ДИРЕКТИВА 2014/67/ЕС НА ЕВРОПЕЙСКИЯ ПАРЛАМЕНТ И НА СЪВЕТА
от 15 май 2014 година
за осигуряване на изпълнението на Директива 96/71/ЕО относно командироването на работници в рамките на предоставянето на услуги и за изменение на Регламент (ЕС) № 1024/2012 относно административно сътрудничество посредством Информационната система за вътрешния пазар („Регламент за ИСВП“)
(текст от значение за ЕИП)
ЕВРОПЕЙСКИЯТ ПАРЛАМЕНТ И СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взеха предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 53, параграф 1, и член 62 от него,
като взеха предвид предложението на Европейската комисия,
след предаване на проекта на законодателния акт на националните парламенти,
като взеха предвид становището на Европейския икономически и социален комитет (1),
като взеха предвид становището на Комитета на регионите (2),
в съответствие с обикновената законодателна процедура (3),
като имат предвид, че:
(1)
Свободното движение на работници, свободата на установяване и свободното предоставяне на услуги са основни принципи на вътрешния пазар в Съюза, залегнали в Договора за функционирането на Европейския съюз (ДФЕС). Прилагането на тези принципи e доразвито от Съюза с цел гарантиране на равни условия за предприятията и зачитане на правата на работниците.
(2)
Свободното предоставяне на услуги включва правото на предприятията да предоставят услуги в друга държава членка, като за целта те могат да командироват временно свои собствени работници за предоставяне на тези услуги там. За целите на командироването на работници е необходимо да се прави разграничение между тази свобода и свободното движение на работници, което дава на всеки гражданин правото да се придвижва свободно в друга държава членка, за да работи и пребивава там за тази цел, и го защитава срещу дискриминация по отношение на заетостта, възнаграждението и другите условия на труд и заетост в сравнение с гражданите на въпросната държава членка.
(3)
По отношение на работниците, командировани временно за извършването на работа с цел предоставяне на услуги в друга държава членка, различна от тази, в която те обичайно работят, в Директива 96/71/ЕО на Европейския парламент и на Съвета (4) е установен основен набор от ясно определени ред и условия на заетост, които доставчикът на услуги в държавата членка, в която се извършва командироването, трябва да спазва, за да се осигури минимална защита на съответните командировани работници.
(4)
Всички въведени с настоящата директива мерки следва да бъдат обосновани и пропорционални, така че да не се създават административни тежести или да не се ограничава потенциалът на предприятията, по-специално на малките и средните предприятия (МСП), за създаване на нови работни места, като същевременно се защитават командированите работници.
(5)
За да се осигури спазване на Директива 96/71/ЕО, без да се добавя излишна административна тежест за доставчиците на услуги, от съществено значение е фактическите елементи, посочени в разпоредбите за идентифицирането на действително командироване и за предотвратяването на злоупотреби и заобикаляне на правилата в настоящата директива, да се считат за примерни и неизчерпателни. По-специално не следва да съществува изискване да е спазен всеки елемент във всеки случай на командироване.
(6)
Независимо от факта, че преценката на примерните фактически елементи следва да се адаптира за всеки конкретен случай и да се отчетат особеностите на положението, ситуации с еднакви фактически елементи не следва да водят до различно правно възприемане или преценка от страна на компетентните органи в различните държави членки.
(7)
С цел предотвратяване, избягване и борба със злоупотребата и заобикалянето на приложимите правила от страна на предприятията, които се възползват неправилно или с измамна цел от свободното предоставяне на услуги, предвидено в ДФЕС, и/или от прилагането на Директива 96/71/ЕО, изпълнението и наблюдението на понятието „командироване“ следва да бъдат подобрени, както и да бъдат въведени на равнището на Съюза по-уеднаквени елементи, които да улесняват едно общо тълкуване.
(8)
Във връзка с това съставните фактически елементи, с които се окачествява временният характер, присъщ на понятието „командироване“, и условието, че работодателят действително е установен в държавата членка, от която се извършва командироването, трябва да бъдат разгледани от компетентния орган на приемащата държава членка и, когато е необходимо, в тясно сътрудничество с държавата членка по установяване.
(9)
Компетентните органи следва да вземат предвид разликите в покупателната способност на валутите, когато разглеждат размера на оборота, осъществяван от дадено предприятие в държавата членка по установяване за целите на определянето дали предприятието действително извършва съществени дейности, различни от чисто вътрешно управленски и/или административни дейности.
(10)
Посочените в настоящата директива елементи, свързани с изпълнението и наблюдението на командироването, могат да подпомогнат компетентните органи за идентифициране на работници, невярно декларирани като „самостоятелно заети лица“. Съгласно Директива 96/71/ЕО съответното определение за работник е това, което се прилага в правото на държавата членка, на чиято територия е командирован работникът. Допълнителното изясняване и подобреното наблюдение на командироването от страна на съответните компетентни органи биха подобрили правната сигурност и биха предоставили полезен инструмент, спомагащ за ефективна борба с фалшивия статут на самостоятелно заето лице и за гарантиране, че командированите работници не се декларират невярно като „самостоятелно заети лица“, като по този начин се спомогне за предотвратяването, избягването и борбата със заобикалянето на приложимите правила.
(11)
Когато не е налице действително командироване и възникне стълкновение на закони следва с необходимото внимание да се вземат предвид разпоредбите на Регламент (ЕО) № 593/2008 на Европейския парламент и на Съвета (5) („Рим I“) или Римската конвенция (6), които целят гарантиране, че работниците и служителите няма да бъдат лишени от защитата, която им се полага съгласно разпоредби, от които не може да се направи дерогация по силата на споразумение или от които може да се направи дерогация единствено в тяхна полза. Държавите членки следва да гарантират, че съществуват разпоредби, които защитават по подходящ начин работниците, които не са действително командировани.
(12)
Липсата на сертификата относно приложимото законодателство за социална сигурност, посочено в Регламент (ЕО) № 883/2004 на Европейския парламент и на Съвета (7), може да бъде показател, че ситуацията не следва да се определя като случай на временно командироване в държава членка, различна от държавата, в която въпросният работник обичайно работи в рамките на предоставянето на услуги.
(13)
Както и при Директива 96/71/ЕО, настоящата директива не засяга прилагането на Регламент (ЕО) № 883/2004 на Европейския парламент и на Съвета и Регламент (ЕО) № 987/2009 на Европейския парламент и на Съвета (8).
(14)
Зачитането на многообразието от национални системи на колективните трудови правоотношения, както и на автономността на социалните партньори, е признато изрично в ДФЕС.
(15)
В много държави членки социалните партньори имат важна роля в контекста на командироването на работници с цел предоставяне на услуги, тъй като в съответствие с националното право и/или практика те могат да определят различните равнища, алтернативно или успоредно, на приложимите минимални ставки на заплащане. Социалните партньори следва да осведомяват и информират относно тези ставки.
(16)
Адекватното и ефективно прилагане и осигуряване на изпълнението са ключови елементи при защитата на правата на командированите работници и гарантирането на равнопоставени условия за доставчиците на услуги, докато недоброто осигуряване на изпълнението подкопава ефективността на правилата на Съюза, приложими в тази област. Тясното сътрудничество между Комисията и държавите членки и, където е уместно, регионалните и местните органи следователно е от съществено значение, без да се пренебрегва важната роля на инспекциите по труда и социалните партньори в това отношение. Взаимното доверие, духът на сътрудничество, постоянният диалог и взаимното разбирателство са от съществено значение в това отношение.
(17)
Ефективните процедури за наблюдение в държавите членки са от съществено значение за прилагането на Директива 96/71/ЕО и настоящата директива и поради това следва да бъдат установени в целия Съюз.
(18)
Трудностите при достъпа до информацията относно реда и условията на заетост са много често причината, поради която действащите правила не се прилагат от доставчиците на услуги. Във връзка с това държавите членки следва да гарантират, че тази информация е общодостъпна и безплатна и че се предоставя ефективен достъп до нея не само за доставчиците на услуги от други държави членки, но и за съответните командировани работници.
(19)
Когато редът и условията на заетост са определени в колективни трудови договори, които са обявени за общоприложими, държавите членки, като зачитат независимостта на социалните партньори, следва да гарантират, че тези колективни договори са обществено достояние по достъпен и прозрачен начин.
(20)
С цел подобряване на достъпността на информацията, в държавите членки следва да бъдат установени единни източници на информация. Всяка държава членка следва да осигури единен официален национален уебсайт в съответствие със стандартите за достъпност на уебсайтовете и други подходящи средства за комуникация. Единният официален национален уебсайт следва най-малкото да е под формата на уебсайт портал и следва да служи като входна врата или основна входяща точка, и следва да предоставя по ясен и точен начин връзки към подходящи източници на информацията както и кратки сведения относно съдържанието на уебсайта и посочените в него връзки. Тези уебсайтове следва да включват по-специално всякакви уебсайтове, създадени по силата на законодателството на Съюза с оглед насърчаване на предприемачеството и/или развитието на предоставянето на трансгранични услуги. Приемащите държави членки следва да предоставят информация относно предвидените в националното им право срокове, за които доставчиците на услуги трябва да запазят документацията след срока на командироването.
(21)
Командированите работници следва да имат право да получават от приемащата държава членка обща информация относно националното право и/или практика, приложими за тях.
(22)
Административното сътрудничество и взаимопомощта между държавите членки следва да са в съответствие с правилата за защита на личните данни, предвидени в Директива 95/46/ЕО на Европейския парламент и на Съвета (9), както и с националната уредба относно защитата на данни, приети с оглед прилагане на правото на Съюза. По отношение на административното сътрудничество посредством Информационната система за вътрешния пазар (ИСВП) следва също така да се спазва Регламент (ЕО) № 45/2001 на Европейския парламент и на Съвета (10) и Регламент (ЕС) № 1024/2012 на Европейския парламент и на Съвета (11).
(23)
За да се осигури правилното прилагане и с цел наблюдение на спазването на съществените правила относно реда и условията на заетост, които трябва да бъдат спазвани по отношение на командированите работници, държавите членки следва да прилагат само някои административни изисквания и мерки за контрол към предприятията, които командироват работници в рамките на предоставянето на услуги. Съгласно съдебната практика на Съда на Европейския съюз такива изисквания и мерки могат да бъдат обосновани с причини от висш обществен интерес, сред които ефективна защита на правата на работниците, при условие че тези изисквания и мерки са подходящи за постигането на поставената цел и не надхвърлят необходимото за нейното постигане. Тези изисквания и мерки могат да бъдат налагани единствено при условие че компетентните органи не могат да изпълняват ефективно задачите си по надзор без исканата информация и/или по-малко ограничителни мерки не биха гарантирали постигането на целите на преценените за необходими национални мерки за контрол.
(24)
Доставчик на услуги следва да гарантира, че самоличността на командирования работник, която фигурира в декларацията, направена от доставчика на услуги с цел осъществяване на фактически контрол на работното място, може да бъде проверявана от компетентните органи през времетраенето на командироването.
(25)
Доставчик на услуги, установен в друга държава членка, следва без ненужно забавяне да информира компетентните органи в приемащата държава членка за всякакви значими промени в информацията, която се съдържа в декларацията, направена от доставчика на услуги с цел осъществяване на фактически контрол на работното място.
(26)
Задължението за съобщаване на Комисията на административните изисквания и контролни мерки не следва да представлява предварителна процедура за разрешение.
(27)
С оглед на по-доброто и по- уеднаквено прилагане на Директива 96/71/ЕО, както и осигуряването на нейното изпълнение на практика, и за да се намалят, доколкото е възможно, различията в равнището на прилагане и изпълнение в Съюза, държавите членки следва да осигурят извършването на ефективни и целесъобразни инспекции на своята територия, като по този начин допринасят, наред с другото, за борбата с недекларирания труд в контекста на командироването и като също така вземат под внимание други правни инициативи за по-добро справяне с този въпрос.
(28)
Когато е приложимо, в съответствие с тяхното национално право и/или практика след инспекцията или контрола държавите членки следва да предоставят на инспектираното предприятие документ, който съдържа всякаква релевантна информация.
(29)
Държавите членки следва да гарантират, че е на разположение достатъчно персонал с уменията и квалификациите, необходими за ефективно извършване на проверките и за отговаряне без ненужно забавяне на исканията за информация от страна на приемащата държава членка или държавата членка по установяване, както се предвижда в настоящата директива.
(30)
Инспекциите по труда, социалните партньори и други структури за наблюдение са от първостепенно значение в това отношение и следва да запазят своята решаваща роля.
(31)
За да може да се осигури гъвкавост при това многообразие от пазари на труда и системи на колективни трудови правоотношения, социалните партньори и/или други участници и/или структури могат да извършват наблюдение на определени условия на заетост на командированите работници, при условие че те предлагат на засегнатите лица равностойно равнище на защита и извършват наблюдението в условия на недискриминация и обективност.
(32)
Инспекционните органи и други съответни структури за наблюдение и изпълнение на държавите членки следва да се възползват от предвидените в съответното право сътрудничество и обмен на информация, за да проверяват дали са били спазени правилата, приложими по отношение на командированите работници.
(33)
Държавите членки се насърчават по-специално да въведат по-интегриран подход по отношение на инспекциите на труда. Също така следва да бъде разгледана необходимостта от разработване на общи стандарти с цел установяване на съпоставими методи, практики и минимални стандарти на равнището на Съюза. Разработването на общи стандарти обаче не следва да води до възпрепятстване на държавите членки в техните усилия за ефективна борба с недекларирания труд.
(34)
С оглед улесняване на изпълнението на Директива 96/71/ЕО и осигуряване на по-ефективното ѝ прилагане следва да съществуват ефективни механизми за обжалване, посредством които командированите работници да могат да подават жалби или да започват производства, било то пряко или, с тяхно одобрение, чрез съответните определени трети страни като например синдикални организации или други сдружения, както и общи институции на социалните партньори. Това следва да не засяга националните процесуални правила относно представителството и защитата пред съдилищата и компетентността и другите права на синдикалните организации или на други представители на работниците съгласно националното право и/или практика.
(35)
За да се гарантира, че даден командирован работник получава точното заплащане и при условие че специфичните добавки, свързани с командироването, могат да се смятат за част от минималните ставки на заплащане, тези добавки следва да се приспадат от възнаграждението единствено ако това е предвидено от националното право, колективните трудови договори и/или практиката в приемащата държава членка.
(36)
При веригите от подизпълнители е особено важно да се гарантира на практика спазването на приложимите в областта на командироването правила и във връзка с това да се осигури ефективна защита на правата на работниците, като това трябва да се гарантира чрез подходящи мерки в съответствие с националното право и/или националната практика и в съответствие с правото на Съюза. Тези мерки могат да включват въвеждане на доброволен принцип, след консултации със съответните социални партньори, на механизъм за подвеждане под отговорност на прекия подизпълнител, в допълнение към отговорността на работодателя или вместо нея, във връзка с всякакви неизплатени нетни възнаграждения, съответстващи на минималните ставки на заплащане и/или дължими вноски към общи фондове или институции на социалните партньори, регламентирани в закон или колективни споразумения, доколкото те са уредени в член 3, параграф 1 от Директива 96/71/ЕО. Държавите членки обаче си запазват правото да предвиждат по-строги правила за отговорността в рамките на националното си право или да приемат допълнителни правила в националното си право, като спазват принципите на недискриминация и пропорционалност.
(37)
Държавите членки, които са въвели мерки за осигуряване на съответствие с приложимите правила при веригите от подизпълнители, следва да имат възможност да предвидят разпоредби, съгласно които при определени обстоятелства на (под)изпълнителя следва да не се търси отговорност или отговорността да е ограничена, когато задълженията за дължима грижа са били поети от този (под)изпълнител. Тези мерки следва да бъдат определени в националното право, като се отчитат специфичните за съответната държава членка обстоятелства, и те могат да включват мерки, предприемани от изпълнителя по отношение на документацията за съответствие с административните изисквания и мерките за контрол, така че да се осигури ефективно наблюдение на съответствието с приложимите правила относно командироването на работници.
(38)
Повод за безпокойство е, че все още съществуват многобройни трудности за държавите членки при събирането на вземанията във връзка с трансгранични административни санкции и/или глоби във връзка с това въпросът за взаимното признаване на административните санкции и/или глоби трябва да бъде решен.
(39)
Различията между системите на държавите членки по отношение на средствата за изпълнение на наложените административни санкции и/или глоби при трансгранични случаи са в ущърб на доброто функциониране на вътрешния пазар и има риск да затруднят в голяма степен, ако не и да направят невъзможно гарантирането на еднакво равнище на защита за командированите работници навсякъде в Съюза.
(40)
Ефективното изпълнение на съществените правила, с които се урежда командироването на работници с цел предоставяне на услуги, следва да бъде гарантирано чрез специфични действия, насочени към трансграничното изпълнение на наложените финансови административни санкции и/или глоби. Поради това сближаването на законодателствата на държавите членки в тази област е основно предварително условие за осигуряването на по-високо, по-равностойно и съпоставимо равнище на защита, необходимо за доброто функциониране на вътрешния пазар.
(41)
Приемането на общи правила за предоставяне на взаимопомощ и подкрепа при мерките за изпълнение и за свързаните с това разходи, както и приемането на единни изисквания за нотифицирането на решения относно наложени административни санкции и/или глоби за неспазване на Директива 96/71/ЕО и на настоящата директива, следва да решат редица практически проблеми, свързани с трансграничното изпълнение, и да гарантират по-добра комуникация и по-добро изпълнение на такива решения, идващи от друга държава членка.
(42)
Ако се окаже, че доставчикът на услуги в действителност не е установен в държавата членка по установяване или че адресът или данните на дружеството са неверни, компетентните органи не следва да прекратят процедурата на формални основания, а да разследват допълнително въпроса с цел установяване на идентичността на физическото или юридическото лице, което отговаря за командироването.
(43)
Признаването на решенията за налагане на административни санкции и/или глоби и исканията за събиране на вземанията за такива санкции и/или глоби следва да се основават на принципа на взаимно доверие. За тази цел основанията за непризнаване или отказ за събиране на административна санкция и/или глоба следва да бъдат ограничени до необходимия минимум.
(44)
Въпреки създаването на в по-голяма степен уеднаквени правила по отношение на трансграничното изпълнение на административни санкции и/или глоби и необходимостта от по-общи критерии за по-ефективни процедури за проследяване, в случай че тези санкции и/или глоби не бъдат платени, те не следва да засягат компетентността на държавите членки да определят свои системи на санкции, наказателни мерки и глоби или мерки за събиране на вземанията, предвидени в тяхното национално право. Следователно инструментът, с който се дава възможност за изпълнение на тези санкции и/или глоби, може - ако е уместно и като се вземат предвид националното право и/или практика в държавата членка, към която е отправено искането - да бъде допълнен, придружен или заменен с изпълнително основание, позволяващо неговото прилагане или изпълнение в тази държава членка.
(45)
Уеднаквените в по-голяма степен правила не следва да водят до изменение или промяна на задължението да се зачитат основните права и свободи на ответниците, както и основните правни принципи, които се прилагат за тях, залегнали в член 6 от Договора за Европейския съюз (ДЕС), като правото на изслушване и правото на ефективна правна защита, правото на справедлив съдебен процес, или принципа „ne bis in idem“.
(46)
С настоящата директива не се цели създаването на хармонизирани правила за съдебно сътрудничество, компетентност, признаване и изпълнение на решения по граждански и търговски въпроси, нито се засягат въпросите за приложимото право.
(47)
Държавите членки следва да вземат необходимите мерки в случай на неспазване на задълженията, установени в настоящата директива, включително административни и съдебни производства, и да предвидят ефективни, възпиращи и пропорционални санкции за всякакви нарушения на задълженията по силата на настоящата директива.
(48)
В настоящата директива се зачитат основните права и се спазват принципите, признати в Хартата на основните права на Европейския съюз, и по-специално защита на личните данни (член 8), свобода при избор на професия и право на труд (член 15), свобода на стопанската инициатива (член 16), право на колективни преговори и действия (член 28), справедливи и равни условия на труд (член 31), право на ефективни правни средства за защита и на справедлив съдебен процес (член 47), презумпция за невинност и право на защита (член 48) и право на всеки да не бъде съден два пъти за едно и също престъпление („ne bis in idem“) (член 50), като директивата трябва да бъде изпълнявана в съответствие с посочените права и принципи.
(49)
За целите на по-доброто и в по-голяма степен уеднаквено прилагане на Директива 96/71/ЕО е целесъобразно да се предвиди електронна система за обмен на информация, с която да се улеснява административното сътрудничество, и компетентните органи следва да използват ИСВП във възможно най-голяма степен. Това обаче не следва да изключва прилагането на съществуващи и бъдещи двустранни спогодби или споразумения относно административното сътрудничество и взаимопомощ.
(50)
Доколкото целта на настоящата директива, а именно - да се установи обща рамка на набор от подходящи разпоредби, мерки и механизми за контрол, необходими за по-добро и в по-голяма степен уеднаквено въвеждане, прилагане и осигуряване на изпълнението на практика на Директива 96/71/ЕО, не може да бъде постигната в достатъчна степен от държавите членки и следователно поради обхвата и последиците от действията може да бъде постигната по-добре на равнището на Съюза, Съюзът може да приеме мерки в съответствие с принципа на субсидиарност, уреден в член 5 от ДЕС. В съответствие с принципа на пропорционалност, уреден в същия член, в настоящата директива не се предвижда повече от необходимото за постигане на посочената цел.
(51)
Европейският надзорен орган по защита на данните беше консултиран в съответствие с член 28, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 45/2001 и даде становище на 19 юли 2012 г. (12),
ПРИЕХА НАСТОЯЩАТА ДИРЕКТИВА:
ГЛАВА I
ОБЩИ РАЗПОРЕДБИ
Член 1
Предмет
1. С настоящата директива се установява основна обща рамка на набор от целесъобразни разпоредби, мерки и механизми за контрол, необходими за по-добро и в по-голяма степен уеднаквено въвеждане, прилагане и осигуряване на изпълнението на практика на Директива 96/71/ЕО, включително мерки за предотвратяване и санкциониране на всякакъв вид нарушения и заобикаляне на приложимите правила, и без да се засяга обхватът на Директива 96/71/ЕО.
С настоящата директива се цели да се гарантира спазване на подходящо равнище на защита на правата на работниците, командировани с цел трансгранично предоставяне на услуги, и по-конкретно спазването на реда и условията на заетост, които се прилагат в държавата членка на предоставяне на услугата в съответствие с член 3 от Директива 96/71/ЕО, като същевременно се улеснява упражняването на свободното предоставяне на услуги за доставчиците на услуги и се насърчава лоялната конкуренция между доставчиците на услуги и с това се подкрепя функционирането на вътрешния пазар.
2. Настоящата директива не засяга по какъвто и да било начин упражняването на основни права, признати от държавите членки и на равнището на Съюза, включително правото или свободата да се стачкува или да се предприемат други действия, обхванати от специфичните системи на колективни трудови правоотношения в държавите членки в съответствие с националното право и/или практика. Също така тя не засяга правото да се договарят, сключват и изпълняват колективни трудови договори и да се предприемат колективни действия в съответствие с националното право и/или практика.
Член 2
Определения
За целите на настоящата директива се прилагат следните определения:
а)
„компетентен орган“ означава орган или структура, като това може да включва посочените в член 4 от Директива 96/71/ЕО бюро(а) за връзка, определен от държава членка и натоварен с изпълнението на функции, предвидени в Директива 96/71/ЕО и в настоящата директива;
б)
„запитващ орган“ означава компетентният орган на държава членка, който подава искане за съдействие, информация, нотифициране или събиране на вземанията във връзка със санкция и/или глоба, както е посочено в глава VI;
в)
„орган, към който е отправено искането“ означава компетентният орган на държава членка, към който е отправено искане за съдействие, информация, нотифициране или събиране на вземанията във връзка със санкция и/или глоба, както е посочено в глава VI;
Член 3
Компетентни органи и бюра за връзка
За целите на настоящата директива държавите членки, в съответствие с националното право и/или практики, определят един или повече компетентни органи, които могат да включват бюрото (бюрата) за връзка, посочени в член 4 от Директива 96/71/ЕО. При определянето на своите компетентни органи държавите членки надлежно отчитат необходимостта от осигуряване на защита на данните по отношение на обменяната информация и на законните права на физическите и юридическите лица, които могат да бъдат засегнати. Държавите членки в крайна сметка са отговорни за осигуряване защитата на данните и законните права на засегнатите лица и създават необходимите за тази цел механизми.
Държавите членки съобщават на Комисията и на останалите държави членки данните за връзка с компетентните органи. Комисията публикува и редовно актуализира списъка на компетентните органи и на бюрата за връзка.
Останалите държави членки и институциите на Съюза уважават избора на компетентни органи, направен от всяка държава членка.
Член 4
Определяне на действително командироване и предотвратяване на нарушения и заобикаляне на закона
1. За целите на въвеждането, прилагането и осигуряването на изпълнението на Директива 96/71/ЕО компетентните органи правят цялостна оценка на всички фактически елементи, които се считат за необходими, включително по-специално тези, които са посочени в параграфи 2 и 3 от настоящия член. Тези елементи имат за цел да подпомагат компетентните органи при извършването на проверки и контрол и в случаите, когато имат основания да считат, че даден работник не може да се определи като командирован работник по силата на Директива 96/71/ЕО. Тези елементи са показателни фактори при цялостната оценка и следователно не се разглеждат поотделно.
2. За определяне на това, дали едно предприятие действително извършва съществени дейности, различни от чисто вътрешноуправленски и/или административни дейности, компетентните органи, като вземат предвид по-дълъг период от време, извършват цялостна оценка на всички фактически елементи, които окачествяват дейностите, извършвани от дадено предприятие в държавата членка на установяване и, когато е необходимо, в приемащата държава членка. Тези елементи могат да включват по-специално:
а)
мястото, където предприятието е регистрирало своето седалище или администрация, използва помещения за своята дейност, плаща данъци и вноски за социална сигурност и, когато е приложимо в съответствие с националното право, притежава разрешение за професионална дейност или е регистрирано към търговските палати или браншовите организации;
б)
мястото, където са наети на работа командированите работници и от което са командировани;
в)
правото, което се прилага към договорите, сключени между предприятието и неговите работници, от една страна, и между предприятието и неговите клиенти, от друга страна;
г)
мястото, където предприятието извършва значителна част от своята стопанска дейност и където работи неговият административен персонал;
д)
броя на изпълнени договори и/или размера на оборота, осъществен в държавата членка по установяване, като се взема предвид специфичното положение на, наред с другото, новосъздадените предприятия и МСП.
3. За да се прецени дали един командирован работник временно извършва своята работа в държава членка, различна от тази, в която той обичайно работи, се разглеждат всички фактически елементи, които характеризират тази работа, и положението на работника. Тези елементи могат да включват по-специално:
а)
работата се извършва за ограничен период от време в друга държава членка;
б)
началната дата на командироването;
в)
командироването се извършва в държава членка, различна от тази, в която или от която командированият работник обичайно извършва своята работа съгласно Регламент (ЕО) № 593/2008 (Рим I) и/или Римската конвенция;
г)
командированият работник се връща или се очаква да се върне на работа в държавата членка, от която е командирован, след приключването на работата или предоставянето на услугите, за които е бил командирован;
д)
естеството на дейностите;
е)
пътуването, пансиона или настаняването е осигурено или разходите за тях се възстановяват от работодателя, който командирова работника, и ако това е така, по какъв ред се осъществява това или методът за възстановяване на разходите;
ж)
всички предходни периоди, през които длъжността е била заемана от същия или от друг (командирован) работник.
4. Обстоятелството, че дадена ситуация не отговаря на един или повече от фактическите елементи, предвидени в параграфи 2 и 3, не означава автоматично, че тя не представлява командироване. Оценката на тези елементи се адаптира за всеки конкретен случай и в нея се отчитат особеностите на ситуацията.
5. Посочените в настоящия член елементи, използвани от страна на компетентните органи за цялостната оценка на положението като действително командироване, могат също да се разглеждат с цел определяне дали дадено лице попада в обхвата на приложимото определение за работник в съответствие с член 2, параграф 2 от Директива 96/71/ЕО. Държавите членки следва, наред с другото, да се ръководят от фактите, свързани с извършването на работа, подчинеността и възнаграждението на работника, независимо от начина, по който правоотношението се определя в каквото и да било споразумение, договорно или друго, което би могло да е сключено между страните.
ГЛАВА II
ДОСТЪП ДО ИНФОРМАЦИЯ
Член 5
Подобрен достъп до информация
1. Държавите членки вземат подходящи мерки, за да гарантират, че информацията относно посочените в член 3 от Директива 96/71/ЕО ред и условия на заетост, които доставчиците на услуги трябва да прилагат и спазват, е безплатно обществено достояние, по ясен, прозрачен, пълен и леснодостъпен начин, от разстояние и по електронен път, във формат и в съответствие със стандартите за достъпност на уебсайтовете, които гарантират достъпа за лица с увреждания, както и да гарантират, че бюрата за връзка или други компетентни национални структури, посочени в член 4 от Директива 96/71/ЕО, са в състояние да изпълняват ефективно своите задачи.
2. С оглед извършването на допълнителни подобрения по отношение на достъпа до информация държавите членки:
а)
посочват ясно, подробно, разбираемо и в достъпен формат на единен официален национален уебсайт и чрез други подходящи средства кои ред и условия на заетост и/или коя част от тяхното национално и/или регионално право трябва да се прилага за работници, командировани на тяхна територия;
б)
вземат необходимите мерки, за да направят обществено достояние на единния официален национален уебсайт и чрез други подходящи средства информацията за това кои колективни трудови договори са приложими и за кого са приложими и кои ред и условия на заетост трябва да се прилагат от доставчиците на услуги от други държави членки в съответствие с Директива 96/71/ЕО, включително, при възможност, връзки към съществуващи уебсайтове и други звена за контакт, и по-специално съответните социални партньори;
в)
предоставят тази информация на работниците и доставчиците на услуги безплатно на официалния език или езици на приемащата държава членка и на най-подходящите езици, отчитайки търсенето на пазара на труда, като изборът на езици остава за приемащата държава членка. Тази информация се предоставя, ако е възможно, под формата на обобщена брошура, в която се посочват основните приложими условия на труд, включително описание на процедурите за внасяне на оплакване, а при поискване - и във формат, достъпен за лица с увреждания; осигурява се лесен и безплатен достъп до допълнителна подробна информация относно трудовите и социалните условия, приложими по отношение на командированите работници, включително здравословните и безопасни условия на труд;
г)
подобряват достъпността и яснотата на подходящата информация, по-специално на информацията, предоставена на единния официален национален уебсайт, посочен в буква а);
д)
посочват лице за контакт в бюрото за връзка, което е натоварено с обработката на искания за информация;
е)
поддържат актуална информацията, предвидена във фиша за съответната държава.
3. Комисията продължава да оказва подкрепа на държавите членки в областта на достъпа до информация.
4. Когато в съответствие с националното право, традиции и практика, включително зачитане на автономията на социалните партньори, редът и условията на заетост, посочени в член 3 от Директива 96/71/ЕО, са определени в колективни трудови договори в съответствие с член 3, параграфи 1 и 8 от посочената директива, държавите членки гарантират, че редът и условията се предоставят по достъпен и прозрачен начин на доставчиците на услуги от други държави членки и на командированите работници и се стремят да включат социалните партньори в това отношение. Съответната информация следва да включва по-специално различните минимални ставки на заплащане и техните съставни елементи, метода, използван за изчисляване на дължимото възнаграждение, и където е приложимо, квалификационните критерии за класифициране в различните категории на заплащане.
5. Държавите членки посочват структурите и органите, към които работниците и предприятията могат да се обърнат за общи сведения относно приложимото национално право и практика по отношение на техните права и задължения на тяхна територия.
ГЛАВА III
АДМИНИСТРАТИВНО СЪТРУДНИЧЕСТВО
Член 6
Взаимопомощ - общи принципи
1. Държавите членки работят в тясно сътрудничество и си оказват взаимопомощ без излишно забавяне с цел подобряване на въвеждането, прилагането и осигуряването на изпълнението на практика на настоящата директива и Директива 96/71/ЕО.
2. Сътрудничеството на държавите членки по-специално се състои в отговаряне на обосновани искания за информация от компетентните органи и в извършване на проверки, инспекции и разследвания във връзка със случаите на командироване, посочени в член 1, параграф 3 от Директива 96/71/ЕО, включително разследване на всяко неизпълнение или нарушение на приложимите правила относно командироването на работници. Исканията за информация включват информация относно евентуално събиране на вземанията във връзка с административна санкция и/или глоба или за съобщаване на решение, с което се налага такава санкция и/или глоба, както е посочено в глава VI.
3. Сътрудничеството между държавите членки може да включва също изпращането и връчването на документи.
4. За да могат да отговорят на искане за съдействие от компетентните органи на друга държава членка, държавите членки гарантират, че доставчиците, установени на тяхна територия, предоставят на компетентните им органи цялата информация, необходима за наблюдението на техните дейности, в съответствие с националните закони. Държавите членки вземат подходящи мерки в случай на непредоставяне на такава информация.
5. В случай на трудности при отговора на искане за информация или при извършването на проверки, инспекции или разследвания, съответната държава членка информира незабавно запитващата държава членка с оглед намирането на решение.
В случай на продължаващи проблеми при обмена на информация или постоянен отказ за предоставяне на информация Комисията, след като е била информирана за това, когато е целесъобразно посредством ИСВП, взема съответните мерки.
6. Държавите членки предоставят информацията, поискана от други държави членки или от Комисията, по електронен път в рамките на следните срокове:
а)
в спешни случаи, които налагат консултиране на регистри, например относно потвърждаване на регистрацията по ДДС с цел проверка на установяване на предприятие в друга държава членка, възможно най-скоро и в рамките на максимум два работни дни, считано от получаването на искането.
Причината за спешността се посочва ясно в искането, включително някои подробности, които да удостоверяват тази спешност.
б)
за всички други искания за информация, до максимум 25 работни дни от получаване на искането, освен ако държавите членки се споразумеят за по-кратък срок.
7. Държавите членки гарантират, че регистрите, в които са вписани доставчиците на услуги и в които могат да правят справки компетентните органи на тяхна територия, са достъпни за справки при същите условия от страна на равностойните компетентни органи на останалите държави членки за целите на изпълнението на настоящата директива и на Директива 96/71/ЕО, доколкото тези регистри са изброени от държавите членки в ИСВП.
8. Държавите членки гарантират, че информацията, обменена от органите, посочени в член 2, буква а) или изпратена до тях, се използва единствено във връзка с въпроса(ите), за който (които) е била поискана.
9. Взаимното административно сътрудничество и помощ се оказват безплатно.
10. Искането за информация не пречи на компетентните органи да предприемат мерки в съответствие с приложимото национално право и право на Съюза с цел разследване и предотвратяване на предполагаеми нарушения на Директива 96/71/ЕО или на настоящата директива.
Член 7
Роля на държавите членки в рамките на административното сътрудничество
1. В съответствие с принципите, установени в членове 4 и 5 от Директива 96/71/ЕО, по време на срока на командироване на работници в друга държава членка, проверяването на реда и условията на заетост, които трябва да се спазват в съответствие с Директива 96/71/ЕО, е отговорност на органите на приемащата държава членка в сътрудничество, при необходимост, с тези на държавата членка по установяване.
2. Държавата членка по установяване на доставчика на услуги продължава да осъществява наблюдение и контрол и да взема необходимите мерки за надзор или за осигуряване на изпълнението в съответствие с националното си право, практика и административни процедури по отношение на работниците, командировани в друга държава членка.
3. Държавата членка по установяване на доставчика на услуги подпомага държавата членка, в която се осъществява командироването, да осигури изпълнението на условията, които се прилагат съгласно Директива 96/71/ЕО и настоящата директива. Тази отговорност по никакъв начин не намалява възможностите на държавата членка, в която се извършва командироването, да наблюдава, контролира или да взема всякакви необходими мерки за надзор или за осигуряване на изпълнението в съответствие с настоящата директива и Директива 96/71/ЕО.
4. Когато са налице факти, които посочват евентуални нередности, дадена държава членка без излишно забавяне съобщава, по собствена инициатива, на заинтересованата държава членка цялата информация от значение.
5. По повод на всяко предоставяне на услуги или във връзка с всеки доставчик на услуги компетентните органи на приемащата държава членка могат също да се обърнат към компетентните органи на държавата членка по установяване с искане за предоставяне на информация относно законността на установяването на доставчика на услуги, неговото добро професионално поведение и липсата на всякакви нарушения на приложимите правила. Компетентните органи на държавата членка по установяване предоставят тази информация в съответствие с член 6.
6. Задълженията, предвидени в настоящия член, не пораждат задължение за държавата членка по установяване да извършва фактически проверки и контрол на територията на приемащата държава членка, в която се предоставя услугата. Такива проверки и контрол могат да се извършват от органите на приемащата държава членка по тяхна инициатива или по искане на компетентните органи на държавата членка по установяване в съответствие с член 10 и при спазване на правомощията за надзор, предвидени в националното право, практика и административни процедури на приемащата държава членка, както и в съответствие с правото на Съюза.
Член 8
Съпътстващи мерки
1. Държавите членки, със съдействието на Комисията, предприемат съпътстващи мерки, за да развият, улеснят и насърчат обмена между длъжностните лица, натоварени с изпълнението на административното сътрудничество и взаимопомощ, както и с наблюдението на спазването на приложимите правила и с осигуряването на тяхното изпълнение. Държавите членки могат също така да приемат съпътстващи мерки в подкрепа на организациите, които предоставят информация на командированите работници.
2. Комисията преценява необходимостта от финансова подкрепа за допълнително подобряване на административното сътрудничество и повишаване на взаимното доверие чрез проекти, включително насърчаване на обмена между съответните длъжностни лица и обучение, както и за разработване, предоставяне и насърчаване на инициативи, свързани с най-добрите практики, включително на социалните партньори на равнището на Съюза, като например разработване и актуализиране на бази данни или съвместни уебсайтове с обща и специфична за секторите информация относно реда и условията на заетост, които трябва да бъдат спазвани, и събиране и оценяване на пълни данни, специфични за процедурата на командироване.
Когато стигне до заключение, че такава необходимост съществува, Комисията използва, без да накърнява правомощията на Европейския парламент и на Съвета в бюджетната процедура, наличните инструменти за финансиране с цел засилване на административното сътрудничество.
3. При зачитане на автономността на социалните партньори Комисията и държавите членки могат да гарантират адекватна подкрепа за съответни инициативи на социалните партньори на равнището на Съюза и на национално равнище, целящи да информират предприятията и работниците относно приложимите ред и условия на заетост, определени в настоящата директива и в Директива 96/71/ЕО.
ГЛАВА IV
НАБЛЮДЕНИЕ НА СПАЗВАНЕ
Член 9
Административни изисквания и мерки за контрол
1. Държавите членки могат да налагат административни изисквания и мерки за контрол, необходими за осигуряване на ефективно наблюдение на спазването на задълженията, изложени в настоящата директива и Директива 96/71/ЕО, при условие че те са обосновани и съразмерни в съответствие с правото на Съюза.
За тази цел държавите членки могат по-специално да налагат следните мерки:
а)
задължение за доставчик на услуги, установен в друга държава членка, да представи обикновена декларация пред отговорните национални компетентни органи най-късно при започване на предоставянето на услугите, която е на официалния език на приемащата държава членка или на един от официалните ѝ езици, или на друг(и) език(ци), който(които) тя приема, и която съдържа съответната информация, необходима за допускането на фактически проверки на работното място, включително:
i)
идентичността на доставчика на услуги;
ii)
очаквания брой командировани работници, чиято самоличност може ясно да се установи;
iii)
лицата, посочени в букви д) и е);
iv)
планираните продължителност, начало и край на командироването;
v)
адреса(ите) на работното място; както и
vi)
характера на услугите, които обуславят командироването;
б)
задължение за съхраняване или предоставяне и/или задържане на копия на хартиен или електронен носител от трудовия договор или равностоен документ по смисъла на Директива 91/533/ЕИО на Съвета (13), включително, където е целесъобразно или уместно, допълнителната информация, посочена в член 4 от същата директива), фишовете за трудово възнаграждение, документите, удостоверяващи отработеното време, обозначаващи началото, края и продължителността на работното време и удостоверяващи изплащането на трудовите възнаграждения, или копия на равностойни документи за срока на командироването на достъпно и ясно установимо място на тяхна територия, като например на работното място или в сградата, а за мобилните работници в сектора на транспорта - оперативната база или превозното средство, с което се предоставя услугата;
в)
задължение за предоставяне на документите, посочени в буква б), след изтичане на срока на командироването по искане на органите на приемащата държава членка в рамките на разумен срок;
г)
задължение за осигуряване на превод на документите, посочени в буква б), на официалния език (един от официалните езици) на приемащата държава членка или на друг(и) език(ци), които тя приема;
д)
задължение за определяне на лице за осъществяване на връзка с компетентните органи на приемащата държава членка, в която се предоставят услугите, и за изпращане и получаване на документи и/или предизвестия,при необходимост;
е)
задължение за определяне на лице за контакт, ако е необходимо, което действа като представител, чрез който съответните социални партньори могат да се опитват да привлекат доставчика на услуги към участие в колективно договаряне в рамките на приемащата държава членка, в съответствие с националното право и/или практика, за срока на предоставянето на услугите. Това лице може да е различно от лицето, посочено в буква д), като не е задължително то да присъства в приемащата държава членка, но трябва да присъства при разумно и обосновано искане за това;
2. Държавите членки могат да налагат други административни изисквания и мерки за контрол, в случай на ситуации или нови тенденции, които сочат, че съществуващите административни изисквания и мерки за контрол не са достатъчни или ефикасни с цел да се гарантира ефективното наблюдение на спазването на задълженията, посочени в Директива 96/71/ЕО и настоящата директива, при условие че те са оправдани и съразмерни.
3. Никаква разпоредба на настоящия член не засяга други задължения, които произтичат от законодателството на Съюза, включително от Директива 89/391/ЕИО на Съвета (14) и Регламент (ЕО) № 883/2004, и/или от националното право относно защитата или наемането на работниците, при условие че последните се прилагат в еднаква степен по отношение на предприятията, установени в съответната държава членка, и че са оправдани и съразмерни.
4. Държавите членки гарантират, че предприятията могат да изпълняват свързаните с командироването на работници процедури и формалности съгласно настоящия член по лесен за тях начин, от разстояние и по електронен път, доколкото това е възможно.
5. Държавите членки съобщават на Комисията и информират доставчиците на услуги за всякакви мерки, посочени в параграфи 1 и 2, които се прилагат или са въведени от тях. Комисията съобщава тези мерки на другите държави членки. Информацията, предназначена за доставчиците на услуги, е общодостъпна - поместена на единен национален уебсайт на най-подходящия(ите) език(ци), определен(и) от държавата членка.
Комисията наблюдава внимателно прилагането на мерките, посочени в параграфи 1 и 2, оценява тяхното съответствие с правото на Съюза и по целесъобразност предприема необходимите мерки в съответствие с определените ѝ в ДФЕС компетентности.
Комисията редовно докладва на Съвета за мерките, съобщени от държавите членки, и по целесъобразност за напредъка на оценката и/или анализа ѝ.
Член 10
Инспекции
1. Държавите членки гарантират, че са въведени подходящи и ефективни механизми за проверки и наблюдение, предвидени в съответствие с националното право и практики, както и че органите, определени по националното право, осъществяват ефективни и целесъобразни инспекции на тяхна територия с цел контрол и наблюдение на спазването на установените в Директива 96/71/ЕО разпоредби и правила, като отчитат приложимите разпоредби на настоящата директива и по този начин гарантират тяхното правилно прилагане и изпълнение. Независимо от възможността за провеждане на произволни проверки, тези инспекции се основават най-вече на оценка на риска, извършвана от компетентните органи. При тази оценка на риска могат да се установяват сектори на дейност, в които заетостта на работници, командировани с цел предоставяне на услуги, е съсредоточена на тяхна територия. При извършването на такава оценка на риска могат да се вземат предвид по-специално извършването на големи инфраструктурни проекти, наличието на дълга верига от подизпълнители, географската близост, специфичните проблеми и потребности на конкретни сектори, предишните случаи на нарушения, както и уязвимостта на определени групи работници.
2. Държавите членки гарантират, че инспекциите и контролът на спазването съобразно настоящия член не са дискриминационни и/или несъразмерни, като същевременно отчитат съответните разпоредби на настоящата директива.
3. Ако в хода на инспекциите е необходима информация и с оглед на член 4, приемащата държава членка и държавата членка по установяване действат в съответствие с правилата за административно сътрудничество. По-специално, компетентните органи си сътрудничат съгласно правилата и принципите, установени в членове 6 и 7.
4. В държавите членки, в които съгласно националното право и/или практика определянето на реда и условията на заетост на командированите работници, посочени в член 3 от Директива 96/71/ЕО, и по-специално на минималните ставки на заплащане, включително работното време, е възложено на социалните партньори, те могат, на подходящо равнище и при условията, установени от държавите членки, също така да извършват наблюдение на прилагането на съответните ред и условия на заетост на командированите работници, ако е гарантирано подходящо равнище на защита, равностойно на произтичащото от Директива 96/71/ЕО и от настоящата директива.
5. Държавите членки, в които инспекциите по труда нямат правомощия във връзка с контрола и наблюдението на условията на труд и/или реда и условията на заетост на командированите работници, могат - в съответствие с националното право и/или практика - да установяват, променят или запазват мерки, процедури и механизми за гарантиране спазването на посочените ред и условия на заетост, ако мерките предлагат на засегнатите лица подходящо равнище на защита, равностойно на произтичащото от Директива 96/71/ЕО и от настоящата директива.
ГЛАВА V
ОСИГУРЯВАНЕ НА ИЗПЪЛНЕНИЕТО
Член 11
Защита на правата - предоставяне на възможност за обжалване - плащания със задна дата
1. С оглед осигуряване на изпълнението на задълженията съобразно Директива 96/71/ЕО, по-специално член 6 от нея, и съобразно настоящата директива държавите членки гарантират, че също и в държавата членка, на чиято територия работниците са командировани или са били командировани, когато работниците смятат, че са претърпели загуба или вреда поради неспазване на приложимите правила, дори след приключване на правоотношението, при което е настъпило предполагаемото неспазване на правилата, са налице ефективни механизми, чрез които командированите работници могат да подават жалби директно срещу своя работодател и да упражняват правото си за започване на съдебни или административни производства.
2. Параграф 1 се прилага, без да се засяга компетентността на съдилищата в държавите членки, така както е определена по-специално в съответните инструменти на правото на Съюза и/или в международните конвенции.
3. Държавите членки гарантират, че синдикалните организации и други трети страни, като например сдружения, организации и други правни субекти, които съгласно критериите, определени от съответното им национално право, имат законен интерес да осигуряват спазването на настоящата директива и на Директива 96/71/ЕО, могат от името на командированите работници или на техния работодател или в тяхна подкрепа и с тяхно съгласие да започват всякакви съдебни или административни производства, предвидени за целите на прилагането на настоящата директива и на Директива 96/71/ЕО и/или на осигуряване на изпълнението на задълженията по настоящата директива и по Директива 96/71/ЕО.
4. Параграфи 1 и 3 се прилагат без да се засягат:
а)
националните правила относно крайните срокове на давност или сроковете за предявяване на подобни искове, при условие че те не се считат за способни да направят на практика невъзможно или извънредно трудно упражняването на тези права;
б)
други компетентности и колективни права на социалните партньори, служителите и представителите на работодателите, по целесъобразност, съобразно националното право и/или практика;
в)
националните процесуални правила относно представителството и защитата пред съдилищата.
5. Командированите работници, които започват съдебно или административно производство по смисъла на параграф 1, са защитени от всякакво неблагоприятно третиране от страна на техния работодател.
6. Държавите членки гарантират, че работодателят на командирования работник носи отговорност за дължимите обезщетения, произтичащи от договорните взаимоотношения между работодателя и командирования работник.
Държавите членки осигуряват по-специално въвеждането на необходимите механизми, така че да се гарантира, че командированите работници могат да получат:
а)
всички неизплатени нетни възнаграждения, които биха били дължими съгласно приложимите ред и условия на заетост, обхванати от член 3 от Директива 96/71/ЕО;
б)
всякакви плащания със задна дата или възстановяване на неправомерно удържани от заплатата на работниците данъци или осигурителни вноски;
в)
възстановяване на прекомерно високи разходи спрямо нетното възнаграждение или качеството на настаняването, удържани или приспаднати от възнаграждението за предоставено от работодателя настаняване;
г)
по целесъобразност, дължими вноски от работодателя към общи фондове или институции на социалните партньори, които са неправомерно удържани от заплатата на работниците.
Настоящият параграф се прилага също така в случаи, когато командированите работници са се върнали от държавата членка, в която е било извършено командироването.
Член 12
Отговорност на подизпълнителите
1. С цел да се води борба с измамите и злоупотребите държавите членки могат, след консултации със съответните социални партньори, в съответствие с националното право и/или практика, да предприемат допълнителни мерки на недискриминационна и съразмерна основа, за да гарантират, че при веригите от подизпълнители изпълнителят, на когото работодателят (доставчикът на услуги), обхванат от член 1, параграф 3 от Директива 96/71/ЕО, е пряк подизпълнител, може, в допълнение към работодателя или вместо него, да бъде подвеждан под отговорност от командирования работник във връзка с всякакви неизплатени нетни възнаграждения, съответстващи на минималните ставки на заплащане, и/или дължими вноски към общи фондове или институции на социалните партньори, доколкото те са уредени в член 3 от Директива 96/71/ЕО.
2. По отношение на дейностите, посочени в приложението към Директива 96/71/ЕО, държавите членки предвиждат мерки, за да гарантират, че при веригите от подизпълнители командированите работници могат да подвеждат под отговорност изпълнителя, на когото работодателят е пряк подизпълнител, заедно с или вместо работодателя, във връзка със спазването на правата на командированите работници, посочени в параграф 1 от настоящия член.
3. Посочената в параграфи 1 и 2 отговорност се ограничава до правата на работника, придобити по силата на договорните отношения между изпълнителя и неговия подизпълнител.
4. В съответствие с правото на Съюза държавите членки могат по подобен начин да предвидят по-строги мерки за отговорност в националното си право при недискриминационни и съразмерни условия по отношение на обхвата и границите на отговорността на подизпълнителя. В съответствие с правото на Съюза държавите членки могат също така да предвидят такава отговорност в сектори, различни от посочените в приложението към Директива 96/71/ЕО.
5. В случаите, посочени в параграфи 1, 2 и 4, държавите членки могат да предвидят, че изпълнител, който е поел задълженията за дължима грижа, както са определени в националното право, не може да бъде подведен под отговорност.
6. Вместо правилата за отговорността, посочени в параграф 2, държавите членки могат да предприемат други подходящи мерки за изпълнение в съответствие с правото или практиката на Съюза и националното право и/или практика, които позволяват при отношения, установени в рамките на пряко подизпълнение, да се прилагат ефективни и съразмерни санкции срещу изпълнителя и да се води борба с измамите и злоупотребите в случаи, когато работниците имат затруднения да упражнят правата си.
7. Държавите членки уведомяват Комисията за мерките, предприети съгласно настоящия член и правят информацията общодостъпна на най-подходящия(ите) език(ци), кaто правото на избор в това отношение принадлежи на държавите членки.
В случаите по параграф 2 информацията, предоставена на Комисията, включва елементите, които определят отговорността в рамките на веригите от подизпълнители.
В случаите по параграф 6 информацията за Комисията включва елементите, които определят ефективността на алтернативните национални мерки спрямо правилата за отговорността, посочени в параграф 2.
Комисията предоставя тази информация на другите държави членки.
8. Комисията наблюдава внимателно прилагането на настоящия член.
ГЛАВА VI
ТРАНСГРАНИЧНО ИЗПЪЛНЕНИЕ НА ФИНАНСОВИТЕ АДМИНИСТРАТИВНИ САНКЦИИ И/ИЛИ ГЛОБИ
Член 13
Приложно поле
1. Без да се засягат средствата, които са предвидени или могат да бъдат предвидени в друго законодателство на Съюза, принципите на взаимопомощ и взаимно признаване, както и мерките и процедурите, предвидени в настоящата глава, се прилагат за трансграничното изпълнение на финансови административни санкции и/или глоби, наложени на доставчик на услуги, установен в една държава членка, за неспазване на приложимите правила относно командироването на работници в друга държава членка.
2. Настоящата глава се прилага по отношение на финансовите административни санкции и/или глоби, включително такси и начисления, наложени от компетентните органи или потвърдени от административните или съдебните органи или, когато е приложимо, от съдилища за трудови дела, във връзка с неспазването на Директива 96/71/ЕО или на настоящата директива.
Настоящата глава не се прилага по отношение на изпълнението на санкциите, които попадат в приложното поле на Рамково решение 2005/214/ПВР на Съвета (15), Регламент (ЕО) № 44/2001 на Съвета (16) или Решение 2006/325/ЕО на Съвета (17).
Член 14
Определяне на компетентните органи
Всяка държава членка информира Комисията посредством ИСВП за органа или органите, които съгласно националното ѝ право са компетентни за целите на настоящата глава. Държавите членки могат да определят, ако това е необходимо, съгласно устройството на вътрешните им системи, един или повече централни органи, отговорни за административното предаване и приемане на исканията и за подпомагането на останалите съответни органи.
Член 15
Общи принципи - взаимопомощ и взаимно признаване
1. По искане на запитващия орган органът, към който е отправено искането, при условията на член 16 и член 17:
а)
извършва събиране на вземанията във връзка с административна санкция и/или глоба, която е била наложена от компетентен орган в съответствие със законите и процедурите на запитващата държава членка или потвърдена от административен или съдебен орган, или когато е приложимо от съдилища за трудови дела, и която не подлежи на по-нататъшно обжалване, или
б)
уведомява за решение за налагане на такава санкция и/или глоба.
В допълнение органът, към който е отправено искането уведомява за всеки съответен документ, свързан със събиране на вземанията във връзка с такава санкция и/или глоба, включително съдебното решение или окончателното решение, което може да бъде под формата на заверен препис, което съставлява правното основание и изпълнителното основание за изпълнение на искането за събиране на вземането.
2. Запитващият орган гарантира, че искането за събиране на вземанията във връзка с административна санкция и/или глоба или уведомяването за решение за налагане на такава санкция и/или глоба е направено в съответствие с действащите законови и подзаконови актове и административни практики в тази държава членка.
Такова искане се прави единствено ако запитващият орган не е в състояние да извърши събиране на вземанията или уведомяване съгласно своите национални законови и подзаконови актове и административни практики.
Запитващият орган не отправя искане за събиране на вземанията във връзка с административната санкция и/или глоба или за уведомяване за решение за налагане на такава санкция и/или глоба, ако и докато санкцията и/или глобата, както и съответният иск и/или инструментът, позволяващ нейното изпълнение в запитващата държава членка, са предмет на обжалване или оспорване в тази държава членка.
3. Компетентният орган, към който е отправено искане за събиране на вземанията във връзка с административна санкция и/или глоба или за уведомяване за решение за налагане на такава санкция и/или глоба, което е предадено в съответствие с настоящата глава и член 21, го признава, без да изисква каквито и да било други формалности, и незабавно взема всички необходими мерки за неговото изпълнение, освен ако този орган реши да се позове на някое от основанията за отказ, предвидени в член 17.
4. За целите на събирането на вземанията във връзка с административна санкция и/или глоба или на уведомяването за решение за налагане на такава санкция и/или глоба, органът, към който е отправено искането, действа в съответствие с националните законови и подзаконови актове и административни практики, които са в сила в неговата държава членка и са приложими към същото, или при отсъствието на съответствие, към подобно нарушение или решение.
За уведомяването за решение за налагане на административна санкция и/или глоба от органа, към който е отправено искането, и за искането за събиране на вземанията, се счита, в съответствие с националните законови и подзаконови актове и административни практики в държавата членка на този орган, че те имат същото действие, както ако са извършени от запитващата държава членка.
Член 16
Искане за събиране на вземанията или за уведомяване
1. Искането на запитващия орган за събиране на вземанията във връзка с административна санкция и/или глоба, както и за уведомяване за решение за такава санкция и/или глоба се отправя без излишно забавяне посредством единен инструмент и съдържа най-малко следното:
а)
името и известния адрес на адресата, и всякакви други свързани данни или информация относно идентифицирането на адресата;
б)
резюме на фактите и обстоятелствата, свързани с нарушението, естеството на нарушението и съответните приложими правила;
в)
инструмента, позволяващ изпълнение на събирането на вземането в запитващата държава членка и всякаква друга информация или документи по въпроса, включително такива от съдебен характер, във връзка с основния иск, административна санкция и/или глоба; и
г)
името, адреса и други данни за връзка относно компетентния орган, отговорен за преценка на административната санкция и/или глоба, и в случай че е различен, компетентната структура, от която може да бъде получена допълнителна информация относно санкцията и/или глобата, както и за възможностите за обжалване на задължението за плащане или на решението за тяхното налагане.
2. В допълнение към посоченото в параграф 1 в искането се посочва:
а)
в случай на уведомяване за решение - целта на уведомяването и срокът, в който да бъде направено;
б)
в случай на искане за събиране на вземания - датата, на която съдебното решение или решението е влязло в сила или е станало окончателно, описание на естеството и размера на административната санкция и/или глоба, всякакви дати от значение за процеса на изпълнението (включително дали и по какъв начин съдебното решение или решението е връчено на ответника(иците) и/или то е постановено в отсъствие на страната, както и потвърждение от запитващия орган, че санкцията и/или глобата не подлежи на по-нататъшно обжалване), както и основният иск, във връзка с който е направено искането, и различните му съставни елементи.
3. Органът, към който е отправено искане, предприема необходимите стъпки да уведоми доставчика на услуги за искането за събирането на вземания или за решението, налагащо административна санкция и/или глоба, и за съответните документи, ако е необходимо, в съответствие с националното си право и/или практика, възможно най-скоро и най-късно в рамките на един месец от получаване на искането.
Органът, към който е отправено искане, уведомява възможно най-бързо запитващия орган за:
а)
мерките, които са предприети във връзка с искането за събиране на вземания и уведомяване, и по-специално датата, на която е уведомен адресатът;
б)
мотивите за отказ, в случай че откаже да изпълни искане за събиране на вземанията по административна санкция и/или глоба или да уведоми за решение за налагане на административна санкция и/или глоба в съответствие с член 17.
Член 17
Основания за отказ
Органите, към които е отправено искане, не са задължени да изпълнят искане за събиране на вземанията или за уведомяване, ако искането не съдържа информацията, посочена в член 16, параграф 1 и параграф 2, или ако то е непълно или очевидно не отговаря на основното решение.
Освен това органите, към които е отправено искане, могат да откажат да изпълнят искане за събиране на вземанията при следните обстоятелства:
а)
в резултат на проучвания от органа, към който е отправено искането, се окаже, че предвижданите разходи или ресурси, необходими за събиране на вземанията във връзка с административната санкция и/или глоба, са несъразмерни на подлежащата за събиране сума или биха предизвикали съществени затруднения;
б)
цялостната финансова санкция и/или глоба е под 350 EUR или равностойността на тази сума;
в)
не са спазени основните права и свободи на ответниците и правните принципи, които се прилагат към тях, предвидени в конституцията на държавата членка, към която е отправено искането.
Член 18
Спиране на процедурата
1. Ако в хода на процедурата по събиране на вземанията или по уведомяване административната санкция и/или глоба и/или основният иск бъдат оспорвани или обжалвани от засегнатия доставчик на услуги или от заинтересована страна, процедурата по трансгранично изпълнение на наложената санкция и/или глоба се преустановява до постановяването на решение по въпроса на съответната компетентна структура или орган в запитващата държава членка.
Всяко оспорване или обжалване се осъществява пред съответната национална компетентна структура или орган в запитващата държава членка.
Запитващият орган уведомява незабавно органа, към който е отправено искане, за обжалването.
2. Споровете във връзка с мерките за изпълнение, предприети в държавата членка, към която е отправено искането, или във връзка с действителността на уведомяване, извършено от органа, към който е отправено искането, се отнасят до компетентния орган или съдебен орган на посочената държава членка в съответствие с нейните законови и подзаконови актове.
Член 19
Разходи
1. Сумите, събрани във връзка с посочените в настоящата глава санкции и/или глоби, се препращат на органа, към който е отправено искането.
Органът, към който е отправено искането, събира дължимите суми в паричната единица на държавата членка, в която той се намира, съгласно националните ѝ законови и подзаконови актове и административни процедури или практики, приложими към подобни искове в тази държава членка.
Органът, към който е отправено искането, в съответствие с националното си право и практика и ако е необходимо, конвертира санкцията и/или глобата в паричната единица на държавата, към която е отправено искането, по обменния курс, приложим към датата на налагането на санкцията.
2. Държавите членки не предявяват искания една спрямо друга за възстановяване на разходи, произтичащи от оказването на взаимопомощ по силата на настоящата директива или в резултат от нейното прилагане.
ГЛАВА VII
ЗАКЛЮЧИТЕЛНИ РАЗПОРЕДБИ
Член 20
Санкции
Държавите членки определят правила относно приложимите санкции в случай на нарушение на националните разпоредби, приети по силата на настоящата директива, и вземат всички необходими мерки, за да гарантират, че тези правила се изпълняват и спазват. Предвидените санкции са ефективни, пропорционални и възпиращи. Държавите членки уведомяват Комисията за тези разпоредби до 18 юни 2016 г. Те уведомяват незабавно за всички последващи техни изменения.
Член 21
Информационна система за вътрешния пазар
1. Административното сътрудничество и взаимопомощ между компетентните органи на държавите членки, предвидени в членове 6 и 7, член 10, параграф 3, членове 14- 18, се осъществяват посредством Информационната система за вътрешния пазар („ИСВП“), създадена с Регламент (ЕС) № 1024/2012.
2. Държавите членки могат да прилагат двустранни споразумения или спогодби относно административното сътрудничество и взаимопомощта между компетентните си органи във връзка с прилагането и наблюдението на реда и условията на заетост, приложими за командированите работници, посочени в член 3 от Директива 96/71/ЕО, доколкото тези споразумения или спогодби не оказват неблагоприятно въздействие върху правата и задълженията на засегнатите работници и предприятия.
Държавите членки уведомяват Комисията за двустранните споразумения и/или спогодби, които прилагат и правят текстовете на тези двустранни споразумения общодостъпни.
3. В контекста на двустранните споразумения или спогодби, посочени в параграф 2, компетентните органи на държавите членки използват ИСВП във възможно най-голяма степен. При всички случаи, ако компетентен орган на съответната държава членка е използвал ИСВП, приложението при възможност се използва за необходимото проследяване.
Член 22
Изменение на Регламент (ЕС) № 1024/2012
В приложението към Регламент (ЕС) № 1024/2012 се добавят следните точки:
„6.
Директива 96/71/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 16 декември 1996 г. относно командироването на работници в рамките на предоставянето на услуги (18): член 4.
7.
Директива 2014/67/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 15 май 2014 г. за изпълнението на Директива 96/71/ЕО относно командироването на работници в рамките на предоставянето на услуги и за изменение на Регламент (ЕС) № 1024/2012 на Европейския парламент и на Съвета относно административно сътрудничество посредством Информационната система за вътрешния пазар („Регламент за ИСВП“) (19) членове 6 и 7, член 10, параграф 3, членове 14-18.
Член 23
Транспониране
1. Държавите членки въвеждат в сила законовите, подзаконовите и административните разпоредби, необходими, за да се съобразят с настоящата директива, в срок до 18 юни 2016 г. Те незабавно уведомяват Комисията за това.
Когато държавите-членки приемат тези мерки, последните съдържат позоваване на настоящата директива или то се извършва при официалното им публикуване. Условията и редът на позоваване се определят от държавите членки.
2. Държавите членки съобщават на Комисията текста на основните мерки от националното право, които те приемат в областта, уредена с настоящата директива.
Член 24
Преглед
1. Комисията осъществява преглед на прилагането и изпълнението на настоящата директива.
Не по-късно от 18 юни 2019 г. Комисията представя доклад относно прилагането и изпълнението ѝ до Европейския парламент, Съвета и Европейския икономически и социален комитет и предлага, по целесъобразност, необходими изменения и промени.
2. В своя преглед Комисията оценява, след консултация с държавите членки и по целесъобразност със социалните партньори на равнището на Съюза, по-специално следното:
а)
необходимостта и адекватността на фактическите елементи за определяне на действително командироване, включително възможностите за изменяне на съществуващи или определяне на евентуални нови елементи, които да се отчетат с цел определяне на това дали предприятието е действително и дали командированият работник временно изпълнява своята работа съобразно посоченото в член 4;
б)
адекватността на наличните данни във връзка с процедурата на командироване;
в)
целесъобразността и адекватността на прилагането на национални мерки за контрол с оглед на опита от и ефективността на системата за административно сътрудничество и обмен на информация, разработването на по-уеднаквени и стандартизирани документи, установяването на общи принципи или стандарти за инспекции в областта на командироването на работници и технологичното развитие, както е посочено в член 9;
г)
мерки за отговорност и/или изпълнение, въведени с цел гарантиране на спазването на приложимите правила и ефективната защита на правата на работниците във вериги от подизпълнители, както е посочено в член 12;
д)
прилагането на разпоредбите относно трансграничното изпълнение на финансови административни санкции и глоби, по-конкретно с оглед на опита със системата и нейната ефективност, както е предвидено в глава VI;
е)
използването на двустранни споразумения или спогодби във връзка с ИСВП, като се взема под внимание, когато е необходимо, посоченият в член 25, параграф 1 от Регламент (ЕС) № 1024/2012 доклад;
ж)
възможността за коригиране на сроковете, установени в член 6, параграф 6, за предоставяне на информацията, изискана от държавите членки или Комисията с оглед намаляване на тези срокове, като се отчита постигнатият напредък на функционирането и използването на ИСВП.
Член 25
Влизане в сила
Настоящата директива влиза в сила на двадесетия ден след публикуването ѝ в Официален вестник на Европейския съюз.
Член 26
Адресати
Адресати на настоящата директива са държавите членки.
Съставено в Брюксел на 15 май 2014 година.
AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS A TANÁCS 2014/67/EU IRÁNYELVE
(2014. május 15.)
a munkavállalók szolgáltatások nyújtása keretében történő kiküldetéséről szóló 96/71/EK irányelv érvényesítéséről és a belső piaci információs rendszer keretében történő igazgatási együttműködésről szóló 1024/2012/EU rendelet (az IMI-rendelet) módosításáról
(EGT-vonatkozású szöveg)
AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,
tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 53. cikke (1) bekezdésére és 62. cikkére,
tekintettel az Európai Bizottság javaslatára,
a jogalkotási aktus tervezete nemzeti parlamenteknek való megküldését követően,
tekintettel az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság véleményére (1),
tekintettel a Régiók Bizottságának véleményére (2),
rendes jogalkotási eljárás keretében (3),
mivel:
(1)
A munkavállalók szabad mozgása, a letelepedés szabadsága és a szolgáltatásnyújtás szabadsága az Unió belső piacának az Európai Unió működéséről szóló szerződésben (EUMSZ) foglalt alapvető elveit képezik. Az Unió tovább fejleszti ezen elvek megvalósítását azzal a céllal, hogy egyenlő feltételeket biztosítson a vállalkozásoknak, és garantálja a munkavállalók jogainak tiszteletben tartását.
(2)
A szolgáltatásnyújtás szabadsága magában foglalja a vállalkozások azon jogát, hogy másik tagállamban nyújtsanak szolgáltatásokat, ahová ideiglenesen kiküldhetik saját munkavállalóikat, hogy ott nyújtsák e szolgáltatásokat. A munkavállalók kiküldésével összefüggésben fontos különbséget tenni e szabadság és a munkavállalók szabad mozgása között, amely minden polgárnak jogot biztosít arra, hogy szabadon másik tagállamba költözzön, hogy ott dolgozzon, és ezért ott is lakjon, továbbá védi őket a munkavállalás, fizetés és egyéb munka- és foglalkoztatási feltételek tekintetében az adott tagállam állampolgáraihoz képest történő megkülönböztetéstől.
(3)
Az olyan munkavállalók tekintetében, akiket ideiglenesen külföldre küldenek, hogy a szokásos munkavégzésük szerinti tagállamtól eltérő tagállamban való szolgáltatásnyújtás céljából ott munkát végezzenek, a 96/71/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (4) a kiküldött munkavállalók minimális védelme érdekében világosan megfogalmazott, alapvető foglalkoztatási szabályokat és feltételeket állapít meg, amelyeket a szolgáltatónak teljesítenie kell abban a tagállamban, amelybe a kiküldetés irányul.
(4)
Az ezen irányelv által bevezetett valamennyi intézkedésnek indokoltnak és arányosnak kell lennie annak érdekében, hogy ne jelentsen adminisztratív terhet, valamint ne korlátozza a vállalkozásokban - különösen a kis- és középvállalkozásokban (kkv-k) - rejlő munkahelyteremtő potenciál kibontakozását, egyúttal garantálva a kiküldött munkavállalók védelmét.
(5)
A 96/71/EK irányelvnek való megfelelés biztosítása érdekében, és anélkül hogy felesleges adminisztratív terhekkel sújtanák a szolgáltatókat, alapvető fontosságú, hogy az ezen irányelvnek a kiküldetés valódiságának megállapításáról és a visszaélések és a szabályok kijátszásának megelőzéséről szóló rendelkezéseiben szereplő tényszerű elemek jelzésértékűnek és nem kimerítő jellegűnek tekintendők. Különösen nem lehet követelmény az, hogy mindegyik elemnek minden kiküldetés esetében teljesülnie kell.
(6)
Annak sérelme nélkül, hogy az indikatív tényszerű elemek értékelését az egyedi esetekhez kell igazítani, és figyelembe kell venni a helyzet sajátosságait, a különböző tagállamokban az azonos tényszerű elemeket tartalmazó helyzetek az illetékes hatóságok részéről nem eredményezhetnek eltérő jogi megítélést vagy értékelést.
(7)
Annak megelőzése, elkerülése és visszaszorítása érdekében, hogy a szolgáltatásnyújtás EUMSZ-ben foglalt szabadságából és/vagy a 96/71/EK irányelv alkalmazásából szabálytalanul vagy csalárd módon előnyt szerző vállalkozások az alkalmazandó szabályokkal visszaéljenek és kijátsszák azokat, javulást kell elérni a kiküldetés fogalmának alkalmazása és nyomon követése terén, valamint a közös értelmezést elősegítő, egységesebb elemeket kell uniós szinten bevezetni.
(8)
Ezért a fogadó tagállam illetékes hatóságának - szükség esetén szorosan együttműködve a letelepedés helye szerinti tagállammal - meg kell vizsgálnia azon tényszerű elemeket, amelyek ténylegesen jellemzik a kiküldetés fogalmához elválaszthatatlanul kötődő ideiglenes jelleget, valamint azt a feltételt, hogy a munkaadó ténylegesen abban a tagállamban legyen letelepedett, amelyből a kiküldés történik.
(9)
Amikor az illetékes hatóságok annak meghatározása érdekében, hogy valamely vállalkozás ténylegesen folytat-e a pusztán belső igazgatási és/vagy adminisztratív tevékenységeken kívül érdemi tevékenységet, megvizsgálják az e vállalkozás letelepedés helye szerinti tagállamban elért forgalmának nagyságát, figyelembe kell venniük a különböző valuták vásárlóereje közötti eltéréseket.
(10)
Az ezen irányelvben foglalt, a kiküldetés alkalmazásával és nyomon követésével kapcsolatos elemek a megtévesztő módon önfoglalkoztató munkavállalókként bejelentett munkavállalók azonosításában is segíthetik az illetékes hatóságokat. A 96/71/EK irányelvvel összhangban munkavállaló az, aki annak a tagállamnak a joga szerint, amelynek a területén kiküldetésben tartózkodik, munkavállalónak minősül. A kiküldetés további pontosítása és az illetékes hatóságok általi jobb nyomon követése erősítené a jogbiztonságot, valamint hasznos eszközként szolgálna a színlelt önfoglalkoztatás elleni hatékony küzdelemben és annak biztosításában, hogy a kiküldött munkavállalókat megtévesztő módon ne önfoglalkoztató munkavállalóként jelentsék be, elősegítve ezzel az alkalmazandó szabályok kijátszásának megelőzését, elkerülését és visszaszorítását.
(11)
Amennyiben nem valódi kiküldetésről van szó, és kollízió következik be, kellően figyelembe kell venni az 593/2008/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet (5) (Róma I. rendelet) (vagy a Római Egyezmény (6)) rendelkezéseit, amelyek célja annak biztosítása, hogy megmaradjon a munkavállalók védelme, amelyet olyan rendelkezések tartalmaznak, amelyektől nem lehet, illetve csak a munkavállalók javára lehet eltérni. A tagállamoknak olyan rendelkezéseket kell biztosítaniuk, amelyek megfelelően védik a nem valódi kiküldetésben lévő munkavállalókat.
(12)
A 883/2004/EK európai parlamenti és tanácsi rendeletben (7) foglalt, társadalombiztosítási jogszabályokkal kapcsolatos igazolás hiánya annak a jele lehet, hogy a helyzet nem írható le olyan tagállamba való ideiglenes kiküldetésként, amely eltér attól a tagállamtól, amelyben az érintett munkavállaló munkáját a szolgáltatásnyújtás keretében szokásosan végzi.
(13)
A 96/71/EK irányelvhez hasonlóan ez az irányelv nem érintheti a 883/2004/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet és a 987/2009/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet (8) alkalmazását.
(14)
Az EUMSZ kifejezetten elismeri a munkaügyi kapcsolatrendszerek sokszínűségének tiszteletben tartását, valamint a szociális partnerek autonómiáját.
(15)
Számos tagállamban a szociális partnerek fontos szerepet játszanak a munkavállalók szolgáltatásnyújtás céljából való kiküldetésének terén, mivel a nemzeti jog és/vagy gyakorlat szerint meghatározhatják a különböző, vagylagosan vagy egyidejűleg alkalmazandó minimális bérszinteket. A szociális partnereknek tájékoztatást kell nyújtaniuk ezekről a bérszintekről.
(16)
A megfelelő és hatékony végrehajtás és érvényesítés kulcselemek a kiküldetésben lévő munkavállalók jogainak védelmét és az egyenlő versenyfeltételek szolgáltatók számára történő biztosítását illetően, a nem megfelelő érvényesítés viszont aláaknázza az e területen alkalmazandó uniós szabályok hatékonyságát. A Bizottság és a tagállamok - és adott esetben a regionális és helyi hatóságok - közötti szoros együttműködés ezért alapvetően fontos, emellett pedig nem hagyható figyelmen kívül a munkaügyi felügyelő hatóságok és szociális partnerek jelentékeny szerepe sem. E tekintetben lényeges a kölcsönös bizalom, a kölcsönös együttműködés szelleme, a folyamatos párbeszéd, valamint a kölcsönös megértés.
(17)
A tagállamokban hatékony nyomonkövetési eljárásokra van szükség a 96/71/EK irányelv és ezen irányelv végrehajtásához, ezért ezeket az eljárásokat az egész Unióban létre kell hozni.
(18)
A szolgáltatók igen gyakran azért nem alkalmazzák a meglévő szabályokat, mert nehezen férnek hozzá a foglalkoztatási szabályokkal és feltételekkel kapcsolatos információkhoz. A tagállamoknak biztosítaniuk kell, hogy ezeket az információkat díjmentesen általánosan elérhetővé tegyék, és hatékony hozzáférést biztosítsanak hozzájuk nem csupán a többi tagállam szolgáltatói, hanem a kiküldetésben lévő érintett munkavállalók számára is.
(19)
Amennyiben a foglalkoztatási szabályokat és feltételeket olyan kollektív szerződések rögzítik, amelyeket általánosan alkalmazandónak nyilvánítottak, a tagállamoknak - a szociális partnerek autonómiájának tiszteletben tartása mellett - biztosítaniuk kell, hogy e kollektív szerződések mindenki számára hozzáférhető és átlátható módon rendelkezésre álljanak.
(20)
Az információ hozzáférhetőségének javítása érdekében a tagállamokban egyetlen információforrást kell létre hozni. Az egyes tagállamoknak a webes hozzáférési szabályokkal összhangban egységes hivatalos nemzeti honlapot és más megfelelő kommunikációs eszközöket kell létrehozniuk. Az egységes hivatalos nemzeti honlapnak olyan webportálnak kell lennie, amely teljesíti azt a minimumkövetelményt, hogy kapuként vagy fő belépési pontként szolgáljon, és egyértelmű és pontos hivatkozásokat tartalmazzon a lényeges információforrásokhoz, továbbá rövid tájékoztatást nyújtson a honlap és a hivatkozások tartalmáról. Az ilyen honlapok között főként olyan webhelyeknek kell szerepelniük, amelyeket az uniós jogszabályok értelmében, a vállalkozásösztönzés és/vagy a határokon átnyúló szolgáltatásnyújtás fejlesztése céljából hoztak létre. A fogadó tagállamoknak tájékoztatást kell nyújtaniuk azon, a nemzeti jogukban meghatározott időtartamokról, ameddig a szolgáltatóknak a kiküldetést követően meg kell őrizniük a dokumentumokat.
(21)
A kiküldött munkavállalókat megilleti a jog, hogy a fogadó tagállamtól általános tájékoztatást kapjanak az esetükben alkalmazandó nemzeti jogról és/vagy gyakorlatokról.
(22)
A tagállamok közötti igazgatási együttműködésnek és kölcsönös segítségnyújtásnak meg kell felelnie a 95/46/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvben (9) megállapított, a személyes adatok védelmére vonatkozó szabályoknak, és összhangban kell lennie az uniós jogszabályokat végrehajtó nemzeti adatvédelmi szabályokkal. A belső piaci információs rendszer (IMI) keretében történő igazgatási együttműködés tekintetében pedig meg kell felelnie a 45/2001/EK európai parlamenti és tanácsi rendeletnek (10) és a 1024/2012/EU európai parlamenti és tanácsi rendeletnek (11).
(23)
A kiküldetésben lévő munkavállalók tekintetében betartandó foglalkoztatási szabályokra és feltételekre vonatkozó anyagi szabályok helyes alkalmazásának biztosítása és betartásának nyomon követése érdekében a tagállamoknak csak bizonyos közigazgatási követelményeket és ellenőrzési intézkedéseket kell alkalmazniuk a szolgáltatásnyújtás keretében munkavállalókat kiküldetésbe küldő vállalkozásokra. Az Európai Unió Bíróságának ítélkezési gyakorlata szerint az ilyen követelményeket és intézkedéseket - amennyiben alkalmasak a kitűzött célok teljesítésének biztosítására és nem haladják meg az ehhez szükséges mértéket - indokolhatják nyomós közérdekek, köztük a munkavállalók jogainak hatékony védelme. Ilyen követelményeket és intézkedéseket csak akkor lehet bevezetni, illetve megállapítani, ha a kért információ nélkül az illetékes hatóságok nem tudják hatékonyan elvégezni felügyeleti feladataikat, és/vagy kevésbé korlátozó intézkedések pedig nem biztosítanák a szükségesnek ítélt nemzeti ellenőrzési intézkedések céljainak elérését.
(24)
A szolgáltatóknak biztosítaniuk kell, hogy a kiküldetés időtartama alatt megállapítható legyen azon kiküldött munkavállalók személyazonossága, akiket a nyilatkozatban feltüntetnek annak érdekében, hogy a helyzetükkel kapcsolatos tényeket az illetékes hatóságok a munkavégzés helyén ellenőrizhessék.
(25)
Annak érdekében, hogy a munkavállalók helyzetével kapcsolatos tények a munkavégzés helyén ellenőrizhetők legyenek, a más tagállamban letelepedett szolgáltatónak indokolatlan késedelem nélkül tájékoztatnia kell a fogadó tagállam illetékes hatóságait abban az esetben, ha a szolgáltató által a nyilatkozatban megadott adatokban lényeges változás következik be.
(26)
A Bizottság közigazgatási követelményekről és ellenőrzési intézkedésekről történő tájékoztatására vonatkozó kötelezettség nem minősülhet előzetes engedélyezésnek.
(27)
A 96/71/EK irányelv jobb és egységesebb alkalmazása és gyakorlati érvényesítésének biztosítása, valamint az alkalmazás és az érvényesítés terén uniós szinten mutatkozó különbségek lehető legkisebb mértékűre csökkentése érdekében a tagállamoknak biztosítaniuk kell, hogy hatékony és megfelelő ellenőrzéseket végezzenek területükön, így mozdítva elő többek között a kiküldetésekkel összefüggésben be nem jelentett munkavégzés elleni küzdelmet, valamint figyelembe véve a probléma megfelelőbb kezelését szolgáló további jogi kezdeményezéseket.
(28)
A tagállamoknak a kivizsgált vállalkozás számára adott esetben nemzeti joguknak és/vagy gyakorlatuknak megfelelően a vizsgálatot vagy ellenőrzést követő dokumentumot kell készíteniük, amely tartalmazza a lényeges információkat.
(29)
A tagállamok biztosítják az ellenőrzések hatékonyságához szükséges, valamint ezen irányelv összefüggésében a fogadó tagállamtól vagy a letelepedés helye szerinti tagállamtól beérkező, tájékoztatás iránti kérelmek indokolatlan késedelem nélküli megválaszolásához szükséges szakértelemmel és képesítéssel rendelkező, megfelelő számú személyzetet.
(30)
E tekintetben kiemelkedően fontosak a munkaügyi felügyeletek, a szociális partnerek és egyéb nyomon követéssel foglalkozó testületek, amelyeknek továbbra is lényeges szerepet kell játszaniuk.
(31)
Annak érdekében, hogy rugalmasan meg lehessen birkózni a munkaerőpiacok és a munkaügyi kapcsolatrendszerek sokféleségével, kivételesen a szociális partnerek és/vagy más szereplők és/vagy testületek is nyomon követhetik a kiküldetésben lévő munkavállalók bizonyos foglalkoztatási szabályait és feltételeit, feltéve, hogy ezen szereplők vagy testületek azonos mértékű védelmet biztosítanak az érintett személyeknek, valamint nyomonkövetési tevékenységüket megkülönböztetésmentesen és objektív módon végzik.
(32)
A tagállamok ellenőrző hatóságai és egyéb érintett nyomon követéssel foglalkozó és végrehajtó testületei igénybe veszik a vonatkozó jogban előírt együttműködést és információcserét annak érdekében, hogy ellenőrizzék a kiküldetésben lévő munkavállalókra vonatkozó szabályok betartását.
(33)
A tagállamok számára kifejezetten ajánlott, hogy a munkaügyi ellenőrzések során integráltabb megközelítést kövessenek. Az uniós szinten összehasonlítható módszerek, gyakorlatok és minimumszabályok kialakítása érdekében a közös normák kidolgozásának szükségességét is meg kell vizsgálni. E közös normák kidolgozása ugyanakkor nem gátolhatja meg a tagállamokat abban, hogy hatékonyan fellépjenek a be nem jelentett munkavégzés ellen.
(34)
A 96/71/EK irányelv végrehajtásának megkönnyítése és hatékonyabb alkalmazásának biztosítása érdekében hatékony panasztételi mechanizmusoknak kell rendelkezésre állniuk, amelyek révén a kiküldetésben lévő munkavállalók közvetlenül vagy ha beleegyeznek, kijelölt harmadik feleken, úgymint szakszervezeteken vagy egyéb szervezeteken, valamint a szociális partnerek közös intézményein keresztül panasszal élhetnek vagy eljárást indíthatnak. Ez sem a bíróság előtti képviseletre és védelemre vonatkozó nemzeti eljárásjogi szabályokat, sem a szakszervezetek, illetve a nemzeti jog és/vagy gyakorlat alapján működő egyéb munkavállalói érdekképviseleti szervezetek hatásköreit és egyéb jogait nem sértheti.
(35)
Annak biztosítása érdekében, hogy a kiküldött munkavállaló megkapja az őt megillető bért, és feltéve, hogy a kifejezetten a kiküldetéshez kapcsolódó juttatások a minimális bérszint részének tekinthetők, az ilyen juttatások csak akkor minősülhetnek a bérből levonhatónak, ha a fogadó tagállam nemzeti joga, kollektív szerződései és/vagy gyakorlata így rendelkezik.
(36)
A kiküldetések területére vonatkozó szabályoknak való gyakorlati megfelelés és a munkavállalói jogok tényleges védelme e tekintetben különösen fontos kérdés az alvállalkozói láncok esetében, ezért azt biztosítani kell a megfelelő, a nemzeti joggal és/vagy gyakorlattal összhangban lévő és az uniós jogot is tiszteletben tartó intézkedések révén. Ilyen intézkedés lehet, ha önkéntes alapon, az érintett szociális partnerekkel való konzultációt követően a munkáltatói felelősség mellett vagy helyett bevezetnek egy közvetlen alvállalkozói felelősségi mechanizmust is az esetleges kifizetetlen, jogszabály vagy kollektív szerződés szerinti minimális bérszintnek megfelelő nettó járandóságok és/vagy jogszabály vagy kollektív szerződés szerint a szociális partnerek közös alapjainak vagy intézményeinek fizetendő járulékok tekintetében -, feltéve, hogy e járandóságok és járulékok a 96/71/EK irányelv 3. cikke (1) bekezdésének hatálya alá tartoznak. A tagállamoknak mindazonáltal továbbra is lehetőségük van nemzeti joguk keretében szigorúbb felelősségi szabályokat megállapítani, vagy nemzeti joguk keretében megkülönböztetéstől mentes, arányos módon ezen túlmenő szabályozást előírni.
(37)
Azon tagállamok számára, amelyek az alvállalkozói láncok tekintetében bevezettek az alkalmazandó szabályok betartásának biztosítását szolgáló intézkedéseket, lehetővé kell tenni, hogy úgy rendelkezhessenek, hogy a(z) (al)vállalkozó bizonyos körülmények fennállása esetén nem visel felelősséget, illetve felelőssége korlátozható abban az esetben, ha eleget tett a kellő gondosságra vonatkozó kötelezettségeknek. Ezeket az intézkedéseket a nemzeti jognak kell meghatároznia, figyelembe véve az érintett tagállam sajátos körülményeit, és azok magukban foglalhatnak többek között olyan intézkedéseket, amelyeket a vállalkozó tesz az adminisztratív követelmények és ellenőrzési intézkedések betartásának dokumentálása tekintetében annak érdekében, hogy biztosítsa a munkavállalók kiküldetésére alkalmazandó szabályok betartásának hatékony nyomon követését.
(38)
Aggodalomra ad okot, hogy a tagállamok még mindig sok nehézségbe ütköznek a határokon átnyúló közigazgatási szankciók és/vagy bírságok behajtása tekintetében, ezért foglalkozni kell a közigazgatási szankciók és/vagy bírságok kölcsönös elismerésének kérdésével.
(39)
A tagállamoknak a kiszabott közigazgatási szankciók és/vagy bírságok határokon átnyúló esetekben történő behajtására szolgáló rendszerei között fennálló különbségek veszélyeztetik a belső piac zavartalan működését, és jelentősen megnehezíthetik, sőt akár meg is akadályozhatják, hogy a kiküldetésben lévő munkavállalók az egész Unióban egyenlő mértékű védelmet élvezzenek.
(40)
A munkavállalók szolgáltatásnyújtási célú kiküldetését szabályozó anyagi szabályok hatékony érvényesítését a kiszabott közigazgatási szankciók és/vagy bírságok határokon átnyúló behajtására irányuló sajátos fellépéssel kell biztosítani. A tagállamok jogszabályainak közelítése e téren lényeges előfeltétele a belső piac zavartalan működéséhez szükséges fokozottabb, egyenlőbb és összehasonlíthatóbb védelem biztosításának.
(41)
A végrehajtási intézkedésekhez kapcsolódó kölcsönös segítségnyújtásra és támogatásra, valamint az ezekkel összefüggő költségekre vonatkozó közös szabályok elfogadása, továbbá az ezen irányelvben és a 96/71/EK irányelvben rögzítettek be nem tartását illetően kiszabott közigazgatási szankciókkal és/vagy bírságokkal kapcsolatos határozatok megküldése egységes követelményeinek elfogadása várhatóan számos, határokon átnyúló behajtási problémát meg fog oldani, és garantálni fogja az ilyen, más tagállamban hozott határozatokról való hatékonyabb értesítést és azok eredményesebb végrehajtását.
(42)
Amennyiben kiderül, hogy a szolgáltató ténylegesen nem telepedett le a letelepedés helye szerinti tagállamban, illetve a cím vagy a vállalkozás adatai nem helytállóak, az illetékes hatóságok nem zárhatják le az eljárást formális okok miatt, hanem további vizsgálatot kell végezniük annak érdekében, hogy megállapítsák a kiküldetésért felelős természetes vagy jogi személy kilétét.
(43)
A közigazgatási szankciókat és/vagy bírságokat kiszabó határozatok elismerésének, valamint az ilyen szankciók és/vagy bírságok behajtására vonatkozó megkereséseknek a kölcsönös bizalom elvén kell alapulnia. Ezért az el nem ismerésnek és a közigazgatási szankciók és/vagy bírságok behajtására vonatkozó megkeresések elutasításának alapjául szolgáló indokokat a szükséges minimumra kell korlátozni.
(44)
A közigazgatási szankciók és/vagy bírságok határokon átnyúló behajtására vonatkozó egységesebb szabályok megállapítása, valamint az ezek meg nem fizetése esetén követendő nyomonkövetési eljárások hatékonyabbá tételére vonatkozó egységesebb kritériumok szükségessége ellenére ezek nem érinthetik sem a tagállamok azon hatáskörét, hogy meghatározzák a saját szankció- és bírságrendszerüket, sem pedig a nemzeti joguk értelmében rendelkezésükre álló behajtási intézkedéseket. Az ilyen szankciók és/vagy bírságok végrehajtását vagy behajtását lehetővé tevő jogi eszköz adott esetben - a megkeresett tagállam nemzeti jogát és/vagy gyakorlatát figyelembe véve - kiegészíthető vagy felváltható egy, a végrehajtását vagy behajtását a megkeresett tagállamban lehetővé tevő jogi eszközzel, illetve ahhoz ilyen jogi eszköz csatolható.
(45)
A szabályok egységesebbé tétele nem járhat az alperesek Európai Unióról szóló szerződés (EUSZ) 6. cikkében rögzített alapvető jogainak és szabadságainak, illetve a rájuk vonatkozó alapvető jogi elveknek - így például a meghallgatáshoz való jognak, a hatékony jogorvoslathoz és a tisztességes eljáráshoz való jognak, valamint a ne bis in idem elvének - a tiszteletben tartásával kapcsolatos kötelezettség módosításával vagy megváltoztatásával.
(46)
Ennek az irányelvnek nem célja, hogy harmonizált szabályokat hozzon létre az igazságügyi együttműködés, a joghatóság, a polgári és kereskedelmi ügyekben hozott határozatok elismerése és végrehajtása terén, vagy hogy az alkalmazandó joggal foglalkozzon.
(47)
A tagállamoknak az ezen irányelvben megállapított kötelezettségeknek való meg nem felelés esetén megfelelő intézkedéseket kell hozniuk - ezen belül közigazgatási vagy bírósági eljárásokról kell gondoskodniuk -, valamint az ezen irányelvben megállapított kötelezettségek megsértése tekintetében hatékony, visszatartó erejű és arányos szankciókat kell előírniuk.
(48)
Ez az irányelv tiszteletben tartja az alapvető jogokat, és betartja az Európai Unió Alapjogi Chartája által elismert alapelveket, nevezetesen a személyes adatok védelmét (8. cikk), a foglalkozás megválasztásának szabadságát és a munkavállaláshoz való jogot (15. cikk), a vállalkozás szabadságát (16. cikk), a kollektív tárgyaláshoz és fellépéshez való jogot (28. cikk), a tisztességes és igazságos munkafeltételekhez való jogot (31. cikk), a hatékony jogorvoslathoz és a tisztességes eljáráshoz való jogot (47. cikk), az ártatlanság vélelmét és a védelemhez való jogot (48. cikk), valamint a kétszeres eljárás alá vonás és a kétszeres büntetés tilalmát (50. cikk), és azt az említett jogoknak és elveknek megfelelően kell végrehajtani.
(49)
A 96/71/EK irányelv jobb és egységesebb alkalmazásának megkönnyítése érdekében célszerű rendelkezni egy, az igazgatási együttműködést megkönnyítő elektronikus információcsere-rendszerről, és az illetékes hatóságoknak a lehető leginkább használniuk kell az IMI-t. Ez azonban nem akadályozza meg a meglévő és jövőbeli kétoldalú megállapodások vagy az igazgatási együttműködésre és kölcsönös segítségnyújtásra vonatkozó megállapodások alkalmazását.
(50)
Mivel ezen irányelv célját, nevezetesen a 96/71/EK irányelv jobb és egységesebb végrehajtásához, alkalmazásához és gyakorlati érvényesítéséhez szükséges megfelelő rendelkezések, intézkedések és ellenőrző mechanizmusok közös keretének megteremtését a tagállamok nem tudják kielégítően megvalósítani, az Unió szintjén azonban az intézkedés terjedelme és hatásai miatt e cél jobban megvalósítható, az Unió intézkedéseket hozhat az EUSZ 5. cikkében foglalt szubszidiaritás elvének megfelelően. Az említett cikkben foglalt arányosság elvének megfelelően ezen irányelv nem lépi túl az e cél eléréséhez szükséges mértéket.
(51)
A 45/2001/EK rendelet 28. cikkének (2) bekezdése értelmében az európai adatvédelmi biztossal való konzultáció megtörtént, a biztos 2012. július 19-én nyújtotta be véleményét (12),
ELFOGADTA EZT AZ IRÁNYELVET:
I. FEJEZET
ÁLTALÁNOS RENDELKEZÉSEK
1. cikk
Tárgy
(1) Ez az irányelv közös keretet teremt a 96/71/EK irányelv jobb és egységesebb végrehajtásához, alkalmazásához és gyakorlati érvényesítéséhez szükséges megfelelő rendelkezések, intézkedések és ellenőrzési mechanizmusok számára - így többek között olyan intézkedéseket is, amelyek célja az alkalmazandó szabályokkal való visszaélésnek vagy azok kijátszásának a megelőzése és szankcionálása -, a 96/71/EK irányelv hatályának sérelme nélkül.
Ezen irányelv célja, hogy garantálja a határokon átnyúló szolgáltatásnyújtás céljából kiküldött munkavállalók jogainak megfelelő védelmét, különösen a szolgáltatásnyújtás tervezett tagállamában alkalmazandó foglalkoztatási szabályok és feltételek érvényesítését a 96/71/EK irányelv 3. cikkében foglaltaknak megfelelően, továbbá hogy támogassa a belső piac működését, ugyanakkor megkönnyítse a szolgáltatók számára a szolgáltatásnyújtás szabadságának gyakorlását, és elősegítse a szolgáltatók közötti tisztességes versenyhez szükséges légkör megteremtését.
(2) Ez az irányelv semmilyen módon nem befolyásolja a tagállamokban és uniós szinten elismert alapvető jogoknak - beleértve a sztrájkjognak vagy a sztrájk szabadságának vagy a tagállamokban fennálló konkrét munkaügyi kapcsolatrendszerek keretébe tartozó egyéb lépések megtétele jogának vagy szabadságának - a nemzeti jog és/vagy gyakorlat szerinti gyakorlását. Nem érinti továbbá a nemzeti joggal és/vagy gyakorlattal összhangban lévő, kollektív szerződésekkel kapcsolatos tárgyalásokhoz, azok megkötéséhez és érvényesítéséhez való jogot, valamint a kollektív fellépéshez való jogot.
2. cikk
Fogalommeghatározások
Ezen irányelv alkalmazásában:
a) „illetékes hatóság”: egy tagállam által a 96/71/EK irányelv és az ezen irányelv értelmében megállapított feladatok elvégzésére kijelölt hatóság vagy szerv, amelyek közé tartozhat(nak) a 96/71/EK irányelv 4. cikkében említett kapcsolattartó hivatal(ok) is;
b) „megkereső hatóság”: egy tagállam illetékes hatósága, amely segítséget, tájékoztatást, megküldést vagy a VI. fejezetben foglaltaknak megfelelően valamely szankció és/vagy bírság behajtását kéri;
c) „megkeresett hatóság”: egy tagállam illetékes hatósága, amelytől segítséget, tájékoztatást, megküldést vagy a VI. fejezetben foglaltaknak megfelelően valamely szankció és/vagy bírság behajtását kérik.
3. cikk
Illetékes hatóságok és kapcsolattartó hivatalok
Ezen irányelv alkalmazásában a tagállamok a nemzeti jognak és/vagy gyakorlatnak megfelelően kijelölnek egy vagy több illetékes hatóságot, amelyek közé tartozhat(nak) a 96/71/EK irányelv 4. cikkében említett kapcsolattartó hivatal(ok) is. A tagállamok illetékes hatóságaik kijelölésekor kellőképpen szem előtt tartják a megosztott információkkal kapcsolatos adatvédelem, valamint az esetlegesen érintett természetes és jogi személyek törvényes jogai biztosításának szükségességét. Az adatvédelemért és az érintett személyek törvényes jogainak védelméért a végső felelősség a tagállamoké marad, amelyeknek e tekintetben megfelelő mechanizmusokat kell érvénybe léptetniük.
A tagállamok továbbítják az illetékes hatóságok elérhetőségi adatait a Bizottságnak és a többi tagállamnak. A Bizottság közzéteszi és rendszeresen frissíti az illetékes hatóságok és a kapcsolattartó hivatalok listáját.
A tagállamok és az uniós intézmények tiszteletben tartják az egyes tagállamok által az illetékes hatóság kijelölése tekintetében hozott döntést.
4. cikk
A kiküldetés valódiságának megállapítása, valamint a visszaélés és a szabályok kijátszásának megelőzése
(1) A 96/71/EK irányelv végrehajtásának, alkalmazásának és érvényesítésének céljából az illetékes hatóságok átfogó értékelést végeznek minden szükségesnek ítélt tényszerű elemre vonatkozóan, ideértve különösen az e cikk (2) és (3) bekezdésében meghatározott elemeket. Ezek az elemek arra hivatottak, hogy az illetékes hatóságokat segítsék olyan esetekben, amikor e hatóságok ellenőrzéseket végeznek, és amikor okuk van azt feltételezni, hogy a munkavállaló a 96/71/EK irányelv értelmében vélhetően nem minősül kiküldött munkavállalónak. Ezen elemek csupán jelzésértékű tényezők az elvégzendő átfogó értékelésben, ezért külön-külön nem vehetők figyelembe.
(2) Annak megállapítása érdekében, hogy egy vállalkozás a pusztán belső igazgatási és/vagy adminisztratív tevékenységeken kívül ténylegesen folytat-e érdemi tevékenységet, az illetékes hatóságok tágabb időkeretet figyelembe véve elvégzik a vállalkozás által a letelepedés helye szerinti tagállamban, valamint - szükség esetén - a kiküldetés helye szerinti tagállamban folytatott tevékenységeket jellemző tényszerű elemek átfogó értékelését. Ilyen elemek különösen a következők:
a)
az a hely, ahol a vállalkozás bejegyzett székhelye és ügyvitele található, irodai helyiségeket használ, adót és társadalombiztosítási járulékokat fizet, illetve adott esetben a nemzeti joggal összhangban működési engedéllyel rendelkezik, vagy kereskedelmi kamara vagy szakmai testület bejegyzett tagja;
b)
a kiküldött munkavállalók felvételének helye, illetve az a hely, ahonnan kiküldik őket;
c)
a vállalkozás által egyrészről a munkavállalóival, másrészről az ügyfeleivel kötött szerződésekre alkalmazandó jog;
d)
az a hely, ahol a vállalkozás érdemi üzleti tevékenységét végzi, és ahol adminisztratív személyzetet alkalmaz;
e)
a letelepedés helye szerinti tagállamban meglévő szerződések és/vagy elért forgalom száma, illetve nagysága, figyelembe véve többek között az új alapítású vállalkozások és a kkv-k egyedi helyzetét.
(3) Annak megállapításához, hogy egy kiküldött munkavállaló munkáját ideiglenes jelleggel a szokásos munkavégzése szerinti tagállamtól eltérő tagállamban végzi-e, a munkára és a munkavállaló helyzetére vonatkozó összes tényszerű elemet meg kell vizsgálni. Ilyen elemek különösen a következők:
a)
a munkát korlátozott ideig egy másik tagállamban végzik;
b)
a kiküldetés kezdetének időpontja;
c)
a kiküldetésre azon tagállamtól eltérő tagállamban kerül sor, amelyben vagy amelyből a kiküldött munkavállaló a munkáját az 593/2008/EK rendelet (Róma I.) és/vagy a Római Egyezmény szerint rendszerint végzi;
d)
a kiküldött munkavállaló visszatér abba a tagállamba, amelyből kiküldetésre küldték, vagy várhatóan folytatja ott végzett munkáját, miután elvégezte azt a munkát vagy befejezte azt a szolgáltatásnyújtást, amelynek céljából a kiküldetésre sor került;
e)
a tevékenységek jellege;
f)
az utazást, az ellátást, valamint a szállást a munkavállalót kiküldetésbe küldő munkaadó biztosítja, vagy azok költségét megtéríti, és ha igen, ezt miként biztosítja, illetve a visszatérítésre milyen módszer alapján kerül sor;
g)
minden olyan korábbi időszak, amely alatt az állást ugyanazon vagy másik (kiküldött) munkavállalóval töltötték be.
(4) Egy vagy több, a (2) és (3) bekezdésben felsorolt tényszerű elem teljesülésének hiánya nem jelenti automatikusan azt, hogy nem áll fenn kiküldetésnek minősülő helyzet. Az elemek vizsgálatát mindig az egyes konkrét esetekhez kell igazítani, és figyelembe kell venni a helyzet egyediségét.
(5) Az illetékes hatóságok által a helyzet valódi kiküldetésként való átfogó értékelése céljából használt, e cikkben említett elemek figyelembe vehetők annak eldöntéséhez is, hogy az adott személy a 96/71/EK irányelv 2. cikkének (2) bekezdése értelmében a „munkavállaló” alkalmazandó fogalommeghatározása alá tartozik-e. A tagállamoknak többek között a munkavégzéssel, az alárendeltséggel és a munkavállaló bérezésével kapcsolatos tényeket kell szem előtt tartaniuk, függetlenül attól, hogy hogyan írja le az adott viszonyt a felek között létrejött szerződéses vagy egyéb megállapodás.
II. FEJEZET
AZ INFORMÁCIÓKHOZ VALÓ HOZZÁFÉRÉS
5. cikk
Az információkhoz való jobb hozzáférés
(1) A tagállamok megfelelő intézkedéseket tesznek annak biztosítása érdekében, hogy a szolgáltatók által alkalmazandó és betartandó, a 96/71/EK irányelv 3. cikkében említett foglalkoztatási szabályokra és feltételekre vonatkozó információk világosak, átláthatóak, átfogóak, valamint távolról, elektronikus formában, könnyen hozzáférhető módon és díjmentesen általánosan elérhetők legyenek olyan formátumban és olyan internet-hozzáférési szabványokkal összhangban, amelyek a fogyatékossággal élők számára is hozzáférést biztosítanak, továbbá annak biztosítása érdekében, hogy a kapcsolattartó hivatalok és a 96/71/EK irányelv 4. cikkében említett egyéb illetékes tagállami szervek képesek legyenek feladataik hatékony végrehajtására.
(2) Az információkhoz való hozzáférés további javítása érdekében a tagállamok megvalósítják a következőket:
a)
egyértelműen, részletesen, felhasználóbarát módon és hozzáférhető formátumban jelzik egy egységes hivatalos nemzeti honlapon és más megfelelő eszközök segítségével, hogy mely foglalkoztatási szabályok és feltételek és/vagy a nemzeti és/vagy regionális jog mely részei alkalmazandók a területükre kiküldött munkavállalókra;
b)
meghozzák a szükséges intézkedéseket annak érdekében, hogy az egységes hivatalos nemzeti honlapon és más megfelelő eszközök segítségével általánosan elérhetővé tegyék az arra vonatkozó információkat, hogy mely kollektív szerződések alkalmazandók, mely személyekre, és a másik tagállamból származó szolgáltatóknak mely foglalkoztatási szabályokat és feltételeket kell alkalmazniuk a 96/71/EK irányelv szerint, beleértve lehetőség szerint a meglévő honlapokra és más kapcsolattartók, különösen a vonatkozó szociális partnerek internetcímére mutató hivatkozásokat;
c)
az információkat díjmentesen elérhetővé teszik a munkavállalók és a szolgáltatók számára a fogadó tagállam hivatalos nyelvén/nyelvein és a munkaerő-piaci kereslet szempontjából legrelevánsabb nyelveken, amelyeket a fogadó tagállam választ meg. Az információt lehetőség szerint egy olyan összefoglaló kiadványban bocsátják rendelkezésre, amelyben az alkalmazandó legfontosabb foglalkoztatási feltételek szerepelnek, ideértve a panasztételi eljárások leírását is, és ezeket kérésre a fogyatékossággal élők számára hozzáférhető formátumban is elérhetővé teszik; a kiküldött munkavállalókra vonatkozó foglalkoztatási és szociális feltételekről, köztük a munkahelyi egészségvédelemről és biztonságról szóló további részletes információkat díjmentesen könnyen hozzáférhetővé teszik;
d)
fokozzák a releváns információk hozzáférhetőségét és egyértelműségét, különösen az a) pontban említett egységes hivatalos nemzeti honlapon közzétett információk tekintetében;
e)
kijelölnek a kapcsolattartó hivatalon belül egy kapcsolattartót, aki a tájékoztatás iránti kérelmekért felelős;
f)
naprakészen tartják az országonkénti adatlapokban szereplő információkat.
(3) A Bizottság továbbra is támogatja a tagállamokat az információhoz való hozzáférés területén.
(4) Amennyiben a nemzeti jog, hagyományok és gyakorlat szerint - ideértve a szociális partnerek autonómiájának tiszteletben tartását - a 96/71/EK irányelv 3. cikkében említett foglalkoztatási szabályokat és feltételeket az említett irányelv 3. cikkének (1) és (8) bekezdésével összhangban kollektív szerződések írják elő, a tagállamok biztosítják, hogy e szabályok és feltételek hozzáférhető és átlátható módon rendelkezésre álljanak a másik tagállamból származó szolgáltatók és a kiküldött munkavállalók számára, és e tekintetben törekednek a szociális partnerek bevonására. A vonatkozó információknak tartalmazniuk kell mindenekelőtt a különböző minimális bérszinteket és az azokban szereplő tételeket, a fizetendő járandóság kiszámítási módját, és adott esetben a különböző bérkategóriákba való besorolás kritériumait.
(5) A tagállamok megnevezik azokat a szerveket és hatóságokat, amelyekhez a munkavállalók és a vállalkozások a területükön fennálló jogaikra és kötelességeikre alkalmazandó nemzeti joggal és gyakorlattal kapcsolatos általános információkért fordulhatnak.
III. FEJEZET
IGAZGATÁSI EGYÜTTMŰKÖDÉS
6. cikk
Kölcsönös segítségnyújtás - általános elvek
(1) A tagállamok szorosan együttműködnek, és indokolatlan késedelem nélkül, kölcsönösen segítséget nyújtanak egymásnak, hogy megkönnyítsék ezen irányelv és a 96/71/EK irányelv végrehajtását, alkalmazását és gyakorlati érvényesítését.
(2) A tagállamok közötti együttműködésnek magában kell foglalnia mindenekelőtt a 96/71/EK irányelv 1. cikkének (3) bekezdésében említett, kiküldetést megvalósító helyzetekre vonatkozóan az illetékes hatóságok által benyújtott, indokolással ellátott információkérések megválaszolását, valamint e helyzetekre vonatkozóan ellenőrzések és vizsgálatok lefolytatását, többek között a munkavállalók kiküldetésére alkalmazandó szabályok be nem tartásának vagy az azokkal való visszaéléseknek a kivizsgálását. Információkérésnek minősülnek a VI. fejezetben említett közigazgatási szankciók és/vagy bírságok esetleges behajtásával kapcsolatos információk, illetve az ilyen szankciók és/vagy bírságok kiszabásáról szóló határozatok megküldése is.
(3) A tagállamok közötti együttműködés kiterjedhet a dokumentumok továbbítására és kézbesítésére is.
(4) A valamely másik tagállam illetékes hatóságaitól érkező segítségnyújtás iránti megkeresés megválaszolása céljából a tagállamok biztosítják, hogy a területükön letelepedett szolgáltatók - nemzeti jogszabályaiknak megfelelően - valamennyi, a tevékenységük felügyeletéhez szükséges információt megadjanak illetékes hatóságaiknak. A tagállamok az információszolgáltatás elmulasztásának esetén megteszik a megfelelő intézkedéseket.
(5) Amennyiben nehézségbe ütközik az információkérés teljesítése vagy az ellenőrzések, illetve a vizsgálatok lefolytatása, a nehézségek megoldása érdekében a megkeresett tagállam erről haladéktalanul tájékoztatja a megkereső tagállamot.
Az információcsere terén továbbra is fennálló problémák vagy az információk megadásának állandó elutasítása esetében a Bizottság, miután - adott esetben az IMI-n keresztül - tájékoztatták, meghozza a megfelelő intézkedéseket.
(6) A tagállamok a más tagállamok vagy a Bizottság által kért információkat elektronikus úton, az alábbi határidőkön belül küldik meg:
a)
másik tagállamban való letelepedés ellenőrzésének céljából a nyilvántartásokhoz való - például a héa-körbe való bejelentkezés megerősítését szolgáló - hozzáférést igénylő sürgős esetekben: a lehető leghamarabb, de legkésőbb a megkeresés kézhezvételétől számított két munkanapon belül.
A megkeresésben egyértelműen meg kell jelölni a sürgősség indokát, bizonyos mértékben részletekkel szolgálva a sürgősség megalapozottságát illetően.
b)
minden egyéb információkérés esetében: a megkeresés kézhezvételétől számított legfeljebb 25 munkanapon belül, kivéve, ha a tagállamok kölcsönösen ennél rövidebb határidőben állapodnak meg.
(7) A tagállamok biztosítják, hogy a szolgáltatókat tartalmazó olyan nyilvántartásokba, amelyekbe a területükön működő illetékes hatóságok betekinthetnek, más tagállamok megfelelő illetékes hatóságai is azonos feltételek mellett betekinthessenek ezen irányelv és a 96/71/EK irányelv végrehajtása céljából, amennyiben a tagállamok szerepeltetik ezeket a nyilvántartásokat az IMI-ben.
(8) A tagállamok biztosítják, hogy a 2. cikk a) pontjában említett szervek által egymás között kicserélt vagy a számukra továbbított információkat kizárólag abban az ügyben vagy ügyekben lehessen felhasználni, amellyel vagy amelyekkel kapcsolatban azokat kikérték.
(9) A kölcsönös igazgatási együttműködésre és segítségnyújtásra díjmentesen kerül sor.
(10) Az információkérés nem gátolja meg az illetékes hatóságokat abban, hogy a vonatkozó nemzeti és uniós jogszabályoknak megfelelően intézkedéseket hozzanak a 96/71/EK irányelv vagy ezen irányelv állítólagos megsértésének kivizsgálására és megelőzésére.
7. cikk
A tagállamok szerepe az igazgatási együttműködés keretében
(1) A 96/71/EK irányelv 4. és 5. cikkében foglalt elveknek megfelelően abban az időszakban, amíg a munkavállaló egy másik tagállamban van kiküldetésben, a 96/71/EK irányelv értelmében betartandó foglalkoztatási szabályok és feltételek ellenőrzése - szükség esetén a letelepedés helye szerinti tagállam hatóságaival együttműködve - a fogadó tagállam hatóságainak feladatkörébe tartozik.
(2) A szolgáltató letelepedési helye szerinti tagállam továbbra is nyomon követést, ellenőrzést végez, és meghozza a szükséges felügyeleti vagy végrehajtási intézkedéseket a másik tagállamban kiküldetésben lévő munkavállalók tekintetében, a nemzeti jognak, gyakorlatnak és közigazgatási eljárásoknak megfelelően.
(3) A 96/71/EK irányelv és ezen irányelv alapján alkalmazandó feltételeknek való megfelelés biztosítása érdekében a szolgáltató letelepedési helye szerinti tagállam segítséget nyújt a kiküldetés helye szerinti tagállamnak. Ez a feladat semmilyen módon sem korlátozhatja a kiküldetés helye szerinti tagállamot az ezen irányelv és a 96/71/EK irányelv szerinti nyomon követés és ellenőrzés elvégzésében, valamint a szükséges felügyeleti és végrehajtási intézkedések meghozatalában.
(4) Amennyiben a tények esetleges szabálytalanságokra utalnak, az adott tagállam saját kezdeményezésére indokolatlan késedelem nélkül közli az érintett tagállammal az összes vonatkozó információt.
(5) A fogadó tagállam illetékes hatóságai szintén megkereshetik a letelepedés helye szerinti tagállam illetékes hatóságait minden olyan eset tekintetében, amelyben szolgáltatásokat nyújtanak, vagy minden egyes szolgáltató tekintetében, hogy adjanak tájékoztatást a szolgáltató letelepedési helyének jogszerűségére, a szolgáltató megfelelő magatartására, valamint a vonatkozó szabályok bármilyen megsértésének hiányára vonatkozóan. A letelepedés helye szerinti tagállam illetékes hatóságai ezt a tájékoztatást a 6. cikk értelmében adják.
(6) Az e cikkben megállapított kötelezettség nem ró olyan terhet a letelepedés helye szerinti tagállamra, hogy ténymegállapító szemléket és ellenőrzéseket végezzen a szolgáltatásnyújtás helye szerinti fogadó tagállam területén. Az ilyen szemléket és ellenőrzéseket szükség esetén a fogadó tagállam hatóságai saját kezdeményezésükre vagy a letelepedés helye szerinti tagállam illetékes hatóságainak megkeresésére végezhetik el a 10. cikkel összhangban, valamint a fogadó tagállam nemzeti joga, gyakorlata és közigazgatási eljárásai által biztosított és az uniós jognak megfelelő felügyeleti jogkörnek megfelelően.
8. cikk
Kapcsolódó intézkedések
(1) A tagállamok a Bizottság segítségével kapcsolódó intézkedéseket hoznak az igazgatási együttműködésért és kölcsönös segítségnyújtásért, valamint az alkalmazandó szabályok betartásának és végrehajtásának nyomon követéséért felelős tisztviselők közötti csere fejlesztésére, megkönnyítésére és ösztönzésére. A tagállamok emellett kapcsolódó intézkedéseket hozhatnak a kiküldött munkavállalók számára tájékoztatást nyújtó szervezetek támogatása érdekében.
(2) A Bizottság felméri, hogy mekkora pénzügyi támogatásra van szükség az igazgatási együttműködés további javításához és a kölcsönös bizalom fokozásához olyan projektek segítségével, mint például az érintett tisztviselők cseréjének támogatása, a képzés ösztönzése, továbbá a legjobb gyakorlatokra vonatkozó kezdeményezések, többek között az uniós szintű szociális partnerek legjobb gyakorlataira vonatkozó kezdeményezések fejlesztése, megkönnyítése és ösztönzése, mint amilyen például a betartandó foglalkoztatási szabályokra és feltételekre vonatkozó általános és ágazatspecifikus információkat tartalmazó adatbázisok vagy közös honlapok kifejlesztése és frissítése, illetve a kiküldetési folyamattal kapcsolatos átfogó adatok összegyűjtése és értékelése.
Amennyiben a Bizottság arra a következtetésre jut, hogy szükség van rá, az Európai Parlament és Tanács költségvetési eljárásban fennálló előjogainak sérelme nélkül igénybe veszi az igazgatási együttműködés megerősítésére irányuló, rendelkezésre álló pénzügyi eszközöket.
(3) A Bizottság és a tagállamok - a szociális partnerek autonómiájának tiszteletben tartása mellett - gondoskodhatnak a szociális partnerek azon vonatkozó uniós és nemzeti szintű kezdeményezéseinek megfelelő támogatásáról, amelyek célja a vállalkozások és munkavállalók ezen irányelvben és a 96/71/EK irányelvben foglalt alkalmazandó foglalkoztatási szabályokról és feltételekről való tájékoztatása.
IV. FEJEZET
A MEGFELELÉS NYOMON KÖVETÉSE
9. cikk
Adminisztratív követelmények és ellenőrzési intézkedések
(1) A tagállamok kizárólag olyan adminisztratív követelményeket és ellenőrzési intézkedéseket írhatnak elő, amelyek az ezen irányelvben, valamint a 96/71/EK irányelvben foglalt kötelezettségeknek való megfelelés hatékony nyomon követéséhez szükségesek, és az uniós joggal összhangban indokoltak és arányosak.
E célból a tagállamok mindenekelőtt az alábbi intézkedéseket írhatják elő:
a)
a más tagállamban letelepedett szolgáltatókat terhelő, arra vonatkozó kötelezettség, hogy a felelős nemzeti illetékes hatóságoknak legkésőbb a szolgáltatásnyújtási tevékenység megkezdésekor egy egyszerű nyilatkozatot tegyenek a fogadó tagállam hivatalos nyelvén/nyelvein vagy a fogadó tagállam által elfogadott más nyelv(ek)en, amely tartalmazza az ahhoz szükséges releváns információkat, hogy a munkavégzés helyén ellenőrizhetők legyenek a helyzetükkel kapcsolatos tények, többek között:
i.
a szolgáltató kiléte;
ii.
előzetes becslés az egyértelműen azonosítható kiküldött munkavállalók számáról;
iii.
az e) és f) pontban említett személyek;
iv.
a kiküldetés tervezett időtartama, kezdete és vége;
v.
a munkavégzés helyének címe(i); valamint
vi.
a kiküldetésre okot adó szolgáltatások jellege;
b)
arra vonatkozó kötelezettség, hogy a munkaszerződést vagy egy, a 91/533/EGK tanácsi irányelv (13) szerinti, azzal egyenértékű dokumentumot, beleértve adott esetben az említett irányelv 4. cikkében említett kiegészítő információkat is, a fizetési papírokat, a napi munkaidő kezdetét, végét és időtartamát feltüntető munkaidő-nyilvántartó lapokat és a bérkifizetést igazoló dokumentumokat vagy az ezekkel egyenértékű dokumentumok másolatát a kiküldetés ideje alatt megőrizzék vagy rendelkezésre bocsássák és/vagy papíralapú vagy elektronikus másolatban megőrizzék egy, a területükön - például a munkavégzés helyén vagy az építési területen, vagy a közlekedési ágazatban dolgozó utazó munkavállalók esetében a tevékenység bázisán vagy a járműben, amellyel a szolgáltatást nyújtják - hozzáférhető és egyértelműen meghatározott helyen;
c)
a b) pontban említett dokumentumok átadásának kötelezettsége a kiküldetési idő lejártát követő ésszerű időtartamon belül, a fogadó tagállam hatóságainak kérésére;
d)
a b) pontban említett dokumentumoknak a fogadó tagállam hivatalos nyelvére/nyelveire vagy a fogadó tagállam által elfogadott más nyelv(ek)re történő lefordítására irányuló kötelezettség;
e)
a szolgáltatásnyújtás helye szerinti fogadó tagállambeli illetékes hatóságokkal való kapcsolattartásért, valamint szükség szerint a dokumentumok és/vagy értesítések kiküldéséért és átvételéért felelős személy kijelölésének kötelezettsége;
f)
képviselőként eljáró kapcsolattartó személy kinevezésének kötelezettsége, akin keresztül az érintett szociális partnerek a szolgáltatásnyújtás ideje alatt szükség esetén kapcsolatba léphetnek a szolgáltatóval a fogadó tagállamon belüli kollektív tárgyalások folytatására való felkérése céljából, a nemzeti jognak és/vagy gyakorlatnak megfelelően. Ez a személy lehet az e) pontban említettől eltérő személy, és nem szükséges a fogadó államban tartózkodnia, de ésszerű és indokolt kérés esetén rendelkezésre kell állnia.
(2) A tagállamok egyéb adminisztratív követelményeket és ellenőrzési intézkedéseket is előírhatnak, amennyiben olyan további helyzetek vagy új fejlemények merülnek fel, amelyek esetében a meglévő adminisztratív követelmények és ellenőrzési intézkedések nem tűnnek elégségesnek vagy eléggé hatékonynak a 96/71/EK irányelvben és ezen irányelvben előírt kötelezettségeknek való megfelelés hatékony nyomon követése céljából, feltéve, hogy az ilyen egyéb követelmények és intézkedések indokoltak és arányosak.
(3) E cikk egyik rendelkezése sem érinti a munkavállalók védelmére vagy foglalkoztatására vonatkozó uniós jogszabályokból - köztük a 89/391/EGK tanácsi irányelvből (14) és a 883/2004/EK rendeletből - és/vagy a nemzeti jogból fakadó egyéb kötelezettségeket, feltéve, hogy azok az adott tagállamban letelepedett vállalkozásokra egyaránt alkalmazandók, továbbá indokoltak és arányosak.
(4) A tagállamok biztosítják, hogy a munkavállalók kiküldetésével összefüggő, e cikk szerinti eljárások és alaki követelmények a vállalkozások által távolról, lehetőleg elektronikus úton, felhasználóbarát módon teljesíthetők legyenek.
(5) A tagállamok értesítik a Bizottságot és tájékoztatják a szolgáltatókat minden általuk alkalmazott vagy végrehajtott, az (1) és a (2) bekezdésben említettek szerinti intézkedésről. A Bizottság értesíti a többi tagállamot az érintett intézkedésekről. A szolgáltatóknak szóló tájékoztatást egy egységes nemzeti honlapon általánosan hozzáférhetővé kell tenni a tagállamok által meghatározott legrelevánsabb nyelv(ek)en.
A Bizottság szorosan nyomon követi az (1) és a (2) bekezdésben említett intézkedések alkalmazását, értékeli azok uniós jognak való megfelelését, továbbá adott esetben az EUMSZ szerinti hatásköreinek megfelelően megteszi a szükséges intézkedéseket.
A Bizottság rendszeresen jelentést tesz a Tanácsnak a tagállamok által közölt intézkedésekről és - adott esetben - az általa végzett vizsgálat és/vagy értékelés aktuális állásáról.
10. cikk
Ellenőrzések
(1) A tagállamok biztosítják, hogy a nemzeti joggal és gyakorlattal összhangban előírt megfelelő és hatékony ellenőrzések és nyomonkövetési mechanizmusok rendelkezésre álljanak, valamint hogy a nemzeti jog alapján kijelölt hatóságok hatékony és megfelelő ellenőrzéseket végezzenek területükön annak érdekében, hogy ellenőrizzék és nyomon kövessék a 96/71/EK irányelvben előírt rendelkezések és szabályok betartását, tekintetbe véve ezen irányelv vonatkozó rendelkezéseit, és ezáltal garantálják azok megfelelő alkalmazását és érvényesítését. A véletlenszerű ellenőrzések lehetőségétől függetlenül az ellenőrzések alapját elsősorban az illetékes hatóságok által végzett kockázatértékelésnek kell képeznie. A kockázatértékelésben meg lehet határozni azokat a tevékenységi ágazatokat, amelyekre területükön a szolgáltatásnyújtás céljából kiküldetésbe küldött munkavállalók foglalkoztatása összpontosul. Az ilyen kockázatértékelés készítése során figyelembe vehetik különösen a megvalósított nagy infrastruktúra-projekteket, a hosszú alvállalkozói láncok meglétét, a földrajzi közelséget, meghatározott ágazatok különleges problémáit és igényeit, a korábbi jogsértéseket, valamint egyes munkavállalói csoportok kiszolgáltatottságát.
(2) A tagállamok biztosítják, hogy az e cikk szerinti ellenőrzések, valamint megfelelést ellenőrző vizsgálatok ne legyenek megkülönböztető jellegűek és/vagy aránytalanok, miközben figyelembe veszik ezen irányelv vonatkozó rendelkezéseit is.
(3) Ha az ellenőrzések során és a 4. cikkre tekintettel információra van szükség, a fogadó tagállam és a letelepedés helye szerinti tagállam az igazgatási együttműködés szabályai szerint jár el. Az illetékes hatóságok különösen a 6. és 7. cikkben megállapított szabályok és elvek szerint működnek együtt.
(4) Azokban a tagállamokban, amelyekben a kiküldött munkavállalókra vonatkozó, a 96/71/EK irányelv 3. cikkében említett foglalkoztatási szabályokat és feltételeket és különösen a minimális bérszinteket - de többek között a munkaidőt is - a nemzeti jog és/vagy gyakorlat szerint a szociális partnerek állapítják meg, a szociális partnerek megfelelő szinten és a tagállamok által megállapított feltételek szerint a kiküldött munkavállalók vonatkozó foglalkoztatási szabályainak és feltételeinek alkalmazását is nyomon követhetik, feltéve, hogy biztosított a 96/71/EK irányelv és ezen irányelv által biztosított védelemmel egyenértékű, megfelelő szintű védelem.
(5) Azok a tagállamok, amelyekben a munkaügyi felügyeleti hatóságok illetékessége nem terjed ki a kiküldött munkavállalók munkafeltételeinek és/vagy foglalkoztatási szabályainak és feltételeinek ellenőrzésére és nyomon követésére, a nemzeti joggal és/vagy gyakorlattal összhangban a foglalkoztatási szabályok és feltételek betartását garantáló megállapodásokat, eljárásokat és mechanizmusokat hozhatnak létre, módosíthatnak, illetve tarthatnak fenn, feltéve, hogy a megállapodások a 96/71/EK irányelv és az ezen irányelv által biztosított védelemmel egyenértékű, megfelelő mértékű védelmet garantálnak az érintetteknek.
V. FEJEZET
KÖTELEZETTSÉGEK ÉRVÉNYESÍTÉSE
11. cikk
Jogvédelem - a panasztétel megkönnyítése - elmaradt kifizetések
(1) A 96/71/EK irányelv - különösen annak 6. cikke - és ezen irányelv értelmében fennálló kötelezettségek érvényesítése érdekében a tagállamok gondoskodnak arról, hogy - akár azon tagállamban is, amelynek területén a munkavállaló kiküldetésben van vagy volt - hatékony mechanizmusok álljanak rendelkezésre, amelyek révén a kiküldött munkavállalók, amennyiben úgy vélik, hogy a rájuk vonatkozó szabályok alkalmazásának elmaradása miatt veszteség vagy kár érte őket, közvetlenül panaszt nyújthatnak be, valamint bírósági vagy közigazgatási eljárást indíthatnak munkaadójuk ellen még azt követően is, hogy a munkaviszony, amelyben a szabályt állítólag nem tartották be, már megszűnt.
(2) Az (1) bekezdést a tagállami bíróságoknak a különösen a vonatkozó uniós jogszabályokban és/vagy nemzetközi egyezményekben megállapított illetékessége sérelme nélkül kell alkalmazni.
(3) A tagállamok biztosítják, hogy a szakszervezetek és más harmadik felek, mint például azok az egyesületek, szervezetek vagy egyéb jogi személyek, amelyeknek a nemzeti jogban lefektetett kritériumoknak megfelelően jogos érdeke ezen irányelv és a 96/71/EK irányelv betartásának biztosítása, a kiküldött munkavállalók és/vagy munkáltatóik jóváhagyásával az ő nevükben vagy érdekükben részt vehessenek az ezen irányelv és a 96/71/EK irányelv végrehajtásáért és/vagy az ebből az irányelvből és a 96/71/EK irányelvből eredő kötelezettségek érvényesítéséért folytatott bírósági vagy közigazgatási eljárásokban.
(4) Az (1) és a (3) bekezdés az alábbiak sérelme nélkül alkalmazandó:
a)
az elévülési határidőket vagy a hasonló keresetek indítására nyitva álló határidőket meghatározó nemzeti szabályok, feltéve, hogy azok nem minősülnek olyanoknak amelyek gyakorlatilag lehetetlenné vagy túlságosan nehézzé tehetik az említett jogok gyakorlását;
b)
a szociális partnerek, a munkavállalók és a munkaadók képviselőit adott esetben a nemzeti jog és/vagy gyakorlat alapján megillető egyéb hatáskörök és kollektív jogok;
c)
a bíróság előtti képviseletre és védelemre vonatkozó nemzeti eljárási szabályok.
(5) Az (1) bekezdés értelmében bírósági vagy közigazgatási eljárást indító kiküldött munkavállalók védelemben részesülnek a munkaadó által alkalmazott bármely hátrányos bánásmóddal szemben.
(6) A tagállamok gondoskodnak arról, hogy a munkaadó és a kiküldött munkavállaló közötti szerződéses viszonyból fakadó mindennemű fizetési kötelezettség a kiküldött munkavállaló munkaadóját terhelje.
A tagállamok gondoskodnak mindenekelőtt arról, hogy rendelkezésre álljanak a szükséges mechanizmusok annak biztosítására, hogy a kiküldött munkavállalók:
a)
megkaphassanak minden, még kifizetetlen, nettó járandóságot, amely a 96/71/EK irányelv 3. cikke hatálya alá tartozó alkalmazandó foglalkoztatási szabályok és feltételek szerint még megillette volna őket;
b)
megkaphassák az elmaradt kifizetéseket, valamint a fizetésükből jogtalanul visszatartott adóösszegeket vagy társadalombiztosítási járulékösszegeket;
c)
megkaphassák a munkaadó által biztosított szállásért a bérből visszatartott vagy levont, a nettó járandósághoz vagy a szállás minőségéhez mérten túlzott költségek visszatérítését;
d)
adott esetben megkaphassák a fizetésükből jogtalanul visszatartott munkáltatói hozzájárulást a szociális partnerek közös alapjainak vagy intézményeinek fizetendő járulékok tekintetében.
Ez a bekezdés olyan esetben is alkalmazandó, ha a munkavállaló már visszatért abból a tagállamból, amelyben kiküldetésben volt.
12. cikk
Alvállalkozói felelősség
(1) A csalás és a visszaélések elleni küzdelem érdekében a tagállamok a megfelelő szociális partnerekkel folytatott konzultációt követően, a nemzeti joggal és/vagy gyakorlattal összhangban további - megkülönböztetésmentes és arányos - intézkedéseket hozhatnak annak biztosítása érdekében, hogy az alvállalkozói láncokban azt a vállalkozót, amelynek a 96/71/EK irányelv 1. cikkének (3) bekezdése szerinti munkáltató (szolgáltató) közvetlen alvállalkozója, a kiküldött munkavállaló - a munkáltatóval együttesen vagy a munkaadó helyett - felelősségre vonhassa az esetleges kifizetetlen, a jogszabály vagy kollektív szerződés szerinti minimális bérszinteknek megfelelő nettó járandóságok és/vagy a jogszabály vagy kollektív szerződés szerint a szociális partnerek közös alapjainak vagy intézményeinek fizetendő járulékok tekintetében, feltéve, hogy e járandóságok és járulékok a 96/71/EK irányelv 3. cikkének hatálya alá tartoznak.
(2) A 96/71/EK irányelv mellékletében említett tevékenységek tekintetében a tagállamok intézkedéseket hoznak annak biztosítása érdekében, hogy az alvállalkozói láncokban azt a vállalkozót, amelynek a munkáltató közvetlen alvállalkozója, a kiküldött munkavállaló - a munkaadóval együttesen vagy a munkaadó helyett - felelősségre vonhassa a kiküldött munkavállalók e cikk (1) bekezdésében említett jogai tekintetében.
(3) Az (1) és (2) bekezdésben említett felelősség a munkavállalónak a vállalkozó és alvállalkozója közötti szerződéses jogviszony keretében szerzett jogaira korlátozódik.
(4) A tagállamok a nemzeti jogban - az uniós joggal összeegyeztethető, továbbá megkülönböztetéstől mentes és arányos módon - szigorúbb szabályokat is előírhatnak az alvállalkozói felelősség hatályára és körére vonatkozóan. A tagállamok az uniós joggal összeegyeztethető módon a 96/71/EK irányelv mellékletében említettektől eltérő ágazatok tekintetében is rendelkezhetnek ilyen felelősségről.
(5) A tagállamok az (1), a (2) és a (4) bekezdésben említett esetekben rendelkezhetnek úgy, hogy az a vállalkozó, amely eleget tett a kellő gondosságra vonatkozó nemzeti jog szerinti kötelezettségeknek, nem tartozik felelősséggel.
(6) A (2) bekezdésben említett felelősségi szabályok helyett a tagállamok - az uniós és a nemzeti jognak és/vagy gyakorlatnak megfelelően - más olyan, megfelelő végrehajtási intézkedéseket is tehetnek, amelyek közvetlen alvállalkozói viszony esetén a vállalkozóval szemben hatékony és arányos szankciókat tesznek lehetővé a csalások és visszaélések elleni küzdelem érdekében olyan helyzetekben, amikor a munkavállalók számára nehézséget okoz jogaik gyakorlása.
(7) A tagállamok tájékoztatják a Bizottságot az e cikk alapján hozott intézkedésekről, és ezeket az információkat általánosan is hozzáférhetővé teszik az általuk megválasztott legrelevánsabb nyelv(ek)en.
A (2) bekezdés esetében a Bizottság részére nyújtott tájékoztatásnak ki kell terjednie az alvállalkozói láncokban fennálló felelősségre is.
A (6) bekezdés esetében a Bizottság részére nyújtott tájékoztatásnak ki kell terjednie az alternatív nemzeti intézkedések hatékonyságára a (2) bekezdésben említett felelősségi szabályok tekintetében.
A Bizottság ezt a tájékoztatást a többi tagállam rendelkezésére bocsátja.
(8) A Bizottság szorosan nyomon követi e cikk alkalmazását.
VI. FEJEZET
A KÖZIGAZGATÁSI PÉNZÜGYI SZANKCIÓK ÉS/VAGY BÍRSÁGOK HATÁROKON ÁTNYÚLÓ VÉGREHAJTÁSA
13. cikk
Alkalmazási kör
(1) Az egyéb uniós jogszabályokban előírt vagy előírható eszközök sérelme nélkül, a valamely tagállamban letelepedett szolgáltatóra azon okból kiszabott közigazgatási pénzügyi szankciók és/vagy bírságok határokon átnyúló végrehajtása tekintetében, hogy az említett szolgáltató nem tartotta be a munkavállalók más tagállamba történő kiküldésére vonatkozó szabályokat, alkalmazni kell a kölcsönös segítségnyújtás és kölcsönös elismerés elvét, valamint az e fejezetben előírt intézkedéseket és eljárásokat.
(2) Ezt a fejezetet alkalmazni kell továbbá az illetékes hatóságok által kiszabott, vagy közigazgatási vagy bírósági szerv által helybenhagyott, vagy adott esetben munkaügyi bíróságoktól származó azon közigazgatási pénzügyi szankciók és/vagy bírságok esetében, ideértve a díjakat és a pótdíjakat is, amelyek a 96/71/EK irányelv vagy ezen irányelv rendelkezéseinek a be nem tartásához kapcsolódnak.
Ez a fejezet nem alkalmazandó a 2005/214/IB tanácsi kerethatározat (15), a 44/2001/EK tanácsi rendelet (16) vagy a 2006/325/EK tanácsi határozat (17) hatálya alá tartozó pénzbüntetések végrehajtására.
14. cikk
Az illetékes hatóságok kijelölése
Minden tagállam az IMI-n keresztül tájékoztatja a Bizottságot arról, hogy nemzeti joga alapján e fejezet alkalmazásában mely hatóság(ok) illetékes(ek). A tagállamok kijelölhetnek egy vagy több, a megkeresések adminisztratív továbbításáért és átvételéért felelős, valamint egyéb releváns hatóságokat segítő központi hatóságot, amennyiben ez az adott tagállam belső rendszerének felépítéséből adódóan szükségesnek bizonyul.
15. cikk
Általános elvek - kölcsönös segítségnyújtás és elismerés
(1) A megkereső hatóság kérésére a megkeresett hatóság a 16. és 17. cikkre is figyelemmel:
a)
behajtja a megkereső tagállam jogával és eljárásaival összhangban a valamely illetékes hatóság által kiszabott, illetve közigazgatási vagy bírósági szerv, vagy adott esetben munkaügyi bíróság által helybenhagyott azon közigazgatási szankciókat és/vagy bírságokat, amelyek nem képezik további fellebbezés tárgyát, vagy
b)
megküldi az ilyen szankciót és/vagy bírságot kiszabó határozatot.
Ezen túlmenően a megkeresett hatóság megküld minden egyéb, az ilyen szankció és/vagy bírság behajtásához kapcsolódó releváns dokumentumot, ideértve a behajtás iránti megkeresés végrehajtásának jogalapjául és jogcíméül szolgáló ítéletet vagy jogerős határozatot, amely annak hiteles másolata is lehet.
(2) A megkereső hatóságnak gondoskodnia kell arról, hogy a közigazgatási szankció és/vagy bírság behajtása, illetve az ilyen szankció és/vagy bírság kiszabásáról szóló határozat megküldése iránti megkeresés összhangban legyen az adott tagállamban hatályos törvényekkel, rendeletekkel és közigazgatási gyakorlattal.
Ilyen megkeresésre csak akkor kerülhet sor, ha a megkereső hatóság a saját állama törvényeivel, rendeleteivel és közigazgatási gyakorlatával összhangban nem tudja behajtani a szankciót és/vagy bírságot, vagy teljesíteni a megküldést.
A megkereső hatóság nem kérheti a közigazgatási szankció és/vagy bírság behajtását, illetve az ilyen szankció és/vagy bírság kiszabásáról szóló határozat megküldését, ha és amíg a megkereső tagállamban vitatják vagy kifogásolják a szankciót és/vagy bírságot, valamint az annak alapját képező követelést és/vagy az annak végrehajtását a megkereső tagállamban engedélyező okiratot.
(3) A közigazgatási szankció és/vagy bírság behajtása, illetve az ilyen szankció és/vagy bírság kiszabásáról szóló határozat megküldése iránt megkeresett illetékes hatóságnak a számára az e fejezettel és a 21. cikkel összhangban továbbított határozatot minden további alaki követelmény nélkül el kell ismernie, és haladéktalanul meg kell tennie minden szükséges intézkedést a határozat végrehajtására, kivéve, ha a megkeresett hatóság úgy határoz, hogy a 17. cikkben meghatározott valamely elutasítási indokra hivatkozik.
(4) A közigazgatási szankció és/vagy bírság behajtása, illetve az ilyen szankció és/vagy bírság kiszabásáról szóló határozat megküldése céljából a megkeresett hatóságnak az ugyanazon, vagy - ennek hiányában - hasonló jogsértés vagy határozat esetében alkalmazandó, a megkeresett tagállamban hatályos nemzeti törvényekkel, rendeletekkel és közigazgatási gyakorlattal összhangban kell eljárnia.
A közigazgatási szankció és/vagy bírság kiszabásáról szóló határozat megkeresett hatóság általi megküldése, valamint a behajtás iránti megkeresés a megkeresett tagállam nemzeti törvényeivel, rendeleteivel és közigazgatási gyakorlatával összhangban ugyanolyan joghatással bír, mintha arra a megkereső tagállamban került volna sor.
16. cikk
Behajtás vagy értesítés iránti megkeresés
(1) A megkereső hatóság általi, közigazgatási szankció és/vagy bírság behajtása iránti megkeresést és az ilyen szankcióval és/vagy bírsággal kapcsolatos határozatról szóló értesítést indokolatlan késedelem nélkül olyan egységes okirat révén kell végrehajtani, amely legalább az alábbiakat tartalmazza:
a)
a címzett neve és ismert címe, valamint a címzett azonosítására vonatkozó minden egyéb lényeges adat vagy információ;
b)
összefoglalás a jogsértéssel kapcsolatos tényekről és körülményekről, a jogsértés jellegéről és a vonatkozó alkalmazandó szabályokról;
c)
a megkereső tagállambeli végrehajtást lehetővé tevő jogi aktus és minden egyéb, a követelés, közigazgatási szankció és/vagy bírság alapjául szolgáló releváns információ vagy dokumentum - az igazságügyi jellegű információkat és dokumentumokat is ideértve -; valamint
d)
a közigazgatási szankció és/vagy bírság elbírálásért felelős illetékes hatóság és - ha előbbivel nem azonos -, azon illetékes szerv megnevezése, címe és egyéb elérhetőségei, amelytől további információkat lehet kapni a közigazgatási szankcióról és/vagy bírságról, illetve a fizetési kötelezettséggel vagy az azt kiszabó határozattal szembeni kifogásemelés lehetőségéről.
(2) A megkeresésnek az (1) bekezdésben előírtakon kívül tartalmaznia kell az alábbiakat:
a)
határozat megküldése esetében a megküldés célja és a megküldés teljesítésére előírt határidő;
b)
behajtás iránti megkeresés esetében az ítélet vagy határozat végrehajthatóvá vagy jogerőssé válásának időpontja, a közigazgatási szankció és/vagy bírság jellegének leírása és összegének megjelölése, a végrehajtási eljárással kapcsolatos minden releváns időpont (ideértve azt is, hogy kézbesítették-e az ítéletet vagy határozatot az alperes(ek)nek, és ha igen, hogyan, és/vagy távollétében/távollétükben hozták-e meg, valamint a megkereső hatóság általi megerősítést is arra vonatkozóan, hogy a szankció és/vagy bírság nem képezi további fellebbezés tárgyát), valamint a megkeresés alapjául szolgáló követelés és annak fő elemei.
(3) A megkeresett hatóság nemzeti jogának és/vagy gyakorlatának megfelelően minden szükséges lépést megtesz a behajtás iránti megkeresésnek vagy a közigazgatási szankciót és/vagy bírságot kiszabó határozatnak és szükség esetén a vonatkozó dokumentumoknak a szolgáltatónak való mielőbbi, de legkésőbb az azok kézhezvételét követő egy hónapon belüli megküldése érdekében.
A megkeresett hatóság a lehető legrövidebb időn belül tájékoztatja a megkereső hatóságot az alábbiakról:
a)
a behajtás és megküldés iránti megkeresés alapján végrehajtott intézkedésről és arról, hogy pontosan mikor került sor a címzettnek való megküldésre;
b)
az elutasítás indokairól, amennyiben a megkeresett hatóság a 17. cikk alapján elutasítja a közigazgatási szankció és/vagy bírság behajtása vagy a közigazgatási szankciót és/vagy bírságot kiszabó határozat megküldése iránti megkeresés teljesítését.
17. cikk
Az elutasítás indokai
A megkeresett hatóságok nem kötelesek eleget tenni a behajtás vagy a megküldés iránti megkeresésnek, ha a megkeresés nem tartalmazza a 16. cikk (1) és (2) bekezdésében említett információkat vagy hiányos, vagy láthatóan nem felel meg az alapul szolgáló határozatnak.
Ezenkívül a megkeresett hatóságok az alábbi körülmények fennállása esetén tagadhatják meg a behajtás iránti megkeresés teljesítését:
a)
a megkeresett hatóság általi utánajárás nyomán nyilvánvalóvá válik, hogy a közigazgatási szankció és/vagy bírság behajtásához szükséges előirányzott költségek vagy források aránytalan mértékűek a behajtandó összeghez képest, vagy ezek a költségek és források jelentős nehézségeket okoznának;
b)
a pénzügyi szankció és/vagy bírság teljes összege nem éri el a 350 EUR-t vagy az ennek az összegnek megfelelő értéket;
c)
az alpereseknek a megkeresett tagállam alkotmányában lefektetett alapvető jogai és szabadságai, illetve a rájuk vonatkozó alapvető jogi elvek tiszteletben tartásának hiánya.
18. cikk
Az eljárás felfüggesztése
(1) Amennyiben a behajtási vagy a megküldési eljárás során az érintett szolgáltató vagy valamely érdekelt fél kifogást emel vagy fellebbez a közigazgatási szankcióval és/vagy bírsággal és/vagy az annak alapját képező követeléssel szemben, a szankció és/vagy bírság határokon átnyúló végrehajtására irányuló eljárást fel kell függeszteni, amíg a megkereső tagállam megfelelő illetékes szerve vagy hatósága határozatot nem hoz az ügyben.
A kifogásemelést, illetve fellebbezést a megkereső tagállam megfelelő illetékes szervéhez vagy hatóságához kell benyújtani.
A megkereső hatóság haladéktalanul tájékoztatja a megkeresett hatóságot a vitatás tényéről.
(2) A megkeresett tagállamban tett végrehajtási intézkedésekkel vagy a megkeresett hatóság általi megküldés érvényességével kapcsolatos vitákat a megkeresett tagállam illetékes szervénél vagy igazságügyi hatóságánál kell rendezni, annak törvényei és rendeletei szerint.
19. cikk
Költségek
(1) Az e fejezetben említett szankciókkal és/vagy bírságokkal összefüggésben behajtott összegek a megkeresett hatóságot illetik.
A megkeresett hatóságnak tagállama saját pénznemében kell behajtania az esedékes összegeket, a saját tagállama hasonló követelések esetében alkalmazandó törvényeivel, rendeleteivel, közigazgatási eljárásaival vagy gyakorlatával összhangban.
A megkeresett hatóság szükség esetén nemzeti jogának és gyakorlatának megfelelően a szankció és/vagy bírság kiszabása napján érvényes árfolyamon átváltja a szankció és/vagy bírság összegét a megkeresett állam pénznemére.
(2) A tagállamok nem követelik egymástól az olyan költségek megtérítését, amelyek az ezen irányelv értelmében egymásnak nyújtott kölcsönös segítségnyújtás vagy az irányelv alkalmazásának okán merülnek fel.
VII. FEJEZET
ZÁRÓ RENDELKEZÉSEK
20. cikk
Szankciók
A tagállamok megállapítják az ezen irányelv értelmében elfogadott nemzeti rendelkezések megsértése esetén alkalmazandó szankciókra vonatkozó szabályokat, és megtesznek minden szükséges intézkedést azok végrehajtásának és az azoknak való megfelelésnek a biztosítása érdekében. A szankcióknak hatékonyaknak, arányosaknak és visszatartó erejűeknek kell lenniük. A tagállamok e rendelkezésekről legkésőbb 2016. június 18-ig tájékoztatják a Bizottságot. A tagállamok az e rendelkezéseket érintő minden későbbi módosításról is haladéktalanul értesítik a Bizottságot.
21. cikk
Belső piaci információs rendszer
(1) A tagállamok illetékes hatóságai közötti igazgatási együttműködés és kölcsönös segítségnyújtás megvalósítása, melyekről a 6. cikk, a 7. cikk, a 10. cikk (3) bekezdése és a 14-18. cikk rendelkezik, az 1024/2012/EU rendelet által létrehozott belső piaci információs rendszeren (IMI) keresztül történik.
(2) A tagállamok kétoldalú megállapodásokat vagy szabályokat alkalmazhatnak az illetékes hatóságaik által a kiküldetésben lévő munkavállalókra vonatkozó, a 96/71/EK irányelv 3. cikkében említett foglalkoztatási szabályok és feltételek alkalmazását és nyomon követését illetően folytatott igazgatási együttműködésre és kölcsönös segítségnyújtásra vonatkozóan, feltéve, hogy e megállapodások, illetve szabályok nem sértik az érintett személyek és vállalkozások jogait és kötelezettségeit.
A tagállamok tájékoztatják a Bizottságot az általuk alkalmazott kétoldalú megállapodásokról és/vagy szabályokról, és e kétoldalú megállapodások szövegét általánosan hozzáférhetővé teszik.
(3) A (2) bekezdésben említett kétoldalú megállapodásokkal vagy szabályokkal összefüggésben a tagállamok illetékes hatóságai a lehető legnagyobb mértékben az IMI-rendszert használják. Ha valamelyik érintett tagállamban az illetékes hatóság használta az IMI-t, minden további szükséges ellenőrzés esetében is lehetőség szerint használnia kell.
22. cikk
Az 1024/2012/EU rendelet módosítása
Az 1024/2012/EU rendelet melléklete a következő pontokkal egészül ki:
„(6)
Az Európai Parlament és a Tanács 1996. december 16-i 96/71/EK irányelve a munkavállalók szolgáltatások nyújtása keretében történő kiküldetéséről (18): 4. cikk.
(7)
Az Európai Parlament és a Tanács 2014. május 15-i 2014/67/EU irányelve a munkavállalók szolgáltatások nyújtása keretében történő kiküldetéséről szóló 96/71/EK irányelv érvényesítéséről és a belső piaci információs rendszer keretében történő igazgatási együttműködésről szóló 1024/2012/EU rendelet (az IMI-rendelet) módosításáról (19) 6. cikk, 7. cikk, 10. cikk (3) bekezdése és a 14-18. cikk.
23. cikk
Átültetés
(1) A tagállamok hatályba léptetik azokat a törvényeket, rendeleteket és közigazgatási rendelkezéseket, amelyek szükségesek ahhoz, hogy ennek az irányelvnek 2016. június 18-ig megfeleljenek. Erről haladéktalanul tájékoztatják a Bizottságot.
Amikor a tagállamok elfogadják ezeket az intézkedéseket, azokban hivatkozni kell erre az irányelvre, vagy azokhoz hivatalos kihirdetésük alkalmával ilyen hivatkozást kell fűzni. A hivatkozás módját a tagállamok határozzák meg.
(2) A tagállamok közlik a Bizottsággal nemzeti joguk azon főbb intézkedéseinek szövegét, amelyeket az ezen irányelv által szabályozott területen fogadnak el.
24. cikk
Felülvizsgálat
(1) A Bizottság felülvizsgálja ennek az irányelvnek az alkalmazását és végrehajtását.
Legkésőbb 2019. június 18-ig a Bizottság az ezen irányelv alkalmazásáról és végrehajtásáról szóló jelentést nyújt be az Európai Parlamentnek, a Tanácsnak és az Európai Gazdasági és Szociális Bizottságnak, és adott esetben szükséges módosításokat vagy kiigazításokat javasol.
(2) Felülvizsgálatában a Bizottság a tagállamokkal, és adott esetben a szociális partnerekkel folytatott uniós szintű konzultációt követően, különösen az alábbiakat értékeli:
a)
a kiküldetés valódiságának megállapítására szolgáló tényszerű elemek szükségessége és megfelelősége, többek között olyan meglévő elemek módosításának vagy lehetséges új elemek meghatározásának a lehetősége, amelyeket figyelembe vesznek annak megállapítása során, hogy a vállalkozás valódi-e, és hogy a kiküldött munkavállaló a 4. cikkben említetteknek megfelelően ideiglenes jelleggel végzi-e munkáját;
b)
a kiküldetési folyamattal kapcsolatosan hozzáférhető adatok megfelelősége;
c)
a nemzeti ellenőrzési intézkedések alkalmazásának megfelelősége és helyénvalósága mindazon tapasztalatok fényében, amelyek az igazgatási együttműködési és információcsere-rendszerrel, illetve annak hatékonyságával kapcsolatban ez idő alatt összegyűltek, továbbá figyelembe véve az egységesebb, szabványosított dokumentumok kidolgozását, a munkavállalók kiküldetése terén folytatott ellenőrzések kapcsán a közös elvek, illetve normák kidolgozását és a technológiai fejlesztéseket, a 9. cikkben említetteknek megfelelően;
d)
az alkalmazandó szabályok betartásának biztosítását szolgáló, a felelősséggel kapcsolatos és/vagy végrehajtási intézkedések és a munkavállalói jogok tényleges védelme az alvállalkozói láncokban, a 12. cikkben említetteknek megfelelően;
e)
a közigazgatási szankciók és/vagy bírságok határokon átnyúló végrehajtására irányuló rendelkezések alkalmazása, különösen a rendszerrel kapcsolatos tapasztalatok és e rendszer hatékonysága fényében, a IV. fejezetben meghatározottaknak megfelelően;
f)
az IMI-vel kapcsolatos kétoldalú megállapodások vagy szabályok alkalmazása, figyelembe véve adott esetben az 1024/2012/EU rendelet 25. cikkének (1) bekezdésében említett jelentést.
g)
a tagállamoktól vagy a Bizottságtól kért információk rendelkezésre bocsátására a 6. cikk (6) bekezdésében megállapított határidők kiigazításának lehetősége annak érdekében, hogy e határidőket csökkenteni lehessen, figyelembe véve az IMI működésében és használatában elért eredményeket.
25. cikk
Hatálybalépés
Ez a rendelet az Európai Unió Hivatalos Lapjában való kihirdetését követő huszadik napon lép hatályba.
26. cikk
Címzettek
Ennek az irányelvnek a tagállamok a címzettjei.
Kelt Brüsszelben, 2014. május 15-én.