ДИРЕКТИВА 2014/62/ЕС НА ЕВРОПЕЙСКИЯ ПАРЛАМЕНТ И НА СЪВЕТА
от 15 май 2014 година
относно защитата по наказателноправен ред на еврото и на другите парични знаци срещу подправяне и за замяна на Рамково решение 2000/383/ПВР на Съвета
ЕВРОПЕЙСКИЯТ ПАРЛАМЕНТ И СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взеха предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 83, параграф 1 от него,
като взеха предвид предложението на Европейската комисия,
след предаване на проекта на законодателния акт на националните парламенти,
като взеха предвид становището на Европейската централна банка (1),
като взеха предвид становището на Европейския икономически и социален комитет (2),
в съответствие с обикновената законодателна процедура (3),
като имат предвид, че:
(1)
В качеството си на единна парична единица на държавите членки от еврозоната еврото се превърна във важен фактор в икономиката на Съюза и ежедневието на неговите граждани. Въпреки това от въвеждането му през 2002 г. подправянето на еврото доведе до имуществени вреди от най-малко 500 милиона евро, тъй като тези парични знаци са трайно обект на действия на групи на организираната престъпност, които се занимават с подправяне на пари. В интерес на Съюза като цяло е да се противопоставя и да наказва всяка дейност, която може да изложи на риск автентичността на еврото поради подправяне.
ПРИЕХА НАСТОЯЩАТА ДИРЕКТИВА:
Член 1
Предмет
С настоящата директива се установяват минималните правила във връзка с определянето на престъпленията и наказанията в областта на подправянето на еврото и на други парични знаци. С нея също така се въвеждат общи разпоредби за засилване на борбата с тези престъпления и за подобряване на разследването им, както и за гарантиране на по-добро сътрудничество срещу подправянето.
Член 2
Определения
За целите на настоящата директива се прилагат следните определения:
а)
„паричен знак“ означава банкноти и монети, чието обращение е разрешено със закон, включително евробанкноти и монети, чието обращение е разрешено съгласно Регламент (ЕО) № 974/98;
б)
„юридическо лице“ означава образувание, което има правосубектност съгласно приложимото право, с изключение на държави или публични органи, които упражняват държавна власт, и на публични международни организации.
Член 3
Престъпления
1. Държавите членки предприемат необходимите мерки, за да гарантират, че когато са извършени умишлено, следните деяния се наказват като престъпления:
а)
всяко изработване или преправяне на парични знаци с цел измама, независимо от използваните средства;
б)
пускане на подправени парични знаци в обращение с цел измама;
в)
внос, износ, пренасяне, приемане или придобиване на подправени парични знаци с цел пускането им в обращение и със знанието, че са подправени;
г)
изработване, приемане, придобиване или притежаване с цел измама на:
i)
инструменти, предмети, компютърни програми и данни, както и всякакви други средства, които са специално предназначени за изработването на неистински парични знаци или преправянето на парични знаци; или
ii)
защитни елементи, като холограми, водни знаци или други елементи на парични знаци, които служат за защитата им срещу подправяне.
2. Държавите членки предприемат необходимите мерки, за да гарантират, че деянията, посочени в параграф 1, букви а), б) и в), са наказуеми и в случая на банкноти или монети, за чието изготвяне се използват или са били използвани законни съоръжения или материали в нарушение на правата или на условията, в съответствие с които компетентните органи могат да емитират банкноти или монети.
3. Държавите членки предприемат необходимите мерки, за да гарантират, че деянията, посочени в параграфи 1 и 2, са наказуеми и в случая на банкноти и монети, които все още не са емитирани, но са предназначени за пускане в обращение като законно платежно средство.
Член 4
Подбудителство, помагачество и опит
1. Държавите членки предприемат необходимите мерки, за да гарантират, че подбудителството или помагачеството за извършване на престъпление, посочено в член 3, се наказва като престъпление.
2. Държавите членки предприемат необходимите мерки, за да гарантират, че опитът за извършване на престъпление, посочено в член 3, параграф 1, буква а), б) или в), член 3, параграф 2 или член 3, параграф 3 във връзка с деяния, посочени в член 3, параграф 1, букви а), б) и в), се наказва като престъпление.
Член 5
Наказания за физически лица
1. Държавите членки предприемат необходимите мерки, за да гарантират, че деянията, посочени в членове 3 и 4, се наказват с ефективни, пропорционални и възпиращи наказания.
2. Държавите членки предприемат необходимите мерки, за да гарантират, че престъпленията, посочени в член 3, параграф 1, буква г), престъпленията, посочени в член 3, параграф 2, и престъпленията, посочени в член 3, параграф 3, във връзка с деяния, посочени в член 3, параграф 1, буква г), се наказват с максимално наказание, което включва лишаване от свобода.
3. Държавите членки предприемат необходимите мерки, за да гарантират, че престъпленията, посочени в член 3, параграф 1, буква а) и в член 3, параграф 3 във връзка с деяния, посочени в член 3, параграф 1, буква а), се наказват с лишаване от свобода с максимален срок от най-малко от осем години.
4. Държавите членки предприемат необходимите мерки, за да гарантират, че престъпленията, посочени в член 3, параграф 1, букви б) и в) и в член 3, параграф 3 във връзка с деяния, посочени в член 3, параграф 1, букви б) и в), се наказват с лишаване от свобода с максимален срок от най-малко от пет години.
5. По отношение на престъплението, посочено в член 3, параграф 1, буква б), държавите членки могат да предвидят ефективни, пропорционални и възпиращи наказания, различни от посочените в параграф 4 от настоящия член, включително глоби и лишаване от свобода, ако подправените парични знаци са получени без знанието, че са подправени, но са предадени другиму със знанието за това.
Член 6
Отговорност на юридическите лица
1. Държавите членки предприемат необходимите мерки, за да гарантират, че юридическите лица могат да бъдат подведени под отговорност за посочените в членове 3 и 4 престъпления, извършени в тяхна полза от лице, което действа самостоятелно или в качеството си на член на орган на юридическото лице и което заема ръководна длъжност в това юридическо лице въз основа на:
а)
пълномощие да представлява юридическото лице;
б)
право да взема решения от името на юридическото лице; или
в)
право да упражнява контрол в рамките на юридическото лице.
2. Държавите членки гарантират, че юридическо лице може да бъде подведено под отговорност, когато липсата на надзор или контрол от страна на лице, посочено в параграф 1 от настоящия член, е позволила извършването от негов подчинен на някое от престъпленията, посочени в членове 3 и 4, в полза на това юридическо лице.
3. Отговорността на юридическото лице по параграфи 1 и 2 от настоящия член не изключва образуването на наказателно производство срещу физическите лица, които са извършители, подбудители или помагачи в престъпленията, посочени в членове 3 и 4.
Член 7
Санкции за юридическите лица
Държавите членки предприемат необходимите мерки, за да гарантират, че всяко юридическо лице, подведено под отговорност съгласно член 6, подлежи на ефективни, пропорционални и възпиращи санкции, които включват глоби от наказателен характер или друг вид глоби и могат да включват други санкции, като:
а)
лишаване от правото да се ползва от публични облаги или помощи;
б)
временно или постоянно лишаване от правото да извършва търговска дейност;
в)
поставяне под съдебен надзор;
г)
съдебна ликвидация;
д)
временно или постоянно закриване на предприятия, използвани за извършване на престъплението.
Член 8
Компетентност
1. Всяка държава членка предприема необходимите мерки за установяване на своята компетентност по отношение на престъпленията, посочени в членове 3 и 4, когато:
а)
престъплението е извършено изцяло или отчасти на нейна територия; или
б)
извършителят на престъплението е неин гражданин.
2. Всяка държава членка, чиято парична единица е еврото, предприема необходимите мерки за установяване на своята компетентност по отношение на престъпленията, посочени в членове 3 и 4, извършени извън нейната територия, най-малкото когато тези престъпления са свързани с еврото и когато:
а)
извършителят на престъплението се намира на територията на тази държава членка и не е екстрадиран; или
б)
подправени евробанкноти или монети, свързани с престъплението, са открити на територията на тази държава членка.
За наказателното преследване на престъпленията, посочени в член 3, параграф 1, буква а) и в член 3, параграфи 2 и 3, когато те са свързани с член 3, параграф 1, буква а), както и в случай на подбудителство, помагачество и опит за извършване на тези престъпления, всяка държава членка предприема необходимите мерки, за да гарантира, че нейната компетентност не зависи от условието деянията да съставляват престъпление на мястото на извършването им.
Член 9
Способи за разследване
Държавите членки предприемат необходимите мерки, за да гарантират, че лицата, звената или службите, отговарящи за разследването или наказателното преследване на престъпленията, посочени в членове 3 и 4, разполагат с ефективни способи за разследване, като например използваните в случаи, свързани с организираната престъпност или с други тежки престъпления.
Член 10
Задължение за предаване на подправени евробанкноти и монети с цел анализ и откриване на подправени парични знаци
Държавите членки гарантират, че по време на наказателни производства на националните центрове за анализ и националните центрове за анализ на монети без забавяне се разрешава да проверяват евробанкноти и монети, за които съществува съмнение, че са подправени, за целите на анализа, идентификацията и откриването на други подправени парични знаци. Компетентните органи предават необходимите образци незабавно и най-късно след като бъде постановено окончателно решение във връзка с наказателното производство.
Член 11
Статистика
Най-малко на всеки две години държавите членки предават на Комисията данни за броя на престъпленията, предвидени членове 3 и 4, както и за броя на лицата, срещу които е възбудено наказателно преследване и които са осъдени за престъпленията, предвидени в членове 3 и 4.
Член 12
Представяне на доклад от Комисията и преглед
До 23 май 2019 г. Комисията представя на Европейския парламент и на Съвета доклад за прилагането на настоящата директива. В доклада се прави оценка на степента, в която държавите членки са предприели необходимите мерки, за да се съобразят с настоящата директива. Ако е необходимо, докладът се придружава от законодателно предложение.
Член 13
Замяна на Рамково решение 2000/383/ПВР
Настоящата директива заменя Рамково решение 2000/383/ПВР по отношение на държавите членки, обвързани от настоящата директива, без да се засягат задълженията на тези държави членки по отношение на сроковете за транспониране на Рамково решение 2000/383/ПВР в националното право.
За държавите членки, обвързани от настоящата директива, позоваванията на Рамково решение 2000/383/ПВР се считат за позовавания на настоящата директива.
Член 14
Транспониране
1. Държавите членки въвеждат в сила законовите, подзаконовите и административните разпоредби, необходими, за да се съобразят с настоящата директива, до 23 май 2016 г. Те незабавно информират Комисията за това.
Когато държавите членки приемат тези мерки, в тях се съдържа позоваване на настоящата директива или то се извършва при официалното им публикуване. Условията и редът на позоваване се определят от държавите членки.
2. Държавите членки съобщават на Комисията текста на основните мерки от националното право, които те приемат в областта, уредена с настоящата директива.
Член 15
Влизане в сила
Настоящата директива влиза в сила в деня след публикуването ѝ в Официален вестник на Европейския съюз.
Член 16
Адресати
Адресати на настоящата директива са държавите членки в съответствие с Договорите.
Съставено в Брюксел на 15 май 2014 година.
AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS A TANÁCS 2014/62/EU IRÁNYELVE
(2014. május 15.)
az euro és más pénznemek hamisítás elleni, büntetőjog általi védelméről, valamint a 2000/383/IB tanácsi kerethatározat felváltásáról
AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,
tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 83. cikke (1) bekezdésére,
tekintettel az Európai Bizottság javaslatára,
a jogalkotási aktus tervezete nemzeti parlamenteknek való megküldését követően,
tekintettel az Európai Központi Bank véleményére (1),
tekintettel az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság véleményére (2),
rendes jogalkotási eljárás keretében (3),
mivel:
(1)
Az euroövezethez tartozó tagállamok közös valutájaként az euro az Unió gazdaságának és az uniós polgárok életének fontos tényezőjévé vált. Mivel az euro 2002-es bevezetése óta azonban e pénznem a pénzhamisítás területén aktív bűnszervezetek egyik állandó célpontja, az euro hamisítása legalább 500 millió EUR pénzügyi veszteséget okozott. Az Unió egészének érdeke, hogy fellépjen az euro hitelességét a hamisításon keresztül veszélyeztető bármely tevékenységgel szemben, és szankcionálja azt.
ELFOGADTA EZT AZ IRÁNYELVET:
1. cikk
Tárgy
Ez az irányelv szabályozási minimumokat állapít meg a bűncselekmények és szankciók meghatározása tekintetében az euro és más pénznemek hamisításának területén. Emellett közös rendelkezéseket vezet be az e bűncselekmények elleni küzdelem erősítése és a velük kapcsolatos nyomozás javítása, valamint a hamisítás elleni jobb együttműködés biztosítása érdekében.
2. cikk
Fogalommeghatározások
Ezen irányelv alkalmazásában:
a)
„pénz”: olyan bankjegy és érme, amely törvényes fizetőeszköz, beleértve az eurobankjegyeket és euroérméket, amelyek a 974/98/EK rendeletnek megfelelően törvényes fizetőeszközök;
b)
„jogi személy”: minden, az alkalmazandó jog értelmében jogi személyiséggel rendelkező jogalany, kivéve az államokat és a közhatalmi jogosítványokat gyakorló közjogi testületeket, valamint a közjogi nemzetközi szervezeteket.
3. cikk
Bűncselekmények
(1) A tagállamok meghozzák a szükséges intézkedéseket annak biztosítása érdekében, hogy szándékos elkövetés esetén a következő magatartások bűncselekményként legyenek büntetendők:
a)
pénz hamisítása vagy meghamisítása, a felhasznált eszközöktől függetlenül;
b)
hamis vagy hamisított pénz csalárd forgalomba hozatala;
c)
hamis vagy hamisított pénz behozatala, kivitele, szállítása, elfogadása vagy megszerzése forgalomba hozatal céljából, annak tudatában, hogy az hamis;
d)
a következők csalárd előállítása, elfogadása, megszerzése vagy birtoklása:
i.
pénz hamisítására vagy meghamisítására különösen alkalmas szerszámok, tárgyak, számítógépes programok, adatok vagy egyéb eszközök; vagy
ii.
biztonsági jellemzők, úgy mint hologramok, vízjelek vagy a pénz más, a hamisítás elleni védelmet szolgáló alkotórészei.
(2) A tagállamok meghozzák a szükséges intézkedéseket annak biztosítása érdekében, hogy az (1) bekezdés a), b) és c) pontjában említett magatartás büntetendő legyen azon bankjegyek és érmék vonatkozásában is, amelyeket engedélyezett berendezések vagy anyagok felhasználásával, az illetékes hatóságok pénz- vagy érmekibocsátásra vonatkozó jogainak, illetve a kibocsátás feltételeinek megsértésével állítanak vagy állítottak elő.
(3) A tagállamok meghozzák a szükséges intézkedéseket annak biztosítása érdekében, hogy az (1) és (2) bekezdésben említett magatartás büntetendő legyen azon bankjegyek és érmék vonatkozásában is, amelyeket még nem bocsátottak ki, de amelyeket törvényes fizetőeszközként történő forgalomba hozatalra szánnak.
4. cikk
Felbujtás, bűnsegély és kísérlet
(1) A tagállamok meghozzák a szükséges intézkedéseket annak biztosítása érdekében, hogy bűncselekményként büntetendő legyen a 3. cikkben említett bűncselekmények elkövetésére való felbujtás és az azok elkövetéséhez nyújtott bűnsegély.
(2) A tagállamok meghozzák a szükséges intézkedéseket annak biztosítása érdekében, hogy bűncselekményként büntetendő legyen a 3. cikk (1) bekezdésének a), b) és c) pontjában, illetve a 3. cikk (1) bekezdésének a), b) és c) pontjában említett magatartások vonatkozásában a 3. cikk (2) bekezdésében és a 3. cikk (3) bekezdésében említett bűncselekmény elkövetésének kísérlete.
5. cikk
Természetes személyekkel szemben alkalmazható szankciók
(1) A tagállamok meghozzák a szükséges intézkedéseket annak biztosítása érdekében, hogy a 3. és 4. cikkben említett magatartások hatékony, arányos és visszatartó erejű büntetőjogi szankciókkal legyenek büntetendők.
(2) A tagállamok meghozzák a szükséges intézkedéseket annak biztosítása érdekében, hogy a 3. cikk (1) bekezdésének d) pontjában, a 3. cikk (2) bekezdésében és a 3. cikk (1) bekezdésének d) pontjában említett magatartások vonatkozásában a 3. cikk (3) bekezdésében említett bűncselekmények szabadságvesztéssel járó maximális szankcióval legyenek büntetendők.
(3) A tagállamok meghozzák a szükséges intézkedéseket annak biztosítása érdekében, hogy a 3. cikk (1) bekezdésének a) pontjában említett bűncselekményekre, valamint a 3. cikk (1) bekezdésének a) pontjában említett magatartások vonatkozásában a 3. cikk (3) bekezdésében említett bűncselekményekre vonatkozó büntetési tétel felső határa legalább nyolc év szabadságvesztés legyen.
(4) A tagállamok meghozzák a szükséges intézkedéseket annak biztosítása érdekében, hogy a 3. cikk (1) bekezdésének b) és c) pontjában említett bűncselekményekre, valamint a 3. cikk (1) bekezdésének b) és c) pontjában említett magatartások vonatkozásában a 3. cikk (3) bekezdésében említett bűncselekményekre vonatkozó büntetési tétel felső határa legalább öt év szabadságvesztés legyen.
(5) A 3. cikk (1) bekezdésének b) pontjában említett bűncselekmény vonatkozásában a tagállamok az e cikk (4) bekezdésében említettektől eltérő, hatékony, arányos és visszatartó erejű büntetőjogi szankciókat is meghatározhatnak, ideértve a pénzbüntetéseket és a szabadságvesztést, amennyiben a hamis vagy hamisított pénzt úgy vették át, hogy az adott személy nem tudott a pénz hamis vagy hamisított voltáról, de e tény tudatában adta tovább.
6. cikk
A jogi személyek felelőssége
(1) A tagállamok meghozzák a szükséges intézkedéseket annak biztosítása érdekében, hogy a jogi személyek felelősségre vonhatók legyenek a 3., illetve a 4. cikkben említett bármely bűncselekményért, amelyet akár saját nevében eljárva, akár a jogi személy valamely szervének tagjaként eljárva olyan személy követett el a jogi személy javára, aki a jogi személyen belül a következők egyikén alapuló vezető tisztséget tölt be:
a)
a jogi személy képviseletének joga;
b)
a jogi személy nevében történő döntéshozatal joga; vagy
c)
a jogi személyen belüli ellenőrzés joga.
(2) A tagállamok biztosítják továbbá, hogy a jogi személyek felelősségre vonhatók legyenek, amennyiben az e cikk (1) bekezdésében említett valamely személy által gyakorolt felügyelet vagy ellenőrzés hiánya tette lehetővé, hogy egy neki alárendelt személy az adott jogi személy javára a 3., illetve a 4. cikkben említett valamely bűncselekményt elkövesse.
(3) A jogi személynek az e cikk (1) és (2) bekezdésében meghatározott felelőssége nem zárja ki a büntetőeljárást azon természetes személyek ellen, akik a 3., illetve a 4. cikkben említett bűncselekmények valamelyikét tettesként, felbujtóként vagy bűnsegédként követik el.
7. cikk
A jogi személyekkel szemben alkalmazható szankciók
A tagállamok meghozzák a szükséges intézkedéseket annak érdekében, hogy a 6. cikk alapján felelősségre vont jogi személy olyan hatékony, arányos és visszatartó erejű szankciókkal legyen sújtható, amelyek magukban foglalják a büntetőjogi és nem büntetőjogi pénzbüntetéseket, továbbá esetlegesen például a következő egyéb szankciókat:
a)
kizárás az állami kedvezményekből és támogatásokból;
b)
gazdasági tevékenységek gyakorlásától való ideiglenes vagy végleges eltiltás;
c)
bírósági felügyelet alá helyezés;
d)
a bíróság által elrendelt megszüntetés;
e)
a bűncselekmény elkövetésére használt létesítmények ideiglenes vagy végleges bezárása.
8. cikk
Joghatóság
(1) Minden tagállam meghozza a szükséges intézkedéseket annak érdekében, hogy megállapítsa joghatóságát a 3. és 4. cikkben említett bűncselekmények tekintetében, amennyiben:
a)
a bűncselekményt egészben vagy részben a területén követték el; vagy
b)
az elkövető a tagállam egyik állampolgára.
(2) Minden olyan tagállam, amelynek pénzneme az euro, meghozza a szükséges intézkedéseket annak érdekében, hogy megállapítsa joghatóságát a 3. és 4. cikkben említett, a területén kívül elkövetett bűncselekmények tekintetében legalább azokban az esetekben, amikor azok az euróval kapcsolatosak, és amennyiben
a)
az elkövető az adott tagállam területén tartózkodik és nem adták ki más államnak; vagy
b)
az adott tagállam területén a bűncselekménnyel kapcsolatos hamis vagy hamisított eurobankjegyeket vagy -érméket derítettek fel.
A 3. cikk (1) bekezdésének a) pontjában, illetve - amennyiben azok a 3. cikk (1) bekezdésnek a) pontjára vonatkoznak -, a 3. cikk (2) és (3) bekezdésében említett bűncselekményekkel, valamint az ilyen bűncselekmények elkövetésére való felbujtással, az azok elkövetéséhez nyújtott bűnsegéllyel, és az azok elkövetésének kísérletével kapcsolatos vádemelés érdekében a tagállamok meghozzák a szükséges intézkedéseket annak biztosítására, hogy joghatóságuk ne legyen alárendelve annak a feltételnek, hogy a cselekmények elkövetésük helyén bűncselekménynek minősülnek-e.
9. cikk
Nyomozati eszközök
A tagállamok meghozzák a szükséges intézkedéseket annak érdekében, hogy olyan hatékony nyomozati eszközök álljanak a 3. és 4. cikkben említett bűncselekmények ügyében folytatott nyomozásért vagy vádemelésért felelős személyek, egységek vagy szolgálatok rendelkezésére, mint amilyeneket a szervezett bűnözés vagy egyéb súlyos bűncselekmények esetében alkalmaznak.
10. cikk
A hamis vagy hamisított eurobankjegyeknek és -érméknek a hamisítványok elemzése és felderítése céljából történő átadására vonatkozó kötelezettség
A tagállamok biztosítják, hogy büntetőeljárások során haladéktalanul sor kerülhessen a hamisgyanús eurobankjegyek és -érmék megvizsgálására a nemzeti analizáló központ, illetve a nemzeti érmeanalizáló központ részéről a további hamisítványok elemzése, azonosítása és felderítése céljából. Az illetékes hatóságok a szükséges mintákat késedelem nélkül, de legkésőbb a büntetőeljárással kapcsolatos jogerős döntés meghozatalával egyidőben kötelesek átadni.
11. cikk
Statisztikák
A tagállamok legalább kétévente továbbítják a Bizottságnak a 3. és 4. cikk szerinti bűncselekmények számára, valamint a 3. és 4. cikkben meghatározott bűncselekmények miatt vádemelés alatt álló és elítélt személyek számára vonatkozó adatokat.
12. cikk
A Bizottság jelentéstételi és felülvizsgálati kötelezettsége
2019. május 23-ig a Bizottság jelentést nyújt be az Európai Parlamentnek és a Tanácsnak ezen irányelv alkalmazásáról. A jelentés értékeli, hogy a tagállamok milyen mértékben hozták meg az irányelvnek való megfeleléshez szükséges intézkedéseket. A jelentést szükség esetén jogalkotási javaslat kíséri.
13. cikk
A 2000/383/IB kerethatározat felváltása
Azon tagállamok vonatkozásában, amelyekre nézve ezen irányelv kötelező, a 2000/383/IB kerethatározat helyébe lép, az említett kerethatározat nemzeti jogba történő átültetésére vonatkozó határidővel kapcsolatos tagállami kötelezettségek sérelme nélkül.
Azon tagállamok tekintetében, amelyekre nézve ezen irányelv kötelező, a 2000/383/IB kerethatározatra való hivatkozásokat az ezen irányelvre való hivatkozásként kell értelmezni.
14. cikk
Átültetés
(1) A tagállamok hatályba léptetik azokat a törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezéseket, amelyek szükségesek ahhoz, hogy ennek az irányelvnek 2016. május 23-ig megfeleljenek. Erről haladéktalanul tájékoztatják a Bizottságot.
Amikor a tagállamok elfogadják ezeket a rendelkezéseket, azokban hivatkozni kell erre az irányelvre, vagy azokhoz hivatalos kihirdetésük alkalmával ilyen hivatkozást kell fűzni. A hivatkozás módját a tagállamok határozzák meg.
(2) A tagállamok közlik a Bizottsággal nemzeti joguk azon főbb rendelkezéseinek a szövegét, amelyeket az ezen irányelv által szabályozott területen fogadnak el.
15. cikk
Hatálybalépés
Ez az irányelv az Európai Unió Hivatalos Lapjában való kihirdetését követő napon lép hatályba.
16. cikk
Címzettek
Ennek az irányelvnek a Szerződéseknek megfelelően a tagállamok a címzettjei.
Kelt Brüsszelben, 2014. május 15-én.