ДИРЕКТИВА 2013/30/ЕС НА ЕВРОПЕЙСКИЯ ПАРЛАМЕНТ И НА СЪВЕТА
от 12 юни 2013 година
относно безопасността на свързаните с нефт и газ дейности в крайбрежни води и за изменение на Директива 2004/35/ЕО
(текст от значение за ЕИП)
ЕВРОПЕЙСКИЯТ ПАРЛАМЕНТ И СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взеха предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 192, параграф 1 от него,
като взеха предвид предложението на Европейската комисия,
след предаване на проекта на законодателния акт на националните парламенти,
като взеха предвид становището на Европейския икономически и социален комитет (1),
след консултация с Комитета на регионите,
в съответствие с обикновената законодателна процедура (2),
като имат предвид, че:
(1)
Член 191 от Договора за функционирането на Европейския съюз определя целите за опазване, защита и подобряване на качеството на околната среда и разумното и рационалното използване на природните ресурси. Това поражда задължение всички действия на Съюза да се съпровождат от висока степен на защита в съответствие с принципа на предпазните мерки и на принципите, че е необходимо да бъдат предприети превантивни действия, че екологичните щети следва да бъдат отстранявани преди всичко при техния източник и че замърсителят трябва да плати.
(2)
Целта на настоящата директива е да намалеят във възможно най-голяма степен случаите на големи аварии при свързаните с нефт и газ дейности в крайбрежни води и да бъдат ограничени последиците от тях, като по този начин се подобри защитата на морската среда и крайбрежните икономики срещу замърсяване, бъдат определени минимални условия за безопасно проучване и добив на нефт и газ в крайбрежни води и се ограничат евентуалните смущения на собственото производство на енергия в Съюза, както и да бъдат усъвършенствани механизмите за реакция в случай на авария.
(3)
Настоящата директива следва да се прилага не само за бъдещи инсталации и дейности, свързани с нефт и газ в крайбрежни води, но и по отношение на съществуващи инсталации, при спазване на съответните преходни разпоредби.
(4)
Големите аварии при свързаните с нефт и газ дейности в крайбрежни води могат да имат унищожителни и необратими последици върху морската и крайбрежната околна среда, както и значително отрицателно въздействие върху крайбрежните икономики.
(5)
Авариите при свързаните с нефт и газ дейности в крайбрежни води, по-специално аварията в Мексиканския залив през 2010 г., повишиха степента на информираност на обществеността относно рисковете при свързаните с нефт и газ дейности и доведоха до преразглеждане на политиките, насочени към осигуряване на безопасността на тези дейности. Комисията започна преглед на свързаните с нефт и газ дейности в крайбрежни води и изрази първоначалните си виждания относно безопасността им в съобщението „Изправени сме пред предизвикателството да се осигури безопасност на нефтените и газови дейности в морски райони“ от 13 октомври 2010 г. Европейският парламент прие резолюции по темата на 7 октомври 2010 г. и 13 септември 2011 г. министрите на енергетиката от държавите членки изразиха своята позиция в заключенията на Съвета от 3 декември 2010 г.
(6)
Рисковете, свързани с големи аварии при свързаните с нефт и газ дейности в крайбрежни води, са значителни. Като намалява риска от замърсяване на крайбрежните води, настоящата директива следва съответно да допринесе за осигуряването на защитата на морската среда и по-специално за постигането или поддържането на добро екологично състояние най-късно до 2020 г. - цел, определена в Директива 2008/56/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 17 юни 2008 г. за създаване на рамка за действие на Общността в областта на политиката за морска среда (Рамкова директива за морска стратегия) (3).
(7)
Директива 2008/56/ЕО има сред основните си цели уреждането на сумарните въздействия от всички дейности върху морската околна среда и представлява екологичният стълб на интегрираната морска политика. Тази политика е от значение за свързаните с нефт и газ дейности в крайбрежни води, тъй като изисква свързването на конкретните проблеми от всеки стопански сектор с главната цел за осигуряване на задълбочено познаване на океаните, моретата и крайбрежните зони с цел да се разработи съгласуван подход към моретата, като се отчитат всички икономически, екологични и социални аспекти чрез използване на морското пространствено планиране и познанията за морската среда.
(8)
В редица региони на Съюза са създадени отрасли на нефт и газ в крайбрежни води, като има перспективи за нови регионални проекти в крайбрежните води на държавите членки с технологични разработки, позволяващи сондиране в по-трудни условия. Добивът на нефт и газ в крайбрежни води е съществен елемент за сигурността на енергийните доставки в Съюза.
(9)
Действащата различна и разпокъсана регулаторна рамка, приложима спрямо безопасността на свързаните с нефт и газ дейности в крайбрежни води в Съюза, и съществуващите практики за безопасност в отрасъла не осигуряват напълно достатъчна гаранция за свеждане до минимум на рисковете от аварии в крайбрежни води навсякъде в Съюза и за своевременно предприемане на най-ефективната реакция в случай на авария в крайбрежните води на държавите членки. При съществуващите режими на отговорност виновното лице не винаги може да бъде категорично установено и то може да няма възможност или да не може да бъде задължено да заплати всички разходи по отстраняване на щетите, които е причинило. Отговорното лице следва винаги да може да бъде ясно установено преди започването на свързаните с нефт и газ дейности в крайбрежни води.
(10)
Съгласно Директива 94/22/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 30 май 1994 г. относно условията за предоставяне и ползване на разрешения за проучване, изследване и производство на въглеводороди (4), свързаните с нефт и газ дейности в крайбрежни води в Съюза могат да се извършват, при условие че е получено разрешително. В този смисъл от лицензиращия орган се изисква да вземе под внимание техническите и финансовите рискове и ако е необходимо, данните за предходни случаи на ангажиране на отговорността на кандидатите, които искат да получат лицензи за изключителни права за проучване и добив. Необходимо е да се гарантира, че при разглеждане на техническите и финансовите възможности на притежателя на лиценз лицензиращият орган щателно проучва и неговите способности за осигуряване на непрекъсната безопасна и ефективна дейност при всички предвидими условия. При оценката на финансовите способности на субектите, кандидатстващи за разрешително съгласно Директива 94/22/ЕО, държавите членки следва да проверяват дали тези субекти са представили съответните доказателства, че са взети или ще бъдат взети адекватни мерки за покриване на отговорността, породена от големи аварии.
(11)
Необходимо е да се поясни, че титулярите на разрешителни за свързани с нефт и газ дейности в крайбрежни води съгласно Директива 94/22/ЕО са и отговорни „оператори“ по смисъла на Директива 2004/35/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 21 април 2004 г. относно екологичната отговорност по отношение на предотвратяването и отстраняването на екологичните щети (5), и не следва да делегират задълженията си в това отношение на трето лице, с което са сключили договор.
(12)
Въпреки че генералните разрешителни по Директива 94/22/ЕО гарантират на притежателите на лицензи изключителни права за проучване или добив на нефт или газ в дадена област, обект на лиценз, свързаните с нефт и газ дейности в крайбрежни води в тази област следва да са подложени на непрекъснат експертен регулаторен надзор от държавите членки, за да се гарантира наличието на ефективни средства за контрол с цел предотвратяването на големи аварии и ограничаването на въздействието им върху хората, околната среда и сигурността на енергийните доставки.
(13)
Свързаните с нефт и газ дейности в крайбрежни води следва да се извършват само от оператори, определени от притежателите на лицензи или от лицензиращите органи. Операторът може да бъде трето лице или притежател на лиценз или един от притежателите на лицензи в зависимост от търговските договорености или националните административни изисквания. Операторът следва да е винаги субектът, носещ основната отговорност за безопасността на дейностите, и следва във всички случаи да притежава компетентността да действа в това отношение. Тази роля е различна в зависимост от конкретния етап на дейностите, обхванати от лиценза. Следователно ролята на оператора е да експлоатира сондаж на етапа на проучване и да експлоатира инсталация за производство на етапа на производство. Операторът на сондаж на етапа на проучване и операторът на инсталация за производство за дадена област, обект на лиценз, следва да могат да бъдат един и същ субект.
(14)
Операторите следва да сведат рисковете от голяма авария до практически разумния минимум до степен, при която разходите за по-нататъшното намаляване на риска биха били силно непропорционални спрямо ползите от намаляването. Разумното възможност за практическо прилагане на мерките за намаляване на риска следва да подлежи на постоянен преглед при отчитане на новите знания в областта на науката и технологиите. При оценката дали времето, разходите и усилията не биха били силно непропорционални спрямо ползите от по-нататъшното намаляване на риска, следва да се вземат предвид най-добрите практики във връзка с равнищата на риска, съвместими с извършваните дейности.
(15)
Важно е да се осигури реална възможност за обществеността да участва на ранен етап във вземането на решения във връзка с дейности, които биха могли да имат значително въздействие върху околната среда в Съюза. Тази политика е в съответствие с международните ангажименти на Съюза като Конвенцията на ИКЕ на ООН за достъпа до информация, участието на обществеността в процеса на вземането на решения и достъпа до правосъдие по въпроси на околната среда (6) (Конвенцията от Орхус). Член 6 от Конвенцията от Орхус предвижда участие на обществеността във вземането на решения относно конкретните дейности, изброени в приложение I към нея, както и относно дейности извън списъка, които могат да имат значително въздействие върху околната среда. Член 7 от Конвенцията от Орхус изисква участие на обществеността във връзка с планове и програми, отнасящи се до околната среда.
(16)
Съответни изисквания съществуват и в правните актове на Съюза, отнасящи се до разработването на планове и проекти, по специално в Директива 2001/42/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 27 юни 2001 г. относно оценката на последиците на някои планове и програми върху околната среда (7), Директива 2003/35/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 26 май 2003 г. за осигуряване участието на обществеността при изготвянето на определени планове и програми, отнасящи се до околната среда (8), Директива 2011/92/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 13 декември 2011 г. относно оценката на въздействието на някои публични и частни проекти върху околната среда (9) и Директива 2012/18/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 4 юли 2012 г. относно контрола на опасностите от големи аварии, които включват опасни вещества (10). Не за всички свързани с нефт и газ проучвателни дейности в крайбрежни води обаче се прилагат действащите изисквания на Съюза за участие на обществеността. Това се отнася най-вече до вземането на решения, които целят или могат да доведат до започването на проучвателни дейности на непроизводствена инсталация. Освен това тези проучвателни дейности биха могли при определени обстоятелства да имат значително въздействие върху околната среда и процеса на вземане на решения и поради това следва да е възможно участието на обществеността, както е предвидено в Конвенцията от Орхус.
(17)
В Съюза вече има примери за добри стандарти в националните регулаторни практики по отношение на свързаните с нефт и газ дейности в крайбрежни води. Въпреки това те се прилагат непоследователно в Съюза, като нито една държава членка досега не е въвела всички най-добри регулаторни практики в законодателството си за предотвратяване на големи аварии или за ограничаване на последиците за човешкия живот и здраве и за околната среда. Най-добрите регулаторни практики са необходими за осигуряването на ефективно регулиране, което да гарантира възможно най-високи стандарти за безопасност и да опазва околната среда, и да може да бъде постигнато, наред с другото, чрез съчетаването на свързани функции в рамките на компетентен орган, който може да черпи ресурси от един или повече национални органи.
(18)
В съответствие с Директива 92/91/ЕИО на Съвета от 3 ноември 1992 г. за минималните изисквания за подобряване опазването на безопасността и здравето на работниците в отрасли, свързани с рудодобива чрез сондиране (Единадесета специална директива по смисъла на член 16, параграф 1 от Директива 89/391/ЕИО) (11) работниците и/или техни представители следва да бъдат консултирани по въпроси, свързани със безопасността и здравето на работното място, и следва да им бъде дадена възможност да участват в обсъжданията по всички въпроси, свързани с безопасността и здравето на работното място. Освен това добра практика в Съюза е официалното установяване от държавите членки на механизми за консултации на тристранна основа, включващи компетентния орган, операторите и собствениците и представителите на работниците. Пример за такава официално установена консултация е Конвенцията на Международната организация на труда относно тристранните консултации (международни трудови норми) (№ 144) от 1976 г.
(19)
Държавите членки следва да осигурят на компетентния орган юридически правомощия и подходящи ресурси, които да му позволяват да предприема ефективни, пропорционални и прозрачни действия по изпълнението, включително, когато е целесъобразно, преустановяване на дейностите в случай на незадоволителни резултати в областта на безопасността и опазването на околната среда от страна на операторите и собствениците.
(20)
Следва да бъде осигурена независимостта и обективността на компетентния орган. В това отношение опитът, натрупан вследствие на големи аварии, показва ясно, че организацията на административните правомощия в рамките на държавите членки може да предотврати конфликтите на интереси чрез ясното отделяне на регулаторните функции и свързаните с тях решения относно безопасността в крайбрежни води и околната среда и регулаторните функции, отнасящи се до икономическото развитие на природните ресурси в крайбрежни води, включително лицензирането и управлението на приходите. Подобни конфликти на интереси най-успешно се предотвратяват чрез пълно отделяне на компетентния орган от функциите, свързани с икономическото развитие на природните ресурси в крайбрежни води.
(21)
Пълното отделяне на компетентния орган от икономическото развитие на природните ресурси в крайбрежни води може обаче да бъде непропорционално при ниска интензивност на свързаните с нефт и газ дейности в крайбрежни води на дадена държава членка. В такъв случай ще се очаква съответната държава членка да предвиди най-подходящите алтернативни мерки, за да гарантира независимостта и обективността на компетентния орган.
(22)
Необходимо е специално законодателство за уреждането на въпросите, свързани с големите опасности във връзка с отрасъла на нефт и газ в крайбрежни води, по-специално по отношение на технологичната безопасност, безопасното съхраняване на въглеводороди, херметичността, предпазването от пожар и взривове, евакуацията, напускането и спасяването, както и ограничаването на въздействието върху околната среда след голяма авария.
(23)
Настоящата директива следва да се прилага, без да се засягат изискванията по други правни актове на Съюза, а именно в областта на безопасността и здравето на работниците на работното място, и по-специално Директива 89/391/ЕИО на Съвета от 12 юни 1989 г. за въвеждане на мерки за насърчаване подобряването на безопасността и здравето на работниците на работното място (12) и Директива 92/91/ЕИО.
(24)
За дейности, които се осъществяват както на трайно прикрепени, така и на подвижни инсталации, трябва да се прилага режим в крайбрежни води, който да се прилага и за жизнения цикъл на проучвателните и добивните дейности от проектирането до извеждането от експлоатация и окончателното напускане.
(25)
Наличните понастоящем най-добри практики за предотвратяване на големи аварии при свързани с нефт и газ дейности в крайбрежни води се основават на подход на определяне на цели и на постигането на желаните резултати чрез задълбочена оценка на риска и надеждни системи за управление.
(26)
В съответствие с най-добрите практики в Съюза операторите и собствениците се насърчават да установят ефективни политики в областта на безопасността и околната среда и да ги приложат чрез всеобхватни системи за управление във връзка с безопасността и околната среда и планове за аварийно реагиране. С цел да разработят подходящи мерки за предотвратяване на големи аварии операторите и собствениците следва изчерпателно и систематично да набележат всички сценарии за големи аварии, свързани с всички опасни дейности, които могат да се провеждат на такава инсталация, включително въздействието върху околната среда вследствие на голяма авария. Тези най-добри практики изискват и оценка на вероятността и последиците и съответно на риска от голяма авария, както и на мерките, необходими за предотвратяването им, както и за аварийно реагиране, в случай че въпреки всичко възникне голяма авария. Оценките на риска и мерките за предотвратяване на големи аварии следва ясно да бъдат описани и събрани в доклада за големите опасности. Докладът за големите опасности следва да допълва документа за безопасност и здраве, посочен в Директива 92/91/ЕИО. С работниците следва да се провеждат консултации на съответните етапи от изготвянето на доклада за големите опасности. Докладът за големите опасности следва да е бил задълбочено оценен и приет от компетентния орган.
(27)
С цел поддържане на ефективен контрол на големите опасности в крайбрежни води на държавите членки докладът за големите опасности следва да се изготвя и при необходимост, да се изменя във връзка с всеки съществен аспект от жизнения цикъл на дадена добивна инсталация, включително при проектирането, работата, дейностите при съвместна работа с други инсталации, промяната на местоположението на инсталацията в крайбрежните води на съответната държава членка, основни промени и крайното напускане. Докладът за големите опасности следва също така да се изготвя за непроизводствени инсталации и да се изменя при необходимост, за да се вземат предвид съществените изменения в инсталацията. Никоя инсталация не следва да се експлоатира в крайбрежните води на държавите членки, освен ако компетентният орган не е приел доклада за големите опасности, представен от оператора или собственика. Приемането на доклада за големите опасности от страна компетентния орган не следва да води до прехвърляне на отговорността за контрола на големите опасности от оператора или собственика към компетентния орган.
(28)
Сондажни дейности следва да се предприемат само на инсталация, на която технически могат да бъдат контролирани всички предвидими опасности на мястото на сондажа и по отношение на която е бил приет доклад за големите опасности.
(29)
В допълнение към използването на подходяща инсталация операторът следва да изготви подробен план на проекта и план за работата, съобразени с конкретните обстоятелства и опасности при всяка сондажна дейност. В съответствие с най-добрите практики в Съюза операторът следва да осигури независима експертна проверка на проекта на сондажа. Операторът следва да изпрати своевременно на компетентния орган уведомление относно плановете за сондажа, за да може компетентният орган да предприеме необходимите действия по отношение на планираната сондажна дейност. Държавите членки могат да въведат по-строги национални изисквания в това отношение преди започването на сондажна дейност.
(30)
За гарантиране на безопасността на проекта и непрекъснатата безопасност на дейностите от отрасъла се изисква да бъдат спазвани най-добрите практики, определени в официалните стандарти и ръководства. Тези стандарти и ръководства следва да се актуализират съобразно новите знания и разработки, за да се осигури непрекъснато усъвършенстване. Операторите, собствениците и компетентните органи следва да си сътрудничат за определянето на приоритетите за изготвяне на нови или усъвършенствани стандарти и ръководства с оглед опита от аварията на платформата „Deepwater Horizon“ и други големи аварии. Предвид установените приоритети следва незабавно да бъде възложено изготвянето на нови и усъвършенствани стандарти и ръководства.
(31)
Поради сложния характер на свързаните с нефт и газ дейности в крайбрежни води прилагането на най-добрите практики от страна на операторите и собствениците изисква наличието на схема за независима проверка на критичните елементи във връзка с безопасността и околната среда през целия жизнен цикъл на инсталацията, включително на етапа на проектиране при производствени инсталации.
(32)
Доколкото подвижните крайбрежни сондажни съоръжения са в движение и следва да се считат за кораби, за тях се прилагат международните морски конвенции, по-специално Международната конвенция за безопасност на човешкия живот на море (SOLAS), Международна конвенция за предотвратяване на замърсяването от кораби (MARPOL) или равностойните стандарти на приложимия текст на Кодекса за изграждането и оборудването на подвижни крайбрежни сондажни съоръжения (MODU Code). Когато са в движение в крайбрежни води, за подобни подвижни крайбрежни сондажни съоръжения се прилага и правото на Съюза относно държавния пристанищен контрол и изискванията на държавата на знамето. Настоящата директива урежда онези съоръжения, които са разположени в крайбрежни води за целите на дейностите по сондиране, добив или други свързани с нефт и газ дейности в крайбрежни води.
(33)
В доклада за големите опасности следва, наред с другото, да се отчитат рисковете за околната среда, включително въздействието на климатичните условия и изменението на климата върху дългосрочната издръжливост на инсталациите. Като се има предвид, че свързаните с нефт и газ дейности в крайбрежни води в една държава членка могат да имат значително неблагоприятно въздействие върху околната среда в друга държава членка, е необходимо да се предвидят и прилагат специални разпоредби в съответствие с Конвенцията на ИКЕ на ООН за оценка на въздействието върху околната среда в трансграничен контекст, съставена в Еспо (Финландия) на 25 февруари 1991 г. Държавите членки с крайбрежни води, които не участват в свързани с нефт и газ дейности в крайбрежни води, следва да определят звена за контакт с цел улесняване на ефективното сътрудничество в тази област.
(34)
Операторите следва незабавно да уведомяват държавите членки за възникването или за възможното възникване на голяма авария, за да може съответната държава членка да реагира по подходящ начин. За тази цел операторите следва да включат в уведомлението подходящи и достатъчни данни относно географското местоположение, мащаба и естеството на възникналата или неизбежната голяма авария, своята собствена реакция и най-неблагоприятния сценарий за развитие на ситуацията, включително възможността за надхвърляне на териториалните граници.
(35)
За да се осигури ефективна реакция при извънредни ситуации, операторите следва да изготвят вътрешни планове за аварийно реагиране, които са съобразени с обекта и се основават на сценариите за рисковете и опасностите, набелязани в доклада за големите опасности, да ги представят пред своя компетентен орган и да поддържат ресурсите, необходими за бързото изпълнение на тези планове при необходимост. Във връзка с подвижните сондажни съоръжения в крайбрежни води операторите трябва да направят необходимото плановете за аварийно реагиране на собствениците за инсталацията да бъдат изменяни при необходимост, така че да са приложими за конкретното местоположение и опасности, свързани с експлоатацията на сондажа. Тези изменения следва да бъдат включени в уведомлението за сондажни дейности. Достатъчната наличност на ресурси за аварийно реагиране следва да се оценява спрямо капацитета за разполагането им на мястото на аварията. Операторите следва да осигурят и редовно да проверяват готовността и ефективността на ресурсите за аварийно реагиране. В надлежно обосновани случаи мерките за реагиране могат да се основават на бързия превоз към отдалечени места на оборудване за реагиране, като устройства за овладяване, и други ресурси.
(36)
Най-добрата световна практика изисква притежателите на лицензи, операторите и собствениците да поемат основната отговорност за контрола на рисковете, които пораждат със своите дейности, включително дейностите, осъществявани от изпълнители от тяхно име, и за тази цел да установят в рамките на корпоративна политика за предотвратяване на големи аварии механизми и най-висока степен на корпоративна ангажираност за прилагането на въпросната политика последователно в рамките на организацията в Съюза и извън него.
(37)
От отговорните оператори и собственици следва да се очаква да провеждат своите дейности в световен мащаб в съответствие с най-добрите практики и стандарти. Последователното прилагане на тези най-добри практики и стандарти следва да стане задължително в рамките на Съюза, като е желателно регистрираните на територията на държавите членки оператори и собственици да прилагат корпоративната политика за предотвратяване на големи аварии, когато извършват дейности извън крайбрежните води на държавите членки, доколкото това е възможно в рамките на приложимата национална правна рамка.
(38)
Като отчитат, че може да не е възможно да се осигури прилагането извън Съюза на корпоративната политика за предотвратяване на големи аварии, държавите членки следва да гарантират, че операторите и собствениците отразяват своите свързани с нефт и газ дейности в крайбрежни води извън Съюза в документите относно корпоративната политика за предотвратяване на големи аварии.
(39)
Информацията относно големи аварии при свързани с нефт и газ дейности в крайбрежни води извън Съюза може да спомогне за по-успешното разбиране на евентуалните причини за тях, за насърчаване извличането на основни поуки и за по-нататъшното развитие на регулаторната рамка. Поради това всички държави членки, включително държавите членки без излаз на море и държавите членки с крайбрежни води, които нямат свързани с нефт и газ дейности в крайбрежни води или не лицензират такива дейности, следва да изискват доклади за големите аварии, възникнали извън Съюза с участието на дружества, регистрирани на тяхна територия, и следва да обменят тази информация на равнището на Съюза. Изискването за такива доклади не следва да засяга аварийното реагиране или правните производства, свързани с аварията. Вместо това тези доклади следва да се съсредоточават върху значението на аварията за по-нататъшното повишаване на безопасността на свързаните с нефт и газ дейности в крайбрежни води в Съюза.
(40)
Държавите членки следва да очакват от операторите и собствениците, при спазване на най-добрите практики, да установят отношения на ефективно сътрудничество с компетентния орган, като подкрепят най-добрите регулаторни практики на този орган, както и да проявяват активност при осигуряването на най-високите равнища на безопасност, включително при необходимост - като спират дейности, без да е необходима намесата на компетентния орган.
(41)
За да се гарантира, че нито един проблем във връзка с безопасността не е подценен или пренебрегнат, е важно да се създадат и насърчават подходящи средства за поверително сигнализиране на тези проблеми и за защита на подаващите сигналите. Държавите членки не могат да осигурят прилагането на правила извън Съюза, но тези средства следва да дадат възможност лица, които участват в свързани с нефт и газ дейности в крайбрежни води извън Съюза, да сигнализират за евентуални проблеми.
(42)
Обменът на съпоставими данни между държавите членки е трудно осъществим и ненадежден поради липсата на единен формат за докладване на данните във всички държави членки. Наличието на единен формат за докладване на данни от операторите и собствениците на държавите членки би осигурило прозрачност на резултатите на операторите и собствениците във връзка с безопасността и околната среда, би предоставило достъп на обществеността до относима и съпоставима в целия Съюз информация относно безопасността на свързаните с нефт и газ дейности в крайбрежни води и би улеснило разпространението на поуките, извлечени от големи аварии и предаварийни ситуации.
(43)
За да се осигурят еднакви условия за обмен на информация и насърчаване прозрачността на резултатите от дейността на отрасъла на нефт и газ в крайбрежни води, на Комисията следва да бъдат предоставени изпълнителни правомощия по отношение на формата и това какви данни да бъдат обменяни и предоставяни на обществеността. Тези правомощия следва да бъдат упражнявани в съответствие с Регламент (ЕС) № 182/2011 на Европейския парламент и на Съвета от 16 февруари 2011 г. за установяване на общите правила и принципи относно реда и условията за контрол от страна на държавите членки върху упражняването на изпълнителните правомощия от страна на Комисията (13).
(44)
За приемането на съответните актове за изпълнение следва да се използва процедурата по консултиране, тъй като тези актове са главно от чисто практическо естество. Следователно използването на процедурата по разглеждане не би било оправдано.
(45)
С цел засилване на общественото доверие в надеждността на свързаните с нефт и газ дейности в крайбрежни води в рамките на Съюза държавите членки следва да представят на Комисията периодични доклади за дейността и инцидентите. Комисията следва периодично да публикува доклади за равнищата на дейността в Съюза и тенденциите в резултатите във връзка с безопасността и опазването на околната среда в отрасъла на нефт и газ в крайбрежни води. Държавите членки следва незабавно да информират за големи аварии Комисията и всяка друга държава членка, чиято територия или води са засегнати, както и заинтересованата общественост.
(46)
Опитът показва, че за да се осигури поверителност на чувствителната информация, е необходимо да се насърчава откритият диалог между компетентния орган и съответния оператор и собственик. За тази цел диалогът между операторите и собствениците и всички държави членки следва да се основава на съответните действащи международни правни инструменти и на правото на Съюза относно достъпа до информация от значение за околната среда, за която се прилага някое първостепенно изискване за безопасност и опазване на околната среда.
(47)
Значението на сътрудничеството между органите по дейностите в крайбрежни води личи ясно от дейността на Форума на институциите по морските дейности в Северно море и Международния форум на регулаторите. Подобно сътрудничество в Съюза е установено в рамките на експертна група - Групата на компетентните органи на ЕС по въпросите на добива на нефт и газ в морски райони (14), чиято цел е насърчаването на ефикасното сътрудничество между националните представители и Комисията, включително чрез разпространяването на най-добрите практики и оперативна информация, установяването на приоритетите за повишаване на стандартите и за даване на становища на Комисията относно реформите в областта на регулирането.
(48)
Аварийното реагиране и планирането на действията при големи аварии следва да стане по-ефективно посредством систематично и планирано сътрудничество между държавите членки, от една страна, и между държавите членки и отрасъла на нефт и газ, от друга страна, както и чрез обмена на съвместими ресурси за аварийно реагиране, включително експертен опит. При необходимост за реагирането и планирането следва да се използват и наличните ресурси и помощта, осигурени от Съюза, по-специално чрез Европейската агенция по морска безопасност (наричана по-долу „Агенцията“), създадена с Регламент (ЕО) № 1406/2002 (15), и механизма на Съюза за гражданска защита, установен с Решение 2007/779/ЕО, Евратом на Съвета (16). Държавите членки следва също така да могат да потърсят допълнителна подкрепа от Агенцията чрез механизма на Съюза за гражданска защита.
(49)
Съгласно Регламент (ЕО) № 1406/2002 Агенцията се създава с цел осигуряване на високо, уеднаквено и ефективно равнище на морска безопасност и предотвратяване на замърсяване, причинено от кораби в рамките на Съюза, както и реагиране на замърсяване на морската среда, причинено от инсталации за нефт и газ.
(50)
При изпълнението на задълженията по настоящата директива следва да се има предвид фактът, че морските води, попадащи под суверенитета или суверенните права и юрисдикцията на държавите членки, съставляват неразделна част от четирите морски региона, посочени в член 4, параграф 1 от Директива 2008/56/ЕО, а именно Балтийско море, Североизточният Атлантически океан, Средиземно море и Черно море. Поради тази причина Съюзът следва приоритетно да засили координацията с трети държави, които имат суверенитет или суверенни права и юрисдикция върху морските води в тези морски региони. Подходящи рамки за сътрудничество са регионалните морски конвенции по смисъла на член 3, точка 10 от Директива 2008/56/ЕО.
(51)
По отношение на Средиземно море във връзка с настоящата директива бяха предприети необходимите действия за присъединяване на Съюза към Протокола относно опазването на Средиземно море от замърсяване в резултат на проучване и експлоатация на континенталния шелф и на морското дъно и неговите недра (17) („Протоколът за крайбрежните води“) към Конвенцията за защита на морската среда и на крайбрежните райони в Средиземноморието („Конвенцията от Барселона“), сключена с Решение 77/585/ЕИО на Съвета (18).
(52)
Арктическите води представляват съседна морска среда с особено значение за Съюза и играят важна роля за смекчаване на въздействието на изменението на климата. Сериозните екологични проблеми във връзка с арктическите води изискват специално внимание, за да се осигури опазване на околната среда в Арктика по отношение на всякакъв вид свързани с нефт и газ дейности в крайбрежни води, включително проучвателните дейности, като се има предвид рискът от големи аварии и необходимостта от ефективно реагиране. Държавите членки, които са членове на Арктическия съвет, се поощряват активно да насърчават най-високите стандарти за екологична безопасност в тази уязвима и уникална екосистема чрез създаването на международни правни инструменти във връзка с предотвратяването, готовността и реагирането на замърсяване с нефт на морската среда в Арктика, както и като се основават, наред с другото, на работата на специалната група, създадена от Арктическия съвет, и съществуващите насоки на Арктическия съвет относно свързани с нефт и газ дейности в крайбрежни води.
(53)
Националните външни планове за аварийно реагиране следва да се основават на оценка на риска, като се съобразяват докладите за големите опасности за инсталациите, разположени в съответните крайбрежни води. Държавите членки следва да вземат предвид последните актуализирани насоки за оценка и картографиране на риска за целите на управлението на бедствия, подготвени от Комисията.
(54)
Ефективната реакция при извънредни ситуации изисква незабавни действия от страна на оператора и собственика и тясно сътрудничество с организациите на държавите членки за аварийно реагиране, които координират включването на допълнителни ресурси за аварийно реагиране в зависимост от развитието на ситуацията. Реакцията следва да включва и пълно разследване на аварията, което следва да започне незабавно, така че да се осигури минимална загуба на важна информация и доказателства. След възникването на извънредна ситуация държавите членки следва да направят съответните заключения и да вземат всички необходими мерки.
(55)
От решаващо значение е цялата относима информация, включително техническите данни и параметри, да е на разположение за последващото разследване. Държавите членки следва да осигурят събирането на съответните данни в хода на свързаните с нефт и газ дейности в крайбрежни води и, в случай на авария - за обезпечаване на сигурността на данните и по-интензивното им събиране. Във връзка с това държавите членки следва да насърчават използването на подходящи технически средства с цел да се подобри надеждността и съхраняването на данни от значение, както и да се предотврати евентуалното им манипулиране.
(56)
За да се осигури ефективно изпълнение на изискванията на настоящата директива, следва да бъдат въведени ефективни, пропорционални и възпиращи санкции за нарушения.
(57)
С цел адаптирането на някои приложения, за да бъде включена допълнителна информация, която може да се окаже необходима в контекста на техническия прогрес, на Комисията следва да бъде делегирано правомощието да приема актове в съответствие с член 290 от Договора за функционирането на Европейския съюз във връзка с изменението на изискванията в някои приложения към настоящата директива. От особена важност е по време на подготвителната си работа Комисията да проведе подходящи консултации, включително на експертно равнище. При подготовката и изготвянето на делегираните актове Комисията следва да осигури едновременното и своевременно предаване на съответните документи по подходящ начин на Европейския парламент и Съвета.
(58)
Определението за щети на водите в Директива 2004/35/ЕО следва да бъде изменено, за да стане възможно отговорността на притежателите на лицензи по смисъла на посочената директива да се прилага по отношение на морските води на държавите членки, определени в Директива 2008/56/ЕО.
(59)
Много от разпоредбите на настоящата директива не се отнасят за държавите членки без излаз на море, а именно Австрия, Люксембург, Словакия, Унгария и Чешката република. Желателно е обаче при двустранните си контакти с трети държави и със съответните международни организации тези държави членки да утвърждават принципите и високите стандарти, съществуващи в правото на Съюза във връзка с безопасността на свързаните с нефт и газ дейности в крайбрежни води.
(60)
Не всички държави членки с крайбрежни води позволяват извършването на свързани с нефт и газ дейности в крайбрежни води в рамките на своята юрисдикция. Тези държави членки не участват в лицензирането и предотвратяването на големи аварии при такива дейности. Следователно транспонирането и прилагането на всички разпоредби на настоящата директива от страна на тези държави членки би било непропорционално и ненужно задължение. Въпреки това аварии по време на свързани с нефт и газ дейности в крайбрежни води могат да засегнат и техните брегове. Затова тези държави членки следва, наред с другото, да бъдат подготвени да реагират и да разследват случаи на големи аварии и следва да си сътрудничат посредством звена за контакт с други засегнати държави членки и със съответните трети държави.
(61)
Предвид географското си положение държавите членки без излаз на море не участват в лицензирането или предотвратяването на големи аварии при свързани с нефт и газ дейности в крайбрежни води, нито могат да бъдат засегнати от подобни аварии в крайбрежните води на други държави членки. Поради това те не следва да бъдат задължавани да транспонират по-голямата част от разпоредбите на настоящата директива. Въпреки това, когато дадено дружество, което пряко или чрез свое дъщерно дружество извършва свързани с нефт и газ дейности в крайбрежни води извън Съюза, е регистрирано в държава членка без излаз на море, е необходимо тази държава членка да изиска от посоченото дружество да представи доклад за авариите, които биха могли да възникнат при такива дейности, който може да бъде предмет на обмен на равнището на Съюза с цел всички заинтересовани лица в Съюза да се ползват от опита, натрупан в резултат на такива аварии.
(62)
Освен мерките, въведени с настоящата директива, Комисията следва да проучи и други подходящи средства за по-успешно предотвратяване на големи аварии и за ограничаване на последиците от тях.
(63)
Операторите следва да си осигурят достъп до достатъчно материални, човешки и финансови ресурси за предотвратяване на големи аварии и ограничаване на последиците от тях. Тъй като обаче никакви съществуващи инструменти за финансово обезпечение, включително договорености за споделяне на риска, не могат да обхванат всички възможни последици от големи аварии, Комисията следва да направи допълнителен анализ и проучвания на подходящите мерки за осигуряване на достатъчно надежден режим на отговорността за щети при свързани с нефт и газ дейности в крайбрежни води, изисквания относно финансовия капацитет, включително наличието на подходящи инструменти за финансово обезпечение или други средства. Това може да включва проучване на осъществимостта на схема за взаимно компенсиране. Комисията следва да представи на Европейския парламент и на Съвета доклад за заключенията си, придружен при необходимост от предложения.
(64)
На равнището на Съюза е важно техническите стандарти да бъдат допълнени от съответната правна рамка от законодателство относно безопасността на продуктите и тези стандарти да се прилагат по отношение на всички инсталации в крайбрежни води на държавите членки, а не само по отношение на неподвижните производствени инсталации. Ето защо Комисията следва да направи допълнителен анализ на стандартите за безопасност на продуктите, приложими по отношение на свързаните с нефт и газ дейности в крайбрежни води.
(65)
Тъй като целта на настоящата директива, а именно установяването на минимални изисквания за предотвратяването на големи аварии при свързаните с нефт и газ дейности в крайбрежни води и ограничаването на последиците от такива аварии, не може да бъде постигната в достатъчна степен от държавите членки и следователно, предвид обхвата и последиците на предложеното действие, може да бъде постигната по-добре на равнището на Съюза, Съюзът може да приеме мерки в съответствие с принципа на субсидиарност, уреден в член 5 от Договора за Европейския съюз. В съответствие с принципа на пропорционалност, уреден в същия член, настоящата директива не надхвърля необходимото за постигането на тази цел,
ПРИЕХА НАСТОЯЩАТА ДИРЕКТИВА:
ГЛАВА I
УВОДНИ РАЗПОРЕДБИ
Член 1
Предмет и обхват
1. Настоящата директива установява минималните изисквания за предотвратяване на големи аварии при свързани с нефт и газ дейности в крайбрежни води и за ограничаване на последиците от такива аварии.
2. Настоящата директива не засяга правото на Съюза, отнасящо се до безопасността и здравето на работниците на работното място, по-специално директиви 89/391/ЕИО и 92/91/ЕИО.
3. Настоящата директива не се засяга директиви 94/22/ЕО, 2001/42/ЕО, 2003/4/ЕО (19), 2003/35/ЕО, 2010/75/ЕС (20) и 2011/92/ЕС.
Член 2
Определения
За целите на настоящата директива:
1)
„голяма авария“ по отношение на инсталация или свързана инфраструктура означава:
а)
инцидент, включващ взрив, пожар, изгубване контрола върху сондаж или изпускане на нефт, газ или опасни вещества, които водят или е силно вероятно да доведат до смъртни случаи или сериозни наранявания на лица;
б)
инцидент, пораждащ сериозни щети за инсталацията или свързаната инфраструктура, който води или е силно вероятно да доведе до смъртни случаи или сериозни наранявания на лица;
в)
всякакъв друг инцидент, водещ до смърт или сериозно нараняване на пет или повече лица, които са на инсталация в крайбрежни води, където е разположен източникът на опасност, или които участват в свързани с нефт и газ дейности в крайбрежни води във връзка с инсталацията или свързаната инфраструктура; или
г)
всеки значителен екологичен инцидент, възникнал в резултат от инциденти, посочени в букви а), б) и в).
За да се определи дали даден инцидент съставлява голяма авария по буква а), б) или г), инсталациите, на които обикновено няма човешко присъствие, се приемат за инсталации, на които има човешко присъствие;
2)
„в крайбрежни води“ означава разположен в териториално море, в изключителна икономическа зона или на континенталния шелф на държавите членки по смисъла на Конвенцията на Организацията на обединените нации по морско право;
3)
„свързани с нефт и газ дейности в крайбрежни води“ означава всички дейности във връзка с инсталация или свързана инфраструктура, включително тяхното проектиране, планиране, изграждане, експлоатация и извеждане от експлоатация, отнасящи се до проучване и добив на нефт и газ, но без пренос на нефт и газ от един бряг до друг;
4)
„риск“ означава комбинацията от вероятността за настъпване на дадено събитие и последиците от него;
5)
„оператор“ означава субектът, определен от притежателя на лиценз или от лицензиращия орган за осъществяването на свързани с нефт и газ дейности в крайбрежни води, включително планирането и изпълнението на сондажна дейност или управлението и контрола на функциите на дадена производствена инсталация;
6)
„подходящ“ означава правилен или напълно уместен за дадено изискване или ситуация - включително въз основа на оценка на пропорционалните усилия и разходи, основаващ се на обективни доказателства и доказан чрез анализ, сравнение с подходящи стандарти или други решения, които са били използвани при сравними ситуации от други органи или отрасли;
7)
„субект“ означава всяко физическо или юридическо лице или група от такива лица;
8)
„приемлив“ във връзка с риск означава ниво на риск, по отношение на което времето, разходите или усилията за по-нататъшното му намаляване биха били силно непропорционални спрямо ползите от подобно намаляване. При оценката дали времето, разходите или усилията биха били силно непропорционални спрямо ползите от по-нататъшното намаляване на риска се вземат предвид най-добрите практики във връзка с нивата на риска, съвместими с начинанието;
9)
„лиценз“ означава разрешително за извършване на свързани с нефт и газ дейности в крайбрежни води съгласно Директива 94/22/ЕО;
10)
„област, обект на лиценз“ означава географската област, обхваната от лиценза;
11)
„притежател на лиценз“ означава лице, което притежава лиценз или лица, съпритежатели на лиценз;
12)
„изпълнител“ означава всеки субект, с който операторът или собственикът е сключил договор за изпълнение на конкретни задачи от името на оператора или на собственика;
13)
„лицензиращ орган“ означава публичният орган, който е отговорен за издаването на разрешителни или за контрола върху използването им, както е предвидено в Директива 94/22/ЕО;
14)
„компетентен орган“ означава публичният орган, определен съгласно настоящата директива и отговарящ за изпълнението на задълженията, възложени му с настоящата директива. Компетентният орган може да се състои от една или повече публични структури;
15)
„проучване“ означава сондирането в даден участък и всички съответни свързани с нефт и газ дейности в крайбрежни води, необходими на етапа преди свързаните с добива дейности;
16)
„добив“ означава извличане в крайбрежни води на нефт и газ от подземните слоеве на област, обект на лиценз, включително преработката на нефт и газ в крайбрежни води и техния пренос чрез свързана инфраструктура;
17)
„непроизводствена инсталация“ означава инсталация, различна от инсталация, която се използва за добив на нефт и газ;
18)
„общественост“ означава един или повече субекти и - в съответствие с националното законодателство или практика - техните сдружения, организации или групи;
19)
„инсталация“ означава стационарно, трайно прикрепено или подвижно съоръжение или комбинация от съоръжения, постоянно свързани помежду си с мостове или други конструкции, използвани за свързани с нефт и газ дейности в крайбрежни води или във връзка с такива дейности. Инсталациите включват подвижни крайбрежни сондажни съоръжения единствено когато са разположени в крайбрежни води за целите на дейностите по сондаж, добив или други свързани с нефт и газ дейности в крайбрежни води;
20)
„производствена инсталация“ означава инсталация, която се използва за добив;
21)
„свързана инфраструктура“ означава, в рамките на зоната на безопасност или в рамките на съседна зона на по-голямо разстояние от инсталацията, определено по преценка на държавата членка:
а)
всеки сондаж и свързани структури, допълнителни съоръжения и устройства, свързани с инсталацията;
б)
всякаква апаратура и обекти, разположени на главната конструкция на инсталацията или прикрепени към нея;
в)
всякаква прикрепена към тръбопровода апаратура и обекти;
22)
„приемане“ във връзка с доклада за големи опасности означава писменото съобщение от компетентния орган до оператора или собственика, че ако бъде изпълнен по описания в него начин, докладът отговаря на изискванията на настоящата директива. Приемането не предполага прехвърляне на отговорността за контрола на големите опасности към компетентния орган;
23)
„голяма опасност“ означава ситуация, която може да доведе до голяма авария;
24)
„сондажна дейност“ означава всяка дейност, свързана със сондаж, която би могла да доведе до случайно изпускане на вещества, които биха могли да предизвикат голяма авария, включително пробиването на сондаж, ремонтът или промяната на сондаж, спирането на сондажни дейности или окончателното напускане на сондаж;
25)
„комбинирана дейност“ означава дейност, осъществявана от инсталация съвместно с друга инсталация или инсталации за цели, свързани с другата или другите инсталации, която оказва съществено въздействие върху рисковете за безопасността на хората или опазването на околната среда на някоя инсталация или на всички тях;
26)
„зона на безопасност“ означава площта в периметър от 500 метра от всяка част на инсталацията, установена от държавата членка;
27)
„собственик“ означава субект, на който нормативно е възложен контролът върху дейността на непроизводствена инсталация;
28)
„вътрешен план за аварийно реагиране“ означава план, изготвен от оператора или собственика съгласно изискванията на настоящата директива относно мерките за предотвратяване на разрастването или за ограничаване на последиците от голяма авария при свързани с нефт и газ дейности в крайбрежни води;
29)
„независима проверка“ означава оценка и потвърждаване на точността на конкретни писмени декларации от субект или организационно подразделение на оператора или собственика, което не се контролира или влияе от субекта или организационното подразделение, използващо декларациите;
30)
„съществено изменение“ означава:
а)
при доклад за големи опасности - изменение на основанието, въз основа на което е бил приет първоначалният доклад, включително, наред с другото, материалните промени, наличието на нови знания или технологии и измененията в оперативното управление;
б)
при уведомление за сондажни дейности или за комбинирани дейности - изменение на основанието, въз основа на което е било подадено първоначалното уведомление, включително, наред с другото, материалните промени, замяната на инсталацията с друга, наличието на нови знания или технологии и измененията в оперативното управление;
31)
„започване на дейностите“ означава моментът във времето, в който инсталацията или свързаната инфраструктура е включена за първи път в дейностите, за които е предназначена;
32)
„ефективност на реагирането при нефтен разлив“ означава ефективност на системите за реагиране при нефтен разлив, определена въз основа на анализ на честотата, продължителността и графика на условията на околната среда, които биха попречили да се реагира. Оценката на ефективността на реагирането при нефтен разлив се изразява като процент от време, през което тези условия не са налице, и включва описание на оперативните ограничения за засегнатите инсталации вследствие на тази оценка;
33)
„критични елементи във връзка с безопасността и околната среда“ означава части на дадена инсталация, включително компютърните програми, чиято цел е да предотвратят или да ограничат последиците от голяма авария или чиято неизправност би могла да причини голяма авария или да допринесе съществено за такава авария;
34)
„тристранна консултация“ означава официална договореност за осигуряване на диалог и сътрудничество между компетентния орган, операторите и собствениците и представителите на работниците;
35)
„отрасъл“ означава субекти, които пряко участват в свързани с нефт и газ дейности в крайбрежни води по настоящата директива или чиято дейност е пряко свързана с такива дейности;
36)
„външен план за аварийно реагиране“ означава местна, национална или регионална стратегия за предотвратяване на разрастването или за ограничаване на последиците от голяма авария при свързани с нефт и газ дейности в крайбрежни води с използване на всички ресурси, с които разполага операторът, описани в съответния вътрешен план за аварийно реагиране, както и всякакви допълнителни ресурси, осигурени от държавите членки;
37)
„значителен екологичен инцидент“ означава инцидент, който води или може да доведе до сериозни неблагоприятни въздействия върху околната среда в съответствие с Директива 2004/35/ЕО.
ГЛАВА II
ПРЕДОТВРАТЯВАНЕ НА ГОЛЕМИ АВАРИИ ПРИ СВЪРЗАНИ С НЕФТ И ГАЗ ДЕЙНОСТИ В КРАЙБРЕЖНИ ВОДИ
Член 3
Основни принципи на управлението на риска при свързани с нефт и газ дейности в крайбрежни води
1. Държавите членки изискват от операторите да осигурят предприемането на всички подходящи мерки за предотвратяване на големи аварии при свързани с нефт и газ дейности в крайбрежни води.
2. Държавите членки правят необходимото операторите да не се освобождават от задълженията си по настоящата директива поради факта, че действията или пропуските, които водят или допринасят за големи аварии, се дължат на изпълнители.
3. В случай че възникне голяма авария, държавите членки правят необходимото операторите да вземат всички подходящи мерки за ограничаване на последиците от нея за човешкото здраве и околната среда.
4. Държавите членки изискват от операторите да направят необходимото свързаните с нефт и газ дейности в крайбрежни води да се извършват въз основа на системно управление на риска, така че остатъчните рискове от големи аварии за хората, околната среда и ресурсите в инсталации в крайбрежни води да са приемливи.
Член 4
Съображения във връзка с безопасността и околната среда, отнасящи се до лицензите
1. Държавите членки правят необходимото решенията за даване или прехвърляне на лицензи за извършване на свързани с нефт и газ дейности в крайбрежни води да бъдат съобразени със способността на кандидата за лиценз да спазва изискванията за дейностите в рамките на лиценза, предвидени в съответните разпоредби на правото на Съюза, и по-специално в настоящата директива.
2. По-специално, когато се оценява техническата и финансова способност на кандидата за лиценз, се взема надлежно предвид следното:
а)
рисковете, опасностите и всяка друга относима информация във връзка със съответната област, обект на лиценз, включително, ако е необходимо, разходите, свързани с увреждането на морската среда, посочени в член 8, параграф 1, буква в) от Директива 2008/56/ЕО;
б)
конкретния етап на свързаните с нефт и газ дейности в крайбрежни води;
в)
финансовите възможности на кандидата, включително всякакви финансови обезпечения, за покриване на отговорността, която може да бъде породена от въпросните свързани с нефт и газ дейности в крайбрежни води, включително отговорността за евентуални икономически вреди, когато националното право предвижда подобна отговорност;
г)
наличната информация относно резултатите във връзка с безопасността и околната среда на кандидата, включително по отношение на големи аварии, доколкото е приложимо за дейностите, за които е поискан лицензът.
Преди да издаде или прехвърли лиценз за свързани с нефт и газ дейности в крайбрежни води, лицензиращият орган се консултира с компетентния орган, ако е целесъобразно.
3. Държавите членки правят необходимото лицензиращият орган да не издава лиценз, докато не се увери въз основа на представени от кандидата доказателства, че кандидатът вече е предприел или ще предприеме достатъчни мерки въз основа на правила, решение за които вземат държавите членки, за покриване на отговорността, която може да бъде породена от извършвани от кандидата свързани с нефт и газ дейности в крайбрежни води. Тази мерки трябва да са приложими и ефективни при започването на свързаните с нефт и газ дейности в крайбрежни води. Държавите членки изискват от кандидатите да представят по подходящ начин доказателства за техническия и финансов капацитет и всякаква друга информация от значение за областта, обхваната от лиценза, и конкретния етап на свързаните с нефт и газ дейности в крайбрежни води.
Държавите членки преценяват дали мерките по първа алинея са достатъчни да се установи дали кандидатът притежава достатъчно финансови ресурси за незабавното въвеждане и непрекъснатото поддържане на всички мерки, необходими за ефективното аварийно реагиране и последващото отстраняване на щетите.
Държавите членки улесняват установяването на устойчиви финансови инструменти и други мерки с цел да подпомогнат кандидатите за лицензи да докажат своя финансов капацитет съгласно първа алинея.
Държавите членки установяват най-малко процедури, гарантиращи бързата обработка по подходящ начин на претенциите за обезщетение, включително по отношение на изплащането на обезщетение за трансгранични инциденти.
Държавите членки изискват от притежателите на лиценз да поддържат достатъчен капацитет за посрещане на финансовите си задължения, произтичащи от отговорност за свързани с нефт и газ дейности в крайбрежни води.
4. Операторът се определя от лицензиращия орган или от притежателя на лиценз. Когато операторът се определя от притежателя на лиценз, лицензиращият орган се уведомява за това предварително. В такива случаи лицензиращият орган, при необходимост като се консултира с компетентен орган, може да възрази срещу определянето на оператора. В случай на такова възражение държавите членки изискват от притежателя на лиценз да определи подходящ друг оператор или да поеме задълженията на оператора по смисъла на настоящата директива.
5. Лицензионните процедури за свързаните с нефт и газ дейности в крайбрежни води, отнасящи се до определена област, обект на лиценз, се организират така, че информацията, събрана в резултат на проучвателни дейности, да може да бъде проучена от държавите членки преди започване на добива.
6. Когато се оценяват техническите и финансовите способности на кандидата за лиценз, се обръща специално внимание на чувствителната в екологично отношение морска и крайбрежна среда, по-специално екосистемите, които изпълняват важна роля за смекчаването и приспособяването към изменението на климата, като солените блата и пластовете морска трева, както и защитените морски зони като специалните защитени зони съгласно Директива 92/43/ЕИО на Съвета от 21 май 1992 г. за опазване на естествените местообитания и на дивата флора и фауна (21), специалните защитени зони съгласно Директива 2009/147/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 30 ноември 2009 г. относно опазването на дивите птици (22), както и защитените морски зони, договорени от Съюза или съответните държави членки в рамките на международните или регионалните споразумения, по които те са страни.
Член 5
Участие на обществеността във връзка с въздействието върху околната среда на планирани проучвателни дейности за нефт и газ в крайбрежни води
1. Пробиването на проучвателен сондаж от непроизводствена инсталация не започва, преди съответните органи на държавите членки да са осигурили реално участие на обществеността на ранен етап във връзка с евентуалното въздействие върху околната среда на планирани свързани с нефт и газ дейности в крайбрежни води съгласно други правни актове на Съюза, по-специално директиви 2001/42/ЕО или 2011/92/ЕС, в зависимост от случая.
2. Когато не е било осигурено участие на обществеността съгласно параграф 1, държавите членки осигуряват предприемането на следните мерки:
а)
обществеността се информира, чрез публични обявления или други подходящи средства като електронни медии, за това къде се планира да бъдат разрешени проучвателни дейности;
б)
установява се заинтересованата общественост, включително онази част от обществеността, която е засегната или има вероятност да бъде засегната от решението за разрешаване на проучвателните дейности, или която има интерес от това решение, включително съответните неправителствени организации, като например организациите, подкрепящи опазването на околната среда, и други организации от значение;
в)
съответната информация за такива планирани дейности се предоставя на обществеността, включително, наред с другото, информация относно правото на участие във вземането на решения и за това до кого могат да бъдат изпращани бележки и въпроси;
г)
обществеността има право да прави бележки и да изразява мнения по времето, когато все още са възможни всякакви варианти, преди да бъде взето решение за разрешаване на проучвателните дейности;
д)
при вземането на решения по буква г) надлежно се вземат предвид резултатите от участието на обществеността; и
е)
след като е разгледала бележките и мненията на обществеността, съответната държава членка незабавно информира обществеността за взетите решения и за мотивите и съображенията, на които те се основават, включително информация за процеса на участие на обществеността.
Предвиждат се разумни срокове, с които се осигурява достатъчно време за всеки един от различните етапи на участието на обществеността.
3. Настоящият член не се прилага за области, по отношение на които е издаден лиценз преди 18 юли 2013 г.
Член 6
Свързани с нефт и газ дейности в крайбрежни води в границите на областите, обект на лиценз
1. Държавите членки правят необходимото производствените инсталации и свързаната инфраструктура да бъдат експлоатирани единствено в области, обект на лиценз, и само от оператори, определени за тази цел съгласно член 4, параграф 4.
2. Държавите членки изискват от притежателите на лицензи да гарантират, че операторът разполага с капацитет за спазване на изискванията за конкретната дейност в рамките на лиценза.
3. През цялото времетраене на свързаните с нефт и газ дейности в крайбрежни води държавите членки изискват от притежателите на лиценз да предприемат всички разумни стъпки за осигуряване от страна на оператора на спазването на изискванията и изпълнението на функциите и задълженията по настоящата директива.
4. Когато компетентният орган констатира, че операторът вече не е в състояние да спазва съответните изисквания съгласно настоящата директива, се информира лицензиращият орган. След това лицензиращият орган уведомява за това притежателя на лиценза, който поема отговорността за изпълнението на съответните задължения и незабавно предлага на лицензиращия орган заместващ оператор.
5. Държавите членки правят необходимото дейностите, свързани с производствени или непроизводствени инсталации, да не започват или да не продължават, преди компетентният орган да приеме доклада за големите опасности в съответствие с настоящата директива.
6. Държавите членки правят необходимото сондажните дейности или комбинираните дейности да не започват или да не продължават, преди докладът за големите опасности за включените инсталации да е приет в съответствие с настоящата директива. Освен това тези дейности не може да започват или да продължат, ако до компетентния орган не е подадено уведомление за сондажни дейности или уведомление за комбинирани дейности съгласно член 11, параграф 1, буква з) или и) съответно, или ако компетентният орган направи възражения относно съдържанието на уведомлението.
7. Държавите членки правят необходимото за установяването на зона на безопасност около всяка инсталация и за забрана на влизането или пребиваването на плавателни съдове в тази зона на безопасност.
Тази забрана обаче не се прилага за плавателни съдове, които влизат или пребивават в зоната на безопасност:
а)
във връзка с полагането, проверката, изпробването, ремонта, поддръжката, поправката, подмяната или демонтирането на всякакви подводни кабели или тръбопроводи в зоната на безопасност или близо до нея;
б)
да предоставят услуги или да превозват лица или стоки към или от инсталация в зоната на безопасност;
в)
съгласно указанията на държавата членка да извършват проверка на инсталации или свързана инфраструктура в зоната на безопасност;
г)
във връзка със спасяване или в опит за спасяване на човешки живот или имущество;
д)
поради неблагоприятни метеорологични условия;
е)
в случай на бедствие; или
ж)
със съгласието на оператора, на собственика или на държавата членка, в която е разположена зоната на безопасност.
8. Държавите членки създават механизъм за ефективно участие в рамките на тристранни консултации на компетентния орган, операторите и собствениците и представителите на работниците при изготвянето на стандартите и политиките, отнасящи се до предотвратяването на големи аварии.
Член 7
Отговорност за екологични щети
Без да се засяга съществуващият обхват на отговорността във връзка с предотвратяването и отстраняването на екологични щети съгласно Директива 2004/35/ЕО, държавите членки правят необходимото притежателят на лиценз да носи имуществена отговорност за предотвратяването и отстраняването на екологични щети по смисъла на настоящата директива, причинени от свързани с нефт и газ дейности в крайбрежни води, осъществявани от притежателя на лиценз или оператора, или от тяхно име.
Член 8
Определяне на компетентния орган
1. Държавите членки определят компетентен орган, натоварен със следните регулаторни функции:
а)
оценка и приемане на доклади за големите опасности, оценка на уведомления за проекти, оценка на уведомления за сондажни дейности или за комбинирани дейности, както и на други подобни документи, които му се представят;
б)
надзор върху спазването на настоящата директива от страна на операторите и собствениците, включително инспекции, разследвания и действия по изпълнението;
в)
консултиране на други органи или ведомства, включително на лицензиращия орган;
г)
съставяне на годишни планове съгласно член 21;
д)
изготвяне на доклади;
е)
сътрудничество с компетентните органи или със звената за контакт по член 27.
2. Във всеки един момент държавите членки гарантират независимостта и обективността на компетентния орган при изпълнението на регулаторните му функции, и по-специално по отношение на параграф 1, букви а), б) и в). Също така се предотвратяват конфликтите на интереси между регулаторните функции на компетентния орган, от една страна, и от друга страна, регулаторните функции, отнасящи се до икономическото развитие на природните ресурси в крайбрежни води и лицензирането на свързаните с нефт и газ дейности в крайбрежни води в държавите членки, както и събирането и управлението на приходите от тези дейности.
3. За постигането на целите по параграф 2 държавите членки изискват регулаторните функции на компетентния орган да се изпълняват в рамките на орган, който е независим от която и да е от функциите на държавата членка, свързани с икономическото развитие на природните ресурси в крайбрежни води и лицензирането на свързани с нефт и газ дейности в крайбрежни води в рамките на държавата членка, както и със събирането и управлението на приходите от тези дейности.
Въпреки това, когато общият брой на инсталациите, на които обикновено има човешко присъствие, е по-малък от шест, заинтересованата държава членка може да реши да не прилага първата алинея. Подобно решение не засяга задълженията ѝ по параграф 2.
4. Държавите членки предоставят на разположение на обществеността описание на това как е организиран компетентният орган, включително защо са го създали по този начин и как са осигурили изпълнението на регулаторните функции по параграф 1 и спазването на задълженията по параграф 2.
5. Държавите членки правят необходимото компетентният орган да разполага с нужните човешки и финансови ресурси, за да може да изпълнява задълженията си съгласно настоящата директива. Тези ресурси са съобразени с равнището на свързаните с нефт и газ дейности в крайбрежни води на държавата членка.
6. Държавите членки могат да сключат официални споразумения със съответни агенции на Съюза и други подходящи органи, когато има такива, за осигуряването на експертен опит за подпомагане на компетентния орган при изпълнението на неговите регулаторни функции. За целите на настоящия параграф няма да се счита за подходящ орган, чиято обективност може да бъде поставена под съмнение поради конфликт на интереси.
7. Държавите членки могат да създават механизми, съгласно които финансовите разходи на компетентния орган при изпълнението на неговите задължения по настоящата директива могат да бъдат възстановявани от притежателите на лицензи, операторите или собствениците.
8. Когато компетентният орган се състои от повече от една структура, държавите членки полагат всички усилия за избягване на дублиране на регулаторните функции между тях. Държавите членки могат да определят една от съставните структури за водеща и отговаряща за координацията на регулаторните функции по настоящата директива и за докладването на Комисията.
9. Държавите членки правят преглед на дейностите на компетентния орган и вземат всички необходими мерки за подобряване на неговата ефективност при изпълнението на регулаторните функции по параграф 1.
Член 9
Работа на компетентния орган
Държавите членки правят необходимото компетентният орган:
а)
да действа независимо от политиките, регулаторните решения или други съображения, нямащи отношение към задълженията му по настоящата директива;
б)
да определи ясно обема на своята отговорност и на отговорността на оператора и собственика за контрола на рисковете от големи аварии съгласно настоящата директива;
в)
да установи политика, процеси и процедури за задълбочена оценка на докладите за големите опасности и на уведомленията, подадени съгласно член 11, както и надзор за спазването на настоящата директива в рамките на юрисдикцията на държавите членки, включително инспекции, разследвания и действия по изпълнението;
г)
да предостави политиката, процесите и процедурите съгласно буква в) на разположение на операторите и собствениците и да предостави обобщена информация за тях на разположение на обществеността;
д)
при необходимост да разработва и въвежда съгласувани или съвместни процедури с други органи на държавите членки за изпълнение на задълженията по настоящата директива; и
е)
да основава политиката, организацията и оперативните си процедури на принципите, изложени в приложение III.
Член 10
Задачи на Европейската агенция по морска безопасност
1. Европейската агенция по морска безопасност (ЕАМБ) (наричана по-долу „Агенцията“) предоставя на държавите членки и Комисията необходимата техническа и научна помощ в съответствие с мандата ѝ съгласно Регламент (ЕО) № 1406/2002.
2. В рамките на своя мандат Агенцията:
а)
подпомага Комисията и засегнатата държава членка, по нейно искане, в определянето и проследяването на размера на даден нефтен или газов разлив;
б)
по тяхно искане, подпомага държавите членки при подготовката и изпълнението на външните планове за аварийно реагиране, особено при трансгранично въздействие в рамките на крайбрежните води на държавите членки и извън тях;
в)
въз основа на външните и вътрешните планове за енергийно реагиране на държавите членки разработва заедно с държавите членки и операторите опис на наличното оборудване и услуги за аварийно реагиране.
3. При поискване Агенцията може:
а)
да подпомага Комисията в оценката на съответствието на външните планове за аварийно реагиране на държавите членки с настоящата директива;
б)
да прави преглед на ученията, насочени към изпитването на трансграничните и аварийни механизми на Съюза.
ГЛАВА III
ПОДГОТОВКА И ОСЪЩЕСТВЯВАНЕ НА СВЪРЗАНИ С НЕФТ И ГАЗ ДЕЙНОСТИ В КРАЙБРЕЖНИ ВОДИ
Член 11
Документи, които се подават за осъществяване на свързани с нефт и газ дейности в крайбрежни води
1. Държавите членки правят необходимото операторът или собственикът да подаде до компетентния орган следните документи:
а)
корпоративната политика за предотвратяване на големи аварии или подходящо нейно описание в съответствие с член 19, параграфи 1 и 5;
б)
системата за управление във връзка с безопасността и околната среда, приложима към инсталацията, или подходящо нейно описание в съответствие с член 19, параграфи 3 и 5;
в)
в случай на планирана производствена инсталация - уведомление за проекта в съответствие с изискванията на част 1 от приложение I;
г)
описание на схемата за независима проверка в съответствие с член 17;
д)
доклад за големите опасности в съответствие с членове 12 и 13;
е)
при съществено изменение или при демонтиране на инсталацията, изменен доклад за големите опасности в съответствие с членове 12 и 13;
ж)
вътрешния план за аварийно реагиране или подходящо негово описание в съответствие с членове 14 и 28;
з)
в случай на сондажна дейност - уведомление за тази сондажна дейност и информация за нея в съответствие с член 15;
и)
в случай на комбинирана дейност -уведомление за комбинирани дейности в съответствие с член 16;
й)
в случай на съществуваща производствена инсталация, която предстои да бъде преместена на ново място за добив, на което да бъде експлоатирана - уведомление за промяна на местоположението в съответствие с приложение I, част 1;
к)
всички други относими документи, поискани от компетентния орган.
2. Документите, които се подават съгласно параграф 1, букви а), б), г) и ж), се включват в доклада за големите опасности, който се изисква съгласно параграф 1, буква д). Корпоративната политика за предотвратяване на големи аварии на оператори на сондажи се прилага към уведомлението за сондажни дейности, което се подава съгласно параграф1, буква з), когато не била подадена преди това.
3. Уведомлението за проекта, което се изисква съгласно параграф 1, буква в), се подава до компетентния орган в срока, определен от него, преди предвиденото подаване на доклада за големите опасности във връзка с планираната дейност. В отговор на уведомление за проекта компетентният орган прави бележки, които да бъдат отразени в доклада за големите опасности.
4. Когато съществуваща производствена инсталация предстои да навлезе в крайбрежните води на държава членка или да ги напусне, операторът уведомява компетентния орган писмено преди датата, на която производствената инсталация се очаква да навлезе в крайбрежните води на държавата членка или да ги напусне.
5. Уведомлението за промяна на местоположението, което се изисква съгласно параграф 1, буква й), се подава до компетентният орган на достатъчно ранен етап от процеса, за да може по време на изготвянето на доклада за големите опасности операторът да вземе предвид всички въпроси, повдигнати от компетентния орган.
6. В случай на съществено изменение, което засяга уведомление за проект или за промяна на местоположението преди предаването на доклада за големите опасности, компетентният орган се уведомява за това изменение възможно най-рано.
7. Докладът за големите опасности, който се изисква съгласно параграф 1, буква е), се подава до компетентния орган в срока, определен от него, преди планираното започване на дейностите.
Член 12
Доклад за големите опасности във връзка с производствена инсталация
1. Държавите членки осигуряват изготвянето от оператора на доклад за големите опасности във връзка с производствена инсталация, който се подава съгласно член 11, параграф 1, буква д). Посоченият доклад съдържа информацията, посочена в части 2 и 5 от приложение I, и се актуализира при необходимост или когато това бъде поискано от компетентния орган.
2. Държавите членки правят необходимото за провеждането на консултации с представителите на работниците на съответните етапи от изготвянето на доклада за големите опасности във връзка с производствена инсталация, както и за представянето на доказателства във връзка с това в съответствие с част 2, точка 3 от приложение I.
3. Със съгласието на компетентния орган докладът за големите опасности във връзка с производствена инсталация може да бъде изготвен по отношение на група инсталации.
4. Когато е необходима допълнителна информация, преди докладът за големите опасности да бъде приет, държавите членки правят необходимото операторът да предостави, по искане на компетентния орган, тази информация и да направи всички необходими промени в подадения доклад за големите опасности.
5. В случай че по производствената инсталация се налагат промени, които водят до съществено изменение, или е планирано демонтирането на трайно прикрепена производствена инсталация, операторът изготвя изменен доклад за големите опасности, който се подава съгласно член 11, параграф 1, буква е) в срок, определен от компетентния орган, в съответствие с част 6 от приложение I.
6. Държавите членки правят необходимото планираните промени да не се въвеждат или демонтирането да не започва, докато компетентният орган не приеме изменения доклад за големите опасности за производствената инсталация.
7. Докладът за големите опасности във връзка с производствена инсталация подлежи на пълен периодичен преглед от страна на оператора най-малко веднъж на всеки пет години или по-често, по искане на компетентния орган. Резултатите от този преглед се съобщават на компетентния орган.
Член 13
Доклад за големите опасности във връзка с непроизводствена инсталация
1. Държавите членки осигуряват изготвянето от собственика на доклад за големите опасности във връзка с непроизводствена инсталация, който се подава съгласно член 11, параграф 1, буква д). Този доклад съдържа информацията, посочена в части 3 и 5 от приложение I, и се актуализира при необходимост или когато това бъде поискано от компетентния орган.
2. Държавите членки правят необходимото за провеждането на консултации с представителите на работниците на съответните етапи от изготвянето на доклада за големите опасности във връзка с непроизводствена инсталация и за представянето на доказателства във връзка с това в съответствие с част 3, точка 2 от приложение I.
3. Когато е необходима допълнителна информация, преди докладът за големите опасности във връзка с непроизводствена инсталация да бъде приет, държавите членки изискват от собственика да предостави, по искане на компетентния орган, тази информация и да направи всички необходими промени в подадения доклад за големите опасности.
4. В случай че по непроизводствената инсталация се налагат промени, които водят до съществено изменение, или се планира демонтиране на трайно прикрепена непроизводствена инсталация, собственикът изготвя изменен доклад за големите опасности, който се подава съгласно член 11, параграф 1, буква е) в срок, определен от компетентния орган, в съответствие с част 6, точки 1, 2 и 3 от приложение I.
5. Във връзка с трайно прикрепена непроизводствена инсталация държавите членки правят необходимото планираните промени да не се въвеждат или демонтирането да не започва, докато компетентният орган не приеме изменения доклад за големите опасности за трайно прикрепената непроизводствена инсталация.
6. Във връзка с подвижна непроизводствена инсталация държавите членки правят необходимото планираните промени да не се въвеждат, докато компетентният орган не приеме изменения доклад за големите опасности за подвижната непроизводствена инсталация.
7. Докладът за големите опасности във връзка с непроизводствена инсталация подлежи на пълен периодичен преглед от страна на собственика най-малко веднъж на всеки 5 години или по-често, по искане на компетентния орган. Резултатите от този преглед се съобщават на компетентния орган.
Член 14
Вътрешни планове за аварийно реагиране
1. Държавите членки правят необходимото операторите или собствениците, в зависимост от случая, да изготвят вътрешни планове за аварийно реагиране, които се подават съгласно член 11, параграф 1, буква ж). Плановете се изготвят в съответствие с член 28, като вземат предвид оценката на риска във връзка с големи аварии, предприета по време на изготвянето на последния доклад за големите опасности. Планът включва анализ на ефективността на реагирането при нефтен разлив.
2. Когато за извършването на сондажни дейности ще бъде използвана подвижна непроизводствена инсталация, във вътрешния план за аварийно реагиране на инсталацията се взема предвид оценката на риска, предприета по време на изготвянето на уведомлението за сондажни дейности, което се подава съгласно член 11, параграф 1, буква з). Когато вътрешният план за аварийно реагиране трябва да бъде изменен поради особеното естество или местоположението на сондажа, държавите членки правят необходимото операторът на сондажа да подаде до компетентния орган изменения вътрешен план за аварийно реагиране или подходящо негово описание в допълнение към съответното уведомление за сондажни дейности.
3. Когато за извършването на комбинирани дейности ще бъде използвана непроизводствена инсталация, вътрешният план за аварийно реагиране се изменя така, че в него да бъдат отразени комбинираните дейности, и се подава до компетентния орган в допълнение към съответното уведомление за комбинираните дейности.
Член 15
Уведомление и информация за сондажни дейности
1. Държавите членки правят необходимото операторът на сондажа да изготви уведомлението, което се подава съгласно член 11, параграф 1, буква з) до компетентния орган. То се подава в срок, определен от компетентния орган, преди започването на сондажната дейност. Това уведомление за сондажни дейности трябва да съдържа данни за проекта на сондажа и за предлаганите сондажни дейности в съответствие с част 4 от приложение I. Това включва анализ на ефективността на реагирането при нефтен разлив.
2. Компетентният орган разглежда уведомлението и, когато счита за необходимо, преди започването на сондажните дейности предприема подходящи действия, които могат да включват забрана за започването на дейностите.
3. Държавите членки правят необходимото операторът на сондажа да включи независимия проверяващ в планирането и изготвянето на съществено изменение на подаденото уведомление за сондажни дейности съгласно член 17, параграф 4, буква б) и незабавно да информира компетентния орган за всяко съществено изменение в подаденото уведомление за сондажни дейности. Компетентният орган разглежда тези изменения и, когато счита за необходимо, предприема подходящи действия.
4. Държавите членки правят необходимото операторът на сондажа да подаде до компетентния орган доклади за сондажните дейности в съответствие с изискванията на приложение II. Докладите се подават ежеседмично, считано от деня на започване на сондажните дейности, или на определени от компетентния орган интервали от време.
Член 16
Уведомление за комбинирани дейности
1. Държавите членки правят необходимото операторите и собствениците, участващи в комбинирани дейности, съвместно да изготвят уведомлението, което се подава съгласно член 11, параграф 1, буква и). Уведомлението трябва да съдържа информацията, посочена в част 7 от приложение I. Държавите членки правят необходимото един от съответните оператори да подаде уведомлението за комбинирани дейности до компетентния орган. Уведомлението се подава в срока, определен от компетентния орган, преди започването на комбинираните дейности.
2. Компетентният орган разглежда уведомлението и когато счита за необходимо, преди започването на комбинираните дейности предприема подходящи действия, които могат да включват забрана за започването на дейностите.
3. Държавите членки правят необходимото операторът, подал уведомлението, да информира незабавно компетентния орган за всяко съществено изменение на подаденото уведомление. Компетентният орган разглежда тези изменения и, когато счита за необходимо, предприема подходящи действия.
Член 17
Независима проверка
1. Държавите членки гарантират, че операторите и собствениците установяват схеми за независима проверка и изготвят описание на тези схеми, което се подава съгласно член 11, параграф 1, буква г) и се включва в системата за управление във връзка с безопасността и околната среда, подадена съгласно член 11, параграф 1, буква б). Описанието съдържа информацията, посочена в част 5 от приложение I.
2. Резултатите от независимата проверка не засягат отговорността на оператора или собственика за правилното и безопасно функциониране на оборудването и системите, предмет на проверката.
3. Изборът на независим проверител и структурата на схемите за независима проверка трябва да отговарят на критериите в приложение V.
4. Схемите за независима проверка се установяват:
а)
по отношение на инсталациите, за да се осигури независима гаранция, че критичните елементи във връзка с безопасността и околната среда, набелязани в оценката на риска за инсталацията, както е описано в доклада за големите опасности, са подходящи и че графикът за проверка и изпитване на критичните елементи във връзка с безопасността и околната среда е подходящ, актуален и се изпълнява по план;
б)
по отношение на уведомленията за сондажни дейности, за да осигури независима гаранция, че проектът на сондажа и мерките за контрол на сондажа са винаги подходящи предвид очакваните условия на сондажа.
5. Държавите членки правят необходимото операторите и собствениците да реагират и да предприемат подходящи действия въз основа на препоръките на независимия проверител.
6. Държавите членки изискват от операторите и собствениците да гарантират, че препоръките, получени от независимия проверител съгласно параграф 4, буква а), и данни за действията, предприети въз основа на тези препоръки, се предоставят на разположение на компетентния орган и се съхраняват от оператора или собственика за срок от шест месеца след приключване на свързаните с нефт и газ дейности в крайбрежни води, за които се отнасят.
7. Държавите членки изискват от операторите на сондажи да гарантират, че в уведомлението за сондажни дейности, изготвено в съответствие с член 15, се представят данни за констатациите и бележките на независимия проверител съгласно параграф 4, буква б) от настоящия член и за техните ответни действия по тези констатации и бележки.
8. При производствени инсталации схемата за проверка трябва да е въведена преди завършването на проекта. При непроизводствени инсталации схемата за проверка трябва да е въведена преди започването на дейности в крайбрежните води на държавите членки.
Член 18
Правомощия на компетентния орган във връзка с дейностите по инсталациите
Държавите членки правят необходимото компетентният орган:
а)
да забранява експлоатацията или започването на дейности на всяка инсталация или свързана инфраструктура, ако мерките, предложени в доклада за големите опасности за предотвратяване или ограничаване на последиците от големи аварии или в уведомленията за сондажни дейности или комбинирани операции, подадени съгласно член 11, параграф 1, буква з) или и) съответно, се смятат за недостатъчни за изпълнение на изискванията по настоящата директива;
б)
в изключителни случаи и ако прецени, че не се засягат безопасността и опазването на околната среда, да съкрати срока между подаването на доклада за големите опасности или другите документи, които се подават по член 11, и започването на дейностите;
в)
да изисква от оператора да вземе такива пропорционални мерки, каквито компетентният орган сметне за необходими, за осигуряване на съответствието с член 3, параграф 1;
г)
когато се прилага член 6, параграф 4, да вземе подходящи мерки за осигуряване непрекъснатата безопасност на дейностите;
д)
да разполага с правомощия да изисква подобрения и, ако е необходимо, да забранява продължаването на експлоатацията на всяка инсталация или част от нея или на всяка свързана инфраструктура, ако резултатите от проверка, констатация съгласно член 6, параграф 4, периодичен преглед на доклада за големите опасности, подаден съгласно член 11, параграф 1, буква д), или измененията на уведомления, подадени съгласно член 11, сочат, че не са изпълнени изискванията на настоящата директива, или ако е налице основателна загриженост за безопасността на свързаните с нефт и газ дейности в крайбрежни води или инсталациите.
ГЛАВА IV
ПОЛИТИКА ЗА ПРЕВЕНЦИЯ
Член 19
Предотвратяване на големи аварии от страна на операторите и собствениците
1. Държавите членки изискват от операторите и собствениците да изготвят документ, в който се излага тяхната корпоративна политика за предотвратяване на големи аварии, която се представя съгласно член 11, параграф 1, буква а), и да осигурят неговото прилагане на всички етапи на техните свързани с нефт и газ дейности в крайбрежни води, включително чрез установяването на подходящи мерки за наблюдение с цел осигуряване ефективността на политиката. Документът трябва да съдържа информацията, посочена в част 8 от приложение I.
2. Корпоративната политика за предотвратяване на големи аварии трябва да е съобразена с първостепенната отговорност на операторите, наред с другото, за контрола на рисковете от големи аварии, произтичащи от техните дейности, и за непрекъснатото подобряване на контрола на посочените рискове с цел осигуряване на висока степен на защита във всеки един момент.
3. Държавите членки правят необходимото операторите и собствениците да изготвят документ, в който се излага тяхната система за управление във връзка с безопасността и околната среда, която се представя съгласно член 11, параграф 1, буква б). Посоченият документ включва описание на:
а)
организационните мерки за контрол на големи опасности;
б)
мерките за изготвяне и подаване на доклади за големите опасности и, при необходимост -други документи, съгласно настоящата директива; както и
в)
схемите за независима проверка, установени съгласно член 17.
4. Държавите членки осигуряват възможности на операторите и собствениците да дават своя принос за механизмите за ефективни тристранни консултации, установени съгласно член 6, параграф 8. При необходимост ангажиментите на даден оператор или собственик във връзка с тези механизми може да бъдат очертани в корпоративната политика за предотвратяване на големи аварии.
5. Корпоративната политика за предотвратяване на големи аварии и системите за управление във връзка с безопасността и околната среда се изготвят в съответствие с части 8 и 9 от приложение I и с приложение IV. Прилагат се следните условия:
а)
корпоративната политика за предотвратяване на големи аварии се представя в писмена форма, като в нея се определят общите цели и мерки за контрол на риска от големи аварии, както и как тези цели се постигат на корпоративно равнище и как тези мерки се прилагат на това равнище;
б)
системата за управление във връзка с безопасността и околната среда се включва в рамките на общата система за управление на оператора или собственика и се състои от организационна структура, отговорности, практики, процедури, процеси и ресурси за определяне и изпълнение на корпоративната политика за предотвратяване на големи аварии.
6. Държавите членки правят необходимото операторите и собствениците да изготвят и поддържат пълен опис на оборудването за аварийно реагиране от значение за свързаните с нефт и газ дейности в крайбрежни води, извършвани от тях.
7. Държавите членки правят необходимото операторите и собствениците, след консултация с компетентния орган и като използват обмена на знания, информация и опит, предвиден в член 27, параграф 1, да изготвят и преразглеждат стандарти и ръководства за най-добрите практики по отношение на контрола на големите опасности на всички етапи на проектирането и работния жизнен цикъл на свързаните с нефт и газ дейности в крайбрежни води, а като минимално изискване спазват изложеното в приложение VI.
8. Държавите членки изискват от операторите и собствениците да гарантират, че документът за корпоративната им политика за предотвратяване на големи аварии, посочен в параграф 1, обхваща и техните производствени и непроизводствени инсталации извън Съюза.
9. Когато дейността на даден оператор или собственик води до непосредствена опасност за човешкото здраве или значително увеличава риска от голяма авария, държавите членки правят необходимото операторът или собственикът да предприеме подходящи мерки, които могат да включват, ако бъде счетено за необходимо, спиране на съответната дейност, докато опасността или рискът не бъдат контролирани по подходящ начин. Държавите членки правят необходимото за това, когато се предприемат такива мерки, операторът или собственикът да уведоми за това компетентния орган незабавно и не по-късно от 24 часа след предприемането на мерките.
10. Държавите членки правят необходимото операторите и собствениците да предприемат, когато е целесъобразно, подходящи мерки за използване на подходящи технически средства или процедури, за да подобри надеждността на събирането и съхраняването на данни от значение и за да бъде предотвратено евентуалното им манипулиране.
Член 20
Свързани с нефт и газ дейности в крайбрежни води извън Съюза
1. Държавите членки изискват от дружествата, регистрирани на тяхна територия и осъществяващи, пряко или чрез дъщерни дружества, свързани с нефт и газ дейности в крайбрежни води извън Съюза като притежатели на лиценз или оператори, при поискване да им докладват за обстоятелствата на всякакви големи аварии с тяхно участие.
2. В искането за доклад съгласно параграф 1 от настоящия член съответната държава членка посочва подробно изискваната информация. Тези доклади се обменят в съответствие с член 27, параграф 1. Държавите членки, които нямат нито компетентен орган, нито звено за контакт, подават получените доклади до Комисията.
Член 21
Осигуряване на спазването на регулаторната рамка за предотвратяване на големи аварии
1. Държавите членки правят необходимото операторите и собствениците да спазват мерките, установени в доклада за големите опасности и в плановете, посочени в уведомленията за сондажни дейности и уведомленията за комбинирани дейности, подадени съгласно член 11, параграф 1, букви д), з) и и) съответно.
2. Държавите членки правят необходимото операторите и собствениците да предоставят на компетентния орган или на всяко друго лице, действащо по указание на компетентния орган, превоз до или от дадена инсталация или плавателен съд, имащи отношение към свързани с нефт и газ дейност, включително превоз на оборудването им, по всяко разумно време, както и настаняване, храна и други средства за задоволяване на потребностите им във връзка с посещенията на инсталациите, за да улеснят упражняването на надзор от страна на компетентния орган, включително инспекции, разследвания и действия по осигуряване на спазването на настоящата директива.
3. Държавите членки правят необходимото компетентният орган да разработва годишни планове за ефективен надзор, включително чрез инспекции, на големи опасности, въз основа на управлението на риска и като обръща специално внимание на съответствието с доклада за големите опасности и с други документи, подадени до компетентния орган съгласно член 11. Извършва се редовен преглед на ефективността на плановете и компетентният орган предприема всички необходими мерки за усъвършенстването им.
Член 22
Поверително подаване на сигнали във връзка с безопасността
1. Държавите членки правят необходимото компетентният орган да установи механизми:
а)
за поверително подаване на сигнали за безопасността и околната среда по отношение на свързани с нефт и газ дейности в крайбрежни води от всеки източник; и
б)
за разследване на тези сигнали при съхраняване на анонимността на съответните лица.
2. Държавите членки изискват от операторите и собствениците да съобщават подробна информация за националните правила относно механизмите по параграф 1 на своите работници и на изпълнителите, свързани с дейността, и на техните работници, като гарантират, че въпросът за поверителното подаване на сигнали е включен в съответното обучение и известия.
ГЛАВА V
ПРОЗРАЧНОСТ И ОБМЕН НА ИНФОРМАЦИЯ
Член 23
Обмен на информация
1. Държавите членки правят необходимото операторите и собствениците да предоставят на компетентния орган най-малко информацията, описана в приложение IX.
2. Комисията определя чрез акт за изпълнение общ формат за докладване на данни, както и подробности за информацията, която следва да се обменя. Този акт за изпълнение се приема в съответствие с процедурата по консултиране, посочена в член 37, параграф 2.
Член 24
Прозрачност
1. Държавите членки осигуряват публичен достъп до информацията, посочена в приложение IX.
2. Комисията определя чрез акт за изпълнение общ формат за публикуване, който позволява трансграничното съпоставяне на данните. Този акт за изпълнение се приема в съответствие с процедурата по консултиране, посочена в член 37, параграф 2. Общият формат за публикуване трябва да позволява надеждно сравняване на националните практики по настоящия член и член 25.
Член 25
Докладване относно въздействието върху безопасността и околната среда
1. Държавите членки представят на Комисията годишен доклад, който съдържа информацията, посочена в точка 3 от приложение IX.
2. Държавите членки посочват орган, който отговаря за обмена на информация съгласно член 23 и публикуването на информацията съгласно член 24.
3. Комисията публикува годишен доклад въз основа на информацията, която ѝ е докладвана от държавите членки съгласно параграф 1.
Член 26
Разследване след голяма авария
1. Държавите членки започват пълни разследвания на големи аварии, възникнали в рамките на тяхната юрисдикция.
2. След приключване на разследването или след приключване на съдебното производство, в зависимост от случая, на Комисията се предоставя обобщение на констатациите съгласно параграф 1. Държавите членки осигуряват публичен достъп до неповерителна версия на констатациите.
3. Държавите членки правят необходимото след разследванията по параграф 1 компетентният орган да приложи всички препоръки от разследването, доколкото това е в рамките на неговите изпълнителни правомощия.
ГЛАВА VI
СЪТРУДНИЧЕСТВО
Член 27
Сътрудничество между държавите членки
1. Всяка държава членка прави необходимото нейният компетентен орган редовно да обменя знания, информация и опит с другите компетентни органи, наред с другото, чрез Групата на компетентните органи на ЕС по въпросите на добива на нефт и газ в морски райони, и да взема участие в консултации относно прилагането на съответното национално право и право на Съюза с представители на отрасъла, други заинтересовани лица и Комисията.
По отношение на държавите членки без свързани с нефт и газ дейности в рамките на тяхната юрисдикция информацията, посочена в първа алинея, се получава от звената за контакт, определени съгласно член 32, параграф 1.
2. Знанията, информацията и опитът, които се обменят съгласно параграф 1, се отнасят по-специално до действието на мерките за управление на риска, предотвратяването на големи аварии, проверката на съответствието и аварийното реагиране, имащи отношение към свързаните с нефт и газ дейности в крайбрежни води в рамките на Съюза, както и извън Съюза, когато това е целесъобразно.
3. Всяка държава членка прави необходимото компетентните ѝ органи да участват в установяването на ясни общи приоритети за изготвянето и актуализирането на стандартите и ръководствата, за да бъдат установени най-добрите практики за свързаните с нефт и газ дейности в крайбрежни води и да бъде улеснено тяхното въвеждане и последователно прилагане.
4. До 19 юли 2014 г. Комисията представя на държавите членки доклад за адекватността на националните експертни ресурси за целите на изпълнението на предвидените в настоящата директива регулаторни функции, който при необходимост съдържа предложения за осигуряване на достъп на всички държави членки до подходящи експертни ресурси.
5. До 19 юли 2016 г. държавите членки уведомяват Комисията за националните мерки, които са взели във връзка с достъпа до знания, активи и експертни ресурси, включително и за официални споразумения по член 8, параграф 6.
ГЛАВА VII
АВАРИЙНА ГОТОВНОСТ И АВАРИЙНО РЕАГИРАНЕ
Член 28
Изисквания за вътрешните планове за аварийно реагиране
1. Държавите членки правят необходимото вътрешните планове за аварийно реагиране, които се изготвят от оператора или собственика в съответствие с член 14 и се подават съгласно член 11, параграф 1, буква ж), да:
а)
се задействат незабавно за реагиране при голяма авария или ситуация, при която има непосредствен риск от голяма авария; и
б)
са съгласувани с външния план за аварийно реагиране, посочен в член 29.
2. Държавите членки правят необходимото операторът и собственикът да поддържат оборудване и квалификация, съответстващи на вътрешния план за аварийно реагиране, така че това оборудване и квалификация да бъдат на разположение по всяко време, и при необходимост да ги предоставят на разположение на органите, отговарящи за изпълнението на външния план за аварийно реагиране на държавата членка, в която се прилага вътрешният план за аварийно реагиране.
3. Вътрешният план за аварийно реагиране се изготвя в съответствие с част 10 от приложение I, като се актуализира след всяко съществено изменение в доклада за големите опасности или уведомленията, подадени съгласно член 11. Тези актуализации се подават до компетентния орган съгласно член 11, параграф 1, буква ж) и за тях се уведомява съответният орган или органи, отговарящ(и) за изготвянето на външния план за аварийно реагиране в съответната област.
4. Вътрешният план за аварийно реагиране се съчетава с други мерки, свързани със защитата и спасяването на персонала от засегнатата инсталация, за да се осигурят добри изгледи във връзка с личната безопасност и оцеляването.
Член 29
Външни планове за аварийно реагиране и аварийна готовност
1. Държавите членки изготвят външни планове за аварийно реагиране, които обхващат всички нефтени и газови инсталации в крайбрежни води или свързана инфраструктура, както и областите, които биха могли да бъдат засегнати в рамките на тяхната юрисдикция. Държавите членки подробно описват ролята и финансовите задължения на притежателите на лиценз и операторите във външните планове за аварийно реагиране.
2. Външните планове за аварийно реагиране се изготвят от държавата членка в сътрудничество със съответните оператори и собственици и, когато е целесъобразно, с притежателите на лиценз и компетентния орган, и в тях се взема предвид последната редакция на вътрешните планове за аварийно реагиране на съществуващите или планираните инсталации или свързана инфраструктура в областта, обхваната от външния план за аварийно реагиране.
3. Външните планове за аварийно реагиране се изготвят в съответствие с приложение VII и се предоставят на разположение на Комисията, на други държави членки, които биха могли да бъдат засегнати, и на обществеността. Когато предоставят на разположение своите външни планове за аварийно реагиране, държавите членки гарантират, че оповестената информация не излага на риск безопасността и сигурността на нефтените и газовите инсталации в крайбрежни води, нито тяхната експлоатация, и че не уврежда икономическите интереси на държавите членки или личната безопасност и благосъстояние на служителите на държавите членки.
4. Държавите членки предприемат подходящи мерки за постигане на висока степен на обща съвместимост и оперативна съвместимост на оборудването и квалификацията за реагиране между всички държави членки в географския регион и, когато е целесъобразно, извън него. Държавите членки насърчават отрасъла да разработва оборудване и предоставяни по договор услуги за реагиране, които са съгласувани и оперативно съвместими в целия географски район.
5. Държавите членки съхраняват данни за оборудването и услугите за аварийно реагиране в съответствие с точка 1 от приложение VIII. Тези данни се предоставят на разположение на другите държави членки, които биха могли да бъдат засегнати, и на Комисията, както и на съседни трети държави, при условията на взаимност.
6. Държавите членки правят необходимото операторите и собствениците редовно да подлагат на изпитване своята готовност да реагират ефективно при големи аварии, в тясно сътрудничество със съответните органи на държавите членки.
7. Държавите членки правят необходимото компетентните органи или, в зависимост от случая, звената за контакт да разработват сценарии за сътрудничество при извънредни ситуации. Тези сценарии редовно се оценяват и при необходимост се актуализират.
Член 30
Аварийно реагиране
1. Държавите членки правят необходимото операторът или, когато е целесъобразно, собственикът да уведомява незабавно съответните органи за големи аварии или ситуации, при които има непосредствен риск от голяма авария. В посоченото уведомление се описват обстоятелствата, включително по възможност мястото, възможното въздействие върху околната среда и основните последици, които биха могли да възникнат.
2. Държавите членки правят необходимото в случай на голяма авария операторът или собственикът да предприеме всички подходящи мерки за предотвратяване на разрастването и за ограничаване на последиците ѝ. Съответните органи на държавите членки могат да съдействат на оператора или на собственика, включително като предоставят допълнителни ресурси.
3. В хода на действията за аварийно реагиране държавата членка събира необходимата информация за пълно разследване съгласно член 26, параграф 1.
ГЛАВА VIII
ТРАНСГРАНИЧНИ ВЪЗДЕЙСТВИЯ
Член 31
Трансгранична аварийна готовност и аварийно реагиране на държавите членки, под чиято юрисдикция се извършват свързани с нефт и газ дейности в крайбрежни води
1. Когато държава членка смята, че е вероятно голяма авария при свързани с нефт и газ дейности в крайбрежни води, които ще се извършват под нейна юрисдикция, да има сериозни въздействия върху околната среда в друга държава членка, преди започването на дейностите тя препраща съответната информация до държавата членка, която би могла да бъде засегната, като се стреми да предприеме мерки за предотвратяване на щетите съвместно с посочената държава членка.
Държави членки, които считат, че биха могли да бъдат засегнати, могат да поискат от държавата членка, под чиято юрисдикция ще се извършва свързаната с нефт и газ дейност в крайбрежни води, да им препрати цялата съответна информация. Тези държави членки могат съвместно да направят оценка на ефективността на мерките, без да се засягат регулаторните функции на компетентния орган, на който е подведомствена съответната дейност съгласно член 8, параграф 1, букви а), б) и в).
2. Набелязаните съгласно параграф 1 големи опасности се вземат предвид във вътрешните и външните планове за аварийно реагиране с цел да се улесни съвместната ефективна реакция при голяма авария.
3. Когато има риск предвидимите трансгранични въздействия от големи аварии да засегнат трети държави, държавите членки, при условията на взаимност, предоставят на третите държави достъп до тази информация.
4. Държавите членки координират помежду си мерките във връзка с области извън Съюза, за да предотвратят възможните отрицателни въздействия от свързани с нефт и газ дейности в крайбрежни води.
5. Държавите членки редовно проверяват своята готовност да реагират ефективно на големи аварии в сътрудничество с държавите членки, които биха могли да бъдат засегнати, съответните агенции на Съюза и - при условията на взаимност - с трети държави, които биха могли да бъдат засегнати. Комисията може да подпомогне учения, насочени основно към изпитване на трансграничните механизми за аварийно реагиране.
6. В случай на голяма авария или на непосредствена заплаха от голяма авария, която е довела или може да доведе до трансгранични въздействия, държавата членка, под чиято юрисдикция е възникнала ситуацията, незабавно уведомява Комисията и тези държави членки или трети държави, които биха могли да бъдат засегнати от ситуацията, като без прекъсване предоставя необходимата за ефективно аварийно реагиране информация.
Член 32
Трансгранична аварийна готовност и аварийно реагиране на държавите членки, под чиято юрисдикция не се извършват свързани с нефт и газ дейности в крайбрежни води
1. Държавите членки, под чиято юрисдикция не се извършват свързани с нефт и газ дейности в крайбрежни води, определят звено за контакт, за да обменят информация със съответните съседни държави членки.
2. Държавите членки, под чиято юрисдикция не се извършват свързани с нефт и газ дейности в крайбрежни води, прилагат член 29, параграфи 4 и 7, за да гарантират, че разполагат с достатъчен капацитет за реагиране, в случай че бъдат засегнати от голяма авария.
3. Държавите членки, под чиято юрисдикция не се извършват свързани с нефт и газ дейности в крайбрежни води, координират своето планиране на национално равнище на действията при извънредни ситуации в морска среда с други държави членки, доколкото това е необходимо, за да се осигури най-ефективната реакция при голяма авария.
4. Когато държава членка, под чиято юрисдикция не се извършват свързани с нефт и газ дейности в крайбрежни води, е засегната от голяма авария, тя:
а)
предприема всички подходящи мерки в съответствие с планирането на национално равнище на действията в извънредни ситуации, посочено в параграф 3;
б)
гарантира, че информация, върху която има контрол или която е достъпна в рамките на нейната юрисдикция и която може да е от значение за пълното разследване на голяма авария, при поискване се предоставя или до нея се осигурява достъп на държавата членка, провеждаща разследването съгласно член 26.
Член 33
Съгласуван подход към безопасността на свързаните с нефт и газ дейности в крайбрежни води на международно равнище
1. Комисията, в тясно сътрудничество с държавите членки и без да се засягат приложимите международни споразумения, насърчава сътрудничеството с трети държави, които осъществяват свързани с нефт и газ дейности в същите морски райони като държавите членки.
2. Комисията улеснява обмена на информация между държавите членки, в които се извършват свързани с нефт и газ дейности в крайбрежни води, и съседни трети държави, в които се извършват подобни дейности, за да насърчи прилагането на превантивни мерки и регионални планове за аварийно реагиране.
3. Комисията се стреми към налагането на високи стандарти за безопасност по отношение на свързаните с нефт и газ дейности в крайбрежни води на международно равнище в рамките на съответните световни и регионални форуми, включително тези във връзка с арктическите води.
ГЛАВА IX
ЗАКЛЮЧИТЕЛНИ РАЗПОРЕДБИ
Член 34
Санкции
Държавите членки определят системата от санкции за нарушаване на националните разпоредби, приети съгласно настоящата директива, и вземат всички необходими мерки за осигуряване на тяхното прилагане. Предвидените санкции трябва да бъдат ефективни, пропорционални и възпиращи. Държавите членки уведомяват Комисията за тези разпоредби до 19 юли 2015 г. и незабавно я уведомяват за всяко последващо изменение, което ги засяга.
Член 35
Делегирани правомощия на Комисията
На Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 36, за да адаптира приложения I, II, VI и VII с цел включване на допълнителна информация, която може да стане необходима предвид техническия прогрес. Тези адаптации не може да водят до съществени изменения на задълженията, предвидени в настоящата директива.
Член 36
Упражняване на делегирането
1. Правомощието да приема делегирани актове се предоставя на Комисията при спазване на предвидените в настоящия член условия.
2. Правомощието да приема делегирани актове, посочено в член 35, се предоставя на Комисията за срок от пет години, считано от 18 юли 2013 г. Комисията изготвя доклад относно делегирането на правомощия не по-късно от девет месеца преди изтичането на петгодишния срок. Делегирането на правомощия се продължава мълчаливо за срокове с еднаква продължителност, освен ако Европейският парламент или Съветът не възразят срещу подобно продължаване не по-късно от четири месеца преди изтичането на всеки срок.
3. Делегирането на правомощия, посочено в член 35, може да бъде оттеглено по всяко време от Европейския парламент или от Съвета. С решението за оттегляне се прекратява посоченото в него делегиране на правомощия. То поражда действие в деня след публикуването на решението в Официален вестник на Европейския съюз или на по-късна, посочена в решението дата. То не засяга действителността на делегираните актове, които вече са в сила.
4. Веднага след като приеме делегиран акт, Комисията нотифицира акта едновременно на Европейския парламент и Съвета.
5. Делегиран акт, приет съгласно член 35, влиза в сила единствено ако нито Европейският парламент, нито Съветът са представили възражения в срок от два месеца след нотифицирането на акта на Европейския парламент и Съвета или ако преди изтичането на този срок и Европейският парламент, и Съветът са уведомили Комисията, че няма да представят възражения. Този срок се удължава с два месеца по инициатива на Европейския парламент или на Съвета.
Член 37
Процедура на комитет
1. Комисията се подпомага от комитет. Този комитет е комитет по смисъла на Регламент (ЕС) № 182/2011.
2. При позоваване на настоящия параграф се прилага член 4 от Регламент (ЕС) № 182/2011.
Член 38
Изменение на Директива 2004/35/ЕО
1. В член 2, параграф 1 от Директива 2004/35/ЕО буква б) се заменя със следното:
„б)
„щети на водите“, които включват всички щети със сериозно неблагоприятно въздействие върху:
i)
екологичното, химичното или количественото състояние или екологичния потенциал на въпросните води по смисъла на Директива 2000/60/ЕО, с изключение на отрицателни ефекти, при които се прилага член 4, параграф 7 от посочената директива; или
ii)
състоянието на околната среда в съответните морски води по смисъла на Директива 2008/56/ЕО, доколкото определени аспекти от състоянието на морската среда не са вече разгледани съгласно Директива 2000/60/ЕО;“.
2. Държавите членки въвеждат в сила законовите, подзаконовите и административните разпоредби, необходими, за да се съобразят с параграф 1, до 19 юли 2015 г. Те незабавно информират Комисията за това.
Член 39
Доклади до Европейския парламент и до Съвета
1. До 31 декември 2014 г. Комисията представя пред Европейския парламент и на Съвета доклад относно наличието на инструменти за финансово обезпечение и относно обработката на претенциите за обезщетение, придружен, когато е целесъобразно, от предложения.
2. До 19 юли 2015 г. Комисията представя пред Европейския парламент и Съвета доклад относно нейната оценка на ефективността на режимите на отговорност в Съюза по отношение на щетите, причинени от свързани с нефт и газ дейности в крайбрежни води. Този доклад съдържа оценка на целесъобразността на разширяването на разпоредбите за отговорността. Когато е целесъобразно, докладът се придружава от предложения.
3. Комисията проучва целесъобразността на включването на определено поведение, водещо до голяма авария, в приложното поле на Директива 2008/99/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 19 ноември 2008 г. относно защитата на околната среда чрез наказателно право (23). До 31 декември 2014 г. Комисията представя пред Европейския парламент и на Съвета доклад с констатациите си, когато е целесъобразно - придружен със законодателни предложения, при условие че държавите членки са предоставили необходимата информация.
Член 40
Доклади и преглед
1. Най-късно до 19 юли 2019 г. Комисията оценява опита от изпълнението на настоящата директива, като взема надлежно предвид усилията и опита на компетентните органи.
2. Комисията представя пред Европейския парламент и Съвета доклад, съдържащ резултатите от тази оценка. Докладът съдържа евентуални целесъобразни предложения за изменение на настоящата директива.
Член 41
Транспониране
1. Държавите членки въвеждат в сила законовите, подзаконовите и административните разпоредби, необходими, за да се съобразят с настоящата директива, до 19 юли 2015 г.
Те незабавно информират Комисията за това.
Когато държавите членки приемат тези мерки, в тях се съдържа позоваване на настоящата директива или то се извършва при официалното им публикуване. Условията и редът на позоваване се определят от държавите членки.
2. Държавите членки съобщават на Комисията текстовете на основните разпоредби от националното законодателство, които те приемат в областта, уредена с настоящата директива.
3. Чрез дерогация от параграф 1, първа алинея и при спазване на параграф 5 държавите членки с крайбрежни води, под чиято юрисдикция не се извършват свързани с нефт и газ дейности в крайбрежни води и които не планират да лицензират такива дейности, информират Комисията за това и са задължен да въведат в сила до 19 юли 2015 г. само тези мерки, които са необходими, за да се осигури спазването на членове 20, 32 и 34. Тези държави членки нямат право да лицензират такива дейности, докато не транспонират и изпълнят останалите разпоредби на настоящата директива и не информират Комисията за това.
4. Чрез дерогация от параграф 1, първа алинея и при спазване на параграф 5 държавите членки без излаз на море са задължени да въведат в сила до 19 юли 2015 г. само мерките, които са необходими, за да се осигури спазването на член 20.
5. Когато към 18 юли 2013 г. в държава членка, попадаща в приложното поле на параграф 3 или 4, не е регистрирано дружество, осъществяващо дейности по член 20, тази държава членка е задължена да въведе в сила мерките, които са необходими, за да се осигури спазването на член 20, до по-късната от следните две дати: 12 месеца след последващата регистрация на такова дружество в съответната държава членка или 19 юли 2015 г.
Член 42
Преходни разпоредби
1. По отношение на собственици и оператори на планирани производствени инсталации и оператори, планиращи или извършващи сондажни дейности, държавите членки прилагат законовите, подзаконовите и административните разпоредби, приети съгласно член 41, от 19 юли 2016 г.
2. По отношение на съществуващи инсталации и свързана инфраструктура държавите членки прилагат законовите, подзаконовите и административните разпоредби, приети съгласно член 41, от датата на насрочения регулаторен преглед на документацията във връзка с оценката на риска, но най-късно от 19 юли 2018 г.
Член 43
Влизане в сила
Настоящата директива влиза в сила на двадесетия ден след публикуването ѝ в Официален вестник на Европейския съюз.
Член 44
Адресати
Адресати на настоящата директива са държавите членки.
Съставено в Страсбург на 12 юни 2013 година.
AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS A TANÁCS 2013/30/EU IRÁNYELVE
(2013. június 12.)
a tengeri olaj- és gázipari tevékenységek biztonságáról és a 2004/35/EK irányelv módosításáról
(EGT-vonatkozású szöveg)
AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,
tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 192. cikke (1) bekezdésére,
tekintettel az Európai Bizottság javaslatára,
a jogalkotási aktus tervezete nemzeti parlamenteknek való megküldését követően,
tekintettel az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság véleményére (1),
a Régiók Bizottságával folytatott konzultációt követően,
rendes jogalkotási eljárás keretében (2),
mivel:
(1)
Az Európai Unió működéséről szóló szerződés 191. cikke célkitűzésként határozza meg a környezet minőségének megőrzését, védelmét és javítását, valamint a természeti erőforrások körültekintő és ésszerű hasznosítását. Továbbá előírja, hogy minden uniós fellépést magas szintű védelemnek kell támogatnia, amely az elővigyázatosság elvén, továbbá azon további elveken alapul, miszerint megelőző lépések megtétele szükséges, a környezeti károkat elsődlegesen a forrásuknál kell elhárítani, valamint azon, hogy a szennyező fizet.
(2)
Ezen irányelv célja a tengeri olaj- és gázipari tevékenységekhez kapcsolódó súlyos balesetek előfordulásának csökkentése és következményeik korlátozása, amennyire lehetséges, ezen keresztül pedig a tengeri környezet és a partvidéki gazdaságok szennyezéssel szembeni védelmének javítása, a tengeri olaj- és gázfeltárás és -kitermelés biztonságára vonatkozó minimumfeltételek rögzítése, az Unió belső energiatermelésében előforduló lehetséges zavarok megelőzése, valamint a balesetek esetén alkalmazandó válaszmechanizmusok javítása.
(3)
Az irányelv alkalmazási körét nemcsak a jövőbeli tengeri olaj- és gázipari létesítményekre és tevékenységekre kell kiterjeszteni, hanem - átmeneti rendelkezések révén - a már meglévő létesítményekre is.
(4)
A tengeri olaj- és gázipari tevékenységekhez kapcsolódó súlyos balesetek rendszerint súlyos és visszafordíthatatlan következményekkel járnak a tengeri és a part menti környezetre nézve, és a part menti területek gazdaságának is nagy károkat okoznak.
(5)
A tengeri olaj- és gázipari tevékenységekhez kapcsolódó balesetek - különösen a Mexikói-öbölben 2010-ben történt baleset - hatására a közvélemény felfigyelt a tengeri olaj- és gázipari tevékenységek veszélyeire, valamint megkezdődött e tevékenységek biztonságának szavatolását célzó szakpolitikai intézkedések felülvizsgálata. A Bizottság elindította a tengeri olaj- és gázipari tevékenységek felülvizsgálatát és kifejtette előzetes álláspontját e tevékenységek biztonságáról „A tengeri olaj- és gázipari tevékenységek biztonsági kihívásainak kezeléséről” című, 2010. október 13-i közleményében. Az Európai Parlament 2010. október 7-én és 2011. szeptember 13-án fogadott el állásfoglalást e kérdésben. A tagállamok energiaügyi miniszterei a 2010. december 3-i tanácsi következtetésekben fejtették ki álláspontjukat.
(6)
A súlyos tengeri olaj- és gázipari balesetek előfordulásának kockázata jelentős. Ezen irányelvnek a felségvizek szennyezése kockázatának csökkentésével hozzá kell járulnia a tengeri környezet védelmének biztosításához és különösen a tengeri környezetvédelmi politika területén a közösségi fellépés kereteinek meghatározásáról szóló, 2008. június 17-i 2008/56/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvben (3) (tengervédelmi stratégiáról szóló keretirányelv) megjelölt egyik célkitűzés, a legkésőbb 2020-ig megvalósítandó jó környezeti állapot eléréséhez, illetve fenntartásához.
(7)
A 2008/56/EK irányelv egyik központi célkitűzése a tengeri környezetet érintő valamennyi tevékenység kumulatív hatásainak kezelése, és az integrált tengerpolitika környezetvédelmi pillérét jelenti. E politika fontos szerepet játszik a tengeri olaj- és gázipari tevékenységek szempontjából, hiszen a benne megfogalmazott elvárások között szerepel az egyes gazdasági ágazatok konkrét aggályainak és az óceánok, tengerek és tengerparti területek mélyreható megértésének mint általános célkitűzésnek az összehangolása azzal a céllal, hogy a tengerekre vonatkozóan létrejöjjön egy koherens megközelítés, amely minden gazdasági, környezeti és társadalmi szempontra kiterjed, és felhasználja a tengeri területrendezés gyakorlatát és a tengerrel kapcsolatos ismereteket.
(8)
A tengeri olaj- és gázipar az Unió számos régiójában képviselteti magát, és a jövőben újabb regionális fejlesztések várhatók a tagállamok felségvizein, tekintettel arra, hogy a technikai fejlődésnek köszönhetően ma már problematikusabb környezetben is lehetséges az olajfúrás. A tengeri olaj- és gáztermelés az Unió energiaellátásának biztonságában is fontos szerepet játszik.
(9)
Az Unióban a tengeri olaj- és gázipari tevékenységek biztonságára vonatkozó, jelen állapotában széttagolt és inkoherens európai szabályozási keret és az ágazati gyakorlatban jelenleg alkalmazott biztonsági intézkedések nem nyújtanak teljesen kielégítő garanciát arra, hogy a tengeri balesetek kockázata Unió-szerte a lehető legkisebb legyen, mint ahogy arra sem, hogy a tagállamok felségvizein bekövetkezett baleseteket követően a leghatékonyabb válaszmechanizmus lépjen működésbe, méghozzá kellő időben. A meglévő felelősségi szabályok értelmében nem lehet minden esetben egyértelműen megállapítani a felelős fél kilétét, és előfordulhat, hogy a felelős nem tudja kifizetni az általa okozott károkért járó kártérítés teljes összegét, vagy nem kötelezhető erre. A tengeri olaj- és gázipari tevékenységek megkezdése előtt mindig gondoskodni kell arról, hogy a felelős fél egyértelműen meghatározható legyen.
(10)
A szénhidrogének kutatására, feltárására és kitermelésére vonatkozó engedélyek megadásának és felhasználásának feltételeiről szóló, 1994. május 30-i 94/22/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (4) értelmében tengeri olaj- és gázipari tevékenységek csak engedély birtokában végezhetők az Unió területén. Ehhez kapcsolódóan a kizárólagos feltárási és termelési engedélyek kiadásakor az engedélyező hatóságnak meg kell vizsgálnia a műszaki és pénzügyi kockázatokat, valamint adott esetben azt, hogy a kérelmező felelősségteljesen végezte-e a korábbi tevékenységét. Szükséges biztosítani, hogy az engedélyes műszaki és pénzügyi alkalmasságának vizsgálatakor az engedélyező hatóság azt is alaposan megvizsgálja, hogy az engedélyes bármilyen előre látható körülmény mellett is képes-e folyamatosan garantálni a tevékenység biztonságos és hatékony végzését. A 94/22/EK irányelv szerinti engedélyért folyamodó vállalkozások műszaki és pénzügyi alkalmasságának felmérése során a tagállamoknak ellenőrizniük kell azt, hogy a vállalkozások megfelelően igazolták-e, hogy a súlyos balesetekkel kapcsolatos kötelezettségek fedezetére vonatkozóan megfelelő céltartalékot képeztek vagy kötelesek képezni.
(11)
Egyértelművé kell tenni, hogy a 94/22/EK irányelv értelmében vett, a tengeri olaj- és gázipari tevékenységek végzésére vonatkozó engedéllyel rendelkező engedélyesek a környezeti károk megelőzése és felszámolása tekintetében a környezeti felelősségről szóló, 2004. április 21-i 2004/35/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (5) alkalmazásában felelős „gazdasági szereplőknek” minősülnek, és az ilyen irányú felelősségüket nem ruházhatják át velük szerződött harmadik felekre.
(12)
Jóllehet a 94/22/EK irányelvnek megfelelően kiadott általános engedélyek egy adott engedélyes terület viszonylatában kizárólagos jogot biztosítanak az engedélyesek számára olaj vagy gáz feltárására és termelésére, az érintett területen folyó tengeri olaj- és gázipari tevékenységeket a tagállamoknak szakértők által végzett, folyamatos szabályozói felügyelet hatálya alá kell vonniuk annak érdekében, hogy hatékony ellenőrzések révén megelőzhetők legyenek a súlyos balesetek, illetve korlátok közé lehessen szorítani a baleseteknek az embereket, a környezetet és az energiaellátás biztonságát érintő hatásait.
(13)
Tengeri olaj- és gázipari tevékenységeket kizárólag olyan üzemeltetők végezhetnek, melyeket az engedélyesek vagy az engedélyező hatóságok jelölnek ki. Üzemeltető lehet - a kereskedelmi szabályoktól vagy a nemzeti közigazgatási követelményektől függően - valamely harmadik fél, illetve az engedélyes vagy az engedélyesek egyike. Az üzemeltetőnek kell mindig a műveletek biztonságáért elsődlegesen felelős jogalanynak lennie, és mindig hatáskörrel kell rendelkeznie arra, hogy e tekintetben eljárjon. Ez a szerep eltérő lehet az engedélyben szabályozott tevékenységek mindenkori szakasza szerint. Az üzemeltető szerepe ezért a feltárás szakaszában a kút üzemeltetése, a termelési szakaszban pedig a termelő létesítmény üzemeltetése. Egy adott engedélyezett terület vonatkozásában lehetővé kell tenni, hogy azonos lehessen a kút üzemeltetője a feltárás szakaszában és a termelő létesítmény üzemeltetője a termelés szakaszában.
(14)
Az üzemeltetőknek az ésszerűen megvalósítható legalacsonyabb szintre kell csökkenteniük a súlyos balesetek kockázatát, amelyen a további kockázatcsökkentés költsége már nagymértékben aránytalan lenne a csökkentés előnyeihez képest. A kockázatcsökkentési intézkedések ésszerű kivitelezhetőségét az új tudományos és technológiai fejlemények fényében folyamatosan felül kell vizsgálni. Annak felmérése során, hogy az idő- és költségráfordítás, valamint az erőfeszítés nagyban aránytalan lenne-e a kockázat további csökkentésének előnyeihez képest, tekintetbe kell venni a végzett tevékenységnek megfelelő, a legjobb gyakorlatokban meghatározott kockázati szinteket.
(15)
Fontos annak biztosítása, hogy a lakosság idejekorán és ténylegesen lehetőséget kapjon az olyan tevékenységekkel kapcsolatos döntéshozatalban való részvételre, amelyek potenciálisan jelentős hatást gyakorolhatnak a környezetre az Unióban. Ez a politika összhangban van az Unió olyan nemzetközi kötelezettségvállalásaival, mint a környezeti ügyekben az információhoz való hozzáférésről, a nyilvánosságnak a döntéshozatalban történő részvételéről és az igazságszolgáltatáshoz való jog biztosításáról szóló ENSZ/EGB-egyezmény (6) (az Aarhusi Egyezmény). Az Aarhusi Egyezmény 6. cikke előírja az Egyezmény I. mellékletében felsorolt meghatározott tevékenységekre és a mellékletben nem felsorolt, de a környezetre esetleg jelentős hatást gyakorló tevékenységekre vonatkozó határozatok meghozatalában a nyilvánosság részvételét. Az Aarhusi Egyezmény 7. cikke a környezettel kapcsolatos terveket és programokat illetően előírja a nyilvánosság részvételét.
(16)
A tervek és a projektek kidolgozásával kapcsolatban az uniós jogi aktusok - különösen a bizonyos tervek és programok környezetre gyakorolt hatásainak vizsgálatáról szóló, 2001. június 27-i 2001/42/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (7), a környezettel kapcsolatos egyes tervek és programok kidolgozásánál a nyilvánosság részvételéről szóló, 2003. május 26-i 2003/35/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (8), az egyes köz- és magánprojektek környezetre gyakorolt hatásainak vizsgálatáról szóló, 2011. december 13-i 2011/92/EU európai parlamenti és tanácsi irányelv (9) és a veszélyes anyagokkal kapcsolatos súlyos balesetek veszélyének kezeléséről szóló, 2012. július 4-i 2012/18/EU európai parlamenti és tanácsi irányelv (10) - meghatároznak bizonyos követelményeket. Mindazonáltal a nyilvánosság részvételére vonatkozó meglévő uniós jogszabályok nem terjednek ki minden tengeri olaj- és gázipari feltáró tevékenységre. Ez többek között arra a döntéshozatalra is vonatkozik, amelynek a célja vagy esetleges eredménye az, hogy egy nem termelő létesítményből feltáró műveleteket indítanak. Az ilyen feltáró műveletek mindazonáltal bizonyos körülmények között potenciálisan jelentős hatást gyakorolhatnak a környezetre, és ezért a döntéshozatalban lehetővé kell tenni a nyilvánosságnak az Aarhusi Egyezményben előírt részvételét.
(17)
A tengeri olaj- és gázipari tevékenységekkel kapcsolatos tagállami szabályozói gyakorlat tekintetében már vannak követendő példák az Unión belül. Ezen gyakorlatok alkalmazása azonban nem egységes az Unió egészében, és egyetlen tagállam sem építette be az összes legjobb szabályozói gyakorlatot a súlyos balesetek megelőzését és az ezen balesetek által az emberi életre és egészségre, valamint a környezetre gyakorolt hatások mérséklését célzó jogszabályaiba. A bevált szabályozási gyakorlatokra szükség van egy olyan hatékony szabályozás kialakításához, amely biztosítja a legszigorúbb biztonsági normák érvényesülését és a környezet védelmét, és amely - többek között - úgy valósítható meg, hogy az e területhez kapcsolódó hatásköröket egy illetékes hatóság fogja össze, amely egy vagy egyszerre több tagállami szerv erőforrásaira támaszkodik.
(18)
Az ásványi nyersanyagok fúrólyukon keresztül történő kitermelésével foglalkozó iparágakban dolgozó munkavállalók biztonsága és egészségvédelme javításának minimumkövetelményeiről szóló, 1992. november 3-i 92/91/EGK tanácsi irányelvvel (11) (tizenegyedik egyedi irányelv a 89/391/EGK irányelv 16. cikkének (1) bekezdése értelmében) összhangban a munkahelyi biztonságot és egészségvédelmet érintő ügyekben konzultálni kell a munkavállalókkal és/vagy képviselőikkel, és lehetővé kell tenni, hogy részt vehessenek a munkahelyi biztonságot és egészségvédelmet érintő bármilyen kérdésről folyó megbeszéléseken. Ezen túlmenően a legjobb uniós gyakorlatok szerint háromoldalú alapon működő konzultációs mechanizmusokat kell hivatalosan létrehozni a tagállamokban, amelyekben részt vesznek az illetékes hatóság, az üzemeltetők és a tulajdonosok, valamint a munkavállalói képviselők. Az ilyen hivatalos konzultáció példájaként említhető a Nemzetközi Munkaügyi Szervezet 1976. évi 144. sz. egyezménye a háromoldalú egyeztetésekről (nemzetközi munkaügyi normák).
(19)
A tagállamoknak gondoskodniuk kell arról, hogy az illetékes hatóság rendelkezzen az ahhoz szükséges jogi felhatalmazással és megfelelő erőforrásokkal, hogy képes legyen hatékony, arányos és átlátható jogérvényesítési intézkedések meghozatalára, ezen belül adott esetben a tevékenységek beszüntetésére, amennyiben az üzemeltető és a tulajdonos biztonsági teljesítménye és környezetvédelmi intézkedései nem megfelelőek.
(20)
Biztosítani kell az illetékes hatóság függetlenségét és pártatlanságát. Ezzel kapcsolatban a súlyos balesetek kapcsán szerzett tapasztalatok egyértelműen azt mutatják, hogy az egyes tagállamokon belül elkerülhető a közigazgatási hatáskörök közti összeférhetetlenség, amennyiben egyértelműen elkülönítik a tengeri biztonsággal és a környezettel kapcsolatos szabályozói és az ehhez kapcsolódó döntéshozatali hatásköröket a tengeri természeti erőforrások gazdasági fejlesztésével kapcsolatos szabályozói hatásköröktől, beleértve az engedélyezést és a tengeri olaj- és gázipari tevékenységekből befolyó bevételekkel való gazdálkodást. Ezt az összeférhetetlenséget úgy lehet a legjobban megelőzni, ha teljes mértékben különválasztják az illetékes hatóságot a tengeri természeti erőforrások gazdasági fejlesztéséért felelős hatásköröktől.
(21)
Ha azonban valamely tagállamban a tengeri olaj- és gázipari tevékenység nem jelentős, akkor az illetékes hatóságnak a tengeri természeti erőforrások gazdasági fejlesztésétől való teljes szervezeti különválasztása aránytalan lenne. Ilyen esetben az érintett tagállamnak törekednie kell arra, hogy a lehető legjobb alternatív megoldással biztosítsa az illetékes hatóság függetlenségét és pártatlanságát.
(22)
Egyedi jogi szabályozás szükséges a tengeri olaj- és gázipari tevékenységekhez - különösen az üzemi folyamatbiztonsághoz, a szénhidrogének szivárgásának megakadályozásához, a szerkezeti integritáshoz, a tűz- és robbanásveszély megelőzéséhez, az evakuáláshoz, a meneküléshez és a mentéshez, valamint a súlyos balesetek környezeti hatásának mérsékléséhez - kapcsolódó súlyos veszélyek kezeléséhez.
(23)
Ezt az irányelvet a munkavállalók munkahelyi egészségvédelmének és biztonságának területén hatályos uniós jogi aktusok, különösen a munkavállalók munkahelyi biztonságának és egészségvédelmének javítását ösztönző intézkedések bevezetéséről szóló, 1989. június 12-i 89/391/EGK tanácsi irányelv (12), valamint a 92/91/EGK irányelv sérelme nélkül kell alkalmazni.
(24)
A tengeri szabályozási rendszernek ki kell terjednie mind a rögzített, mind a mobil létesítményeken végzett tevékenységekre, valamint a feltárási és termelési tevékenységeknek a tervezéstől a leszerelésig, majd a termelésből való végleges kivonásáig tartó teljes időtartamára.
(25)
A tengeri olaj- és gázipari tevékenységekkel összefüggő súlyos balesetek megelőzése terén a jelenlegi legjobb gyakorlatokat a célkitűzéseket megállapító megközelítés, valamint a kívánt eredmények alapos kockázatértékelés és megbízható irányítási rendszerek alkalmazása révén történő elérése jellemzi.
(26)
Az Unió területén alkalmazott legjobb gyakorlatok szerint az üzemeltetőket és a tulajdonosokat arra ösztönzik, hogy hatékony vállalati biztonsági és környezetvédelmi stratégiát alakítsanak ki és azt teljesítsék egy átfogó biztonság- és környezetirányítási rendszerben és veszélyhelyzet-reagálási tervben. Annak érdekében, hogy a súlyos balesetek megelőzése céljából megfelelő eljárásokat hozzanak létre, az üzemeltetőknek és a tulajdonosoknak módszeresen meg kell határozniuk a súlyos balesetek valamennyi lehetséges forgatókönyvét - ideértve a súlyos balesetek környezeti hatásait is -, amelyek a létesítményben előforduló, veszélyt jelentő tevékenységek kapcsán előfordulhatnak. E legjobb gyakorlatok megkívánják a súlyos balesetek előfordulási valószínűsége, következményei és ennélfogva annak kockázata értékelését, és az azok megelőzéséhez és a veszélyhelyzeti reagáláshoz szükséges intézkedéseket, amennyiben egy súlyos baleset mégis bekövetkezik. A kockázatértékelést és a súlyos balesetek megelőzésével kapcsolatos rendelkezéseket világosan meg kell fogalmazni és össze kell foglalni a súlyos veszélyekről szóló jelentésben. A súlyos veszélyekről szóló jelentésnek ki kell egészítenie a 92/91/EGK irányelv szerinti biztonsági és egészségvédelmi dokumentumot. A súlyos veszélyekről szóló jelentés elkészítésének megfelelő szakaszaiban konzultációt kell folytatni a munkavállalókkal. A súlyos veszélyekről szóló jelentést ezenkívül az illetékes hatóságnak alaposan értékelnie kell és el kell fogadnia.
(27)
A tagállamok felségvizein a súlyos kockázatokat kezelő intézkedések hosszú távú eredményessége érdekében a súlyos veszélyekről szóló jelentést úgy kell elkészíteni és szükség szerint módosítani, hogy kiterjedjen a termelő létesítmény életciklusának valamennyi lényeges aspektusára, ideértve a tervezést, az üzemeltetést, a más létesítményekkel együttesen történő üzemeltetést, az érintett tagállam felségvizein belüli áthelyezést, a létesítményben végrehajtott lényeges változtatásokat, végül pedig a termelésből való végleges kivonást. A súlyos veszélyekről szóló jelentést a nem termelő létesítmények tekintetében is el kell készíteni és azt a létesítményben végrehajtott lényeges változtatások figyelembevételével módosítani kell. A tagállamok felségvizein kizárólag abban az esetben üzemeltethető létesítmény, ha az illetékes hatóság elfogadta az üzemeltető vagy a tulajdonos által benyújtott, a súlyos veszélyekről szóló jelentést. A súlyos veszélyekről szóló jelentésnek az illetékes hatóság általi elfogadása nem vonja maga után azt, hogy a súlyos veszélyek elhárításával kapcsolatos felelősség az üzemeltetőről, vagy a tulajdonosról az illetékes hatóságra hárulna.
(28)
Kútfúrást csak olyan létesítmény végezhet, amely technikailag alkalmas a fúrás helyszínén adott esetben előforduló valamennyi veszély elhárítására, és amelynek vonatkozásában már elfogadták a súlyos veszélyekről szóló jelentést.
(29)
Az üzemeltetőnek a megfelelő létesítmény használatán túlmenően részletes tervezési és működési tervet kell készítenie a kúttal végzett egyes tevékenységek kapcsán felmerülő konkrét körülményekről és kockázatokról. A legjobb uniós gyakorlatokkal összhangban az üzemeltetőnek független szakértői véleményt kell beszereznie a kúttervről. Az üzemeltetőnek értesítést kell küldenie az illetékes hatóságnak a kút üzemeltetésére vonatkozó tervekről, és kellő időt kell hagynia a hatóság számára ahhoz, hogy adott esetben megtehesse a kút tervezett üzemeltetésével kapcsolatban szükséges intézkedéseket. E tekintetben a tagállamok szigorúbb, a kút üzemeltetésének megkezdését megelőzően teljesítendő nemzeti követelményeket vezethetnek be.
(30)
A biztonságos tervezés és a tevékenységek folyamatos és biztonságos végzése érdekében az ágazat köteles figyelemmel kísérni az irányadó előírásokban és útmutatásokban meghatározott legjobb gyakorlatokat. Az irányadó előírásokat és útmutatásokat időről időre frissíteni kell az újonnan szerzett ismeretekkel és innovációkkal a folyamatos fejlesztés érdekében. Az üzemeltetőknek, tulajdonosoknak és az illetékes hatóságoknak együtt kell működniük, hogy a Deepwater Horizon-fúrótorony balesetének és más súlyos baleseteknek a tapasztalatai alapján meghatározzák az új vagy továbbfejlesztett előírások és útmutatások létrehozásának főbb irányvonalait. A megállapított prioritásokra kellő figyelemmel haladéktalanul megbízást kell adni új és továbbfejlesztett előírások és útmutatások kidolgozására.
(31)
A tengeri olaj- és gázipari tevékenységek összetettségére való tekintettel, ahhoz, hogy az üzemeltetők és tulajdonosok a legjobb gyakorlatokat alkalmazni tudják, független hitelesítési rendszert kell alkalmazni a biztonsági és környezetvédelmi szempontból kritikus elemek tekintetében a létesítmény teljes életciklusa során a termelő létesítmények vonatkozásában a tervezési szakaszt is ideértve.
(32)
Amennyiben a mobil tengeri fúrótornyok felségvizeken haladnak át és hajónak tekintendők, a nemzetközi tengerhajózási egyezmények, különösen a SOLAS és a MARPOL előírásait, illetve a mobil tengeri fúrótornyok építésére és felszerelésére vonatkozó nemzetközi szabályzat (MODU Code) vonatkozó változatának egyenértékű előírásait kell rájuk alkalmazni. A tengeri felségvizeken áthaladó mobil tengeri fúrótornyokra vonatkoznak továbbá a kikötő szerint illetékes állam által végzendő ellenőrzésre vonatkozó uniós jogszabályok és a lobogó szerinti állam előírásainak is meg kell felelnie. Ez az irányelv abban az esetben alkalmazandó ezekre a fúrótornyokra, amikor azok tengeri felségvizeken, nem mozgó helyzetben fúrást, termelést vagy egyéb, tengeri olaj- és gázipari tevékenységekhezhez kötődő műveleteket végeznek.
(33)
A súlyos veszélyekről szóló jelentésnek többek közöttt figyelembe kell vennie a környezetet érintő kockázatokat, beleértve az éghajlati feltételeknek és az éghajlatváltozásnak a létesítmények hosszú távú ellenálló képességére gyakorolt hatását. Mivel az egyik tagállam területén folytatott tengeri olaj- és gázipari tevékenységek jelentős mértékű káros környezeti hatást idézhetnek elő egy másik tagállamban, szükség van az országhatáron átterjedő környezeti hatások vizsgálatáról szóló, 1991. február 25-én, Espoo-ban, Finnországban kötött ENSZ-EGB-egyezményben foglaltaknak megfelelő különös rendelkezések megállapítására és alkalmazására. Azokban a tengerparttal rendelkező tagállamokban, amelyek nem folytatnak tengeri olaj- és gázipari tevékenységet, kapcsolattartót kell kijelölni az ezzel kapcsolatos hatékony együttműködés megkönnyítése érdekében.
(34)
Az üzemeltetőknek haladéktalanul tájékoztatniuk kell a tagállamokat súlyos balesetek előfordulása vagy küszöbön álló lehetséges előfordulása esetén annak érdekében, hogy a tagállamok megkezdhessék a megfelelő reagálási intézkedéseket. Az üzemeltető ennek megfelelően az értesítésben releváns és kellően részletes információkat szolgáltat a ténylegesen bekövetkezett vagy küszöbön álló súlyos baleset helyszínéről, nagyságáról és jellegéről és az általa hozott válaszintézkedésekről, valamint ismerteti a legrosszabb esetben előforduló eszkalálódásra vonatkozó, és a határon átnyúló esetleges következményekre is kiterjedő forgatókönyvet.
(35)
A veszélyhelyzetre való hatékony reagálás érdekében az üzemeltetőknek a súlyos veszélyekről szóló jelentésben feltárt kockázatokon és veszélyhelyzeti forgatókönyveken alapuló és területspecifikus belső veszélyhelyzet-reagálási terveket kell létrehozniuk, azokat az illetékes hatóságnak be kell nyújtaniuk, és rendelkezniük kell a tervek veszélyhelyzetben való azonnali végrehajtásához szükséges erőforrásokkal. Mobil tengeri fúrótornyok esetében az üzemeltetőknek biztosítaniuk kell, hogy a tulajdonosoknak a létesítményre vonatkozó belső veszélyhelyzet-reagálási terveit szükség szerint úgy módosítják, hogy alkalmazható legyen a kút elhelyezkedése és az üzemeltetésével járó veszélyek sajátosságaihoz igazodva. E módosításokat bele kell foglalni a kút üzemeltetéséről szóló értesítésbe. A veszélyhelyzeti reagáláshoz szükséges erőforrások megfelelő rendelkezésre állását a baleseti helyszínen való bevethetőségük alapján kell értékelni. Az üzemeltetőknek gondoskodniuk kell arról, hogy a veszélyhelyzeti reagáláshoz szükséges erőforrások hatékonyak és bevetésre készek legyenek, és rendszeresen tesztelniük kell őket ebből a szempontból. Kellően indokolt esetben a reagálási intézkedések támaszkodhatnak arra, hogy a reagálási felszerelést - például olajfogó kupolát - és az egyéb erőforrásokat távoli helyre szállítják.
(36)
A világszinten elterjedt legjobb gyakorlatok szerint az engedélyesek, az üzemeltetők és a tulajdonosok vállalják elsődlegesen a felelősséget a tevékenységeik - köztük a nevükben a vállalkozók által végzett tevékenységek - által teremtett kockázatok elhárításáért, és ezért a súlyos balesetek megelőzését célzó vállalati stratégia keretében megfelelő mechanizmusok kialakításával és a stratégia lehető legnagyobb vállalati támogatottságának megteremtésével gondoskodniuk kell arról, hogy a stratégia a szervezet egészében - az Unió területén és külföldön egyaránt - következetesen végrehajtható legyen.
(37)
A felelős üzemeltetőktől és a tulajdonosoktól meg kell követelni azt, hogy tevékenységüket az egész világon a legjobb gyakorlatokkal és szabványokkal összhangban végezzék. Kötelezővé kell tenni az említett legjobb gyakorlatok és normák következetes alkalmazását az Unió területén, és kívánatos lenne, hogy a valamely tagállamban székhellyel rendelkező üzemeltetők és tulajdonosok a súlyos balesetek megelőzésére vonatkozó vállalati stratégiát a tagállamok tengervizein kívüli működésük során is - az alkalmazandó nemzeti jog által megengedett legnagyobb mértékben - alkalmazzák.
(38)
Felismerve ugyan, hogy a súlyos balesetek megelőzésére vonatkozó vállalati stratégia alkalmazásának érvényesítése az Unió területén kívül nem feltétlenül lehetséges, a tagállamoknak biztosítaniuk kell, hogy az üzemeltetők és a tulajdonosok az Unió területén kívül végzett tengeri olaj- és gázipari tevékenységeiket is feltüntessék a súlyos balesetek megelőzésére vonatkozó vállalati stratégiájukban.
(39)
Az Unión kívüli tengeri olaj- és gázműveletek során bekövetkezett súlyos balesetekről kapott információk segíthetnek e balesetek potenciális okainak pontosabb megértésében, a legfontosabb tanulságok leszűrésében és a szabályozási keret továbbfejlesztésében. Ezért minden tagállamnak - ideértve azokat is, amelyek nem rendelkeznektengerparttal, vagy amelyek felségvizein nem zajlik olaj- és gázipari tevékenység, illetve nem folytatnak engedélyezési tevékenységet - jelentést kell kérnie azokról a súlyos balesetekről, amelyek az Unión kívül történnek és amelyekben a területükön székhellyel rendelkező vállalatok érintettek, és ezt az információt uniós szinten meg kell osztaniuk. A jelentéstételi követelmények nem zavarhatják a balesethez kapcsolódó veszélyhelyzeti reagálást és jogi eljárásokat. Ehelyett a jelentésekben a balesetnek az Unióban folyó tengeri olaj- és gázipari tevékenységek biztonságának továbbfejlesztésével kapcsolatos relevanciáját kell középpontba helyezni.
(40)
A tagállamoknak el kell várniuk az üzemeltetőktől és a tulajdonosoktól, hogy a legjobb gyakorlatok alkalmazása során alakítsanak ki hatékony együttműködést az illetékes hatósággal, támogatva az illetékes hatóság által alkalmazott legjobb szabályozási gyakorlatot, illetve, hogy proaktívan biztosítsák a legmagasabb szintű biztonságot, ideértve adott esetben azt, hogy felfüggesztik a tevékenységüket anélkül, hogy az illetékes hatóságnak be kellene avatkoznia.
(41)
A lényeges biztonsági aggályok elsikkadásának és figyelmen kívül hagyásának elkerülése érdekében fontos megteremteni az azok bizalmas bejelentésére és a bejelentést tevő személy védelmére szolgáló eszközöket, és ösztönözni ezek használatát. Bár a tagállamoknak az Unió területén kívül nincsen módjuk a jogszabályok érvényesítésére, ezek az eszközök lehetővé teszik, hogy az Unión kívül zajló tengeri olaj- és gázipari tevékenységekben részt vevő személyek jelezzék aggályaikat.
(42)
Az összehasonlítható adatok tagállamok közötti cseréjét nehézkessé és megbízhatatlanná teszi a tagállamok körében egységes adatszolgáltatási formátum hiánya. A üzemeltetőktől és tulajdonosoktól a tagállamok felé irányuló jelentéstételre szolgáló egységes adatszolgáltatási formátum átláthatóvá tenné az üzemeltetők és tulajdonosok biztonsági és környezetvédelmi teljesítményét, biztosítaná a nyilvánosság hozzáférését a tengeri olaj- és gázipari tevékenységek biztonságára vonatkozó fontos, uniós szinten összehasonlítható adatokhoz, és elősegítené a súlyos balesetekből és a balesetveszélyes helyzetekből nyert tanulságok megosztását.
(43)
Az információcsere egységes feltételeinek megteremtése és a tengeri olaj- és gázipari ágazat teljesítményének átláthatóbbá tétele érdekében indokolt a Bizottságot végrehajtási hatáskörökkel felruházni a nyilvánosságra hozandó és a nyilvánosság számára hozzáférhetővé teendő információk formátumának és részleteinek meghatározását illetően. E hatásköröket a Bizottság végrehajtási hatásköreinek gyakorlására vonatkozó tagállami ellenőrzési mechanizmusok szabályainak és általános elveinek megállapításáról szóló, 2011. február 16-i 182/2011/EU európai parlamenti és tanácsi rendelettel (13) összhangban kell gyakorolni.
(44)
A végrehajtási jogi aktusok elfogadásakor a tanácsadó bizottsági eljárást kell követni, mivel ezek a végrehajtási aktusok főként csupán gyakorlati jellegűek. Ennélfogva a vizsgálóbizottsági eljárás alkalmazása nem lenne indokolt.
(45)
Az egész Unióban folyó tengeri olaj- és gázipari tevékenységek szabályszerűségébe és integritásába vetett közbizalom megerősítése érdekében a tagállamoknak rendszeresen be kell számolniuk a területüket érintő tevékenységekről és eseményekről a Bizottságnak. A Bizottságnak pedig rendszeresen beszámolókat kell közzétennie az Unióban folyó tengeri olaj- és gázipari tevékenységek mértékéről, valamint a tengeri olaj- és gázágazat biztonsági és környezetvédelmi teljesítményében megfigyelhető tendenciákról. A tagállamoknak haladéktalanul tájékoztatniuk kell a Bizottságot és valamennyi olyan tagállamot, amelynek területe vagy felségvize érintett, valamint az érintett nyilvánosságot a súlyos balesetekről.
(46)
A tapasztalatok szerint az illetékes hatóságok, valamint az üzemeltetők és tulajdonosok közötti nyílt kommunikáció fenntartásához biztosítani kell az érzékeny adatok bizalmas kezelését. Ezért az üzemeltetők és tulajdonosok, valamint a tagállamok közti információcserét a környezettel kapcsolatos információkhoz való hozzáférésre vonatkozó nemzetközi jogi aktusokban és az uniós jogban foglaltak szerint kell folytatni, kivéve, ha ezen rendelkezéseket biztonsági és környezetvédelmi követelmények felülírják.
(47)
Az Északi-tengeri Tengerhatósági Fórum és a szabályozó hatóságok nemzetközi fóruma keretében zajló tevékenységek egyértelműen demonstrálják a tengeri hatóságok közötti együttműködés hozzáadott értékét. Hasonló együttműködés alakult ki Unió-szerte egy szakértői csoport keretében, az európai uniós tengeri olaj- és gázipari hatósági csoportban (14), amelynek feladata a nemzeti képviselők és a Bizottság közötti hatékony együttműködés előmozdítása, ideértve a legjobb gyakorlatok és az operatív információk terjesztését, a normák szigorításával kapcsolatos prioritások megállapítását, valamint a Bizottság számára a szabályozási reformmal kapcsolatosan nyújtott tanácsadást.
(48)
A tagállamok közötti, valamint a tagállamok és az olaj- és gázipari ágazat közötti módszeres és tervezett együttműködés, valamint a több helyen felhasználható eszközök, mint például a szaktudás cseréje fokozza a súlyos balesetek esetén alkalmazandó veszélyhelyzet-reagálási intézkedések és intézkedési tervek hatékonyságát. Adott esetben az ilyen reagálási és tervezés keretében is felhasználhatóak lennének az Unióban máshol már meglévő eszközök és segítségnyújtás, elsősorban az 1406/2002/EK európai parlamenti és tanácsi rendelettel (15) létrehozott Európai Tengerbiztonsági Ügynökség (a továbbiakban: az Ügynökség) közreműködésével és a 2007/779/EK, Euratom tanácsi határozattal (16) létrehozott uniós polgári védelmi mechanizmus révén. A tagállamok is kérhetnek segítséget az Ügynökségtől az uniós polgári védelmi mechanizmuson keresztül.
(49)
Az 1406/2002/EK rendelet szerint az Ügynökség létrehozásának célja a tengeri védelem magas, egységes és hatékony szintjének biztosítása, valamint a hajók által okozott szennyezés megelőzése az Unió területén belül, továbbá az olaj- és gázipari létesítmények által okozott tengerszennyezésre való reagálás biztosítása.
(50)
Az ezen irányelvben előírt kötelezettségek teljesítése során figyelembe kell venni, hogy a tagállamok felségterületéhez, illetve a joghatóságuk vagy szuverén jogaik hatálya alá tartozó tengervizek a 2008/56/EK irányelv 4. cikkének (1) bekezdésében felsorolt négy tengeri régió, nevezetesen a Balti-tenger, az Atlanti-óceán északkeleti térsége, a Földközi-tenger és a Fekete-tenger szerves részét képezik. Ezen okból kiemelten fontos, hogy az Unió megerősítse az együttműködést az olyan harmadik országokkal, amelyek szintén szuverén jogokkal vagy joghatósággal rendelkeznek az említett tengeri régiók részét képező vizeken, vagy felségterületük ilyen vizekre is kiterjed. Megfelelő együttműködési forma egyebek mellett a 2008/56/EK irányelv 3. cikkének 10. pontjában meghatározott regionális tengeri egyezmény.
(51)
Ami a Földközi-tengert illeti, megtették az ezen irányelvhez kapcsolódó azon lépéseket, amelyek szükségesek az Uniónak a 77/585/EGK tanácsi határozattal (17) kötött, a Földközi-tenger tengeri környezetének és partvidékének védelméről szóló egyezményhez (barcelonai egyezmény) csatolt, a Földközi-tengernek a kontinentális talapzat és tengerfenék és ezek alatti altalaj feltárásából és kiaknázásából eredő szennyezése elleni védelméről szóló jegyzőkönyvhöz (A tengeri kitermelésről szóló jegyzőkönyv) (18) való csatlakozásához.
(52)
Az északi-sarkvidéki vizek az Unió számára különös jelentőséggel bíró szomszédos tengeri környezetet jelentenek, amely kiemelkedő szerepet játszik az éghajlatváltozás enyhítésében. Az északi-sarkvidéki vizekkel kapcsolatos súlyos környezeti aggályok fokozott figyelmet érdemelnek, hiszen csak így biztosítható az északi-sarkvidéki környezet védelme a tengeri olaj- és gázipari tevékenységek, többek között a feltárás okozta károkkal szemben, figyelembe véve a súlyos balesetek kockázatát és a hatékony reagálás szükségességét. Arra ösztönzik az Északi-sarkvidéki Tanácsban tagsággal rendelkező tagállamokat, hogy tevékenyen mozdítsák elő, hogy e sebezhető és egyedülálló ökoszisztéma környezeti biztonságát a legszigorúbb előírások védjék, és ennek jegyében mozdítsák elő egy, a sarkvidéki tengeri olajszennyezéssel kapcsolatos felkészültségről és válaszadásról/reagálásról szóló nemzetközi jogi aktus létrehozását, és támaszkodjanak többek között az Északi-sarkvidéki Tanács által létrehozott csoport munkájára és az Északi-sarkvidéki Tanácsnak a tengeri kőolaj- és földgázkitermelésre vonatkozó hatályos irányelveire.
(53)
A tagállami külső veszélyhelyzet-reagálási terveknek kockázatelemzéseken kell alapulniuk, figyelembe véve az érintett tengereken lévő létesítményekkel kapcsolatos súlyos veszélyekről szóló jelentést. A tagállamoknak figyelembe kell venniük a Bizottság által készített, a katasztrófakezelésre vonatkozó kockázatértékelési és -feltérképezési iránymutatások legfrissebb változatát.
(54)
A megfelelő veszélyhelyzet-reagálási képesség feltétele egyrészt az üzemeltető és a tulajdonos azonnali fellépése, másrészt a tagállami veszélyhelyzet-reagálási szervezetekkel való szoros együttműködés, mivel ezek koordináló szerepüknél fogva további veszélyhelyzet-reagálási erőforrásokat bocsáthatnak rendelkezésre, amennyiben a helyzet súlyosbodása ezt szükségessé teszi. E reagálásnak ki kell terjednie a veszélyhelyzetek alapos kivizsgálására, amelyet az eseményt követően haladéktalanul meg kell kezdeni, hogy a lehető legkevesebb lényeges adat és bizonyíték vesszen el. A veszélyhelyzetet követően a tagállamoknak le kell vonniuk a tanulságokat és meg kell tenniük a szükséges intézkedéseket.
(55)
Elengedhetetlen, hogy minden vonatkozó információ - ezen belül minden műszaki adat és paraméter - rendelkezésre álljon a későbbi vizsgálathoz. A tagállamoknak gondoskodniuk kell arról, hogy a tengeri olaj- és gáztevékenységek során összegyűjtsék a vonatkozó adatokat, és hogy baleset esetén a releváns adatok védettek legyenek és az adatgyűjtés intenzitása megfelelő legyen. A tagállamoknak ezzel összefüggésben ösztönözniük kell a megfelelő technikai eszközök alkalmazását az adatok megbízhatóságának és rögzítésének előmozdítására és azok esetleges manipulálása elkerülésének megakadályozása érdekében.
(56)
Az ezen irányelvben foglalt követelmények eredményes végrehajtása érdekében azok megsértése esetére hatékony, arányos és visszatartó erejű szankciókat kell bevezetni.
(57)
Bizonyos mellékletek - a technikai fejlődés következtében esetlegesen szükségessé váló újabb információk beépítését célzó - kiigazítása érdekében a Bizottságnak felhatalmazást kell kapnia arra, hogy az Európai Unió működéséről szóló szerződés 290. cikkének megfelelően jogi aktusokat fogadjon el az ezen irányelv bizonyos mellékleteiben foglalt követelmények módosítása tekintetében. Különösen fontos, hogy a Bizottság az előkészítő munkája során - többek között szakértői szinten - megfelelő konzultációkat folytasson. A felhatalmazáson alapuló jogi aktusok előkészítése és megszövegezése során a Bizottságnak gondoskodnia kell a vonatkozó dokumentumoknak az Európai Parlamenthez és a Tanácshoz történő egyidejű, időben és megfelelő módon történő továbbításáról.
(58)
A vizekben okozott károk fogalmának a 2004/35/EK irányelvben foglalt meghatározását módosítani kell annak érdekében, hogy az engedélyeseknek az irányelvben meghatározott felelőssége vonatkozzon a 2008/56/EK irányelvben meghatározott tagállami tengeri vizekre is.
(59)
Ezen irányelv számos rendelkezése nem releváns a tengerparttal nem rendelkező tagállamok, nevezetesen Ausztria, a Cseh Köztársaság, Luxemburg, Magyarország és Szlovákia szempontjából. Mindazonáltal helyénvaló, hogy e tagállamok is előmozdítsák a harmadik országokkal, illetve a nemzetközi szervezetekkel fennálló kétoldalú kapcsolataikban a tengeri olaj- és gázipari tevékenységek biztonságára vonatkozó uniós jogban szereplő alapelveket és magas szintű normákat.
(60)
A tengeri felségvizekkel rendelkező tagállamok közül nem mindegyik engedélyezi a tengeri olaj- és gázipari műveleteket a joghatósága alá tartozó területen. E tagállamok nem vesznek részt az említett tevékenységek engedélyezésében és a tevékenységekből eredő súlyos balesetek megelőzésében. Ennélfogva aránytalan és szükségtelen kötelezettség lenne az, ha e tagállamoknak is át kellene ültetniük és végre kellene hajtaniuk az ezen irányelvben foglalt rendelkezéseket. A tengeri olaj- és gázipari tevékenységekből eredő balesetek mindazonáltal e tagállamok partjaira is hatással lehetnek. Ezért e tagállamoknak egyebek mellett készen kell állniuk arra, hogy a súlyos balesetek esetén reagáljanak és vizsgálatot indítsanak, és kapcsolattartókon keresztül együtt kell működniük más érintett tagállamokkal és harmadik országokkal.
(61)
A tengerparttal nem rendelkező tagállamok földrajzi helyzetüknél fogva nem vesznek részt sem a tengeri olaj- és gázipari tevékenységek engedélyezésében, sem pedig az ezekkel kapcsolatos balesetek megelőzésében, és potenciálisan a más tagállamok felségvizein bekövetkező, ilyen jellegű balesetek sem érintik őket. Ezért az irányelv rendelkezéseinek többségét nem kell átültetniük. Ha azonban valamely vállalat, amelynek székhelye tengerparttal nem rendelkező tagállamban van, saját maga vagy a leányvállalatai révén az Unió területén kívül tengeri olaj- és gázipari tevékenységeket végez, a székhely szerinti tagállamnak jelentést kell kérnie a vállalat ezen tevékenységével kapcsolatos balesetekről, amely jelentés uniós szinten megosztható annak érdekében, hogy az Unióban valamennyi érintett gazdasági szereplő számára hasznosíthatók legyenek az Unión kívüli tengeri olaj- és gázipari tevékenységekből bekövetkező balesetekből nyert tapasztalatok.
(62)
A Bizottságnak az ezen irányelvben bevezetett intézkedéseken túlmenően meg kell vizsgálnia, hogy milyen egyéb eszközök léteznek a súlyos balesetek hatékonyabb megelőzésére és következményeinek korlátozására.
(63)
Az üzemeltetőknek biztosítaniuk kell, hogy elegendő fizikai, emberi és pénzügyi erőforrás álljon rendelkezésükre a nagyobb balesetek megelőzéséhez és következményeik korlátozásához. Tekintve azonban, hogy nem létezik olyan pénzügyi biztosíték és közös kockázatviselési intézkedés, amely lefedné egy nagyobb baleset minden lehetséges következményét, a Bizottságnak továbbra is elemeznie és tanulmányoznia kell, hogy milyen intézkedésekkel lehetne biztosítani egy, a tengeri olaj- és gázipari tevékenységekből eredő károk fedezetére szolgáló megbízható felelősségi rendszer létrehozását, valamint a pénzügyi alkalmasságra, ezen belül a célnak megfelelően kialakított pénzügyi biztosítékokra vagy egyéb megoldásokra vonatkozó követelmények megállapítását. Ez magában foglalhatja egy kölcsönös kártérítési rendszer megvalósíthatóságának vizsgálatát is. A Bizottságnak jelentést kell benyújtania az Európai Parlament és a Tanács részére a vizsgálata eredményeiről és ahhoz adott esetben javaslatokat kell mellékelnie.
(64)
Fontos, hogy uniós szinten a műszaki előírások egészüljenek ki megfelelő termékbiztonsági jogi kerettel és hogy ezen előírások alkalmazandóak legyenek nemcsak a nem mobil termelő létesítményekre, hanem a tagállamok feségvizein üzemelő valamennyi tengeri ipari létesítményre. Ezért a Bizottságnak folytatnia kell a tengeri olaj- és gázipari tevékenységekre alkalmazandó termékbiztonsági előírások elemzését,
(65)
Mivel ezen irányelv céljait - nevezetesen a tengeri olaj- és gázipari tevékenységekhez kötődő nagyobb balesetek megelőzésére vonatkozó minimumfeltételek rögzítését és e balesetek következményeinek korlátozását - a tagállamok nem tudják kielégítően megvalósítani, és ezért azok léptékük és hatásuk miatt uniós szinten jobban megvalósíthatók, az Unió intézkedéseket hozhat az Európai Unióról szóló szerződés 5. cikkében foglalt szubszidiaritás elvének megfelelően. Az említett cikkben foglalt arányosság elvének megfelelően ezen irányelv nem lépi túl az e célok eléréséhez szükséges mértéket.
ELFOGADTA EZT AZ IRÁNYELVET:
I. FEJEZET
BEVEZETŐ RENDELKEZÉSEK
1. cikk
Tárgy és hatály
(1) Ez az irányelv minimumkövetelményeket határoz meg a tengeri olaj- és gázipari tevékenységekből eredő súlyos balesetek megelőzése, illetve az ilyen balesetek következményeinek korlátozása érdekében.
(2) Ezen irányelv rendelkezései a munkavállalók munkahelyi biztonságát és egészségvédelmét érintő uniós jog, különösen a 89/391/EGK és a 92/91/EGK irányelv sérelme nélkül alkalmazandók.
(3) Ez az irányelv a 94/22/EK, a 2001/42/EK, a 2003/4/EK (19), a 2003/35/EK, a 2010/75/EU (20) és a 2011/92/EU irányelv sérelme nélkül alkalmazandó.
2. cikk
Fogalommeghatározások
Ezen irányelv alkalmazásában:
1. „súlyos baleset”: a létesítményekkel vagy a kapcsolódó infrastruktúrákkal kapcsolatosan előforduló következő események valamelyike:
a)
robbanással, tűzesettel, a kútellenőrző rendszer meghibásodásával, illetve olaj, gáz vagy veszélyes anyagok kibocsátásával járó esemény, amely halálesetekkel vagy súlyos személyi sérüléssel vagy ezek jelentős potenciális kockázatával jár;
b)
a létesítmény vagy a kapcsolódó infrastruktúrák súlyos károsodásához vezető esemény, amely halálesetekkel vagy súlyos személyi sérüléssel vagy ezek jelentős potenciális kockázatával jár;
c)
bármilyen olyan egyéb esemény, amelynek következtében legalább öt, a veszélyforrás helyét képező tengeri létesítményen tartózkodó, illetve a létesítménnyel vagy a kapcsolódó infrastruktúrával kapcsolatos tengeri olaj- és gázipari tevékenységet folytató személy életét veszti vagy súlyosan megsérül; vagy
d)
az a), b) és c) pontban említett események következtében bekövetkező minden súlyos környezeti esemény.
Annak meghatározására, hogy egy esemény az a), b), vagy d) pontban foglaltak szerint súlyos balesetnek minősül-e, egy olyan létesítményt, amelyen rendszerint nem tartózkodik senki, úgy kell kezelni, mintha tartózkodnának azon;
2. „tengeri”: a tagállamoknak az Egyesült Nemzetek Tengerjogi Egyezménye értelmében vett parti tengerén, kizárólagos gazdasági övezetében vagy kontinentális talapzatán elhelyezkedő;
3. „tengeri olaj- és gázipari tevékenységek”: valamely létesítménnyel vagy kapcsolódó infrastruktúrával kapcsolatos összes tevékenység, ideértve a formatervezést, a tervezést, az építkezést, az üzemeltetést és a leszerelést, az olaj és a gázipari feltárás és a termelés vonatkozásában, kivéve az olaj és a gáz egyik partról a másikra juttatását;
4. „kockázat”: valamely esemény valószínűségének és következményeinek a kombinációja;
5. „üzemeltető”: az engedélyes vagy az engedélyező hatóság által tengeri olaj- és gázipari tevékenységek folytatására felhatalmazott jogalany, beleértve a kútüzemeltetés tervezését és tényleges végzését, vagy a termelő létesítmény irányítását és ellenőrzését;
6. „megfelelő”: valamely adott követelmény vagy helyzet tekintetében - mérlegelve az erőfeszítések és a költségek arányosságát is - helyes és minden szempontból helyénvaló, továbbá objektív bizonyítékokon alapuló, és elemzés, megfelelő szabványokkal való összehasonlítás, vagy hasonló helyzetekben más hatóságok vagy ágazati szereplők által alkalmazott egyéb megoldások által igazolt;
7. „jogalany”: bármely természetes vagy jogi személy vagy ilyen személyek csoportja;
8. „elfogadható”: valamely kockázattal kapcsolatosan a kockázat azon szintje, amelyen a kockázat további csökkentését célzó idő- és költségráfordítás vagy erőfeszítés a csökkentés előnyeihez képest nagymértékben aránytalan lenne. Annak felmérése során, hogy az idő- és költségráfordítás, illetve a kifejtett erőfeszítés nagymértékben aránytalan lenne-e a kockázat további csökkentésének előnyeihez képest, tekintetbe kell venni azt, hogy a legjobb gyakorlatokban meghatározott kockázati szintek összeegyeztethetők-e a vállalkozással;
9. „engedély”: a 94/22/EK irányelv szerinti, tengeri olaj- és gázipari tevékenységek végzésére vonatkozó engedély;
10. „engedélyezett terület”: az a földrajzi terület, amelyre az engedély vonatkozik;
11. „engedélyes”: az engedély birtokosa vagy együttes birtokosai;
12. „vállalkozó”: minden olyan jogalany, amelyet az üzemeltető, illetve a tulajdonos arra szerződtet, hogy a nevében konkrét feladatokat végezzen;
13. „engedélyező hatóság”: hatóság, amelynek feladata a 94/22/EK irányelv szerinti engedélyek megadása, vagy azok felhasználásának ellenőrzése;
14. „illetékes hatóság”: az ezen irányelv szerint kijelölt és az ezen irányelv szerint ráruházott feladatokért felelős hatóság. Az illetékes hatóságot egy vagy több közjogi szerv alkothatja;
15. „feltárás”: fúrás valamely potenciális olaj- vagy gázlelőhelyen, továbbá a termeléshez kapcsolódó tevékenységeket megelőzően szükséges valamennyi kapcsolódó tengeri olaj- és gázipari tevékenység;
16. „termelés”: tengeri olaj- és gázkitermelés az engedélyezett terület felszíne alatti talajrétegekből, ideértve az olaj és a gáz tengeri feldolgozását és a kapcsolódó infrastruktúra segítségével történő továbbítását;
17. „nem termelő létesítmény”: az olaj- vagy gáztermelő létesítményektől eltérő létesítmény;
18. „nyilvánosság”: egy vagy több jogalany, valamint a nemzeti jogszabályokkal, illetve gyakorlattal összhangban azok szövetségei, szervezetei, illetve csoportjai;
19. „létesítmény”: helyhez kötött - rögzített vagy mobil - létesítmény, illetve hidakkal vagy egyéb szerkezetekkel tartósan összekapcsolt létesítményegyüttes, amelyet tengeri olaj- és gázipari tevékenységek végzésére vagy ezzel összefüggésben használnak. Ide tartoznak a tengeri mobil fúrótornyok is, amikor azok nyílt tengeren, nem mozgó helyzetben fúrást, termelést vagy egyéb, tengeri olaj- és gázipari tevékenységekhez kötődő műveleteket végeznek;
20. „termelő létesítmény”: termelésre használt létesítmény;
21. „kapcsolódó infrastruktúra”: a tagállam saját döntése alapján a biztonsági övezeten belül vagy egy ahhoz közeli, a létesítménytől nagyobb távolságra lévő övezeten belül:
a)
minden kút és a hozzá kapcsolódó szerkezeti elemek, a létesítménnyel összekapcsolt kiegészítő egységek és berendezések;
b)
minden, a létesítményen található vagy ahhoz van rögzített készülék, illetve tartozék;
c)
minden, a létesítményhez kapcsolódó csővezeték, illetve tartozék;
22. „elfogadás”: a súlyos veszélyekről szóló jelentéshez kapcsolódóan az illetékes hatóság által az üzemeltetőnek vagy a tulajdonosnak küldött írásbeli közlemény arról, hogy amennyiben a jelentést a benne foglaltaknak megfelelően valósítják meg, az megfelel az ezen irányelvben megállapított követelményeknek. Az elfogadás nem jár azzal a következménnyel, hogy a súlyos veszélyek elhárításával kapcsolatos bármely felelősség az illetékes hatóságokra hárul;
23. „súlyos veszély”: olyan helyzet, amely nagy valószínűséggel súlyos balesetet eredményez;
24. „kút üzemeltetése”: a kúttal kapcsolatos minden olyan tevékenység, amely súlyos balesetet okozó anyagok nem szándékos kibocsátásával járhat, beleértve a kútfúrást, a kút javítását vagy módosítását, a kúttevékenység felfüggesztését vagy a kút végleges kivonását a termelésből;
25. „együttes üzemeltetés”: valamely létesítményről más létesítménnyel (létesítményekkel) együtt végzett tevékenység ez utóbbi létesítménnyel (létesítményekkel) kapcsolatos céllal oly módon, amelynek következtében a személyi biztonsági vagy a környezetvédelmi kockázat a létesítmények bármelyikén vagy mindegyikén lényegesen megváltozik;
26. „biztonsági övezet”: a tagállam által meghatározott, a létesítmény bármely részétől 500 méteres távolságon belül lévő terület;
27. „tulajdonos”: a nem termelő létesítmény üzemeltetésének ellenőrzésére jogszerűen felhatalmazott jogalany;
28. „belső veszélyhelyzet-reagálási terv”: az üzemeltető vagy tulajdonos által ezen irányelv követelményeinek megfelelően készített terv azon intézkedésekről, amelyek a tengeri olaj- és gázipari tevékenységekhez kapcsolódó súlyos balesetek eszkalálódásának megelőzését, illetve következményeinek korlátozását célozzák;
29. „független hitelesítés”: meghatározott írásbeli nyilatkozatok érvényességének értékelése és megerősítése, amelyet az üzemeltető, illetve a tulajdonos egyik olyan szerve vagy szervezeti egysége végez, amely nem tartozik a nyilatkozatot felhasználó szerv vagy szervezeti egység ellenőrzése alá, illetve nem áll annak befolyása alatt;
30. „lényeges változtatás”:
a)
a súlyos veszélyekről szóló jelentések esetében az eredeti jelentés elfogadásának alapját érintő változtatás, ideértve többek között a fizikai módosításokat, az új ismeretek vagy technológia elérhetővé válását és az üzemeltetési igazgatást érintő változásokat;
b)
a kút üzemeltetéséről vagy az együttes üzemelésről szóló értesítés esetében az eredeti értesítés benyújtásának alapját érintő változtatás, ideértve többek között a fizikai módosításokat, az egyik létesítmény másikkal való helyettesítését, az új ismeretek vagy technológia elérhetővé válását és az üzemeltetési igazgatást érintő változásokat;
31. „tevékenység megkezdése”: az az időpont, amikor a létesítmény vagy az összekapcsolt infrastruktúra első ízben vesz részt azon tevékenységekben, amelyek elvégzésére tervezték;
32. „olajszennyezés-elhárítási hatékonyság”: a szennyezéselhárítási rendszereknek az olajszennyezés elhárítása terén tapasztalható hatékonysága, az elhárítást kizáró környezeti feltételek gyakoriságának, időtartamának és előfordulási időpontjának elemzése alapján. Az olajszennyezés-elhárítási hatékonyságot annak az időnek a százalékos arányában kell kifejezni, amikor a fentebb említett feltételek nem állnak fenn, és e hatékonyság értékelésében ismertetni kell azokat az üzemeltetési korlátozásokat, amelyeket az értékelés eredményeképpen vezettek be a létesítményben;
33. „biztonsági és környezetvédelmi szempontból kritikus elemek”: valamely létesítmény azon részei - köztük a számítógépes programok -, amelyek rendeltetése a súlyos balesetek megelőzése vagy azok következményeinek korlátozása, illetve amelyek meghibásodása súlyos balesetet okozhat vagy ahhoz jelentős mértékben hozzájárulhat;
34. „háromoldalú egyeztetés”: az illetékes hatóság, az üzemeltetők és a tulajdonosok, valamint a munkavállalók képviselői közötti párbeszédet és együttműködést lehetővé tévő hivatalos találkozási forma;
35. „iparág”: olyan jogalanyok, amelyek közvetlenül részt vesznek az ezen irányelv hatálya alá tartozó tengeri olaj- és gázipari tevékenységekben, vagy amelyek tevékenysége ezekhez szorosan kapcsolódik;
36. „külső veszélyhelyzet-reagálási terv”: helyi, nemzeti vagy regionális stratégia, amelynek célja a tengeri olaj- és gázipari tevékenységekhez kapcsolódó súlyos balesetek eszkalálódásának megelőzése, illetve következményeinek korlátozása, mégpedig a releváns belső veszélyhelyzet-reagálási tervben meghatározottak értelmében az üzemeltető rendelkezésére álló minden erőforrás és a tagállamok által esetlegesen rendelkezésre bocsátott minden kiegészítő erőforrás felhasználásával;
37. „súlyos környezeti esemény”: olyan esemény, amelynek a 2004/35/EK irányelvvel összhangban jelentős, ártalmas hatása van a környezetre vagy valószínűsíthetően ilyen hatása lesz.
II. FEJEZET
A TENGERI OLAJ- ÉS GÁZIPARI TEVÉKENYSÉGEKHEZ KAPCSOLÓDÓ SÚLYOS BALESETEK MEGELŐZÉSE
3. cikk
A tengeri olaj- és gázipari tevékenységekkel kapcsolatos kockázatkezelés általános elvei
(1) A tagállamok előírják, hogy az üzemeltetők gondoskodjanak a tengeri olaj- és gázipari tevékenységekből eredő súlyos balesetek megelőzését célzó valamennyi megfelelő intézkedés meghozataláról.
(2) A tagállamok gondoskodnak arról, hogy az üzemeltetőket ne mentesítse az ezen irányelv alapján rájuk háruló kötelezettségek alól az a tény, hogy a súlyos balesetet okozó vagy annak előidézéséhez hozzájáruló tevékenységet vagy mulasztást a vállalkozók végezték, illetve követték el.
(3) Nagyobb baleset bekövetkezése esetén a tagállamok biztosítják, hogy az üzemeltetők minden megfelelő intézkedést meghozzanak annak érdekében, hogy enyhítsék e balesetnek az emberi egészségre és a környezetre gyakorolt hatásait.
(4) A tagállamok előírják az üzemeltetők számára annak biztosítását, hogy a tengeri olaj- és gázipari tevékenységeket rendszeres kockázatkezelés alapján folytassák annak érdekében, hogy a súlyos balesetek maradékkockázata a személyek, a környezet és a tengeri létesítmények tekintetében elfogadható legyen.
4. cikk
Az engedélyekhez kapcsolódó biztonsági és környezetvédelmi megfontolások
(1) A tagállamok biztosítják, hogy a tengeri olaj- és gázipari tevékenységek végzésére vonatkozó engedélyek megadásáról vagy átruházásáról szóló döntések során figyelembe vegyék az engedély kérelmezőjének képességét az engedély hatálya alá tartozó tevékenységekkel kapcsolatos, a vonatkozó uniós jogban - és különösen ebben az irányelvben - meghatározott követelményeknek való megfelelésre.
(2) Az engedély kérelmezőjének műszaki és pénzügyi alkalmassága értékelésekor különösen a következőket kell kellőképpen figyelembe venni:
a)
az engedélyezett területtel kapcsolatos kockázatok, veszélyek és egyéb releváns információk, többek között - adott esetben - a tengeri környezet állapotromlásának a 2008/56/EK irányelv 8. cikke (1) bekezdésének c) pontjában említett költségvonzata;
b)
a tengeri olaj- és gázipari tevékenységek mindenkori állása;
c)
a kérelmező pénzügyi kapacitása, ideértve a szóban forgó tengeri olaj- és gázipari tevékenységekből esetlegesen adódó felelősségvállalás fedezetéül szolgáló pénzügyi biztosítékokat, amely kiterjed az esetleges gazdasági károkkal kapcsolatos felelősségre, amennyiben a nemzeti jog előírja az ilyen felelősségvállalást;
d)
a kérelmező biztonsági és környezeti teljesítményével kapcsolatban rendelkezésre álló információk, többek között nagyobb baleseteket illetően, ahogyan az az engedélykérelem tárgyát képező tevékenységek tekintetében megfelelő lehet.
A tengeri olaj- és gázipari tevékenységekre vonatkozó engedély megadását vagy átruházását megelőzően az engedélyező hatóságnak - adott esetben - konzultálnia kell az illetékes hatósággal.
(3) A tagállamok biztosítják, hogy az engedélyező hatóság csak abban az esetben adjon engedélyt, ha a kérelmező kielégítő módon igazolta, hogy - a tagállamok által meghatározott szabályoknak megfelelően - megfelelő céltartalékot képezett vagy képez majd a tengeri olaj- és gázipari tevékenységeiből adódó esetleges kötelezettségek fedezésére. E céltartaléknak a tengeri olaj- és gázipari tevékenységek megkezdésétől ténylegesen rendelkezésre kell állnia. A tagállamok előírják kérelmezők számára, hogy megfelelő módon igazolják technikai és pénzügyi kapacitásukat, és adjanak meg az engedély hatálya alá tartozó területre és a tengeri olaj- és gázipari tevékenységek mindenkori állására vonatkozóan minden egyéb releváns információt.
Annak megállapítása érdekében, hogy a kérelmező elegendő pénzügyi forrással rendelkezik-e a hatékony veszélyhelyzeti reagáláshoz, az azt követő kárfelszámoláshoz szükséges valamennyi intézkedés azonnali meghozatalához és azok megszakítás nélküli fenntartásához, a tagállamok értékelik az első albekezdésben említett céltartalékok megfelelőségét.
A tagállamok elősegítik olyan fenntartható pénzügyi eszközök és egyéb intézkedések alkalmazását, amelyek elősegítik, hogy a kérelmezők igazolják az első albekezdés szerinti pénzügyi kapacitásukat.
A tagállamok minimmkövetelményként olyan eljárásokat alakítanak ki, amelyek biztosítják a kártérítési keresetek haladéktalan és megfelelő kezelését, ideértve a határokon átnyúló események miatt fizetendő kártérítéseket is.
A tagállamok előírják, hogy az engedélyes kielégítő mértékű kapacitást tartson fenn a tengeri olaj- és gázipari tevékenységekkel kapcsolatos felelősségéből adódó pénzügyi kötelezettségei teljesítésére.
(4) Az engedélyező hatóságnak vagy az engedélyesnek kell kijelölnie az üzemeltetőt. Amennyiben az üzemeltetőt az engedélyesnek kell kijelölnie, az engedélyező hatóságot erről előre értesítenie kell. Ilyen esetekben az engedélyező hatóság - szükség esetén az illetékes hatósággal konzultálva - kifogást emelhet az üzemeltető kijelölésével kapcsolatban. Amennyiben ilyen kifogás merül fel, a tagállamok előírják, hogy az engedélyes jelöljön ki megfelelő alternatív üzemeltetőt, vagy vállalja az ezen irányelv szerinti üzemeltetői felelősséget.
(5) Egy adott engedélyezett területhez tartozó tengeri olaj- és gázipari tevékenységekre vonatkozó engedélyezési eljárásokat úgy kell lebonyolítani, hogy egy feltárás eredményeként gyűjtött adatokat a tagállam a termelési tevékenységek megkezdése előtt meg tudja vizsgálni.
(6) A kérelmező műszaki és pénzügyi alkalmasságának értékelésekor különös figyelmet kell szentelni a környezeti szempontból érzékeny tengeri és partvidéki környezetekre, különösen az olyan ökoszisztémákra, amelyek fontos szerepet játszanak az éghajlatváltozás hatásainak csökkentésében és az azokhoz való alkalmazkodásban (pl. sós mocsarak és tengeri fűágyak), valamint a tengeri védett területekre, így például a természetes élőhelyek, valamint a vadon élő állatok és növények védelméről szóló, 1992. május 21-i 92/43/EGK irányelv (21) szerinti különleges természetvédelmi területekre, a vadon élő madarak védelméről szóló, 2009. november 30-i 2009/147/EK irányelv (22) szerinti különleges védett területekre, továbbá az azon nemzetközi, illetve regionális megállapodások szerinti tengeri védett területekre, amelyeknek az Unió vagy az érintett tagállamok részes felei.
5. cikk
A nyilvánosság részvétele a tervezett tengeri olaj- és gázipari feltárási tevékenységeknek a környezetre gyakorolt hatása vonatkozásában
(1) Nem termelő létesítményről kutatófúrás csak abban az esetben kezdhető meg, ha a tagállam megfelelő hatóságai előzőleg biztosították a nyilvánosság korai szakasztól kezdődő és érdemi részvételét a tervezett tengeri olaj- és gázipari tevékenységeknek a környezetre gyakorolt esetleges hatásai vonatkozásában, egyéb uniós jogi aktusoknak - különösen a 2001/42/EK vagy a 2011/92/EU irányelvnek - megfelelően.
(2) Amennyiben nem az (1) bekezdés szerint kerül sor a nyilvánosság részvételére, a tagállamok gondoskodnak az alábbi intézkedések meghozataláról:
a)
a nyilvánosság tájékoztatása közérdekű hirdetmények révén vagy más megfelelő módon - például elektronikus média útján - arról, hogy a tervek szerint hol kerül sor feltárási tevékenységekre;
b)
a nyilvánosság érintett részének beazonosítása, beleértve a nyilvánosság azon részét, amely érintett, vagy feltehetőleg érintett lesz, illetve érdekelt a feltárási tevékenységek engedélyezésére vonatkozó döntésben, többek között a releváns nem kormányzati szervezetek, például a környezetvédelmet ösztönző és egyéb hasonló szervezetek;
c)
az ilyen tervezett tevékenységekkel kapcsolatos releváns információk nyilvánosságra hozatala, beleértve többek között a döntéshozatalban való részvételhez való jogot, valamint az azzal kapcsolatos információkat, hogy hová lehet benyújtani az észrevételeket, illetve a kérdéseket;
d)
a nyilvánosságnak jogában álljon észrevételeket tenni és véleményt nyilvánítani abban a szakaszban, amikor a feltárás engedélyezésére vonatkozó döntések meghozatala előtt még minden opció nyitott;
e)
a d) pontban említett döntések meghozatalakor a nyilvánosság részvétele alapján nyert következtetések kellő figyelembevétele; és
f)
a nyilvánosság által tett észrevételek és kifejezésre juttatott vélemények megvizsgálását követően a tagállam azonnal tájékoztatja a nyilvánosságot a meghozott döntésekről és az ezek alapjául szolgáló indokokról és megfontolásokról, beleértve a nyilvánosság részvételének folyamatáról történő tájékoztatást.
Ésszerű időkeretet kell biztosítani, amely lehetővé teszi, hogy elegendő idő álljon rendelkezésre a nyilvánosság részvételét biztosító folyamat minden egyes szakaszához.
(3) Ez a cikk nem alkalmazandó a 2013. július 18-át megelőzően engedélyezett területekre.
6. cikk
Tengeri olaj- és gázipari tevékenységek az engedélyezett területeken
(1) A tagállamok biztosítják, hogy a termelő létesítményeket és a kapcsolódó infrastruktúrákat kizárólag az engedélyezett területeken, kizárólag a 4. cikk (4) bekezdése szerint erre kijelölt üzemeltetők üzemeltessék.
(2) A tagállamok megkövetelik az engedélyestől annak biztosítását, hogy az üzemeltető rendelkezik az engedély hatálya alá tartozó konkrét tevékenységekre vonatkozó követelmények teljesítéséhez szükséges kapacitással.
(3) A tagállamok megkövetelik az engedélyestől, hogy a tengeri olaj- és gázipari tevékenységek végrehajtása során minden ésszerű lépést megtegyen annak biztosítása érdekében, hogy az üzemeltető megfeleljen az ezen irányelv szerinti követelményeknek, elvégezze az ezen irányelv szerinti feladatait és teljesítse az ezen irányelv szerinti kötelezettségeit.
(4) Amennyiben az illetékes hatóság megállapítja, hogy az üzemeltető már nem rendelkezik az ezen irányelv szerinti releváns követelmények teljesítéséhez szükséges kapacitással, értesítenie kell az engedélyező hatóságot. Az engedélyező hatóságnak ezt követően értesítenie kell erről az engedélyest, az engedélyesnek pedig felelősséget kell vállalnia az érintett kötelezettségek végrehajtására, és haladéktalanul javasolnia kell az engedélyező hatóságnak egy új üzemeltetőt.
(5) A tagállamok gondoskodnak arról, hogy a termelő és nem termelő létesítményekhez kötődő tevékenységek megkezdésére vagy folytatására ne kerüljön sor azelőtt, hogy az illetékes hatóság elfogadta az ezen irányelv szerinti, súlyos veszélyekről szóló jelentést.
(6) A tagállamoknak biztosítaniuk kell, hogy kút üzemeltetése vagy együttes üzemeltetés nem kezdődik meg vagy nem folytatódik anélkül, hogy az érintett létesítményekre vonatkozóan ezen irányelvnek megfelelően elfogadták a súlyos veszélyekről szóló jelentést. Ezenkívül nem kezdhetők meg vagy nem folytathatók ilyen tevékenységek mindaddig, amíg a 11. cikk (1) bekezdésének h) vagy i) pontja szerinti, a kút üzemeltetésére vagy az együttes üzemeltetésre vonatkozó értesítést benyújtására nem kerül sor, vagy ha az illetékes hatóság az értesítés tartalma ellen kifogást emel.
(7) A tagállamok biztosítják, hogy a létesítmények körül kialakításra kerüljön egy biztonsági övezet, amelybe hajók nem léphetnek be, illetve amelynek területén hajók nem tartózkodhatnak.
Ez a tilalom azonban nem alkalmazandó, amennyiben a biztonsági övezetbe belépő vagy az ott tartózkodó hajó:
a)
ezt tenger alatti vezetéknek vagy csővezetéknek a biztonsági övezetben vagy annak közelében való lefektetésével, vizsgálatával, tesztelésével, javításával, karbantartásával, módosításával, korszerűsítésével vagy eltávolításával összefüggésben teszi;
b)
a biztonsági övezetben lévő létesítmények számára szolgáltatást nyújt, onnan vagy oda személyeket vagy árut szállít, vagy a tagállam felügyelete alatt a létesítmény vizsgálatát végzi;
c)
a biztonsági övezetben lévő létesítmények és kapcsolódó infrastruktúra ellenőrzését végzi a tagállam felügyelete alatt;
d)
ezt élet vagy tulajdon védelmével, vagy erre való kísérlettel összefüggésben teszi;
e)
ezt az időjárási körülmények miatt teszi,
f)
vészhelyzetben van, vagy
g)
az üzemeltető, a tulajdonos, vagy az a tagállam hozzájárult ehhez, amelynek területén a biztonsági övezet található.
(8) A tagállamok kialakítanak egy olyan mechanizmust, amely biztosítja a súlyos balesetek megelőzését célzó előírások és stratégiák kidolgozása során az illetékes hatóság, az üzemeltetők és a tulajdonosok, valamint a munkavállalói képviselők között folytatandó háromoldalú egyeztetésekben való hatékony részvételt.
7. cikk
Felelősségvállalás a környezeti károkért
A 2004/35/EK irányelv alapján a környezeti károk megelőzése és felszámolása tekintetében fennálló felelősség hatályának sérelme nélkül, a tagállamok biztosítják, hogy az engedélyes pénzügyi felelősséggel tartozzon az engedélyes vagy az üzemeltető által vagy nevében végzett tengeri olaj- és gázipari tevékenységekből eredő, az említett irányelvben meghatározott környezeti károk megelőzéséért és felszámolásáért.
8. cikk
Az illetékes hatóság kijelölése
(1) A tagállamok kijelölik az alábbi szabályozói feladatokért felelős illetékes hatóságot:
a)
a súlyos veszélyekről szóló jelentések értékelése és elfogadása, a létesítménytervek értékelése, továbbá a kút üzemeltetéséről és az együttes üzemeltetésről szóló értesítések, valamint a részére benyújtott egyéb hasonló dokumentumok értékelése;
b)
az üzemeltetők és tulajdonosok ezen irányelvnek való megfelelésének felügyelete, ideértve az ellenőrzéseket, a vizsgálatokat és a végrehajtási intézkedéseket;
c)
tanácsadás egyéb hatóságoknak, illetve szerveknek, beleértve az engedélyező hatóságot is;
d)
a 21. cikknek megfelelően éves tervek készítése;
e)
jelentések készítése;
f)
együttműködés az illetékes hatóságokkal és a más tagállamokban a 27. cikknek megfelelően kijelölt kapcsolattartókkal.
(2) A tagállamok minden esetben biztosítják, hogy az illetékes hatóság függetlenül és objektíven végezze szabályozói feladatait, különösen az (1) bekezdés a), b) és c) pontja tekintetében. Ennek megfelelően meg kell előzni, hogy összeférhetetlenség alakuljon ki egyrészt az illetékes hatóság szabályozói feladatai, másrészt pedig a tengeri természeti erőforrások gazdasági fejlesztésével, a tagállami tengeri olaj- és gázipari tevékenységek engedélyezésével, valamint az e tevékenységekkel kapcsolatos bevételek beszedésével és kezelésével összefüggő szabályozói feladatok között.
(3) A (2) bekezdésben meghatározott célkitűzések elérése érdekében a tagállamok előírják, hogy az illetékes hatóság szabályozói feladatait olyan hatóság lássa el, amely független a tagállamnak a tengeri természeti erőforrások gazdasági fejlesztésével, a tagállami tengeri olaj- és gázipari tevékenységek engedélyezésével, valamint az e tevékenységekkel kapcsolatos bevételek beszedésével és kezelésével kapcsolatban fennálló összes feladatkörétől.
Mindazonáltal, amennyiben hatnál kevesebb olyan létesítmény van, amelyen rendszeresen tartózkodnak, az érintett tagállam dönthet úgy, hogy nem alkalmazza az első albekezdést. Ez a döntés nem érinti a (2) bekezdés alapján fennálló kötelezettségeit.
(4) A tagállamok a nyilvánosság részére elérhetővé teszik az illetékes hatóság felépítésének leírását, beleértve az illetékes hatóság létrehozási módjának megindokolását és azt, hogy a tagállamok hogyan biztosították az (1) bekezdés szerinti szabályozói feladatok ellátását és a (2) bekezdés szerinti kötelezettségeknek való megfelelést.
(5) A tagállamok biztosítják, hogy az illetékes hatóság megfelelő emberi és pénzügyi erőforrásokkal rendelkezzen az ezen irányelv szerinti szabályozói feladatai ellátásához. Ezeknek az erőforrásoknak arányosaknak kell lenniük a tagállamok tengeri olaj- és gázipari tevékenységeivel.
(6) A tagállamok hivatalos megállapodásokat köthetnek uniós ügynökségekkel és egyéb megfelelő szervekkel, ha vannak ilyenek annak érdekében, hogy biztosítsák az illetékes hatóság számára a feladatainak ellátásához szükséges szakismereteket. E bekezdés alkalmazásában nem minősülhet megfelelőnek az a szerv, amelynek összeférhetetlenség miatt megkérdőjelezhető az objektivitása.
(7) A tagállamok létrehozhatnak olyan mechanizmusokat, amelyekkel az engedélyesekkel, az üzemeltetőkkel, illetve a tulajdonosokkal meg lehet téríttetni az illetékes hatóság ezen irányelv szerinti feladatainak ellátása során felmerülő költségeket.
(8) Amennyiben az illetékes hatóság egynél több szervből áll, a tagállamok mindent megtesznek annak érdekében, hogy a szabályozói feladatok terén e szervek között ne legyenek átfedések. A tagállamok e szervek közül kijelölhetnek egy vezető szervet, amely felelős az ezen irányelv szerinti szabályozói feladatok koordinálásáért, és azért, hogy jelentést tegyen a Bizottságnak.
(9) A tagállamok ellenőrzik az illetékes hatóság tevékenységeit, és meghoznak minden szükséges intézkedést annak érdekében, hogy az illetékes hatóság hatékonyabban lássa el az (1) bekezdésben meghatározott szabályozói feladatait.
9. cikk
Az illetékes hatóság működése
A tagállamok biztosítják, hogy az illetékes hatóság:
a)
az ezen irányelv szerinti feladataihoz nem kapcsolódó szakpolitikáktól, szabályozási döntésektől, illetve egyéb megfontolásoktól függetlenül járjon el;
b)
egyértelműen meghatározza saját, valamint az üzemeltető és a tulajdonos ezen irányelv szerinti felelősségét a súlyos balesetek kockázatának kezelését illetően;
c)
a tagállam joghatósága alá tartozó területen kialakítsa a 11. cikk alapján benyújtandó, súlyos veszélyekről szóló jelentések és értesítések részletes értékelésére, valamint az ezen irányelvnek való megfelelés felügyeletére - beleértve az ellenőrzést, vizsgálatot és érvényre juttatást - szolgáló szakpolitikákat, folyamatokat és eljárásokat;
d)
az üzemeltetők és a tulajdonosok számára elérhetővé tegye a c) pont szerinti stratégiákat, folyamatokat és eljárásokat, a nyilvánosság számára pedig hozzáférhetővé tegye az azokról készült összefoglalót;
e)
szükség esetén koordinált vagy közös eljárásokat dolgozzon ki és hajtson végre a többi tagállami hatósággal az ezen irányelv szerinti feladatainak teljesítése érdekében; valamint
f)
stratégiáját, szervezeti felépítését és működési eljárásait a III. mellékletben meghatározott elvekre alapozza.
10. cikk
Az Európai Tengerészeti Biztonsági Ügynökség feladatai
(1) Az Európai Tengerészeti Biztonsági Ügynökség (EMSA) az 1406/2002/EK rendelet alapján fennálló megbízatásával összhangban műszaki és tudományos segítséggel látja el a Bizottságot és a tagállamokat.
(2) Megbízatása keretében az ügynökség:
a)
felkérés esetén segíti a Bizottságot és az érintett tagállamot az olaj- vagy gázszennyezések észlelésében és kiterjedésének nyomon követésében;
b)
felkérés esetén segíti a tagállamokat a külső veszélyhelyzet-reagálási tervek kidolgozásában és végrehajtásában, különösen a tagállami felségvizeken vagy az azokon túl jelentkező, határokon átnyúló hatásokkal kapcsolatban;
c)
a tagállamok külső és belső veszélyhelyzeti tervei alapján a tagállamokkal és az üzemeltetőkkel együtt elkészíti a rendelkezésre álló, veszélyhelyzeti felszerelések és szolgáltatások katalógusát.
(3) Felkérés esetén az ügynökség:
a)
segítséget nyújthat a Bizottságnak a tagállamok külső veszélyhelyzet-reagálási terveinek értékelésében annak ellenőrzése céljából, hogy azok megfelelnek-e ezen irányelvnek;
b)
felülvizsgálhatja a határokon átnyúló, illetve uniós veszélyhelyzet-reagálási mechanizmusok tesztelésére irányuló gyakorlatokat.
III. FEJEZET
A TENGERI OLAJ- ÉS GÁZIPARI MŰVELETEK ELŐKÉSZÍTÉSE ÉS VÉGZÉSE
11. cikk
A tengeri olaj- és gázipari tevékenységek végzéséhez benyújtandó dokumentumok
(1) A tagállamok biztosítják, hogy az üzemeltető vagy a tulajdonos benyújtsa az illetékes hatóságnak a következő dokumentumokat:
a)
a 19. cikk (1) és (5) bekezdésének megfelelően a súlyos balesetek megelőzésére vonatkozó vállalati stratégia vagy annak megfelelő ismertetése;
b)
a 19. cikk (3) és (5) bekezdésének megfelelően a létesítményre vonatkozó biztonság- és környezetirányítási rendszer, vagy annak megfelelő ismertetése;
c)
tervezett termelő létesítmény esetében az I. melléklet 1. részében foglalt követelményeknek megfelelő létesítményterv;
d)
a 17. cikknek megfelelően a független hitelesítési rendszer ismertetése;
e)
a 12. és a 13. cikknek megfelelően súlyos veszélyekről szóló jelentés;
f)
lényeges változtatás vagy a létesítmény felszámolása esetén a 12. és 13. cikknek megfelelően a súlyos veszélyekről szóló jelentés módosított változata;
g)
a 14. és a 28. cikknek megfelelően belső veszélyhelyzet-reagálási terv vagy annak megfelelő ismertetése;
h)
kút üzemeltetése esetén a 15. cikknek megfelelően a kút üzemeltetéséről szóló értesítés és a kút üzemeltetésével kapcsolatos információk;
i)
együttes üzemeltetés esetén a 16. cikknek megfelelően az együttes üzemeltetésről szóló értesítés;
j)
üzemeltetés céljából új termelési helyszínre áthelyezendő, meglévő termelő létesítmény esetében az I. melléklet 1. részének megfelelően az áttelepítésről szóló értesítés;
k)
az illetékes hatóság által kért bármely más releváns dokumentum.
(2) Az (1) bekezdés a), b), d) és g) pontja alapján benyújtandó dokumentumokat bele kell foglalni az (1) bekezdés e) pontjában előírt súlyos veszélyekről szóló jelentésbe. A kút üzemeltetőjének a súlyos balesetek megelőzésére vonatkozó vállalati stratégiáját bele kell foglalni, ha benyújtására addig még nem került sor, az (1) bekezdés h) pontja alapján benyújtandó, kút üzemeltetéséről szóló értesítésbe.
(3) Az (1) bekezdés c) pontjában előírt létesítménytervet a tervezett tevékenységekkel kapcsolatos, súlyos veszélyekről szóló jelentés tervezett benyújtása előtt, az illetékes hatóság által megállapított határidőn belül benyújtani az illetékes hatóságnak. Az illetékes hatóságnak észrevételeket kell fűznie a létesítménytervhez, amelyeket figyelembe kell venni a súlyos veszélyekről szóló jelentésben.
(4) Amennyiben meglévő termelő létesítmény valamely tagállam tengeri felségvizeire belépni vagy onnan kilépni készül, az üzemeltető a termelő létesítménynek a tagállamok tengeri felségvizeire való belépése vagy az onnan történő kilépése tervezett időpontja előtt köteles írásban értesíteni az illetékes hatóságot.
(5) Az (1) bekezdés j) pontjában előírt áttelepítésről szóló értesítést az illetékes hatósághoz a javasolt fejlesztés megfelelően korai szakaszában kell benyújtani ahhoz, hogy az üzemeltető figyelembe tudjon venni minden olyan kérdést, amelyet az illetékes hatóság a súlyos veszélyekről szóló jelentés elkészítése során felvetett.
(6) A súlyos veszélyekről szóló jelentés benyújtását megelőző, a létesítménytervet vagy az áttelepítésről szóló értesítést érintő lényeges változtatás esetén, e változtatásról a lehető leghamarabb értesíteni kell az illetékes hatóságot.
(7) Az (1) bekezdés e) pontjában előírt súlyos veszélyekről szóló jelentést a tevékenység tervezett megkezdésének időpontja előtt, az illetékes hatóság által megállapított határidőig be kell nyújtani az illetékes hatóságnak.
12. cikk
Jelentés a termelő létesítménnyel kapcsolatos, súlyos veszélyekről
(1) A tagállamok biztosítják, hogy az üzemeltető a 11. cikk (1) bekezdésének e) pontja alapján benyújtja a termelő létesítménnyel kapcsolatos súlyos veszélyekről szóló jelentést. A jelentés tartalmazza az I. melléklet 2. és 5. részében meghatározott információkat, és azt adott esetben - vagy amennyiben az illetékes hatóság előírja - naprakésszé kell tenni.
(2) A tagállamok biztosítják, hogy a termelő létesítménnyel kapcsolatos, súlyos veszélyekről szóló jelentés elkészítésének megfelelő szakaszaiban konzultációt folytassanak a munkavállalók képviselőivel, és ezt az I. melléklet 2. részének 3. pontjának megfelelően igazolják.
(3) Az illetékes hatóság beleegyezése alapján termelő létesítménnyel kapcsolatos, súlyos veszélyekről szóló jelentés készíthető a létesítmények egy csoportjára vonatkozóan is.
(4) Amennyiben további információkra van szükség a súlyos veszélyekről szóló jelentés elfogadásához, a tagállamok gondoskodnak arról, hogy az üzemeltető ezeket az információkat benyújtsa az illetékes hatóság kérésére, és megtegye a benyújtott súlyos veszélyekről szóló jelentéssel kapcsolatban szükséges változtatásokat.
(5) Amennyiben a termelő létesítményben lényeges változtatást eredményező módosításokat kell végrehajtani, vagy valamely helyhez kötött termelő létesítmény felszámolását tervezik, az üzemeltetőnek az illetékes hatóság által megállapított határidőn belül el kell készítenie a 11. cikk (1) bekezdésének f) pontja alapján benyújtandó súlyos veszélyekről szóló jelentésnek az I. melléklet 6. részének megfelelő módosítását.
(6) A tagállamok biztosítják, hogy a tervezett módosítások nem lépnek életbe, illetve a felszámolás nem kezdődik meg mindaddig, amíg az illetékes hatóság el nem fogadta a termelő létesítménnyel kapcsolatos, súlyos veszélyekről szóló módosított jelentést.
(7) A termelő létesítménnyel kapcsolatos, súlyos veszélyekről szóló jelentést az üzemeltető rendszeres időközönként - legalább ötévente, vagy korábban, amikor azt az illetékes hatóság előírja -, részletekbe menően felülvizsgálja. A felülvizsgálat eredményéről értesíteni kell az illetékes hatóságot.
13. cikk
Jelentés a nem termelő létesítménnyel kapcsolatos, súlyos veszélyekről
(1) A tagállamok biztosítják, hogy az üzemeltető a 11. cikk (1) bekezdésének e) pontja alapján benyújtja a nem termelő létesítménnyel kapcsolatos súlyos veszélyekről szóló jelentést. A jelentés tartalmazza az I. melléklet 3. és 5. részében meghatározott információkat, és azt adott esetben, vagy amennyiben az illetékes hatóság előírja, naprakésszé kell tenni.
(2) A tagállamok biztosítják, hogy a termelő létesítménnyel kapcsolatos, súlyos veszélyekről szóló jelentés elkészítésének megfelelő szakaszaiban konzultációt folytassanak a munkavállalók képviselőivel, és ezt az I. melléklet 3. részének 2. pontjának megfelelően igazolják.
(3) Amennyiben egy nem termelő létesítménnyel kapcsolatban további információkra van szükség a súlyos veszélyekről szóló jelentés elfogadásához, a tagállamok előírják, hogy a tulajdonos ezeket az információkat benyújtsa az illetékes hatóság kérésére, és megtegye a benyújtott súlyos veszélyekről szóló jelentéssel kapcsolatban szükséges változtatásokat.
(4) Amennyiben a nem termelő létesítményben lényeges változtatást eredményező módosításokat kell végrehajtani, vagy valamely helyhez kötött nem termelő létesítmény felszámolását tervezik, a tulajdonos az illetékes hatóság által megállapított határidőn belül elkészíti a 11. cikk (1) bekezdésének f) pontja alapján benyújtandó súlyos veszélyekről szóló jelentésnek az I. melléklet 6. része 1., 2. és 3. pontjának megfelelő módosítását.
(5) A helyhez kötött nem termelő létesítménnyel kapcsolatban a tagállamok biztosítják, hogy a tervezett módosítások nem lépnek életbe, illetve adott esetben a felszámolás nem kezdődik meg mindaddig, amíg az illetékes hatóság el nem fogadta a helyhez kötött nem termelő létesítménnyel kapcsolatos, súlyos veszélyekről szóló módosított jelentést.
(6) A mobil nem termelő létesítménnyel kapcsolatban a tagállamok biztosítják, hogy a tervezett módosítások nem lépnek életbe mindaddig, amíg az illetékes hatóság el nem fogadta a mobil nem termelő létesítménnyel kapcsolatos, súlyos veszélyekről szóló módosított jelentést.
(7) A nem termelő létesítménnyel kapcsolatos, súlyos veszélyekről szóló jelentést a tulajdonos rendszeres időközönként - legalább ötévente, vagy korábban, amikor azt az illetékes hatóság előírja -, részletekbe menően felülvizsgálja. A felülvizsgálat eredményéről értesíteni kell az illetékes hatóságot.
14. cikk
Belső veszélyhelyzet-reagálási terv
(1) A tagállamok gondoskodnak arról, hogy az üzemeltetők, illetve adott esetben a tulajdonosok a 11. cikk (1) bekezdésének g) pontja alapján benyújtandó belső veszélyhelyzet-reagálási terveket készítsenek. A terveket a 28. cikknek megfelelően kell készíteni, a súlyos veszélyekről szóló legutóbbi jelentés idején készült, a súlyos balesetekre vonatkozó kockázatértékelés figyelembevételével. E tervben szerepelnie kell egy, az olajszennyezés elhárításának hatékonyságáról készített elemzésnek.
(2) Amennyiben mobil nem termelő létesítmény hivatott kútfúrást végezni, a létesítmény belső veszélyhelyzet-reagálási tervében figyelembe kell venni a 11. cikk (1) bekezdése h) pontja alapján benyújtandó, kút üzemeltetéséről szóló értesítés elkészítése során elvégzett kockázatértékelést. Amennyiben a belső veszélyhelyzet-reagálási tervet a kút sajátos jellege vagy elhelyezkedése miatt módosítani kell, a tagállamok gondoskodnak arról, hogy a kút üzemeltetője benyújtsa az illetékes hatóságnak a kút üzemeltetéséről szóló, vonatkozó értesítés kiegészítése céljából a módosított belső veszélyhelyzet-reagálási tervet, vagy annak megfelelő ismertetése.
(3) Amennyiben valamely nem termelő létesítmény együttes üzemeltetés hivatott végezni, a belső veszélyhelyzet-reagálási tervet módosítani kell annak érdekében, hogy az együttes üzemeltetésre is kiterjedjen, és azt az együttes üzemeltetésről szóló, vonatkozó értesítés kiegészítése céljából be kell nyújtani az illetékes hatóságnak.
15. cikk
Értesítés és információnyújtás kút üzemeltetéséről
(1) A tagállamok biztosítják, hogy a kút üzemeltetője elkészítse a 11. cikk (1) bekezdésének h) pontja szerint az illetékes hatóságnak benyújtandó értesítést. Az értesítést a kút üzemeltetésének megkezdése előtt, az illetékes hatóság által megállapított határidőn belül kell benyújtani. Az értesítésnek tartalmaznia kell a kút tervével és tervezett üzemeltetésével kapcsolatos, az I. melléklet 4. részének megfelelő információkat. Az értesítésben szerepelnie kell egy, az olajszennyezés elhárításának hatékonyságáról készített elemzésnek is.
(2) Az illetékes hatóságnak meg kell vizsgálnia az értesítést, és - szükség esetén - a kút üzemeltetésének megkezdése előtt megfelelő intézkedéseket kell hoznia, amelyek az üzemeltetés megkezdésének tilalmát is magukban foglalhatják.
(3) A tagállamok gondoskodnak arról, hogy a kút üzemeltetője bevonja a független hitelesítőt a 17. cikk (4) bekezdésének b) pontja szerinti, a kút üzemeltetéséről szóló értesítést érintő lényeges változtatás megtervezésébe és előkészítésébe, és hogy haladéktalanul értesítse az illetékes hatóságot a kút üzemeltetésére vonatkozóan benyújtott értesítés lényeges változtatásáról. Az illetékes hatóságnak meg kell vizsgálnia ezeket a változtatásokat, és szükség esetén megfelelő intézkedéseket kell hoznia.
(4) A tagállamok biztosítják, hogy a kút üzemeltetője benyújtsa az illetékes hatóságnak a II. melléklet szerinti követelményeknek megfelelő, a kút üzemeltetéséről szóló jelentéseket. A jelentéseket a kútüzemeltetés megkezdésének napjától kezdve heti rendszerességgel, vagy az illetékes hatóság által meghatározott időközönként kell benyújtani.
16. cikk
Értesítés együttes üzemeltetésről
(1) A tagállamok gondoskodnak arról, hogy együttes üzemeltetésben érintett üzemeltetők és tulajdonosok közösen készítsék el a 11. cikk (1) bekezdésenek i) pontja alapján benyújtandó értesítést. Az értesítésnek tartalmaznia kell az I. melléklet 7. pontja szerinti információkat. A tagállamok gondoskodnak arról, hogy az érintett üzemeltetők vagy tulajdonosok egyike benyújtsa az illetékes hatóságnak az együttes üzemeltetésről szóló értesítést. Az értesítést az együttes üzemeltetés megkezdése előtt, az illetékes hatóság által megállapított határidőn belül kell benyújtani.
(2) Az illetékes hatóságnak meg kell vizsgálnia az értesítést, és - szükség esetén - az együttes üzemeltetés megkezdése előtt megfelelő intézkedéseket kell hoznia, amelyek az üzemeltetés megkezdésének tilalmát is magukban foglalhatják.
(3) A tagállamok gondoskodnak arról, hogy az értesítést benyújtó üzemeltető haladéktalanul tájékoztassa az illetékes hatóságot a benyújtott értesítést érintő lényeges változtatásokról. Az illetékes hatóságnak meg kell vizsgálnia ezeket a változtatásokat, és szükség esetén megfelelő intézkedéseket kell hoznia.
17. cikk
Független hitelesítés
(1) A tagállamok gondoskodnak arról, hogy az üzemeltetők és a tulajdonosok létrehozzák a független hitelesítésre szolgáló rendszereket és elkészítik e rendszereknek a 11. cikk (1) bekezdésének d) pontja alapján benyújtandó leírását, amely leírást magában foglalja a 11. cikk (1) bekezdésének b) pontja alapján benyújtandó biztonság- és környezetirányítási rendszer. E leírás tartalmazza az I. melléklet 5. részében meghatározott információkat.
(2) A független hitelesítés eredményei nem érintik az üzemeltetőnek vagy a tulajdonosnak a hitelesítés alatt álló felszerelések és rendszerek helyes és biztonságos működésének biztosítására vonatkozó felelősségét.
(3) A független hitelesítő kiválasztásának, valamint a független hitelesítési rendszerekre vonatkozó tervnek meg kell felelnie az V. mellékletben meghatározott kritériumoknak.
(4) A független hitelesítési rendszerek célja a következő:
a)
a létesítményeket illetően független biztosítékot nyújtani arra nézve, hogy a létesítmény kockázatértékelése során beazonosított, a súlyos veszélyekről szóló jelentésben ismertetett, biztonsági és környezetvédelmi szempontból kritikus elemek megfelelőek, valamint hogy a biztonsági és környezetvédelmi szempontból kritikus elemek vizsgálati és ellenőrzési menetrendje megfelelő, naprakész és rendeltetésszerűen működik;
b)
a kút üzemeltetéséről szóló értesítéseket illetően független biztosítékot nyújtani arra nézve, hogy a kútterv és a kútellenőrző rendszerre vonatkozó intézkedések mindenkor megfelelnek a kút feltételezett állapotának.
(5) A tagállamok gondoskodnak arról, hogy az üzemeltetők és a tulajdonosok reagáljanak a független hitelesítő véleményére, és e vélemény alapján megfelelő intézkedéseket hozzanak.
(6) A tagállamok megkövetelik az üzemeltetőktől és a tulajdonosoktól, hogy gondoskodjanak arról, hogy az illetékes hatóság számára elérhető legyen a (4) bekezdés a) pontja alapján a független hitelesítőtől kapott vélemény, valamint az e vélemény alapján hozott intézkedések, továbbá hogy az üzemeltető, illetve a tulajdonos az érintett tengeri olaj- és gázipari tevékenységek befejezését követően hat hónapig megőrizzék azokat.
(7) A tagállamok megkövetelik a kútüzemeltetőktől, hogy gondoskodjanak arról, hogy a független hitelesítőnek az e cikk (4) bekezdés b) pontja szerinti megállapításai és észrevételei, valamint az ezen megállapításokra és észrevételekre való reagálásként hozott intézkedéseik szerepeljenek a kút üzemeltetéséről szóló, 15. cikkel összhangban szerinti értesítésben.
(8) Termelő létesítmény esetében a hitelesítési rendszert a tervezés befejezését megelőzően kell létrehozni. Nem termelő létesítmény esetében a hitelesítési rendszert azt megelőzően kell létrehozni, hogy az üzemeltetést a tagállamok tengervizein megkezdik.
18. cikk
Az illetékes hatóság jogköre a létesítményekben végzett tevékenységek vonatkozásában
A tagállamok biztosítják, hogy az illetékes hatóság:
a)
megtiltsa bármely létesítmény vagy kapcsolódó infrastruktúra üzemeltetését vagy üzembe helyezését, amennyiben elégtelennek találja a 11. cikk (1) bekezdésének h) vagy i) pontja alapján benyújtott, súlyos veszélyekről szóló jelentésben a súlyos balesetek megelőzésére, illetve azok hatásainak korlátozására javasolt, valamint a kút üzemeltetéséről szóló értesítésben és az együttes üzemeltetésről szóló értesítésben meghatározott intézkedéseket az ezen irányelvben foglalt követelmények teljesítésére;
b)
kivételes helyzetekben, és abban az esetben, ha úgy ítéli meg, hogy a biztonságot és a környezet védelmét nem veszélyezteti, lerövidítse a 11. cikk szerint benyújtandó súlyos veszélyekről szóló jelentés, illetve egyéb dokumentumok benyújtása és a tevékenységek megkezdése közötti időtartamot;
c)
megkövetelje az üzemeltetőtől, hogy hozza meg azokat az arányos intézkedéseket, amelyeket az illetékes hatóság szükségesnek ítél a 3. cikk (1) bekezdésének való megfelelés biztosítása érdekében;
d)
amennyiben a 6. cikk (4) bekezdése alkalmazandó, hozzon megfelelő intézkedéseket az üzemeltetés folyamatos biztonságának szavatolása érdekében;
e)
rendelkezzen felhatalmazással arra, hogy javító intézkedéseket követeljen meg, és szükség esetén megtiltsa a létesítmények vagy létesítményrészek, vagy a kapcsolódó infrastruktúra további üzemeltetését, amennyiben valamely ellenőrzés eredménye, a 6. cikk (4) bekezdése alapján tett megállapítás, a 11. cikk (1) bekezdésének e) pontja alapján benyújtandó, súlyos veszélyekről szóló jelentés vagy a 11. cikk szerinti értesítések módosítása azt igazolja, hogy nem teljesülnek az ezen irányelvben foglalt követelmények, vagy jogos aggályok merülnek fel a tengeri olaj- és gázipari tevékenységek vagy a létesítmények biztonságával kapcsolatban.
IV. FEJEZET
MEGELŐZÉSI STRATÉGIA
19. cikk
A súlyos baleseteknek az üzemeltetők és a tulajdonosok általi megelőzése
(1) A tagállamok megkövetelik az üzemeltetőktől és a tulajdonosoktól, hogy állítsanak össze egy dokumentumot, amelyben ismertetik a súlyos balesetek megelőzésére vonatkozó vállalati stratégiájukat, és amelyet a 11. cikk (1) bekezdése a) pontjának megfelelően be kell nyújtaniuk, és gondoskodjanak arról, hogy azt a tengeri olaj- és gázipari tevékenységeik valamennyi területén végrehajtsák, többek között a stratégia hatékonyságát biztosító megfelelő nyomonkövetési intézkedések révén. E dokumentumnak tartalmaznia kell az I. melléklet 8. részében előírt információkat.
(2) A súlyos balesetek megelőzésére vonatkozó vállalati stratégiában figyelembe kell venni azt, hogy az üzemeltetők viselik az elsődleges felelősséget többek között azon súlyos balesetek kockázatainak kezeléséért, amelyek tevékenységeikből erednek, valamint e kockázatok kezelésének folyamatos javításáért, ezáltal biztosítva mindenkor a védelem magas szintjét.
(3) A tagállamok biztosítják, hogy az üzemeltetők és a tulajdonosok a 11. cikk (1) bekezdésének b) pontja alapján benyújtandó, a biztonság- és környezetirányítási rendszerüket ismertető dokumentumot készítenek. E dokumentum tartalmazza a következők leírását:
a)
a súlyos veszélyek kezelésével kapcsolatos szervezeti intézkedések;
b)
a súlyos veszélyekről szóló jelentések, illetve egyéb dokumentumok ezen irányelv szerinti elkészítésére és benyújtására vonatkozó intézkedések;
c)
valamint a 17. cikk szerint létrehozott független hitelesítési rendszerek.
(4) A tagállamok lehetőséget teremtenek az üzemeltetők és a tulajdonosok számára, hogy hozzájárulhassanak a 6. cikk (8) bekezdése alapján létrehozott, hatékony háromoldalú egyeztetési mechanizmusokhoz. Adott esetben az üzemeltető és a tulajdonos ilyen mechanizmusok iránti elkötelezettsége feltüntethető a súlyos balesetek megelőzésére vonatkozó vállalati stratégiában.
(5) A súlyos balesetek megelőzésére vonatkozó vállalati stratégiát, valamint a biztonság- és környezetirányítási rendszereket az I. melléklet 8. és 9. részével, valamint a IV. melléklettel összhangban kell kidolgozni. A következő feltételeknek kell teljesülniük:
a)
a súlyos balesetek megelőzésére vonatkozó vállalati stratégiát írásban kell rögzíteni, abban szerepelniük kell a súlyos balesetek kockázatát kezelő intézkedések általános céljainak és szervezési vetületeinek, valamint ezen célok elérésének és az intézkedések vállalati szinten való alkalmazási módjának;
b)
a biztonság- és környezetirányítási rendszernek az üzemeltető, illetve a tulajdonos általános irányítási rendszerének részét kell képeznie, és ki kell terjednie a súlyos balesetek megelőzésére vonatkozó vállalati stratégia meghatározásával és végrehajtásával kapcsolatos szervezeti felépítésre, felelősségi körökre, gyakorlatokra, eljárásokra, folyamatokra és erőforrásokra.
(6) A tagállamok gondoskodnak arról, hogy az üzemeltetők és a tulajdonosok teljes körű nyilvántartást készítsenek és vezessenek a tengeri olaj- és gázipari tevékenységeikhez kötődő veszélyhelyzet-reagálási felszereléseikről.
(7) A tagállamok biztosítják, hogy az üzemeltetők és a tulajdonosok az illetékes hatósággal konzultálva, továbbá alkalmazva a 27. cikk (1) bekezdésében előírt ismeretmegosztást, valamint információ- és tapasztalatcserét, a tengeri olaj- és gázipari tevékenységek teljes tervezési és üzemeltetési ciklusára nézve előírásokat és útmutatást dolgozzanak ki a súlyos veszélyek kezelésének legjobb gyakorlataira vonatkozóan, és felülvizsgálják azokat, továbbá minimumkövetelményként betartsák a VI. mellékletben foglaltakat.
(8) A tagállamok megkövetelik az üzemeltetőktől és a tulajdonosoktól annak biztosítását, hogy az (1) bekezdésben említett, a súlyos balesetek megelőzésére vonatkozó vállalati stratégiájukban szerepeljenek az Unión kívüli termelő és nem termelő létesítményeik.
(9) Amennyiben valamely üzemeltető vagy tulajdonos által végzett tevékenység közvetlen veszélyt jelent az emberi egészségre vagy jelentős mértékben növeli a súlyos baleset bekövetkezésének kockázatát, a tagállamok biztosítják, hogy az üzemeltető, illetve a tulajdonos megfelelő intézkedéseket hozzon, ideértve szükség esetén az adott tevékenység felfüggesztését mindaddig, amíg a fennálló veszélyt vagy kockázatot megfelelően el nem hárították. A tagállamok biztosítják, hogy ilyen intézkedések meghozatala esetén az üzemeltető, illetve a tulajdonos haladéktalanul, de legkésőbb 24 órán belül értesítse erről az illetékes hatóságot.
(10) A tagállamok biztosítják, hogy az üzemeltetők és a tulajdonosok adott esetben megfelelő intézkedéseket hozzanak annak érdekében, hogy megfelelő technikai eszközök vagy eljárások alkalmazásával elősegítsék a releváns adatokgyűjtések és -rögzítések megbízhatóságát, és megakadályozzák azok esetleges manipulálását.
20. cikk
Az Unión kívül folytatott tengeri olaj- és gázipari tevékenységek
(1) A tagállamok megkövetelik a területükön bejegyzett és az Unión kívül engedélyesként vagy üzemeltetőként - saját maguk vagy leányvállalatokon keresztül - tengeri olaj- és gázipari tevékenységeket folytató vállalatoktól, hogy kérésre készítsenek jelentést nekik azon súlyos balesetek körülményeiről, amelyekben érintettek voltak.
(2) Az e cikk (1) bekezdése szerinti, jelentéstételre vonatkozó felkérésében az érintett tagállam meghatározza, hogy pontosan minek kell szerepelnie a tájékoztatásban. Ezeket a jelentéseket a 27. cikk (1) bekezdése alapján meg kell osztani. Azok a tagállamok, amelyek sem illetékes hatósággal, sem pedig kapcsolattartóval nem rendelkeznek, a kapott jelentéseket benyújtják a Bizottságnak.
21. cikk
A súlyos balesetek megelőzésére vonatkozó szabályozási keretnek való megfelelés biztosítása
(1) A tagállamok biztosítják, hogy az üzemeltetők és a tulajdonosok betartsák a 11. cikk (1) bekezdésének e), h) és i) pontja alapján benyújtott súlyos veszélyekről szóló jelentésben, valamint a kút üzemeltetéséről szóló értesítésben és az együttes üzemeltetésről szóló értesítésben említett tervekben meghatározott intézkedéseket.
(2) A tagállamok biztosítják, hogy az üzemeltetők és a tulajdonosok ésszerű időn belül a tengeri olaj- és gázipari tevékenységekben érintett létesítményhez vagy hajóhoz szállítsák, illetve a létesítménytől vagy a hajóról elszállítsák az illetékes hatóságok munkatársait vagy az illetékes hatóságok utasítására eljáró bármely más személyt és azok felszereléseit, továbbá szállást, étkezést és a létesítmények meglátogatásához kapcsolódó egyéb más ellátást biztosítanak számukra az illetékes hatóság felügyeleti feladatai ellátásának megkönnyítése céljából, ideértve az ellenőrzéseket, a vizsgálatokat és az ezen irányelvnek való megfelelés betartatását.
(3) A tagállamok biztosítják, hogy az illetékes hatóságok a súlyos veszélyek hatékony - ellenőrző látogatásokat is magában foglaló - felügyeletére vonatkozóan kockázatkezelésen alapuló éves terveket dolgozzanak ki, és abban megkülönböztetett figyelmet fordítsanak a 11. cikk szerint benyújtott, súlyos veszélyekről szóló jelentéseknek és egyéb dokumentumoknak való megfelelésre. A tervek hatékonyságát rendszeresen felül kell vizsgálni és az illetékes hatóságnak meg kell tennie minden szükséges intézkedést a tervek tökéletesítése érdekében.
22. cikk
Biztonsági aggályok bizalmas bejelentése
(1) A tagállamok biztosítják, hogy az illetékes hatóság mechanizmusokat dolgozzon ki az alábbiak vonatkozásában:
a)
tengeri olaj- és gázipari tevékenységekkel kapcsolatos biztonsági és környezetvédelmi aggályoknak bármely forrásból származó bizalmas bejelentése; valamint
b)
e bejelentéseknek az érintett egyének névtelenségének megőrzése melletti kivizsgálása.
(2) A tagállamok megkövetelik az üzemeltetőktől és a tulajdonosoktól, hogy részletesen tájékoztassák alkalmazottaikat, valamint a tevékenységekben érintett vállalkozókat és azok alkalmazottait az (1) bekezdésben említett mechanizmus szerinti nemzeti intézkedésekről, és gondoskodjanak arról, hogy a vonatkozó képzések és tájékozatók kitérjenek a bizalmas bejelentés lehetőségére.
V. FEJEZET
ÁTLÁTHATÓSÁG ÉS AZ INFORMÁCIÓK MEGOSZTÁSA
23. cikk
Az információk megosztása
(1) A tagállamok biztosítják, hogy az üzemeltetők és a tulajdonosok legalább a IX. mellékletben előírt információkat eljuttassák az illetékes hatóságnak.
(2) A Bizottság végrehajtási aktus útján meghatározza az egységes adatszolgáltatási formátumot és a megosztandó információkra vonatkozó részleteket. A végrehajtási aktust a 37. cikk (2) bekezdésében említett tanácsadó eljárás keretében kell elfogadni.
24. cikk
Átláthatóság
(1) A tagállamok a nyilvánosság számára elérhetővé teszik a IX. mellékletben említett információkat.
(2) A Bizottság végrehajtási jogi aktus útján meghatározza az egységes közzétételi formátumot, amely megkönnyíti az adatok határokon átnyúló összehasonlítását. A végrehajtási jogi aktust a 37. cikk (2) bekezdésében említett tanácsadó bizottsági eljárás keretében kell elfogadni. Az egységes közzétételi formátumnak lehetővé kell tennie a nemzeti gyakorlatok e cikk és a 25. cikk szerinti megbízható összehasonlítását.
25. cikk
Jelentés a biztonságról és a környezeti hatásokról
(1) A tagállamok a IX. melléklet 3. pontjában meghatározott információkat tartalmazó éves jelentést nyújtanak be a Bizottságnak.
(2) A tagállamok kijelölnek egy, a 23. cikk szerinti információcseréért és az információk 24. cikk szerinti közzétételéért felelős hatóságot.
(3) A Bizottság a tagállamok által az (1) bekezdés szerint közölt információk alapján éves jelentést tesz közzé.
26. cikk
Súlyos balesetet követő vizsgálat
(1) A tagállamok kezdeményezik a joghatóságukon belüli súlyos balesetek átfogó kivizsgálását.
(2) Az (1) bekezdés szerinti megállapítások összefoglalóját a Bizottság rendelkezésére kell bocsátani a vizsgálat vagy adott esetben a bírósági eljárás lezárultakor. A tagállamok a nyilvánosság számára közzéteszik a megállapítások nem bizalmas változatát.
(3) A tagállamok biztosítják, hogy az (1) bekezdés szerinti vizsgálatot követően az illetékes hatóság végrehajtsa a vizsgálat azon ajánlásait, amelyek a hatáskörébe tartoznak.
VI. FEJEZET
EGYÜTTMŰKÖDÉS
27. cikk
A tagállamok közötti együttműködés
(1) Minden tagállam gondoskodik arról, hogy illetékes hatósága rendszeresen folytasson információ- és tapasztalatcserét más illetékes hatóságokkal (többek között a tengeri olaj- és gázipari tevékenységekért felelős illetékes uniós hatóságok munkacsoportján [EUOAG] keresztül), illetve azokkal kölcsönösen megossza az ismereteket, valamint hogy egyeztetéseket folytasson az iparággal, más érdekeltekkel és a Bizottsággal a releváns nemzeti és uniós jog alkalmazásáról.
Azon tagállamok esetében, amelyek joghatósága alatt tartozó területen tengeri olaj- és gázipari tevékenységeket nem folytatnak, az első albekezdésben említett információt a 32. cikk (1) bekezdésének megfelelően kijelölt kapcsolattartónak kell megkapnia.
(2) Az (1) bekezdés szerinti ismeret-, információ- és tapasztalatcserének vonatkoznia kell különösen a következőket érintő intézkedések hatásosságára: az Unió területén, valamint adott esetben azon kívül folytatott tengeri olaj- és gázipari tevékenységekkel kapcsolatos kockázatkezelés, súlyos balesetek megelőzése, megfeleléshitelesítés és veszélyhelyzeti reagálás.
(3) Minden tagállam gondoskodik arról, hogy illetékes hatósága részt vegyen a szabványok és az útmutatások elkészítésére és naprakésszé tételére irányadó egyértelmű közös prioritások kidolgozásában a tengeri olaj- és gázipari tevékenységek bevált gyakorlatainak meghatározása és azok végrehajtásának és következetes alkalmazásának elősegítése érdekében.
(4) A Bizottság 2014. július 19-ig jelentést nyújt be a tagállamoknak, amelyben értékeli, hogy a nemzeti szakértői bázis megfelelő-e az ezen irányelv szerinti szabályozói feladatok ellátásához, és amelyben szükség esetén javaslatokat tesz annak biztosítására vonatkozóan, hogy valamennyi tagállam megfelelő szakértői bázissal rendelkezzen.
(5) A tagállamok 2016. július 19-ig tájékoztatják a Bizottságot azokról a nemzeti intézkedéseikről, amelyeket az ismeretekhez, eszközökhöz és szakértői bázishoz - többek között a 8. cikk (6) bekezdése szerinti hivatalos megállapodásokhoz - történő hozzáférésre vonatkozóan hoztak.
VII. FEJEZET
VESZÉLYHELYZETI FELKÉSZÜLTSÉG ÉS REAGÁLÁS
28. cikk
A belső veszélyhelyzet-reagálási tervre vonatkozó követelmények
(1) A tagállamok biztosítják, hogy az üzemeltető, illetve a tulajdonos által a 14. cikknek megfelelően készítendő és a 11. cikk (1) bekezdésének g) pontja szerint benyújtandó belső veszélyhelyzet-reagálási terveket:
a)
azonnal átültetik a gyakorlatba bármely súlyos balesetre történő reagálás céljából, illetve olyan helyzetben, amelyben súlyos baleset közvetlen kockázata áll fenn; és
b)
e tervek összhangban vannak a 29. cikkben említett külső veszélyhelyzet-reagálási tervvel.
(2) A tagállamok gondoskodnak arról, hogy az üzemeltető, illetve a tulajdonos a belső veszélyhelyzet-reagálási terv szempontjából fontos berendezéseket és szakismereteket mindenkor hozzáférhetővé tegye, és azokat szükség esetén azon tagállam külső veszélyhelyzet-reagálási terv végrehajtásáért felelős hatóságai rendelkezésére bocsássa, amelynek területén a belső veszélyhelyzet-reagálási terv alkalmazandó.
(3) A belső veszélyhelyzet-reagálási tervet az I. melléklet 10. részének rendelkezéseivel összhangban kell elkészíteni, és a 11. cikk szerint benyújtott súlyos veszélyekről szóló jelentésben vagy értesítésekben végrehajtott minden lényeges változtatást követve frissíteni kell. A frissítéseket a 11. cikk (1) bekezdése g) pontjának megfelelően be kell nyújtani az illetékes hatóságnak, továbbá azokról értesítést kell küldeni az érintett területre vonatkozó külső veszélyhelyzet-reagálási tervek elkészítéséért felelős megfelelő hatóságnak vagy hatóságoknak.
(4) A személyes biztonság megfelelő szintjének és a jó túlélési esélynek a biztosítása érdekében a belső veszélyhelyzet-reagálási tervet egyesíteni kell más olyan intézkedésekkel, amelyek a személyzet védelmére és a veszélyhelyzetben lévő létesítményről való kimentésére vonatkozik.
29. cikk
Külső veszélyhelyzet-reagálási terv és veszélyhelyzeti felkészültség
(1) A tagállamok külső veszélyhelyzet-reagálási terveket készítenek a joghatóságuk alá tartozó valamennyi tengeri olaj- és gázipari létesítmény, illetve az azokhoz kapcsolódó infrastruktúra és potenciálisan érintett terület tekintetében. A tagállamok pontosan meghatározzák az engedélyeseknek és az üzemeltetőknek a külső veszélyhelyzet-reagálási tervben játszott szerepét és a pénzügyi kötelezettségeiket.
(2) A külső veszélyhelyzet-reagálási terveket a tagállamok az érintett üzemeltetőkkel és tulajdonosokkal, valamint adott esetben az engedélyesekkel és az illetékes hatósággal együttműködve készítik el, és azokban figyelembe kell venniük a külső veszélyhelyzet-reagálási terv hatálya alá tartozó területen lévő vagy tervezett létesítmények, illetve kapcsolódó infrastruktúrák belső veszélyhelyzet-reagálási terveinek legfrissebb változatát.
(3) A külső veszélyhelyzet-reagálási terveket a VII. melléklettel összhangban kell elkészíteni, és elérhetővé kell tenni a Bizottság, a potenciálisan érintett többi tagállam és a nyilvánosság számára. Külső veszélyhelyzet-reagálási terveik közzétételekor a tagállamok gondoskodnak arról, hogy a közzétett információk ne veszélyeztessék a tengeri olaj- és gázipari létesítmények vagy tevékenységek védelmét és biztonságát, valamint ne sértsék a tagállamok gazdasági érdekeit, illetve ne jelentsenek kockázatot a tagállami tisztviselők személyes biztonságára és jóllétére nézve.
(4) A tagállamok megteszik a megfelelő intézkedéseket a tagállamok veszélyhelyzet-reagálási berendezései és szakismeretei nagyfokú kompatibilitásának és interoperabilitásának megteremtéséért egy adott földrajzi régióban vagy szükség esetén azon kívül is. A tagállamoknak szorgalmazniuk kell, hogy az iparág az adott földrajzi régióban kompatibilis és interoperábilis veszélyhelyzet-reagálási berendezéseket és kiszervezett szolgáltatásokat fejlesszen ki.
(5) A tagállamok a VIII. melléklet 1. pontjának megfelelően nyilvántartást vezetnek a veszélyhelyzet-reagálási berendezésekről és szolgáltatásokról. Ezeknek a nyilvántartásoknak elérhetőknek kell lenniük a potenciálisan érintett többi tagállam és a Bizottság, valamint - kölcsönösségi alapon - a szomszédos harmadik országok számára.
(6) A tagállamok biztosítják, hogy az üzemeltetők és a tulajdonosok rendszeresen ellenőrizzék saját felkészültségüket a tekintetben, hogy a súlyos balesetekre a tagállamok megfelelő hatóságaival szorosan együttműködve hatékonyan reagáljanak.
(7) A tagállamok gondoskodnak arról, hogy az illetékes hatóságok és adott esetben a tagállami kapcsolattartók együttműködési forgatókönyveket dolgozzanak ki a veszélyhelyzetekre. E forgatókönyveket rendszeresen ki kell értékelni, szükség esetén pedig frissíteni kell.
30. cikk
Veszélyhelyzeti reagálás
(1) A tagállamok gondoskodnak arról, hogy az üzemeltető, illetve adott esetben a tulajdonos haladéktalanul értesítse a megfelelő hatóságokat, ha súlyos baleset történt, illetve olyan helyzet esetén, amelyben súlyos baleset közvetlen kockázata áll fenn. Az értesítésnek le kell írnia a körülményeket, ideértve - amennyiben lehetséges - a baleset eredetét, a környezetet érintő lehetséges hatásokat és lehetséges jelentősebb következményeket.
(2) A tagállamok gondoskodnak arról, hogy súlyos baleset esetén az üzemeltető vagy a tulajdonos megtegye a megfelelő intézkedéseket az eszkalálódás megelőzésére és a következmények korlátozására. Az üzemeltetőt, illetve a tulajdonost a tagállamok felelős hatóságai segíthetik, akár további források biztosítása révén.
(3) A veszélyhelyzetre való reagálás során a tagállam összegyűjti a 26. cikk (1) bekezdése szerinti alapos kivizsgáláshoz szükséges információkat.
VIII. FEJEZET
HATÁROKON ÁTNYÚLÓ HATÁSOK
31. cikk
Azon tagállamok határokon átnyúló veszélyhelyzeti felkészültsége és veszélyhelyzeti reagálása, amelyek joghatósága alá tartozó területen tengeri olaj- és gázipari tevékenységet folytatnak
(1) Amennyiben egy tagállam úgy ítéli meg, hogy valamely, a joghatósága alá tartozó területen tervezett tengeri olaj- és gázipari tevékenységhez kapcsolódó súlyos veszély valószínűleg jelentősen ki fog hatni a környezetre egy másik tagállamban is, akkor a tevékenység megkezdése előtt megküldi a potenciálisan érintett tagállamnak az érdemi információkat, és azzal közösen kármegelőző intézkedések elfogadására törekszik.
A magukat potenciálisan érintettnek tartó tagállamok kérhetik azt a tagállamot, amelynek a joghatósága alá tartozó területen a tengeri olaj- és gázipari tevékenységet végezni fogják, hogy továbbítsa részére az összes érdemi információt. E tagállamok az érintett tevékenységre joghatósággal rendelkező illetékes hatóság 8. cikk (1) bekezdésének a), b) és c) pontjában foglalt szabályozói feladatai sérelme nélkül közösen értékelhetik az intézkedések eredményességét.
(2) A súlyos balesetekre való közös reagálás hatékonyságának elősegítése érdekében az (1) bekezdésnek megfelelően azonosított súlyos veszélyeket figyelembe kell venni a belső és a külső veszélyhelyzet-reagálási tervekben is.
(3) Amennyiben fennáll a kockázata, hogy súlyos balesetek előreláthatólag határokon átnyúló hatása harmadik országokat is érinthet, a tagállamok - kölcsönösségi alapon - tájékoztatást nyújtanak az érintett harmadik országoknak.
(4) A tagállamok koordinálják egymás között az Unión kívüli területekre vonatkozó intézkedéseket a tengeri olaj- és gázipari tevékenységekből adódó lehetséges kedvezőtlen hatások kialakulásának megelőzése érdekében.
(5) A tagállamok a potenciálisan érintett tagállamokkal, az érintett uniós ügynökségekkel és - kölcsönösségi alapon - a potenciálisan érintett harmadik országokkal együttműködve a balesetekre való hatékony reagálás tekintetében rendszeresen ellenőrzik felkészültségüket. A Bizottság részt vehet a határokon átnyúló veszélyhelyzet-reagálási mechanizmusok ellenőrzésére irányuló gyakorlatokban.
(6) Olyan súlyos baleset bekövetkezése vagy olyan baleset azonnali veszélye esetén, amelynek határokon átnyúló hatása van, vagy ilyen hatása lehet, az a tagállam, amelynek joghatósága alá tartozó területen a helyzet fennáll, késedelem nélkül értesíti a Bizottságot és azokat a tagállamokat és harmadik országokat, amelyeket a helyzet érinthet, valamint folyamatosan rendelkezésükre bocsátja a hatékony veszélyhelyzeti reagálás szempontjából lényeges információkat.
32. cikk
Azon tagállamok határokon átnyúló veszélyhelyzeti felkészültsége és reagálása, amelyek joghatósága alá tartozó területen nem folytatnak tengeri olaj- és gázipari tevékenységet
(1) Azok a tagállamok, amelyek joghatósága alá tartozó területen nem folytatnak tengeri olaj- és gázipari tevékenységet, kapcsolattartót jelölnek ki az érintett szomszédos tagállamokkal folytatandó információcsere céljára.
(2) Azok a tagállamok, amelyek joghatósága alá tartozó területen nem folytatnak tengeri olaj- és gázipari tevékenységet, a 29. cikk (4) és (7) bekezdését alkalmazzák annak biztosítása érdekében, hogy megfelelő reagálási képességgel rendelkezzenek arra az esetre, ha valamely súlyos baleset kihatással lenne rájuk.
(3) Azok a tagállamok, amelyek joghatósága alá tartozó területen nem folytatnak tengeri olaj- és gázipari tevékenységet, a szükséges mértékben összehangolják a tengeri környezetre vonatkozó nemzeti készenléti tervezésüket a többi érintett tagállammal, hogy súlyos baleset esetén a lehető leghatékonyabban tudjanak reagálni.
(4) Amennyiben valamely súlyos baleset kihatással van egy olyan tagállamra, amelynek joghatósága alá tartozó területen nem folytatnak tengeri olaj- és gázipari tevékenységet, e tagállam:
a)
a (3) bekezdésben említett nemzeti készenléti tervezéssel összhangban megtesz minden megfelelő intézkedést;
b)
gondoskodik arról, hogy a 26. cikk szerinti kivizsgálást végző tagállam - kérésére - megkapja mindazokat az információkat, amelyek a súlyos baleset teljes körű kivizsgálása szempontjából lényegesek lehetnek, illetve hozzáférjen azokhoz, amennyiben ezek az információk a birtokában vannak, és a joghatósága alatt rendelkezésre állnak.
33. cikk
A tengeri olaj- és gázipari tevékenységek biztonságára vonatkozó, nemzetközi szintű összehangolt megközelítés
(1) A Bizottság a tagállamokkal szoros együttműködésben és a vonatkozó nemzetközi megállapodások sérelme nélkül előmozdítja az együttműködést azon harmadik országokkal, amelyek ugyanazokban a tengeri régiókban folytatnak tengeri olaj- és gázipari tevékenységeket, mint a tagállamok.
(2) A Bizottság segíti az információcserét a tengeri olaj- és gázipari tevékenységet folytató tagállamok és a hasonló tevékenységet folytató szomszédos harmadik országok között, a megelőző intézkedések és regionális veszélyhelyzet-reagálási tervek előmozdítása érdekében.
(3) A Bizottság a megfelelő globális és regionális fórumokon szigorú biztonsági előírások bevezetését szorgalmazza a nemzetközi szintű tengeri olaj- és gázipari tevékenységek terén, ideértve a sarkvidéki vizeken folytatott tevékenységet is.
IX. FEJEZET
ZÁRÓ RENDELKEZÉSEK
34. cikk
Szankciók
A tagállamok megállapítják az ezen irányelv alapján elfogadott nemzeti rendelkezések megszegése esetén alkalmazandó szankciókra vonatkozó szabályokat, és minden szükséges intézkedést meghoznak azok végrehajtásának biztosítására. Az előírt szankcióknak hatékonyaknak, arányosaknak és visszatartó erejűeknek kell lenniük. A tagállamok ezekről a rendelkezésekről 2015. július 19-ig, az ezeket érintő későbbi módosításokról pedig késedelem nélkül tájékoztatják a Bizottságot.
35. cikk
A Bizottság felhatalmazása
A Bizottság felhatalmazást kap arra, hogy a 36. cikknek megfelelően felhatalmazáson alapuló jogi aktusokat fogadjon el az I., a II., a VI. és a VII. melléklet módosítása érdekében, hogy a technikai fejlődés következtében esetlegesen szükségessé váló újabb információkkal kiegészíthesse azokat. Az ilyen kiigazítások nem eredményezhetnek lényegi változásokat az ezen irányelvben meghatározott kötelezettségekre nézve.
36. cikk
A felhatalmazás gyakorlása
(1) A felhatalmazáson alapuló jogi aktusok elfogadására vonatkozóan a Bizottság részére adott felhatalmazás gyakorlásának feltételeit e cikk határozza meg.
(2) A Bizottságnak a 35. cikkben említett, felhatalmazáson alapuló jogi aktusok elfogadására vonatkozó felhatalmazása ötéves időtartamra szól, 2013. július 18-től kezdődő hatállyal. A Bizottság legkésőbb kilenc hónappal az ötéves időtartam vége előtt jelentést készít a felhatalmazásról. Amennyiben az Európai Parlament vagy a Tanács nem ellenzi a meghosszabbítást legkésőbb négy hónappal az egyes időtartamok vége előtt, akkor a felhatalmazás hallgatólagosan meghosszabbodik a korábbival megegyező időtartamra.
(3) Az Európai Parlament vagy a Tanács bármikor visszavonhatja a 35. cikkben említett felhatalmazást. A visszavonásról szóló határozat megszünteti az abban megjelölt felhatalmazást. A határozat az Európai Unió Hivatalos Lapjában való közzétételét követő napon vagy a határozatban megjelölt későbbi időpontban lép hatályba. A határozat nem érinti a már hatályban lévő, felhatalmazáson alapuló jogi aktusok érvényességét.
(4) A Bizottság a felhatalmazáson alapuló jogi aktus elfogadását követően haladéktalanul és egyidejűleg értesíti az Európai Parlamentet és a Tanácsot e jogi aktus elfogadásáról.
(5) A 35. cikk értelmében elfogadott, felhatalmazáson alapuló jogi aktus csak akkor lép hatályba, ha az Európai Parlamentnek és a Tanácsnak a jogi aktusról való értesítését követő két hónapon belül sem az Európai Parlament, sem a Tanács nem emelt ellene kifogást, illetve ha az említett időtartam lejártát megelőzően mind az Európai Parlament, mind a Tanács arról tájékoztatta a Bizottságot, hogy nem fog kifogást emelni. Az Európai Parlament vagy a Tanács kezdeményezésére ez az időtartam két hónappal meghosszabbodik.
37. cikk
Bizottsági eljárás
(1) A Bizottság munkáját egy bizottság segíti. Ez a bizottság a 182/2011/EU rendelet szerinti bizottságnak minősül.
(2) Az e bekezdésre történő hivatkozás esetén a 182/2011/EU rendelet 4. cikkét kell alkalmazni.
38. cikk
A 2004/35/EK irányelv módosítása
(1) A 2004/35/EK irányelv 2. cikke (1) bekezdésének b) pontja helyébe a következő szöveg lép:
„b)
vizekben okozott károk, vagyis minden olyan kár, amely jelentősen kedvezőtlen hatást gyakorol:
i.
az érintett vizek ökológiai, kémiai, vagy mennyiségi állapotára, vagy ökológiai potenciáljára a 2000/60/EK irányelvben meghatározottak szerint, kivéve azokat a kedvezőtlen hatásokat, amelyek esetében az említett irányelv 4. cikkének (7) bekezdése alkalmazandó; vagy
ii.
a 2008/56/EK irányelv szerinti, érintett tengervizek környezeti állapotára, amennyiben a tengeri környezet környezeti állapotának bizonyos aspektusaira a 2000/60/EK irányelv nem terjed ki;”.
(2) A tagállamok hatályba léptetik azokat a törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezéseket, amelyek ahhoz szükségesek, hogy az (1) bekezdésnek 2015. július 19-ig megfeleljenek. E rendelkezésekről haladéktalanul tájékoztatják a Bizottságot.
39. cikk
Jelentések az Európai Parlamentnek és a Tanácsnak
(1) A Bizottság 2014. december 31-ig jelentést nyújt be az Európai Parlamentnek és a Tanácsnak a pénzügyi biztosítékok rendelkezésre állásáról és a kártérítési igények kezeléséről, amely jelentéssel együtt szükség esetén javaslatokat is benyújthat.
(2) A Bizottság 2015. július 19-ig jelentést nyújt be az Európai Parlamentnek és a Tanácsnak, amelyben értékeli, hogy mennyire volt eredményes az Unióban a tengeri olaj- és gázipari tevékenységek által okozott károkra vonatkozó felelősségi szabályok alkalmazása. A jelentésben értékelnie kell azt is, hogy indokolt-e a felelősségre vonatkozó rendelkezések kiterjesztése. A jelentéshez szükség szerint javaslatokat kell mellékelni.
(3) A Bizottság megvizsgálja, hogy indokolt-e a súlyos balesethez vezető bizonyos cselekményeket a környezet büntetőjog általi védelméről szóló, 2008. november 19-i 2008/99/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (23) hatálya alá vonni. A Bizottság 2014. december 31-ig jelentést nyújt be az Európai Parlament és a Tanács részére vizsgálatának eredményéről, és - feltételezve a tagállamok által rendelkezésre bocsátott megfelelő információk meglétét - szükség esetén jogalkotási javaslatokat is benyújt.
40. cikk
Jelentés és felülvizsgálat
(1) A Bizottság az illetékes hatóságok erőfeszítéseinek és tapasztalatainak megfelelő figyelembevételével 2019. július 19-ig értékeli az ezen irányelv végrehajtásával kapcsolatos tapasztalatokat.
(2) A Bizottság jelentést nyújt be az értékelés eredményeiről az Európai Parlamentnek és a Tanácsnak. A jelentésnek az irányelv módosítására irányuló esetleges javaslatokat is tartalmaznia kell.
41. cikk
Átültetés
(1) A tagállamok hatályba léptetik azokat a törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezéseket, amelyek szükségesek ahhoz, hogy ennek az irányelvnek 2015. július 19-ig megfeleljenek.
E rendelkezésekről haladéktalanul tájékoztatják a Bizottságot.
Amikor a tagállamok elfogadják ezeket az intézkedéseket, azokban hivatkozni kell erre az irányelvre, vagy azokhoz hivatalos kihirdetésük alkalmával ilyen hivatkozást kell fűzni. A hivatkozás módját a tagállamok határozzák meg.
(2) A tagállamok közlik a Bizottsággal nemzeti joguknak azokat a főbb intézkedéseit, amelyeket az ezen irányelv által szabályozott területen fogadnak el.
(3) Az (1) bekezdés első albekezdésétől eltérve és tekintettel az (5) bekezdésre, a tengeri felségvizekkel rendelkező azon tagállamoknak, amelyek joghatósága alá tartozó területen nem folytatnak tengeri olaj- és gázipari tevékenységeket, és amelyek nem is tervezik ilyen tevékenységek engedélyezését, erről tájékoztatniuk kell a Bizottságot, és csak azokat az intézkedéseket kötelesek 2015. július 19-ig hatályba léptetni, amelyek szükségesek ahhoz, hogy a 20., a 32. és a 34. cikknek megfeleljenek. E tagállamok mindaddig nem engedélyezhetnek ilyen tevékenységeket, amíg ezen irányelv fennmaradó rendelkezéseit nemzeti jogukba át nem ültették, azokat végre nem hajtották, és a Bizottságot minderről nem tájékoztatták.
(4) Az (1) bekezdés első albekezdésétől eltérve és tekintettel az (5) bekezdésre, a tengerparttal nem rendelkező tagállamok csak azon intézkedéseket kötelesek hatályba léptetni 2015. július 19-ig, amelyek a 20. cikknek való megfeleléshez szükségesek.
(5) Amennyiben 2013. július 18-án a (3) vagy a (4) bekezdés hatálya alá tartozó valamely tagállamban nincs olyan bejegyzett vállalat, amely a 20. cikk szerinti tevékenységet folytat, az adott tagállam a 20. cikknek való megfeleléshez szükséges intézkedéseket azon időponttól számított 12 hónap múlva köteles hatályba léptetni, hogy egy ilyen vállalatot abban a tagállamban bejegyeztek, vagy 2015. július 19-től attól függően, hogy melyik a későbbi időpont.
42. cikk
Átmeneti rendelkezések
(1) A tulajdonosok, a tervezett termelő létesítmények üzemeltetői és az üzemeltetők tervezett, illetve tényleges kútüzemeltetése tekintetében a tagállamok a 41. cikk alapján elfogadott törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezéseket 2016. július 19-től alkalmazzák.
(2) A meglévő létesítmények tekintetében a tagállamok a 41. cikk alapján elfogadott törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezéseket a kockázatértékelési dokumentáció rendszeres felülvizsgálatára beütemezett időponttól kezdődően és legkésőbb 2018. július 19-től alkalmazzák.
43. cikk
Hatálybalépés
Ez az irányelv az Európai Unió Hivatalos Lapjában való kihirdetését követő huszadik napon lép hatályba.
44. cikk
Címzettek
Ennek az irányelvnek a tagállamok a címzettjei.
Kelt Strasbourgban, 2013. június 12-én.