ДЕЛЕГИРАН РЕГЛАМЕНТ (ЕС) № 1187/2014 НА КОМИСИЯТА
от 2 октомври 2014 година
за допълване на Регламент (ЕС) № 575/2013 на Европейския парламент и на Съвета по отношение на регулаторните технически стандарти за определяне на цялостната експозиция към клиент или група от свързани клиенти по отношение на сделките с базисни активи
(текст от значение за ЕИП)
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз,
като взе предвид Регламент (ЕС) № 575/2013 на Европейския парламент и на Съвета от 26 юни 2013 г. относно пруденциалните изисквания за кредитните институции и инвестиционните посредници и за изменение на Регламент (ЕС) № 648/2012 (1), и по-специално член 390, параграф 8, алинея 3 от него,
като има предвид, че:
(1)
За да се определи цялостната експозиция към определен длъжник, която произтича от експозициите на институцията към сделка с базисни активи, първо следва да се определи отделно стойността на всяка от тези експозиции. След това общата стойност на експозициите следва да се определи като сбор от тези експозиции, но не би трябвало да е по-голяма от стойността на експозицията, формирана от самия базисен актив.
(2)
Когато експозиции на други инвеститори са с равностоен ранг с тази на институцията, стойността на експозицията на институцията към базисен актив следва да отразява пропорционалното разпределение на загубите между експозициите с равностоен ранг. Това произтича от факта, че ако е настъпило неизпълнение по базисен актив, загубите винаги се разпределят между експозициите с равностоен ранг пропорционално на размера на всяка от тях и максималната загуба, която институцията може да понесе в случай на пълна загуба на базисен актив, е ограничена до частта, която съответства на дела на експозицията на институцията от общия размер на всички експозиции, които са с равностоен ранг.
(3)
Следва да се прави разграничение между сделки, при които всички инвеститори са с равностоен ранг, като например предприятия за колективно инвестиране, и други видове сделки, като например секюритизации, при които може да е необходимо разделяне на траншове с различаващи се по своя ранг експозиции. При първия вид сделки произтичащата експозицията към базисен актив зависи единствено от дела на експозицията на инвеститора от общия размер на експозициите на всички инвеститори. При втория вид сделки загубите се разпределят първо за определени траншове в зависимост от техния ранг, а след това, в случай на повече от един инвеститор в един и същ транш - пропорционално сред инвеститорите. Всички траншове в дадена секюритизация следва да бъдат третирани еднакво, тъй като при реализиране на най-лошия възможен сценарий подчинените траншове могат да бъдат изчерпани много бързо. По-специално следва да бъде призната максималната загуба, която може да бъде понесена от всички инвеститори в даден транш в случай на пълна загуба на определен базисен актив, тъй като не следва да бъде признато редуциране на кредитния риск за подчинените траншове. Експозицията на институцията към базисен актив по сделка не следва да превишава общата стойност на експозициите за този транш (понеже загубата за определен инвеститор в даден транш, която произтича от неизпълнение по базисен актив, никога не може да бъде по-голяма от общата стойност на експозициите за транша) и стойността на експозицията, формирана от базисния актив (понеже институцията никога не може да загуби повече от стойността на базисния актив). Това ограничение на максималната загуба следва да се вземе предвид, като се използва по-ниската от двете стойности на експозицията и след това се приложи процедурата за признаване на пропорционалното разпределение на загубите между всички експозиции с еднакъв ранг в този транш, ако има повече от един инвеститор в него.
(4)
Въпреки че се очаква институциите да идентифицират всички длъжници по базисни активи на сделките, в които инвестират, може да има случаи, в които това би довело до неоправдани разходи за институциите или когато обстоятелства не позволяват на институциите да идентифицират определени длъжници. В такива случаи, когато експозиция към базисен актив е достатъчно малка, за да има само несъществено въздействие върху цялостната експозиция към определен клиент или група от свързани клиенти, е достатъчно тази експозиция да бъде отнесена към сделката като отделен клиент. Общият размер на тези експозиции към базисни активи по една и съща сделка следва при все това да подлежи на ограничението за максималния размер на големите експозиции за тази сделка. Делът на даден базисен актив от цялостната експозиция следва да се приеме за несъществен, когато за достигане на пределната стойност от 25 % от приемливия капитал на институцията са необходими поне 100 експозиции към базисни активи по дадена сделка. Затова стойността на експозицията не трябва да превишава 0,25 % от приемливия капитал на институцията.
(5)
С цел да се предотврати възникването на неограничена цялостна експозиция, произтичаща от пропуски по отношение на информацията, е необходимо експозициите, чиято стойност превишава 0,25 % от приемливия капитал на институцията и за които липсва информация за длъжника, да бъдат отнесени към хипотетичен клиент („неизвестен клиент“), по отношение на който следва да важи ограничението от 25 % за големите експозиции.
(6)
Когато дадена институция не е в състояние да определи размера на отделните базисни активи по дадена сделка, съществува риск базисните активи по сделката да се отнасят към един и същ длъжник или една и съща група от свързани клиенти. В този случай с цел да се ограничи рискът, от институцията следва да се изиска да прецени доколко е съществена общата стойност на нейните експозиции към сделката, преди да може да я отнесе към сделката като отделен клиент, вместо към категорията „неизвестен клиент“.
(7)
Структурата на дадена сделка не следва да представлява допълнителна експозиция, когато обстоятелствата по сделката са такива, че загуби от експозиция към тази сделка могат да възникнат само вследствие на неизпълнение по базисни активи. Допълнителна експозиция следва да бъде призната, когато сделката включва задължение за плащане на дадено лице, което е в допълнение на паричните потоци от базисните активи или поне ги предхожда, предвид това че е възможно инвеститорите да понесат допълнителни загуби в случай на неизпълнение на задълженията на това лице, макар да не е настъпило неизпълнение по базисен актив. Допълнителна експозиция следва да бъде призната и когато условията на сделката дават възможност парични потоци да бъдат пренасочени към лице, което няма право да ги получава, тъй като инвеститорите биха могли да понесат допълнителни загуби, макар да не е настъпило неизпълнение по базисен актив. Не следва да бъде призната допълнителна експозиция за предприятия за колективно инвестиране в прехвърлими ценни книжа (ПКИПЦК) в съответствие с посоченото в Директива 2009/65/ЕO на Европейския парламент и на Съвета (2), предвид това че парични потоци не могат да бъдат пренасочени към лице, което по условията на сделката няма право да ги получава. Това изискване следва да се приеме и по отношение на субекти, които подлежат на еквивалентни изисквания по силата на законодателни актове на Съюза или на трета държава.
(8)
Съществуването и стойността на експозиции към клиент или група от свързани клиенти, произтичащи от експозиции към сделки, не зависят от това дали експозициите към сделки биват отнесени към търговския или към банковия портфейл. Поради това условията и методологиите, които трябва да се използват за идентифициране на експозиции към базисни активи, следва да бъдат едни и същи, независимо от това дали тези експозиции биват отнесени към търговския, или към банковия портфейл на институцията.
(9)
Настоящият регламент се основава на проектите на регулаторни технически стандарти, представени на Европейската комисия от Европейския банков орган (ЕБО).
(10)
ЕБО проведе открити обществени консултации по проектите на регулаторни технически стандарти, въз основа на които е изготвен настоящият регламент, анализира свързаните с тях потенциални разходи и ползи и поиска становище от Групата на участниците от банковия сектор, създадена в съответствие с член 37 от Регламент (ЕС) № 1093/2010 на Европейския парламент и на Съвета (3),
ПРИЕ НАСТОЯЩИЯ РЕГЛАМЕНТ:
Член 1
Предмет
С настоящия регламент се уреждат условията и методологиите, които се използват за определяне на цялостната експозиция към клиент или група от свързани клиенти по отношение на експозиции, произтичащи от сделки с базисни активи, и условията, при които структурата на сделки с базисни активи не представлява допълнителна експозиция.
Член 2
Определения
За целите на настоящия регламент се прилагат следните определения:
а)
„сделки“ означава сделките по член 112, букви м) и о) от Регламент (ЕС) № 575/2013, както и други сделки, при които е налице експозиция към базисни активи;
б)
„неизвестен клиент“ означава един хипотетичен клиент, към който институцията отнася всички експозиции, за които не е идентифицирала длъжника, при условие че не са приложими член 6, параграф 2, букви а) и б) и член 6, параграф 3, буква а) от настоящия регламент.
Член 3
Идентификация на произтичащи от сделки експозиции
1. Дадена институция определя дела на определена сделка от цялостната експозиция към даден клиент или група от свързани клиенти в съответствие с изложената в членове 4 - 6 методология.
Институцията определя поотделно експозицията си към всеки от базисните активи в съответствие с член 5.
2. Дадена институция преценява дали определена сделка представлява допълнителна експозиция в съответствие с член 7.
Член 4
Базисни експозиции към сделки, които на свой ред включват базисни активи
1. За целите на членове 5 и 6 при оценяването на базисните експозиции на определена сделка (сделка А), която сама по себе си включва базисна експозиция към друга сделка (сделка Б), дадена институция третира експозицията към сделка Б, като я заменя с базисните за нея експозиции.
2. Параграф 1 се прилага, при условие че базисните експозиции представляват експозиции към сделки с базисни активи.
Член 5
Изчисляване на стойността на експозицията
1. Експозицията на дадена институция към базисен актив на сделка е по-ниската от следните стойности:
а)
стойността на експозицията, която произтича от базисния актив;
б)
общата стойност на експозициите на институцията към базисния актив, която се получава от всички експозиции на институцията към сделката.
2. Стойността на произтичащата от дадена сделка експозиция към базисен актив за всяка експозиция на институция към сделката се определя, както следва:
а)
ако експозициите на всички инвеститори по тази сделка са с равностоен ранг, стойността на произтичащата от сделката експозиция към базисен актив се получава, като пропорционалният дял на експозицията на институцията към сделката се умножи по стойността на формираната от базисния актив експозиция;
б)
в случаите, различни от посочените в буква а), стойността на произтичащата от сделката експозиция към базисен актив се получава, като пропорционалният дял на експозицията на институцията към сделката се умножи по по-ниската от следните стойности:
i)
стойността на експозицията, формирана от базисния актив,
ii)
общата стойност на експозицията на институцията към сделката, заедно с всички други експозиции към тази сделка, които са с равностоен ранг с този на експозицията на институцията.
3. Пропорционалният дял на експозицията на дадена институция към определена сделка се получава, като стойността на експозицията на институцията се раздели на общата стойност на експозицията на институцията и всички останали експозиции към тази сделка, които са с равностоен ранг с този на експозицията на институцията.
Член 6
Процедура за определяне на дела на базисните експозиции от цялостните експозиции
1. За всяка експозиция към кредитен риск, за която длъжникът е идентифициран, дадена институция включва стойността на своята експозиция към съответния базисен актив при изчисляването на цялостната експозиция към този длъжник като отделен клиент или към групата от свързани клиенти, към която принадлежи този длъжник.
2. Ако дадена институция не е идентифицирала длъжника по базисна експозиция към кредитен риск или когато не е в състояние да потвърди, че дадена базисна експозиция не представлява експозиция към кредитен риск, институцията отнася тази експозиция по следния начин:
а)
когато стойността на експозицията не превишава 0,25 % от приемливия капитал на институцията, тя отнася експозицията към сделката като отделен клиент;
б)
когато стойността на експозицията е не по-малка от 0,25 % от приемливия капитал на институцията и чрез мандата на сделката институцията може да гарантира, че базисните експозиции на сделката не са свързани с други експозиции в нейния портфейл, включително базисни експозиции от други сделки, тя отнася експозицията към сделката като отделен клиент;
в)
в случаите, различни от посочените в букви а) и б), тя отнася експозицията към категорията „неизвестен клиент“.
3. Ако дадена институция не е в състояние да разграничи отделните базисни експозиции на дадена сделка, институцията отнася общата стойност на своите експозиции към сделката по следния начин:
а)
когато общата стойност на експозициите не превишава 0,25 % от приемливия капитал на институцията, тя отнася общата стойност на експозициите към сделката като отделен клиент;
б)
в случаите, различни от посочените в буква а), тя отнася тази обща стойност на експозициите към категорията „неизвестен клиент“.
4. За целите на параграфи 1 и 2 институциите редовно и поне веднъж месечно извършват наблюдение на тези сделки за евентуални промени в състава и относителния дял на базисните експозиции.
Член 7
Допълнителна експозиция, произтичаща от структурата на сделката
1. Структурата на дадена сделка не трябва да представлява допълнителна експозиция, ако сделката изпълнява едновременно следните две условия:
а)
правната и оперативната структура на сделката са създадени така, че да не дават възможност на управителя на сделката или на трета страна да пренасочва каквито и да е произтичащи от сделката парични потоци към лица, които според условията на сделката нямат право да ги получават;
б)
условията на сделката не могат да изискват от емитента или от друго лице да извърши плащане към институцията, което е в допълнение на паричните потоци от базисните активи или ги предхожда.
2. Условието в параграф 1, буква а) се счита за изпълнено, когато сделката е един от следните видове:
а)
ПКИПЦК по определението в член 1, параграф 2 от Директива 2009/65/ЕO;
б)
установено в трета държава предприятие, което извършва дейности, подобни на извършваните от ПКИПЦК, и което е обект на надзор по силата на законодателен акт на Съюза или на законодателството на трета държава, прилагаща надзорни и регулаторни изисквания, които са най-малко равностойни на прилаганите в Съюза по отношение на ПКИПЦК.
Член 8
Влизане в сила
Настоящият регламент влиза в сила на двадесетия ден след деня на публикуването му в Официален вестник на Европейския съюз.
Настоящият регламент е задължителен в своята цялост и се прилага пряко във всички държави членки.
Съставено в Брюксел на 2 октомври 2014 година.
A BIZOTTSÁG 1187/2014/EU FELHATALMAZÁSON ALAPULÓ RENDELETE
(2014. október 2.)
az 575/2013/EU európai parlamenti és tanácsi rendeletnek az alapul szolgáló eszközökhöz kapcsolódó ügyletekre vonatkozó, az ügyféllel vagy egymással kapcsolatban álló ügyfelek csoportjával szembeni teljes kitettséget meghatározó szabályozástechnikai standardok tekintetében történő kiegészítéséről
(EGT-vonatkozású szöveg)
AZ EURÓPAI BIZOTTSÁG,
tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre,
tekintettel a hitelintézetekre és befektetési vállalkozásokra vonatkozó prudenciális követelményekről és a 648/2012/EU rendelet módosításáról szóló, 2013. június 26-i 575/2013/EU európai parlamenti és tanácsi rendeletre (1) és különösen annak 390. cikke (8) bekezdésének harmadik albekezdésére,
mivel:
(1)
Az intézmény alapul szolgáló eszközökhöz kapcsolódó ügylettel szembeni kitettségeiből származó, egy adott kötelezettel szemben fennálló teljes kitettség meghatározásához először meg kell határozni az egyes kitettségek értékét. A teljes kitettségérték ezután e kitettségek összesítésével határozható meg, azonban nem haladhatja meg az alapul szolgáló eszközből származó kitettség értékét.
(2)
Ha az egyéb befektetők kitettségei rangsorban azonos helyen állnak az intézmény kitettségével, az intézmény alapul szolgáló eszközzel szembeni kitettsége kitettségértékének tükröznie kell a rangsorban azonos helyen álló kitettségek közötti arányos veszteségmegoszlást. Ez abból adódik, hogy ha az alapul szolgáló eszköznél nemteljesítés történt, a veszteség mindig a rangsorban azonos helyen álló kitettségek között kerül elosztásra az érintett kitettségek arányának megfelelően, és egy adott alapul szolgáló eszközön keletkezett teljes veszteség esetén az intézmény legnagyobb vesztesége a saját kitettsége és a rangsorban azonos helyen álló összes kitettség arányának megfelelő részre korlátozódik.
(3)
Különbséget kell tenni azon ügyletek között, amelyeknél valamennyi befektető azonos helyet foglal el a rangsorban, mint például a kollektív befektetési formák, és azon ügyletek, például az értékpapírosítások között, amelyek olyan ügyletrészsorozatba való besorolással járhatnak, amelynél a kitettségek eltérő helyet foglalhatnak el a rangsorban. Az első esetben az egyes befektetőknek az adott alapul szolgáló eszközzel szemben fennálló kitettsége kizárólag saját kitettségüknek az összes befektető kitettségéhez viszonyított arányától függ. A második esetben a veszteségeket először egy adott ügyletrészsorozathoz kell rendelni a rangsorban elfoglalt helyüktől függően, majd - ha abba több befektető is tartozik - arányosan meg kell osztani a befektetők között. Mivel a legrosszabb esetre vonatkozó forgatókönyvnek megfelelően az alárendelt ügyletrészsorozatok igen gyorsan megszűnhetnek, egy értékpapírosításon belül valamennyi ügyletrészsorozatot egyenrangúként kell kezelni. Így különösen egy adott alapul szolgáló eszközön keletkezett teljes veszteség esetén az egy ügyletrészsorozaton belüli összes befektető legnagyobb veszteségét meg kell jeleníteni, mivel az alárendelt ügyletrészsorozatokból származó mérséklés nem ismerhető el. Az intézmény valamely ügylethez kapcsolódó, alapul szolgáló eszközből eredő kitettsége nem haladhatja meg az adott ügyletrészsorozat teljes kitettségértékét (mivel egy befektetőnek az adott ügyletrészsorozatban egy alapul szolgáló eszköz nemteljesítéséből származó vesztesége nem haladhatja meg az ügyletrészsorozat teljes kitettségértékét), valamint az alapul szolgáló eszközből származó kitettség értékét (mivel az intézmény vesztesége nem haladhatja meg az alapul szolgáló eszköz összegét). A legnagyobb veszteség határértéke a két kitettségérték közül a kisebb kiválasztásával határozható meg, amelyre ezt követően az adott ügyletrészsorozaton belüli, rangsorban azonos helyen található kitettségek közötti veszteségmegosztás megjelenítésére vonatkozó eljárást kell alkalmazni akkor, ha az ügyletrészsorozatban több befektető található.
(4)
Bár elvárható, hogy az intézmények azonosítsák azon ügyletek alapjául szolgáló eszközökből származó összes hitelkockázati kitettség kötelezettjeit, amely ügyletekbe befektetnek, előfordulhatnak olyan esetek, amikor ez indokolatlan költséget róna az intézményre, vagy a gyakorlatban az intézményt egyéb körülmények akadályozzák egy adott kötelezett azonosításában. Így ha egy alapul szolgáló eszközzel szembeni kitettség kellőképpen kicsi ahhoz, hogy az ügyféllel vagy egymással kapcsolatban álló ügyfelek csoportjával szembeni teljes kitettséghez csak jelentéktelen mértékben járuljon hozzá, akkor elegendő ezt a kitettséget az ügylethez külön ügyfélként hozzárendelni. Az ügylet alapjául szolgáló eszközökkel szembeni ilyen kitettségek összege így sem haladhatja meg az ügylet nagykockázat-vállalási korlátját. Akkor lehet feltételezni, hogy az alapul szolgáló eszköz teljes kitettséghez való hozzájárulása jelentéktelen, ha legalább 100, egy ügylet alapjául szolgáló eszközöknek való kitettség szükséges az intézmény figyelembe vehető szavatoló tőkéjének 25 %-ában megállapított határérték eléréséhez. Ez azt jelenti, hogy a kitettségérték nem haladhatja meg az intézmény figyelembe vehető szavatoló tőkéjének 0,25 %-át.
(5)
Annak érdekében, hogy az információhiány ne eredményezhessen korlátlan teljes kitettséget, az olyan kitettségeket, amelyeknél a kitettségérték meghaladja az intézmény figyelembe vehető szavatoló tőkéjének 0,25 %-át, és a kötelezettről nincs információ, feltételezett ügyfélhez (ismeretlen ügyfélhez) kell rendelni, amelyre a 25 %-os nagykockázat-vállalási korlát alkalmazandó.
(6)
Ha az intézmény nem tudja összegszerűen megkülönböztetni az egy ügylet alapjául szolgáló eszközöket, fennáll annak a kockázata, hogy az ügylet alapjául szolgáló eszközök ugyanazon kötelezetthez vagy egymással kapcsolatban álló ügyfelek csoportjához kapcsolódnak. Ebben az esetben - az említett kockázat csökkentése érdekében - az intézménynek értékelnie kell az ügylettel szembeni kitettségei teljes értékének jelentőségét ahhoz, hogy az értéket az ügylethez az „ismeretlen ügyfél” helyett külön ügyfélként rendelhesse hozzá.
(7)
Egy ügylet struktúrája nem jelenthet további kitettséget akkor, ha az ügylet körülményei biztosítják azt, hogy a vele szembeni kitettségen veszteség csak az alapul szolgáló eszköz nemteljesítéséből keletkezhet. További kitettséget kell megjeleníteni, ha az ügylet kapcsán egy bizonyos személynek az alapul szolgáló eszközökből származó pénzáramok mellett, vagy legalább azokat megelőzően fizetési kötelezettsége keletkezik, tekintve, hogy e személy nemteljesítése további veszteséget okozhat a befektetőknek annak ellenére, hogy az alapul szolgáló eszköznél nem történt nemteljesítés. További kitettséget kell megjeleníteni továbbá, ha az ügylet körülményei lehetővé teszik a pénzáramok átirányítását olyan személyhez, aki azoknak nem jogosult kedvezményezettje, tekintve, hogy a befektetőknek annak ellenére keletkezhet további veszteségük, hogy az alapul szolgáló eszköznél nem történt nemteljesítés. Nem kell további kitettséget megjeleníteni a 2009/65/EU európai parlamenti és tanácsi irányelvben (2) említett, átruházható értékpapírokkal foglalkozó kollektív befektetési vállalkozások (ÁÉKBV) esetében, tekintve, hogy a pénzáramok nem irányíthatók át olyan személyhez, aki az ügylet keretében azoknak nem jogosult kedvezményezettje. Ezt kell feltételezni olyan szervezetek esetében is, amelyekre az uniós jogszabályok vagy valamely harmadik ország joga szerint azonos követelmények vonatkoznak.
(8)
A valamely ügylettel szembeni kitettségből eredő, ügyféllel vagy egymással kapcsolatban álló ügyfelek csoportjával szembeni kitettségek fennállása és értéke független attól, hogy az ügylettel szembeni kitettség a kereskedési könyvben, vagy a nem kereskedési könyvben szerepel-e. Így az alapul szolgáló eszközökhöz kapcsolódó ügyletekkel szemben fennálló kitettségeket azonos feltételek és módszerek alapján kell meghatározni, tekintet nélkül arra, hogy az említett kitettségek az intézmény kereskedési könyvében vagy nem kereskedési könyvében szerepelnek-e.
(9)
Ez a rendelet az Európai Bankhatóság (EBH) által a Bizottsághoz benyújtott szabályozástechnikai standardtervezeten alapul.
(10)
Az EBH nyilvános konzultációt folytatott az e rendelet alapját képező szabályozástechnikai standardtervezetről, elemezte az esetlegesen kapcsolódó költségeket és hasznot, továbbá kikérte az 1093/2010/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet (3) 37. cikkével összhangban létrehozott banki érdekképviseleti csoport véleményét,
ELFOGADTA EZT A RENDELETET:
1. cikk
Tárgy
E rendelet meghatározza azon feltételeket és módszereket, amelyekkel meghatározható egy intézmény ügyféllel, illetve egymással kapcsolatban álló ügyfelek csoportjával szembeni teljes kitettsége az alapul szolgáló eszközhöz kapcsolódó ügyletekből származó kitettségek tekintetében, valamint azon feltételeket, amelyek mellett az alapul szolgáló eszközökhöz kapcsolódó ügylet struktúrája nem jelent további kitettséget.
2. cikk
Fogalommeghatározások
E rendelet alkalmazásában:
a) „ügyletek”: az 575/2013/EU rendelet 112. cikkének m) és o) pontjában említett ügyletek és egyéb olyan ügyletek, amelyek esetében kitettség áll fenn az alapul szolgáló eszközökkel szemben;
b) „ismeretlen ügyfél”: olyan egyetlen feltételezett ügyfél, amelyhez az intézmény valamennyi olyan kitettséget hozzárendel, amelynek kötelezettjét nem azonosította, feltéve, hogy e rendelet 6. cikke (2) bekezdésének a) és b) pontja, valamint (3) bekezdésének a) pontja nem alkalmazható.
3. cikk
Az ügyletekből származó kitettségek azonosítása
(1) Egy intézmény a valamely ügyletből adódóan egy adott ügyféllel vagy egymással kapcsolatban álló ügyfelek csoportjával szemben fennálló teljes kitettséghez való hozzájárulást a 4., 5. és 6. cikkben meghatározott módszer szerint határozza meg.
Az intézmény az 5. cikkel összhangban minden alapul szolgáló eszközre vonatkozóan külön kiszámítja az adott alapul szolgáló eszközzel szembeni kitettségét.
(2) Az intézmény értékeli, hogy egy adott ügylet a 7. cikk szerint további kitettséget jelent-e.
4. cikk
Az alapul szolgáló eszközökkel rendelkező ügyletekkel szembeni alapul szolgáló kitettségek
(1) Az 5. és 6. cikk alkalmazásában az olyan ügylet („A” ügylet) alapjául szolgáló kitettségek értékelésekor, amelynek szintén alapul szolgáló kitettsége van egy másik ügylettel („B” ügylet) szemben, az intézménynek a „B” ügylettel szembeni kitettséget a „B” ügylet alapjául szolgáló kitettségekkel helyettesítettként kell kezelnie.
(2) Az (1) bekezdés mindaddig alkalmazandó, amíg az alapul szolgáló kitettségek alapul szolgáló eszközhöz kapcsolódó ügyletekből származó kitettségek.
5. cikk
A kitettségérték kiszámítása
(1) Egy intézménynek egy adott ügylet alapjául szolgáló eszközzel szembeni kitettsége az alábbiak közül a kisebb érték:
a)
az alapul szolgáló eszközből származó kitettség értéke;
b)
az intézmény alapul szolgáló eszközzel szembeni kitettségeinek az intézmény ügylettel szembeni összes kitettségéből eredő teljes értéke.
(2) Egy intézménynek egy adott ügylettel szemben fennálló valamennyi kitettsége esetében az alapul szolgáló eszközből eredő kitettség értékét az alábbiak szerint kell meghatározni:
a)
ha az adott ügylet valamennyi befektetőjének kitettségei a rangsorban azonos helyet foglalnak el, akkor az alapul szolgáló eszközből eredő kitettség értéke az intézmény ügylettel szembeni kitettségének megfelelő arány, valamint az alapul szolgáló eszközből származó kitettség értékének a szorzata;
b)
az a) pontban említettektől eltérő esetekben az alapul szolgáló eszközzel szemben így kapott kitettség értéke az intézmény ügylettel szembeni kitettségének megfelelő arány, valamint az alábbi értékek közül a kisebb szorzata:
i.
az alapul szolgáló eszközből származó kitettség értéke;
ii.
az intézmény ügylettel szembeni teljes kitettségének, valamint a rangsorban az intézmény kitettségével azonos helyet elfoglaló, az adott ügylettel szembeni összes egyéb kitettségnek az együttes kitettségértéke.
(3) Az intézmény ügylettel szembeni kitettségének megfelelő arány az intézmény kitettségének értéke elosztva az intézmény ügylettel szembeni teljes kitettségének, valamint a rangsorban az intézmény kitettségével azonos helyet elfoglaló, az adott ügylettel szembeni összes egyéb kitettségnek az együttes kitettségértékével.
6. cikk
Az alapul szolgáló kitettségek teljes kitettséghez való hozzájárulásának kiszámítása
(1) Valamennyi olyan hitelkockázati kitettség esetében, amelynek a kötelezettjét azonosította, az intézmény figyelembe veszi a vonatkozó alapul szolgáló eszközzel szembeni kitettségének értékét az adott kötelezettel, mint egyedi ügyféllel, illetve a kötelezettet magában foglaló, egymással kapcsolatban álló ügyfelek csoportjával szembeni teljes kitettségének kiszámításakor.
(2) Ha az intézmény egy alapul szolgáló hitelkockázati kitettség kötelezettjét nem azonosította, vagy ha az intézmény nem tudja igazolni azt, hogy az alapul szolgáló kitettség nem hitelkockázati kitettség, akkor az intézmény az adott kitettséget a következők szerint rendeli ügyfélhez:
a)
ha a kitettségérték nem éri el az intézmény figyelembe vehető szavatolótőkéjének 0,25 %-át, akkor az intézmény az ügylettel szembeni kitettséget külön ügyfélhez rendeli;
b)
ha a kitettségérték megegyezik az intézmény figyelembe vehető szavatolótőkéjének 0,25 %-ával vagy azt meghaladja, és az intézmény az ügyleti megbízás útján biztosítani tudja, hogy az ügylet alapjául szolgáló kitettségek nem kapcsolódnak a portfólióján belüli egyéb kitettségekhez, ideértve az egyéb ügyletekből származó alapul szolgáló kitettségeket is, akkor az intézmény az ügylettel szembeni kitettséget külön ügyfélhez rendeli;
c)
az a) és b) pontban említettektől eltérő esetekben a kitettséget az ismeretlen ügyfélhez rendeli.
(3) Ha az intézmény nem tudja megkülönböztetni a valamely ügylet alapjául szolgáló kitettségeket, akkor az ügylettel szembeni kitettségeinek teljes értékét a következők szerint rendeli ügyfélhez:
a)
ha a teljes kitettségérték nem éri el az intézmény figyelembe vehető szavatolótőkéjének 0,25 %-át, akkor az intézmény az ügylettel szembeni kitettség teljes értékét külön ügyfélhez rendeli;
b)
az a) pontban említettektől eltérő esetekben a teljes kitettségértéket az ismeretlen ügyfélhez rendeli.
(4) Az (1) és (2) bekezdés alkalmazásában az intézmények rendszeresen, legalább havonta ellenőrzik az ilyen ügyleteket az alapul szolgáló kitettségek összetételében és részarányában bekövetkezett változások szempontjából.
7. cikk
Az ügylet struktúrájából származó további kitettség
(1) Egy ügylet struktúrája nem jelent további kitettséget, ha az ügylet az alábbi két feltételt egyszerre teljesíti:
a)
az ügylet jogi és működési struktúrája olyan kialakítású, amely az ügylet kezelője vagy harmadik fél számára nem teszi lehetővé az ügyletből származó cash flow-k átirányítását olyan személyhez, aki egyébként azoknak az ügylet feltételei szerint nem jogosult kedvezményezettje;
b)
az ügylet keretében sem a kibocsátó, sem más személy nem kötelezhető arra, hogy az alapul szolgáló eszközökből származó cash flow-kon kívül vagy azok előlegfizetéseként az intézmény részére kifizetést teljesítsen.
(2) Az (1) bekezdés a) pontjában foglalt feltétel akkor tekinthető teljesítettnek, ha az ügylet az alábbiak egyike:
a)
a 2009/65/EU irányelv 1. cikkének (2) bekezdésében meghatározott ÁÉKBV;
b)
harmadik országban letelepedett vállalkozás, amely az ÁÉKBV-k tevékenységéhez hasonló tevékenységet folytat, és amelynek felügyeletét uniós jogszabály vagy harmadik ország jogszabály írja elő, amely az Unióban az ÁÉKBV-kre vonatkozó felügyeleti és szabályozási követelményekkel legalább egyenrangú követelményeket alkalmaz.
8. cikk
Hatálybalépés
Ez a rendelet az Európai Unió Hivatalos Lapjában való kihirdetését követő huszadik napon lép hatályba.
Ez a rendelet teljes egészében kötelező és közvetlenül alkalmazandó valamennyi tagállamban.
Kelt Brüsszelben, 2014. október 2-án.