 1093/2010/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet (3) 10. cikke szerint, továbbá kikérte az 1093/2010/EU rendelet 37. cikkével összhangban létrehozott banki érdekképviseleti csoport véleményét,
ELFOGADTA EZT A RENDELETET:
1. cikk
Az általános és egyedi hitelkockázati kiigazítások azonosítása az 575/2013/EU rendelet 111., 159., 166., 167., 168., 178., 246. és 266. cikke alkalmazásában
(1) E rendelet alkalmazásában az intézmény által az általános és az egyedi hitelkockázati kiigazítások kiszámításába bevonandó összegek megegyeznek azon összesített összeggel, amennyivel csökkentették egy intézmény elsődleges alapvető tőkéjét annak érdekében, hogy tükrözzék a kizárólag a hitelkockázathoz kapcsolódó veszteségeket az alkalmazandó számviteli szabályozás szerint, és amelyeket ilyenként jelenítettek meg az eredménykimutatásban, tekintet nélkül arra, hogy ezek értékvesztésből, értékelési korrekciókból vagy mérlegen kívüli tételekre képzett céltartalékokból erednek.
Az első albekezdésnek megfelelően kapott bármely olyan összeg, amelyet az üzleti év során megjelenítettek, csak akkor vehető figyelembe az általános és az egyedi hitelkockázati kiigazítás kiszámításában, ha a megfelelő összegeket levonták az intézmény elsődleges alapvető tőkéjéből, vagy az 575/2013/EU rendelet 36. cikkének (1) bekezdésével összhangban, vagy az említett rendelet 26. cikkének (2) bekezdése szerint jóvá nem hagyott évközi nyereség vagy év végi nyereség esetén az elsődleges alapvető tőke azonnali megfelelő csökkentésével a szavatoló tőke meghatározása érdekében.
(2) Az (1) bekezdésben említett összegeket szerepeltetni kell az általános hitelkockázati kiigazítás intézmény általi kiszámításában, amennyiben ezek mindkét alábbi feltételnek megfelelnek:
a)
azok ütemezés és összeg vonatkozásában szabadon és teljes mértékben hozzáférhetők a még fel nem merült hitelkockázati veszteségek fedezésére;
b)
azok tükrözik a kitettségcsoportok azon hitelkockázati veszteségeit, amelyek tekintetében az intézmény jelenleg nem rendelkezik bizonyítékkal arra nézve, hogy bekövetkezett-e veszteséget okozó esemény.
(3) Az (1) bekezdésben említett összes egyéb összeget az egyedi hitelkockázati kiigazítás kiszámításában kell szerepeltetni.
(4) A (2) bekezdésben meghatározott feltételeknek való megfelelés esetén az intézménynek a következő veszteségeket kell szerepeltetnie az általános hitelkockázati kiigazítás kiszámításában:
a)
a korábbi években tapasztalt magasabb átlagos portfólióveszteség fedezése céljából megjelenített veszteségek, annak ellenére, hogy jelenleg nincs bizonyíték a múltban tapasztalt ilyen veszteségi szintre utaló veszteséget okozó eseményekre;
b)
azok a veszteségek, amelyekre nézve az intézménynek nincs tudomása hitelminőség romlásról a kitettségcsoport tekintetében, de ahol a múltbeli tapasztalatok alapján fennáll a nemfizetés bizonyos mértékű statisztikai valószínűsége.
(5) Az intézménynek a következő veszteségeket mindig szerepeltetnie kell a (3) bekezdésben említett egyedi hitelkockázati kiigazítás kiszámításában:
a)
a valós értéken értékelt instrumentumok eredménykimutatásában megjelenített veszteségek, amelyek az alkalmazandó számviteli szabályozás szerint hitelkockázati értékvesztést jelentenek;
b)
olyan jelentős egyedi kitettséget vagy kitettségeket érintő, jelenlegi vagy múltbeli események eredményeként jelentkező veszteségek, amelyek egyedileg nem jelentősek, és amelyeket egyedileg vagy együttesen elemeznek;
c)
azok a veszteségek, amelyek tekintetében a jelenleg megfigyelhető adatok alapján kiigazított múltbeli tapasztalat arra utal, hogy a veszteség bekövetkezett, de az intézmény számára még nem ismert, melyik egyedi kitettség szenvedte el e veszteségeket.
2. cikk
Kitettségcsoporthoz tartozó egyedi hitelkockázati kiigazítások hozzárendelése a csoporton belüli kitettségekhez
(1) Amennyiben az egyedi hitelkockázati kiigazítás egy egész kitettségcsoport hitelkockázatához kapcsolódó veszteségeket tükröz, az intézmények kötelesek ezt az egyedi hitelkockázati kiigazítást a kockázattal súlyozott kitettségi összegek arányában hozzárendelni a csoport valamennyi egyedi kitettségéhez. Ennek céljából a kitettségértékeket az egyedi hitelkockázati kiigazítások figyelembevétele nélkül kell meghatározni.
(2) Teljesítő kitettségcsoportok tekintetében az 575/2013/EU rendelet 159. cikkében említett várható veszteségösszegek kezelésére az intézmények nem kötelesek egy egyedi hitelkockázati kiigazítást a csoport egyes kitettségeihez hozzárendelni.
(3) Ha egy egyedi hitelkockázati kiigazítás egy kitettségcsoporthoz kapcsolódik, amelynek hitelkockázati szavatolótőke-követelményeit részben a sztenderd módszer, részben pedig a belső minősítésen alapuló módszer alapján számították ki, akkor az intézménynek ezt az egyedi hitelkockázati kiigazítást az egyes módszerek hatálya alá tartozó kitettségcsoportokhoz a csoport kockázattal súlyozott kitettségi összegeinek arányában kell hozzárendelnie, mielőtt alkalmazná az (1) és (2) bekezdésben említett lépéseket. Ennek érdekében a kitettségértékeket az egyedi hitelkockázati kiigazítások figyelembevétele nélkül kell meghatározni.
(4) Az egyedi hitelkockázati kiigazításoknak a kitettségekhez történő hozzárendelésekor az intézmények gondoskodnak arról, hogy egy adott részt ne rendeljenek hozzá kétszer különböző kitettségekhez.
3. cikk
Hitelkockázati kiigazítások kiszámítása a kitettségérték meghatározása céljából az 575/2013/EU rendelet 111., 166., 167., 168., 246. és 266. cikke szerint
A kitettségértéknek az 575/2013/EU rendelet 111., 166-168., 246. és 266. cikke szerinti meghatározása céljából az intézményeknek az egy kitettséghez kapcsolódó egyedi hitelkockázati kiigazításokat mint ezen egyedi kitettség egyedi hitelkockázati kiigazításának összegeit, vagy mint az ehhez kitettséghez az intézmény által a 2. cikk szerint hozzárendelt egyedi hitelkockázati kiigazítások összegeit kell kiszámítaniuk.
4. cikk
Az általános és egyedi hitelkockázati kiigazítások kiszámítása a várható veszteségértékek kezelése céljából az 575/2013/EU rendelet 159. cikkével összhangban
(1) A várható veszteségértékeknek az 575/2013/EU rendelet 159. cikke szerinti kezelése céljából a várható veszteségértékek kezelésébe tartozó kitettségekhez kapcsolódó teljes általános hitelkockázati kiigazításokat az intézmény úgy számítja ki, hogy az intézmény által az 575/2013/EU rendelet 110. cikkének (3) bekezdése szerint besorolt - az e rendelet 1. cikke szerint általános hitelkockázati kiigazításként azonosított - összegeket összesíti.
(2) A várható veszteségértékeknek az 575/2013/EU rendelet 159. cikke szerinti kezelése céljából a várható veszteségértékek kezelésébe tartozó kitettségekhez kapcsolódó teljes egyedi hitelkockázati kiigazítás kiszámítása az alábbi a) és b) pontokban meghatározott összegek összeadásával történik a nemteljesítő kitettségek kivételével:
a)
az 1. cikk szerint egyedi hitelkockázati kiigazításként azonosított olyan összegek, amelyek egyetlen kitettség hitelkockázatához kapcsolódnak;
b)
az 1. cikk szerint egyedi hitelkockázati kiigazításként azonosított olyan összegek, amelyek egy kitettségcsoport hitelkockázatához kapcsolódnak, és amelyek hozzárendelése a 2. cikk szerint történt.
(3) Egy nem teljesítő kitettséghez kapcsolódó összes egyedi hitelkockázati kiigazítást mint ezen egyedi kitettség valamennyi egyedi hitelkockázati kiigazításának összegét, vagy mint az ehhez a kitettséghez az intézmény által a 2. cikk szerint hozzárendelt egyedi hitelkockázati kiigazítások összegeit kell kiszámítani.
5. cikk
Az egyedi hitelkockázati kiigazítások kiszámítása a szavatolótőke-követelményekhez az 575/2013/EU rendelet 178. cikke szerinti nemteljesítés meghatározása céljából
Az 575/2013/EU rendelet 178. cikke szerinti nemteljesítés meghatározása céljából az egyedi hitelkockázati kiigazításokat egy valamely egyedi kitettség vagy egyetlen kötelezett hitelkockázatához kapcsolódó egyedi hitelkockázati kiigazítások összegeként kell kiszámítani.
6. cikk
Dokumentáció
Az intézmények kötelesek dokumentálni az általános hitelkockázati kiigazítások és egyedi hitelkockázati kiigazítások azonosítását és kiszámítását.
7. cikk
Hatálybalépés
Ez a rendelet az Európai Unió Hivatalos Lapjában való kihirdetését követő huszadik napon lép hatályba.
Ez a rendelet teljes egészében kötelező és közvetlenül alkalmazandó valamennyi tagállamban.
Kelt Brüsszelben, 2013. december 20-án.