РЕГЛАМЕНТ ЗА ИЗПЪЛНЕНИЕ (ЕС) № 793/2013 НА КОМИСИЯТА
от 20 август 2013 година
за определяне на мерки по отношение на Фарьорските острови с цел опазване на запасите от атлантическо-скандинавска херинга
(текст от значение за ЕИП)
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз,
като взе предвид Регламент (ЕС) № 1026/2012 на Европейския парламент и на Съвета от 25 октомври 2012 г. относно някои мерки, целящи опазването на рибни запаси, по отношение на държави, позволяващи неустойчив риболов (1), и по-специално член 4 от него,
като има предвид, че:
(1)
Запасите от атлантическо-скандинавска херинга (също наричана „размножаваща се през пролетта норвежка херинга“) са най-големите запаси от херинга в света. Тези запаси са позволявали улов от порядъка на един до два милиона тона. Прекалено интензивната експлоатация обаче, дължаща се на прекомерен улов, доведе до рязко намаляване на запасите и спиране на риболова за повече от две десетилетия - между началото на 70-те и средата на 90-те години на XX век, с изключително тежки последици за флотовете, експлоатиращи запаса.
(2)
След възстановяването на запасите от атлантическо-скандинавска херинга и подновяването на риболова през 1996 г. запасите бяха управлявани въз основа на консултации между петте страни, през чиито изключителни икономически зони (ИИЗ) преминава рибата от този вид при миграционния си цикъл: Руската федерация, Норвегия, Фарьорските острови, Исландия и Европейския съюз (наричани по-долу „крайбрежните държави“).
(3)
От 2007 г. в споразуменията, постигнати в хода на консултациите между крайбрежните държави, бяха включени окончателни правила за споделяне на общия допустим улов и ангажименти за запазване на относителна стабилност на дяловете през идните години. Дяловете от запаса от атлантическо-скандинавска херинга, за които бе достигнато споразумение, възлизаха на 5,16 % за Фарьорските острови, 14,51 % за Исландия, 6,51 % за Съюза, 61 % за Норвегия и 12,82 % за Руската федерация. Освен това крайбрежните държави имат също дългосрочна договореност да извършват преглед и ревизия на одобрените от всички страни споразумения за управление на запаса само съвместно и въз основа на нови научни препоръки и към дадена дата.
(4)
За да се улесни установяването на общия допустим улов, въз основа на наличните научни познания крайбрежните държави договориха и започнаха прилагането на съвместим с принципа на предпазливост дългосрочен план за управление на запаса, чиято цел е да се запази уловът в рамките на допустимите биологични равнища и да се осигури устойчиво рибарство.
(5)
Целта на дългосрочния план за управление беше да се избегне падането на запаса под 2 500 000 тона биомаса и да се положат всички възможни усилия запасът да остане над 5 000 000 тона - равнището, за което се смята, че ще доведе до максимален устойчив улов. Предвиденият начин за постигане на тази цел беше чрез ограничаване на улова по начин, който е съвместим със смъртност от риболов от 0,125. Беше договорено, че ако равнището на биомаса падне под нивото от 5 000 000 тона, смъртността от риболов следва да бъде ограничена, за да се гарантира бързото възстановяване на запаса.
(6)
През септември 2012 г. Международният съвет за изследване на морето (ICES) препоръча в съответствие с принципа на предпазливост, установен в плана за управление, общият допустим улов (ОДУ) за петте крайбрежни държави да не да надвишава 619 000 тона през 2013 г., което е намаление с 26 % в сравнение с определения за 2012 г. ОДУ.
(7)
На консултациите между крайбрежните държави, които се проведоха между октомври 2012 г. и януари 2013 г. с оглед постигане на договореностите за 2013 г., представителите на Фарьорските острови последователно и многократно заявяваха, че отхвърлят продължаването на настоящите споразумения за дяловете. Договореностите за 2013 г. бяха окончателно сключени на 18 януари 2013 г. от само четири крайбрежни държави, за да се запази, доколкото е възможно, съгласуваното управление на запаса от страна на крайбрежните държави. Съгласуваният протокол от консултациите, носещ дата 23 януари 2013 г., гласи: „Делегациите изразяват загрижеността си от това, че Фарьорските острови се оттеглят от Споразумението между крайбрежните държави без предварително уведомление“. С оглед на невъзможността да се достигне до споразумение между петте страни поради оттеглянето на Фарьорските острови от консултациите оставащите четири страни се споразумяха да вземат предвид риболовните интереси на Фарьорските острови, като запазят традиционния им дял, т.е. дела, предоставен на Фарьорските острови съгласно договореностите от 2007 г., който отговаря на 31 000 тона (5,16 % от ОДУ).
(8)
В хода на консултациите на крайбрежните държави до 23 януари 2013 г. представителите на Фарьорските острови не представиха никакво искане за конкретен дял, не отправиха писмено или устно предложение за ново споразумение за определяне на дяловете, не потърсиха контакт с другите четири страни и не положиха никакви усилия за сътрудничество в рамките на обсъжданията за договореност за 2013 г.
(9)
В изявление от 26 март 2013 г. министърът на риболова на Фарьорските острови заяви, че за флота на Фарьорските острови е било едностранно определено ограничение на улова от 105 230 тона, което представлява 17 % от препоръчания ОДУ, или повече от три пъти от дела, който би съответствал на прилагането на предишните договорености, и увеличение от 145 % на дела на Фарьорските острови през 2012 г. Посочената едностранна декларация следва да се оценява в контекста на споменатата по-горе научна препоръка за намаляване на улова с 26 % през 2013 г. С декларацията Фарьорските острови de facto се оттеглиха от съвместно приетия план за управление.
(10)
С тези действия Фарьорските острови се отказаха също от сътрудничество със Съюза и с другите крайбрежни държави в областта на управлението на запаса от атлантическо-скандинавска херинга от общ интерес, а освен това не изпълниха задълженията си по член 61, параграф 2, член 63, параграфи 1 и 2, членове 118, 119 и 300 от Конвенцията на Организацията на обединените нации по морско право от 10 декември 1982 г., както и членове 5 и 6 и член 8, параграфи 1 и 2 от Споразумението на Организацията на обединените нации за прилагане на разпоредбите на Конвенцията на ООН по морско право от 10 декември 1982 г., свързани с опазването и управлението на трансгранично преминаващите и далекомигриращите рибни запаси („Споразумението на ООН за рибните запаси“).
(11)
Ако бъдат постигнати ограниченията на улова, определени от четирите крайбрежни държави и Фарьорските острови, общият улов ще достигне 692 290 тона, което ще бъде прекомерен улов в сравнение с препоръчания ОДУ. Според оценките и предвижданията за улова, направени от ICES при издаване на препоръката за управление за риболовния сезон през 2013 г. (2), такъв улов би довел до намаляване на хвърлящата хайвер биомаса в началото на 2014 г. до равнището от 4 200 000 тона, което е далеч под равнището от 5 000 000 тона, за което се очаква, че ще произведе максимален устойчив улов.
(12)
Освен това новите достъпни за широката общественост научни данни, предоставени от ICES (3) през май 2013 г., потвърждават, че в настоящия си вид дългосрочният план за управление (при който се цели смъртност от риболов от 0,125) е предпазлив, докато увеличаването на целевата смъртност от риболов до стойност 0,15, съвпадаща със смъртността от риболов, която би настъпила при увеличаването на дела на Фарьорските острови, би превърнало плана в непредпазлив със свързания с това риск от изчерпване на запаса.
(13)
Според член 3 от Регламент (ЕС) № 1026/2012 дадена държава може да бъде определена като държава, позволяваща неустойчив риболов, когато: а) не сътрудничи в управлението на запас от общ интерес при пълно спазване на разпоредбите на Конвенцията на ООН по морско право от 10 декември 1982 г. и Споразумението на Организацията на обединените нации за прилагане на разпоредбите на Конвенцията на ООН по морско право от 10 декември 1982 г., свързани с опазването и управлението на трансгранично преминаващите и далекомигриращите рибни запаси от 4 август 1995 г. („Споразумението на ООН за рибните запаси“), или на всякакво друго международно споразумение или норма на международното право; и б) или: i) не е приела необходимите мерки за управление на риболова; или ii) е приела мерки за управление на риболова без необходимото съобразяване с правата, интересите и задълженията на други държави и на Съюза, и тези мерки за управление на риболова, когато се разглеждат съвместно с мерките, предприети от други държави и Съюза, водят до риболовни дейности, които биха могли да причинят неустойчиво състояние на запаса.
(14)
От горните съображения произтича, че Фарьорските острови отговарят на всички критерии, за да бъдат определени като държава, която разрешава неустойчив риболов, поради което Комисията може да приеме мерките, предвидени в Регламент (ЕС) № 1026/2012.
(15)
В съответствие с член 6 от Регламент (ЕС) № 1026/2012 Комисията реши с Решение от 17 май 2013 г. (4) и с писмо от същата дата да уведоми местното правителство на Фарьорските острови и правителството на Дания за намерението си да определи Фарьорските острови като държава, която разрешава неустойчив риболов, като посочи доводи за това определяне и опише възможните мерки, които могат да се вземат в съответствие с посочения регламент. Още същия ден местното правителство на Фарьорските острови потвърди получаването на писмото.
(16)
На 17 юни 2013 г. местното правителство на Фарьорските острови отговори на уведомлението, като оспори изтъкнатите от Комисията доводи със свои собствени аргументи, а именно, че Фарьорските острови не са се оттеглили от консултациите, че поддържат ангажимента си за намиране на договорено решение за поделяне на запаса и че ЕС няма право да прилага мерки за процесуална принуда. Местното правителство на Фарьорските острови обаче не изрази намерение да измени решението си за неустойчивите ограничения на улова за 2013 г., нито обоснова по ясен начин увеличението на ограничението за улова за 2013 г., освен с лишеното от основание „увеличение на запаса през последните години в морските области под юрисдикцията на Фарьорските острови“.
(17)
Комисията проучи съществуващата научна литература по въпроса и намери твърдения само за отделни случаи, в които във водите под юрисдикцията на Фарьорските острови е констатирано присъствие на херинга по-дълго през сезона, но не и източник, който да позволи това явление да се тълкува като постоянно увеличаване на достъпното количество. По отношение на довода на Фарьорските острови, че през 2014 г. запасът ще намалее под максималния устойчив улов (МУУ) при всички случаи, а не в резултат от техния едностранно увеличен дял, следва да се отбележи, че съгласно последните научни препоръки (вж. съображение 12 по-горе) въпреки че запасът може да се възстанови и да достигне МУУ, той ще остане дълго под това равнище и под заплаха от изчерпване, ако настоящата целева смъртност от риболов се увеличи до стойност, еквивалентна на получената в резултат на увеличения дял на Фарьорските острови.
(18)
След подробен анализ на доводите на местното правителство на Фарьорските острови Комисията заключи, че те не опровергават доводите, посочени в нейното уведомление, нито са обективна причина за отказа за сътрудничество, изразен от тази държава. Това заключение, както и нежеланието да се коригират едностранните ограничения за улова за 2013 г., доведоха Комисията до заключението, че Фарьорските острови продължават да отговарят на условията да бъдат определени като държава, позволяваща неустойчив риболов.
(19)
Поради това Комисията е на мнение, че е необходимо да се приемат мерки в съответствие с член 4 от Регламент (ЕС) № 1026/2012.
(20)
Необходимо е мерките да бъдат ефективни и пропорционални, за да се постигне целта за запазване на запаса и да се попречи на Фарьорските острови да се възползват от пазара, пристанищата и съоръженията на Съюза, докато продължават неустойчивия улов на херинга.
(21)
Освен това Комисията оцени въздействието върху околната среда, търговското, икономическото и социалното въздействие в краткосрочен и в дългосрочен план на мерките, които може да бъдат приети в съответствие с член 4, параграф 1 от Регламент (ЕС) № 1026/2012, както и административната тежест, свързана с тяхното прилагане.
(22)
Въз основа на тази оценка е целесъобразно да се приемат първоначално някои от мерките, изброени в член 4, параграф 1, букви в), г), д) и и) от Регламент (ЕС) № 1026/2012. Ако тези мерки се окажат неефективни и ако Фарьорските острови продължат да позволяват неустойчив риболов, могат да бъдат предприети допълнителни мерки.
(23)
Уловът на херинга на Фарьорските острови, който се извършва от пелагични траулери, може да бъде целеви риболов през студените месеци на годината и смесен риболов през късната пролет и лятото, когато се улавят херинга и скумрия в сходни количества. По време на сезона и двата вида могат да бъдат улавяни от един и същ кораб при едно хвърляне, при един риболовен рейс или една риболовна зона. Затова скумрията е съпътстващ вид за херингата. Следователно, като продължават да улавят и изнасят скумрия, Фарьорските острови по необходимост ще продължават да улавят големи количества херинга, която представлява необходим прилов, дори ако херингата не може да бъде изнасяна за Съюза. Поради това, ако вносът на скумрия не се включи в мерките, ефективността на забраната за внос на херинга като средство за предотвратяване на по-големите щети върху устойчивостта на запаса от херинга ще бъде намалена. Скумрията съжителства с херингата до такава степен, че при улов на скумрия в риболовните зони под контрола на Фарьорските острови винаги има риск от улов на херинга. Поради това всичката скумрия, уловена под контрола на Фарьорските острови, може да е била уловена заедно с херинга. Следователно, за да се гарантира ефективността на търговските мерки, те следва да обхванат както херингата, така и скумрията.
(24)
При оценката на пропорционалността на мерките и по-специално при вземането на решение дали ограниченията на търговията с основния вид, добиван при улова на херинга, следва да се ограничат до определено количество или да бъде забранен всякакъв внос, Комисията разгледа въпроса дали могат да бъдат предвидени по-пропорционални мерки, различни от цялостната забрана на вноса на всички продукти от херинга или скумрия или съдържащи тези видове риба. Бяха разгледани три възможности: i) количествено ограничение за всички продукти, като се ограничи вносът до традиционния обмен, ii) цялостна забрана само на прясна, замразена и консервирана риба, като не се включват преработени продукти, като рибно брашно и рибено масло, и iii) забрана за внос, ограничена до херингата и продуктите от нея. Въпреки че първата от трите възможности може да бъде много ефективна, като се има предвид голямата важност на износа на рибно брашно от Фарьорските острови за ЕС, на сегашния етап тя се възприема като твърде обременителна, особено като се има предвид, че от една страна, тя може да засегне сектори на рибарската промишленост на Фарьорските острови, които не са пряко свързани със сектора на пелагичния риболов, а от друга - че ще създаде голяма административна тежест, свързана с анализа на проби от рибно брашно и рибено масло в специализирани лаборатории с цел определяне на състава им по видове. Третата възможност, както бе посочено по-горе, се смята за неефективна, тъй като нейните възможни икономически последици могат лесно да се неутрализират от износа на скумрия. Ето защо втората възможност предлага най-добър баланс между средствата и желаното им въздействие, като няма по-лесноосъществими мерки за постигане на необходимия резултат.
(25)
При оценката на пропорционалността Комисията разгледа също необходимостта от други мерки освен ограниченията на вноса, а именно ограничения в ползването на пристанища. Тъй като използването на пристанища за зареждане с гориво, разтоварване на сушата, смяна на екипажи, ремонт и почивка е обичайна и необходима дейност, свързана с улова на херинга, Комисията заключи, че тези мерки също са необходими и че не съществуват алтернативни, по-малко ограничителни мерки, които да предотвратят използването от страна на флота на Фарьорските острови на съоръженията на ЕС при извършване на неустойчив улов на херинга.
(26)
При оценката на краткосрочното и дългосрочното въздействие на мерките върху околната среда, търговията, икономиката и обществото, както и на свързаната с прилагането им административна тежест, може да се заключи, че мерките са разумни и че няма да имат неприемливо въздействие или да създадат ненужна административна тежест. Въздействието върху околната среда е положително, тъй като се очаква мерките да подобрят устойчивостта на запаса от херинга. Въздействието върху търговията е умерено, тъй като независимо от незабавното икономическо влияние, което следва да се очаква, в средносрочен план могат да бъдат намерени алтернативни механизми за обмен и в крайна сметка не следва да се очакват затруднения в доставките в рамките на ЕС. Прогнозира се, че икономическото и социалното въздействие ще бъдат умерени в краткосрочен план, тъй като те са свързани с въздействието върху търговията; ако мерките постигнат желаното въздействие, в средносрочен и в дългосрочен план те със сигурност ще имат много положително въздействие върху редица флотове, които са силно зависими от пелагичния улов в икономическо отношение. Административната тежест от мерките ще бъде относително малка, като се има предвид, че повечето средства за контрол, включително персоналът, необходими за прилагане на мерките в държавите членки, вече съществуват.
(27)
На последно място, Комисията разгледа съвместимостта на мерките с международното право и стигна до заключението, че те се вземат с цел запазване на заплашен от изчерпване рибен запас и целят ефективно избягване на неговата свръхексплоатация, тъй като мерките имат за цел запасът от атлантическо-скандинавска херинга да се поддържа в безопасни биологични граници. Мерките се прилагат заедно със собствените мерки на Съюза за опазване (член 5, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) № 1026/2012). По-специално, в съответствие с препоръките на Международния съвет за изследване на морето (ICES), Съюзът намали улова си с 26 % и се съобразява изцяло с условията и ограниченията на дългосрочния план за управление, който беше договорен и приведен в действие от крайбрежните държави през 1999 г., и който през май 2013 г. беше отново потвърден от ICES като съвместим с подхода на предпазливост и като правилен подход за управление, имащ за цел да се поддържа уловът в безопасни биологични граници. Освен това няма убедителни научни данни, които да сочат, че Фарьорските острови имат право върху по-голям дял от запаса на атлантическо-скандинавска херинга, поради което би било целесъобразно те да ограничат улова си в съответствие с препоръките на ICES за 2013 г.
(28)
Следователно мерките, приети на първо време, следва да включват: а) забрана за внос на херинга и скумрия от атлантическо-скандинавските запаси, както и рибни продукти, съдържащи тези риби или приготвени от тях, и б) ограничения за използването на пристанищата на Съюза от кораби, извършващи риболов от запасите на атлантическо-скандинавска херинга и скумрия под контрола на Фарьорските острови, както и от кораби, които превозват риба или рибни продукти с произход от такъв риболов. За да се улесни изпълнението на мерките, приложими към корабите, които извършват риболов от съответните запаси на херинга или скумрия или които превозват риба или рибни продукти с произход от тези запаси, на държавите членки следва да се предостави списък на тези кораби. За да се определи дали херингата или скумрията са уловени под контрола на Фарьорските острови, следва да се използва схемата за сертифициране на улова, предвидена в глава III от Регламент (ЕО) № 1005/2008 на Съвета от 29 септември 2008 г. за създаване на система на Общността за предотвратяване, възпиране и премахване на незаконния, недеклариран и нерегулиран риболов, за изменение на регламенти (ЕИО) № 2847/93, (ЕО) № 1936/2001 и (ЕО) № 601/2004 и за отмяна на регламенти (ЕО) № 1093/94 и (ЕО) № 1447/1999 (5).
(29)
Мерките, предвидени в настоящия регламент, са в съответствие със становището на Комитета по рибарство и аквакултури,
ПРИЕ НАСТОЯЩИЯ РЕГЛАМЕНТ:
Член 1
Предмет
С настоящия регламент Фарьорските острови се определят като държава, която позволява неустойчив риболов на запаса от атлантическо-скандинавска херинга и се установяват мерки по отношение на Фарьорските острови с цел да се гарантира запазването в дългосрочен план на този запас.
Член 2
Обхват и цели
Настоящият регламент се прилага към улова на атлантическо-скандинавска херинга, извършван под контрола на Фарьорските острови. С него се цели да се гарантира запазването в дългосрочен план на запаса от атлантическо-скандинавска херинга.
Член 3
Определения
За целите на настоящия регламент се прилагат следните определения:
а)
„запас от атлантическо-скандинавска херинга“ означава запасът от херинга (Clupea harengus) от подзони I, II, V, XII и XIV на ICES (Международен съвет за изследване на морето) (6);
б)
„атлантическо-скандинавска херинга“ означава рибата от запаса от атлантическо-скандинавска херинга;
в)
„скумрия“ означава риба от вида Scomber scombrus, която е уловена в зоните, населявани от атлантическо-скандинавска херинга;
г)
„уловена под контрола на Фарьорските острови“ означава уловена от кораби, плаващи под флага на Фарьорските острови, или от кораби, плаващи под контрола на друга държава, на които е разрешено да извършват риболов в изключителната икономическа зона на Фарьорските острови или които са наети от стопански субект от Фарьорските острови или от органи на Фарьорските острови.
Член 4
Определяне
Фарьорските острови се определят като държава, която позволява неустойчив улов на риба от запаса от атлантическо-скандинавска херинга.
Член 5
Мерки
1. Забранява се въвеждането на територията на Съюза, включително за целите на трансбордиране в пристанищата, на посочените в приложението риба или рибни продукти, които се състоят от атлантическо-скандинавска херинга или скумрия, които са приготвени от такава риба или които съдържат такава риба, уловена под контрола на Фарьорските острови.
2. Забранява се използването на пристанищата на Съюза от кораби, плаващи под флага на Фарьорските острови, които извършват улов на атлантическо-скандинавска херинга или скумрия, и от кораби, които превозват риба или рибни продукти с произход от атлантическо-скандинавска херинга или скумрия, уловена от кораби, плаващи под флага на Фарьорските острови, или от кораби, получили разрешение от тази държава, които плават под друг флаг. Тази забрана не се прилага в случаите на непреодолима сила или бедствие по смисъла на член 18 от Конвенцията на ООН по морско право от 1982 г. по отношение на предоставянето на услуги, необходими единствено за справяне с тези ситуации.
Член 6
Изпълнение
1. Компетентните органи на държавите членки използват схемата за сертифициране на улова, предвидена в глава III от Регламент (ЕО) № 1005/2008, за да определят продуктите, обхванати от забраната, установена в член 5, параграф 1 от настоящия регламент.
2. За да се улесни изпълнението на забраната, установена в член 5, параграф 2, на държавите членки се предоставят примерни списъци на корабите, за които има достоверни данни, че са извършвали улов или понастоящем извършват улов на атлантическо-скандинавска херинга или скумрия под контрола на Фарьорските острови.
Член 7
Влизане в сила
Настоящият регламент влиза в сила на седмия ден след публикуването му в Официален вестник на Европейския съюз.
Настоящият регламент е задължителен в своята цялост и се прилага пряко във всички държави членки.
Съставено в Брюксел на 20 август 2013 година.
A BIZOTTSÁG 793/2013/EU VÉGREHAJTÁSI RENDELETE
(2013. augusztus 20.)
a Feröer szigetekkel szemben az atlanti-skandináv heringállomány megóvásának biztosítása érdekében alkalmazandó intézkedések megállapításáról
(EGT-vonatkozású szöveg)
AZ EURÓPAI BIZOTTSÁG,
tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre,
tekintettel a halállomány megőrzésére irányuló, a nem fenntartható halászatot lehetővé tevő országok esetében alkalmazandó egyes intézkedésekről szóló, 2012. október 25-i 1026/2012/EU európai parlamenti és tanácsi rendeletre (1), és különösen annak 4. cikkére,
mivel:
(1)
Az atlanti-skandináv (más néven tavasszal ívó norvég) heringállomány a világ legjelentősebb méretű heringállománya. Az állományból származó fogások nagyságrendje egy- és kétmillió tonna között van. Miután azonban az intenzív halászatból adódó túlhalászás az állomány összeomlását eredményezte, az 1970-es évek elejétől az 1990-es évek közepéig megszűnt a halászati tevékenység, ami súlyos következményekkel járt az állományt kiaknázó flottákra nézve.
(2)
Az állomány helyreállítása és a halászat 1996-ban bekövetkezett újbóli megindulása óta az atlanti-skandináv heringállomány kezelését - rendszeres konzultációk keretében - az az öt állam biztosítja, melynek kizárólagos gazdasági övezetét (EEZ) az érintett halfaj vándorlási ciklusa érinti: az Oroszországi Föderáció, Norvégia, a Feröer szigetek, Izland és az Európai Unió (a továbbiakban: „parti államok”).
(3)
2007-től fogva a parti államok konzultációi során kidolgozott megállapodások végleges szabályokat rögzítettek a teljes kifogható mennyiség felosztásáról, és a felek kötelezettséget vállaltak, hogy a következő években e felosztási arányok viszonylag állandóak maradnak. A megállapodás az atlanti-skandináv heringállomány felosztását a következőképpen rögzítette: a Feröer szigetek 5,16 %, Izland 14,51 %, az Unió 6,51 %, Norvégia 61 %, az Oroszországi Föderáció pedig 12,82 % arányban részesedik a halászatból. A parti államok hosszú távra megállapodtak abban is, hogy a közösen kidolgozott állománykezelési terv kizárólag együttesen, új tudományos ajánlások alapján és adott időponttól vizsgálható felül és módosítható.
(4)
A teljes kifogható mennyiség megállapításának megkönnyítése érdekében a parti államok a rendelkezésre álló tudományos ismeretekre támaszkodva hosszú távú állománygazdálkodási tervet dolgoztak ki és valósítottak meg, az elővigyázatosság elve alapján, a biztonságos biológiai határértéken belüli fogások és a fenntartható halászat biztosítása érdekében.
(5)
E hosszú távú állománygazdálkodási terv célja annak elkerülése volt, hogy az állomány a 2 500 000 t biomasszaszint alá csökkenjen, ugyanakkor minden eszközzel arra törekedve, hogy ez a szint meghaladja a legnagyobb fenntartható hozamot biztosító 5 000 000 t értéket. A terv végrehajtása során a lehalászás korlátozását 0,125 halászati állománypusztulási értékhez igazítva határozták meg. A megállapodás szerint amennyiben a biomasszaszint 5 000 000 t alá csökken, a halászati állománypusztulást is csökkenteni kell oly módon, hogy biztosítható legyen az állomány gyors helyreállítása.
(6)
A Nemzetközi Tengerkutatási Tanács (ICES) - az állománygazdálkodási tervben alkalmazott elővigyázatossági megközelítéssel összhangban - 2012. szeptemberi ajánlásában az öt parti állam számára megállapított teljes kifogható mennyiség (total allowable catch, a továbbiakban: TAC) 619 000 tonnára történő korlátozását javasolta 2013-ban, ami a 2012. évre megállapított TAC-hoz képest 26 %-os csökkenést jelent.
(7)
A parti államok 2012 októberétől 2013 januárjáig tartó, a 2013. évi megállapodásra irányuló konzultációja során a Feröer szigetek képviselői következetesen és ismételten elutasították a jelenlegi felosztási megállapodás fenntartását. Végül 2013. január 18-án négy parti állam részvételével létrejött a 2013. évre vonatkozó megállapodás, annak érdekében, hogy - amennyire csak lehetséges - folytatódjon a parti államok általi koordinált állománygazdálkodás. A konzultációk 2013. január 23-i keltezésű kölcsönösen elfogadott jegyzőkönyve megállapítja: „A küldöttségek kifejezték aggodalmukat amiatt, hogy a Feröer szigetek előzetes értesítés nélkül visszalépett a parti államok között létrejött megállapodástól”. Mivel a Feröer szigeteknek a konzultációktól való visszalépése következtében az ötoldalú megállapodás lehetetlenné vált, a fennmaradó négy fél abban állapodott meg, hogy a Feröer szigetek halászati érdekeit figyelembe véve fenntartják az ország hagyományos, a 2007. évi megállapodás óta érvényben lévő részesedését, ami 31 000 tonna feröeri részesedésnek (a TAC 5,16 %-ának) felelt meg.
(8)
A parti államok között 2013. január 23-ig zajló konzultáció folyamán a Feröer szigetek képviselői nem fogalmaztak meg konkrét részesedésre vonatkozó kérést, nem tettek sem írásbeli, sem szóbeli javaslatot újabb felosztási megállapodásra vonatkozóan, nem próbáltak megegyezésre jutni a másik négy érintett féllel, és egyáltalán nem törekedtek együttműködésre a 2013. évre szóló megállapodásról folyó vitákban.
(9)
A Feröer szigetek halászati minisztere 2013. március 26-i nyilatkozatában bejelentette, hogy egyoldalúan 105 230 tonna kifogható mennyiséget írt elő a feröeri flotta számára, ami az ajánlott TAC 17 %-ának felel meg, vagyis több mint háromszorosa a korábban kidolgozott megállapodás alkalmazása alapján járó részesedésnek, és a 2012. évhez képest a részesedés 145 %-os növekedését jelenti. Ezt az egyoldalú bejelentést a fent említett tudományos ajánlás fényében kell értékelni, amely a fogások 26 %-os csökkentését javasolta 2013-ban. E bejelentésével a Feröer szigetek ténylegesen kivonta magát a közösen kidolgozott állománygazdálkodási tervből.
(10)
Fenti lépéseivel a Feröer szigetek megtagadta az együttműködést az Unióval és a többi parti országgal egy közös érdekű halállomány - az atlanti-skandináv hering - fenntartása érdekében, és megszegte az Egyesült Nemzetek 1982. december 10-i Tengerjogi Egyezménye (UNCLOS) 61. cikkének (2) bekezdésében, 63. cikkének (1) és (2) bekezdésében, valamint 118., 119. és 300. cikkében, továbbá az Egyesült Nemzetek Szervezetének 1982. december 10-i Tengerjogi Egyezményében foglalt, a kizárólagos gazdasági övezeteken túlnyúló halállományok és a hosszú távon vándorló halállományok védelméről és kezeléséről szóló rendelkezések végrehajtásáról szóló megállapodás (UNFSA) 5. és 6. cikkében, valamint 8. cikkének (1) és (2) bekezdésében vállalt kötelezettségeit.
(11)
Amennyiben a fogások kimerítik a négy parti állam és a Feröer szigetek által megállapított kifogható mennyiségeket, összmennyiségük eléri a 692 290 tonnát, ami az ajánlott TAC-hoz képest túlhalászatot jelent. Az ICES által a 2013. évi halászati évad gazdálkodásához nyújtott ajánlások keretében készített értékelés és fogási előrejelzések alapján (2) ezzel a fogási mennyiséggel 2014. elejére a szaporodóképes állomány biomassza-szintje (SSB) 4 200 000 tonnára csökkenne, ami jóval alulmarad a legnagyobb fenntartható hozamot biztosító 5 000 000 tonnához képest.
(12)
Ráadásul az ICES által 2013 májusában közzétett újabb, nyilvánosan hozzáférhető tudományos tények (3) is alátámasztják, hogy a jelenlegi hosszú távú állománygazdálkodási terv (amely 0,125 halászati állománypusztulással számol) megfelel az elővigyázatosságnak ugyan, de ha a kitűzött halászati állománypusztulás értéke 0,15-re emelkedik - ami pontosan megfelel a megnövelt feröeri részesedés következményének - a terv többé nem követi az elővigyázatosság elvét, és ezzel együtt megnő az állomány összeomlásának kockázata is.
(13)
Az 1026/2012/EU rendelet 3. cikke értelmében egy ország akkor tekinthető a nem fenntartható halászatot lehetővé tevő országnak, ha: a) nem működik együtt a közös érdekű állományok kezelésében az Egyesült Nemzetek 1982. december 10-i Tengerjogi Egyezménye (UNCLOS) és az Egyesült Nemzetek Szervezetének 1982. december 10-i Tengerjogi Egyezményében foglalt, a kizárólagos gazdasági övezeteken túlnyúló halállományok és a hosszú távon vándorló halállományok védelméről és kezeléséről szóló rendelkezések végrehajtásáról szóló, 1995. augusztus 4-i megállapodás (UNFSA), vagy bármely más nemzetközi megállapodás, vagy nemzetközi jogi norma rendelkezéseinek maradéktalan betartásával; és b) vagy: i. nem vezeti be a szükséges halászati gazdálkodási intézkedéseket; vagy ii. más országok és az Unió jogainak, érdekeinek és kötelezettségeinek körültekintő figyelembevétele nélkül fogad el halászati gazdálkodási intézkedéseket, és e halászati gazdálkodási intézkedések, más országok és az Unió intézkedéseivel összefüggésben tekintve, olyan halászati tevékenységhez vezetnek, amelynek hatására az állomány nem fenntartható állapotba kerülhetne.
(14)
A fenti megfontolásokat figyelembe véve minden feltétel teljesül ahhoz, hogy a Feröer szigetek a nem fenntartható halászatot lehetővé tevő országnak minősüljön, ezért a Bizottság elfogadhatja az 1026/2012/EU rendeletben meghatározott intézkedéseket.
(15)
A Bizottság az 1026/2012/EU rendelet 6. cikke alapján úgy határozott, hogy 2013. május 17-i határozatában (4) és ugyanazon a napon kelt levelében értesíti a Feröer szigetek helyi kormányát és Dánia kormányát arról a szándékáról, hogy a nem fenntartható halászatot lehetővé tevő országnak minősíti a Feröer szigeteket, kifejtve döntésének indokait, és részletezve az említett rendelet alapján meghozható lehetséges intézkedéseket. A Feröer szigetek helyi kormánya ugyanazon a napon jelezte a levél kézhezvételét.
(16)
A Feröer szigetek helyi kormánya 2013. június 17-én az értesítésre küldött válaszában vitatta a Bizottság által felhozott érveket, saját érveit hangoztatva, nevezetesen hogy nem vonult vissza a konzultációból, hogy továbbra is elkötelezetten keresi a tárgyalásos megoldást az állomány felosztásával kapcsolatban, illetve hogy az EU nem jogosult kényszerítő intézkedéseket alkalmazni. Azonban sem arra nem mutatott hajlandóságot, hogy felülvizsgálja a 2013. évi, nem fenntartható kifogható mennyiségeket, sem világos indoklást nem adott a 2013. évi magas kifogható mennyiségekre, azon a megalapozatlan állításon túl, hogy „az elmúlt években az állomány nagyobb számban fordul elő a Feröer szigetek fennhatósága alatt álló tengeri területeken”.
(17)
A Bizottság tanulmányozta a témáról rendelkezésre álló szakirodalmat, és kizárólag arra vonatkozó megállapításokat talált, hogy a heringek alkalmanként hosszabb időt töltenek a Feröer szigetek felségvizeiben, de semmilyen utalást nem talált arra, ami alapján ez a jelenség az állomány stabil és állandó növekedéseként volna értelmezhető. Ami a Feröer szigetek azon érvét illeti, hogy az állomány 2014-ben mindenképpen, a szigetek részesedésének egyoldalú növelésétől függetlenül a legnagyobb fenntartható hozamot biztosító szint alá csökkenne, meg kell jegyezni, hogy a legújabb tudományos ajánlások alapján (lásd a (12) preambulumbekezdést) bár az állomány helyreállhat a legnagyobb fenntartható hozamot biztosító szintre, abban az esetben mégis hosszan az alatt marad és az összeomlás nagyobb veszélyének lesz kitéve, ha az előirányzott halászati állománypusztulás a Feröer szigetek nagyobb részesedésének megfelelő értékre emelkedik.
(18)
A Feröer szigetek helyi kormánya által felhozott érvek részletes elemzését követően a Bizottság arra a következtetésre jutott, hogy azok nem cáfolják meg a bizottsági értesítés érveit, és nem adnak objektív magyarázatot az ország együttműködést elutasító magatartására. A fenti következtetés, továbbá a 2013. évi kifogható mennyiségek egyoldalú módosításának felülvizsgálatára irányuló szándék hiánya alapján a Bizottság arra a megállapításra jutott, hogy a Feröer szigetek esetében továbbra is teljesülnek a nem fenntartható halászatot lehetővé tévő országgá minősítés kritériumai.
(19)
Ezért a Bizottság szükségesnek ítéli az 1026/2012/EU rendelet 4. cikke szerinti intézkedések alkalmazását.
(20)
Ezeknek az intézkedéseknek hatékonyaknak és arányosaknak kell lenniük a kitűzött állományvédelmi célokhoz mérten, és meg kell akadályozniuk, hogy a Feröer szigetek a fenntarthatatlan heringhalászat folytatására használhassa az Unió piacait, kikötőit és létesítményeit.
(21)
A Bizottság értékelte továbbá az 1026/2012/EU rendelet 4. cikkének (1) bekezdése alapján elfogadható intézkedések rövid és hosszú távú környezeti, kereskedelmi, gazdasági és társadalmi hatásait, valamint a végrehajtásukhoz kacsolódó adminisztratív terheket is.
(22)
Az értékelés alapján első lépésként az 1026/2012/EU rendelet 4. cikke (1) bekezdésének c), d), e) és i) pontjában felsorolt egyes intézkedések bevezetése tűnik helyénvalónak. Amennyiben ezek az intézkedések hatástalannak bizonyulnak és a Feröer szigetek továbbra is lehetővé teszi a nem fenntartható halászatot, további intézkedésekre kerülhet sor.
(23)
A feröeri heringhalászat, amely vízközi vonóhálós hajókat alkalmaz, az év hidegebb hónapjaiban célzott halászatként is művelhető, de késő tavasszal és nyáron vegyes halászatot jelent, hasonló mennyiségű hering- és a makrélafogást eredményezve. A két halfaj az egész évad során egyazon hajóval, ugyanazon hálóval, ugyanazon halászút során és ugyanazon a halászati területen fogható. A makréla ezért a heringhez kapcsolódó fajnak tekinthető. Következésképpen amennyiben folytatja a makréla halászatát és exportját, a Feröer szigetek szükségszerűen - elkerülhetetlen mellékfogásként - nagy mennyiségű heringet is lehalászna akkor is, ha a heringet nem exportálhatja az Unióba. Ezért a makréla behozatalának kivonása az intézkedések hatálya alól aláásná a heringimportra előírt tilalom - mint a heringállomány fenntarthatóságának további károsítását megelőző eszköz - hatékonyságát. A makréla olyan mértékben együtt él a heringgel, hogy a Feröer szigetek felségvizein folytatott makrélahalászat esetében mindig fennáll a heringfogások kockázata. Ezért minden, a Feröer szigetek fennhatósága alatt megvalósított makrélafogásról feltételezhető, hogy heringfogással jár együtt. Következésképpen a kereskedelmi korlátozásoknak hatékonyságuk érdekében a heringre és a makrélára egyaránt ki kell terjedniük.
(24)
Az intézkedések arányosságának értékelése során és különösen annak mérlegelésekor, hogy a heringhalászat során kifogott főbb halfajokra kivetett kereskedelmi korlátozások bizonyos mennyiségre szorítkozzanak-e vagy teljes behozatali tilalmat jelentsenek-e, a Bizottság megvizsgálta, hogy a heringből, illetve makrélából készült vagy ezeket tartalmazó termékek importjának teljes tilalmával szemben szóba jöhetnek-e egyéb, arányosabb alternatív intézkedések. A Bizottság három lehetőséget mérlegelt: i. az összes termék mennyiségi korlátozását, a behozatalt a hagyományos kereskedelemre korlátozva; ii. a kizárólag a friss, fagyasztott és konzerv halra vonatkozó teljes importtilalmat, amely nem vonatkozna olyan feldolgozott termékekre, mint a halliszt és a halolaj; valamint iii. a heringre és a heringtermékekre korlátozott behozatali tilalmat. Jóllehet a három lehetőség közül az első - a Feröer szigetekről az EU-ba irányuló rendkívül jelentős hallisztexportot figyelembe véve - rendkívül hatékonynak bizonyulhat, a jelenlegi fázisban túlzott terheket jelenthet, különös tekintettel arra, hogy egyrészről a Feröer szigetek halászati iparának olyan ágazatait is sújthatja, amelyek nem kapcsolódnak közvetlenül a nyílt tengeri halászati szektorhoz, és másrészről jelentős adminisztratív terhekkel járna, mivel a halliszt- és a halolajmintákat szaklaboratóriumokban kellene elemezni annak meghatározása érdekében, hogy milyen halfajokat tartalmaznak. A harmadik lehetőség, mint a fentiekből kiderül, hatástalannak tekinthető, mivel lehetséges gazdasági következményeit a makrélaexport könnyen semlegesítheti. Ezért a második lehetőség kínálja a legjobb egyensúlyt az eszközök és kívánt hatásuk között, és nem is állapíthatók meg kevésbé erélyes intézkedések a szükséges eredmény eléréséhez.
(25)
Az arányosság értékelése során a Bizottság azt is mérlegelte, hogy az importkorlátozásokon túlmenően egyéb intézkedés - nevezetesen a kikötőhasználat korlátozása - is szükségesnek bizonyulhat-e. Minthogy a kikötők használata - az üzemanyag-feltöltés, a partra szállás, a legénységváltás, a javítások és a pihenés - a heringhalászathoz tartozó szükséges rutintevékenységeket jelent, a Bizottság arra a következtetésre jutott, hogy ezek az intézkedések szintén szükségesek, és nem léteznek kevésbé korlátozó intézkedések annak elkerülésére, hogy a Feröer szigetek az EU létesítményeit a nem fenntartható heringhalászat folytatására használja fel.
(26)
Az intézkedések rövid és hosszú távú környezeti, kereskedelmi, gazdasági és társadalmi hatásainak, valamint a végrehajtásukhoz kacsolódó adminisztratív terheknek az értékelése arra a következtetésre vezetett, hogy az intézkedések ésszerűek és nem járnak elfogadhatatlan hatásokkal vagy hoznak létre felesleges terheket. Az intézkedések a környezeti hatásaik szempontjából megalapozottak, mivel várhatóan hozzájárulnak a heringállomány fenntarthatóságának javításához. Kereskedelmi hatásaik mérsékeltek lesznek, miután - a várható azonnali gazdasági kihatásokon túlmenően - középtávon alternatív kereskedelmi mechanizmusokat lehet találni, és végső soron az EU-n belül várhatóan nem okoznak ellátási hiányosságokat. Rövidtávú gazdasági és társadalmi hatásaik várhatóan szintén mérsékeltek lesznek, mivel a kereskedelmi hatásokhoz kapcsolódnak; ugyanakkor közép- és hosszú távon, amennyiben az intézkedések elérik a kívánt hatást, szükségszerűen rendkívül pozitív hatások várhatók számos olyan flotta számára, amelyek gazdaságilag nagy mértékben függenek a nyílt tengeri halászattól. Az intézkedésekhez kapcsolódó adminisztratív terhek viszonylag csekélyek lesznek, tekintettel arra, hogy az intézkedések tagállami végrehajtásához szükséges eszközök nagy része - az emberi erőforrásokat is beleértve - már rendelkezésre áll.
(27)
Végezetül a Bizottság megvizsgálta az intézkedések összeegyeztethetőségét a nemzetközi joggal, és arra a következtetésre jutott, hogy mivel azok az atlanti-skandináv heringállománynak a biztonságos biológiai határértéken belül való megtartására irányulnak, céljuk egy veszélyeztetett halállomány megóvása és az állomány tényleges túlhalászatának elkerülése. Az intézkedéseket az Unió saját állományvédelmi intézkedéseivel (az 1026/2012/EU rendelet 5. cikke (1) bekezdésének b) pontja) együtt valósítja meg. Az Unió a Nemzetközi Tengerkutatási Tanács (ICES) ajánlásával összhangban 26 %-kal csökkentette saját heringfogásait, és maradéktalanul alkalmazza a parti államok által 1999-ben elfogadott és azóta érvényben lévő hosszú távú állományvédelmi terv valamennyi feltételét és korlátozását, az ICES pedig 2013 májusában ismételten megerősítette, hogy az állományvédelmi terv megfelel az elővigyázatosság elvének, és alkalmas állománygazdálkodási módszert kínál arra, hogy a halfogások a biztonságos biológiai határértéken belül maradjanak. Ráadásul semmilyen komoly tudományos érv nem támasztja alá azt, hogy a Feröer szigetek jogosult volna magasabb halászati részesedést követelni az atlanti-skandináv heringállományból; ezért 2013-ban az országnak az ICES ajánlásai alapján csökkentenie kellett volna halfogásait.
(28)
Mindezek fényében az első lépésben elfogadandó intézkedések a következőket foglalják magukban: a) az atlanti-skandináv állományból származó hering és makréla, valamint az ezen halakat tartalmazó vagy azokból készülő halászati termékek behozatalának tilalma; valamint b) az uniós kikötők használatának korlátozása az atlanti-skandináv hering- és makrélaállományra halászó, a Feröer szigetek fennhatósága alatt álló hajók, továbbá az említett halászatból származó halat vagy halászati terméket szállító hajók számára. Az érintett hering- és makrélaállomány halászatában részt vevő, vagy az állományból származó halat vagy halászati termékeket szállító hajókra vonatkozó korlátozások érvényre juttatásának megkönnyítése érdekében a tagállamok rendelkezésére kell bocsátani az érintett hajók jegyzékét. Annak meghatározásához, hogy egy adott hering- vagy makrélafogást a Feröer szigetek fennhatósága alatt fogtak-e ki, a jogellenes, nem bejelentett és szabályozatlan halászat megelőzésére, megakadályozására és felszámolására irányuló közösségi rendszer létrehozásáról, továbbá a 2847/93/EGK, az 1936/2001/EK és a 601/2004/EK rendelet módosításáról és az 1093/94/EK és az 1447/1999/EK rendelet hatályon kívül helyezéséről szóló, 2008. szeptember 29-i 1005/2008/EK tanácsi rendelet (5) III. fejezetében meghatározott fogási tanúsítási rendszert kell alkalmazni.
(29)
Az e rendeletben előírt intézkedések összhangban vannak a Halászati és Akvakultúraágazati Bizottság véleményével,
ELFOGADTA EZT A RENDELETET:
1. cikk
Tárgy
Ez a rendelet az atlanti-skandináv heringállomány nem fenntartható halászatát lehetővé tévő országnak minősíti a Feröer szigeteket, és intézkedéseket vezet be a Feröer szigetekkel szemben az állomány hosszú távú megóvása érdekében.
2. cikk
Hatály és célkitűzések
Ez a rendelet a Feröer szigetek fennhatósága alatt folytatott, az atlanti-skandináv heringállományra irányuló halászatra alkalmazandó. Célja az atlanti-skandináv heringállomány hosszú távú fenntarthatóságának biztosítása.
3. cikk
Fogalommeghatározások
E rendelet alkalmazásában:
a)
„atlanti-skandináv heringállomány”: az I., II., V., XII. és XIV. ICES (Nemzetközi Tengerkutatási Tanács) alterületen található heringegyedek (Clupea harengus) (6);
b)
„atlanti-skandináv hering”: az atlanti-skandináv heringállományból származó egyedek;
c)
„makréla”: a Scomber scombrus halfajhoz tartozó egyedek, melyeket az atlanti-skandináv hering élőhelyét alkotó területen fogtak ki;
d)
„a Feröer szigetek fennhatósága alatti halfogás”: a Feröer szigetek lobogója alatt közlekedő hajónak vagy olyan, más tagállamok lobogója alatt hajózó hajónak a halfogása, amely a Feröer szigetek kizárólagos gazdasági övezetébe tartozó vizeken halászati engedéllyel rendelkezik, illetve amelyet valamely feröeri vállalkozás vagy a feröeri hatóságok bérelnek.
4. cikk
Halászati minősítés
A Feröer szigetek az atlanti-skandináv heringállomány nem fenntartható halászatát lehetővé tévő országnak minősül.
5. cikk
Intézkedések
(1) Tilos az Unió területére behozni - a kikötőkben történő átrakodás célját is beleértve - a mellékletben felsorolt minden olyan halat és halterméket, amely a Feröer szigetek fennhatósága alatt kifogott atlanti-skandináv heringből vagy makrélából áll, azokból készült vagy azok valamelyikét tartalmazza.
(2) Tilos az Unió kikötőinek használata az atlanti-skandináv hering- és makrélaállományra halászó, a Feröer szigetek lobogója alatt közlekedő hajók, továbbá az atlanti-skandináv hering és makréla kifogásából származó halat vagy halászati terméket szállító, a Feröer szigetek vagy más államok lobogója alatt közlekedő, a Feröer szigetek engedélyével rendelkező hajók számára. A fenti tilalom az Egyesült Nemzetek Szervezetének 1982. december 10-i Tengerjogi Egyezményének 18. cikkében meghatározott vis maior vagy veszélyhelyzetek esetén nem alkalmazható a helyzet orvoslásához feltétlenül szükséges szolgáltatásokra.
6. cikk
Végrehajtás
(1) A tagállamok illetékes hatóságai az e rendelet 5. cikkének (1) bekezdésében előírt tilalom hatálya alá eső termékek azonosításához az 1005/2008/EK rendelet III. fejezetében foglalt fogási tanúsítási rendszert alkalmazzák.
(2) A 5. cikk (2) bekezdésében előírt tilalom végrehajtásának megkönnyítése érdekében a tagállamok rendelkezésére kell bocsátani azon hajók indikatív jegyzékét, amelyek megbízható adatforrások szerint a Feröer szigetek fennhatósága alatt a múltban részt vettek vagy jelenleg részt vesznek az atlanti-skandináv hering vagy makréla halászatában.
7. cikk
Hatálybalépés
Ez a rendelet az Európai Unió Hivatalos Lapjában való kihirdetését követő hetedik napon lép hatályba.
Ez a rendelet teljes egészében kötelező és közvetlenül alkalmazandó valamennyi tagállamban.
Kelt Brüsszelben, 2013. augusztus 20-án.