ДИРЕКТИВА 2014/57/ЕС НА ЕВРОПЕЙСКИЯ ПАРЛАМЕНТ И НА СЪВЕТА
от 16 април 2014 година
относно наказателноправните санкции за пазарна злоупотреба (Директива за пазарната злоупотреба)
ЕВРОПЕЙСКИЯТ ПАРЛАМЕНТ И СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взеха предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 83, параграф 2 от него,
като взеха предвид предложението на Европейската комисия,
след предаване на проекта на законодателния акт на националните парламенти,
като взеха предвид становището на Европейската централна банка (1),
като взеха предвид становището на Европейския икономическия и социален комитет (2),
в съответствие с обикновената законодателна процедура (3),
като имат предвид, че:
(1)
Един интегриран и ефикасен финансов пазар и наличието на по-голямо доверие от страна на инвеститорите изисква лоялни пазарни отношения. Безпроблемното функциониране на пазарите на ценни книжа и доверието на обществеността в тези пазари са необходими предпоставки за икономически растеж и благоденствие. Пазарната злоупотреба вреди на целостта на финансовите пазари и разколебава доверието на обществеността в ценните книжа, дериватите и бенчмарковете.
(2)
Директива 2003/6/ЕО на Европейския парламент и на Съвета (4) завърши и актуализира правната рамка на Съюза за защита на целостта на пазара. В нея също така се изисква от държавите членки да гарантират, че компетентните органи разполагат с правомощието да откриват и разследват пазарна злоупотреба. Без да се засяга правото на държавите членки да налагат наказателноправни санкции, в Директива 2003/6/ЕО от държавите членки се изисква да гарантират също така, че могат да предприемат подходящите административни мерки или могат да налагат административни санкции по отношение на лицата, отговорни за нарушения на националните правила, приети в изпълнение на посочената директива.
(3)
В доклада от 25 февруари 2009 г. на Групата на високо равнище по въпросите на финансовия надзор в ЕС, председателствана от Жак дьо Ларозиер (групата „дьо Ларозиер“) бе препоръчано, че стабилните пруденциални и етични правила за финансовия сектор трябва да почиват на силни режими за надзор и налагане на санкции. За тази цел групата „дьо Ларозиер“ счете, че надзорните органи трябва да разполагат с достатъчни правомощия за действие и че следва да съществуват също така равностойни, силни и възпиращи системи от санкции срещу всички финансови престъпления - санкции, които следва да бъдат прилагани ефективно, за да се запази целостта на пазара. Групата „дьо Ларозиер“ заключи, че системите за санкции на държавите членки като цяло са слаби и разнородни.
(4)
Една добре функционираща правна рамка по отношение на пазарната злоупотреба изисква ефективно прилагане. Оценка на националните системи за административни санкции съгласно Директива 2003/6/ЕО показа, че не всички национални компетентни органи разполагат с пълен набор от правомощия, за да се гарантира, че биха могли да отговорят на пазарната злоупотреба с подходящата санкция. По-специално не във всички държави членки са предвидени имуществени административни санкции за злоупотреба с вътрешна информация и манипулиране на пазара, като освен това размерът на санкциите варира широко в различните държави членки. Ето защо има нужда от нов законодателен акт, който да осигури наличието на общи минимални правила за целия Съюз.
(5)
Приемането досега на административни санкции от държавите членки се оказа недостатъчно, за да се гарантира съответствие с правилата относно предотвратяването на пазарната злоупотреба и борбата с нея.
(6)
Изключително важно е да се подсили спазването на правилата за пазарна злоупотреба чрез предвиждане на наказателноправни санкции, които са израз на по-силно обществено неодобрение в сравнение с административните санкции. Инкриминирането поне на най-тежките форми на пазарна злоупотреба поставя ясни прагове за видовете поведение, които се считат за особено неприемливи, и изпраща послание до обществеността и до потенциалните нарушители, че компетентните органи гледат много сериозно на такива злоупотреби.
(7)
Не всички държави членки са предвидили наказателноправни санкции за някои форми на тежки нарушения на националното право, изпълняващо Директива 2003/6/ЕО. Различните подходи на държавите членки подкопават унифицирането на условията за извършване на дейност на вътрешния пазар и могат да предоставят стимул за лица да извършват пазарна злоупотреба в държави членки, които не предвиждат наказателноправни санкции за тези престъпления. Освен това досега не съществуваше разбиране, валидно за целия Съюз, относно това кое поведение се счита за тежко нарушение на правилата за пазарна злоупотреба. Следователно е необходимо да се установят минимални правила относно определянето на престъпленията, извършени от физически лица, отговорността на юридическите лица и съответните санкции. Благодарение на наличието на общи минимални правила ще бъде възможно също да се използват по-ефективни методи на разследване и да бъде по-ефективно сътрудничеството в рамките на държавите членки и между тях. С оглед на финансовата криза е очевидно, че манипулирането на пазара потенциално може да нанесе огромни вреди върху живота на милиони хора. Скандалът, свързан с LIBOR (лондонската междубанкова лихвена ставка), в който се касаеше за сериозен случай на манипулиране на бенчмаркове, показа, че съответните проблеми и вратички в системата могат да окажат сериозно влияние върху доверието на пазара и могат да доведат до значителни загуби за инвеститорите и до нарушаване на функционирането на реалната икономика. Липсата на общи режими за наказателноправни санкции в Съюза създава възможности за извършителите на пазарни злоупотреби да се възползват от по-малко строгите режими в някои държави членки. Налагането на наказателноправни санкции за извършване на пазарна злоупотреба ще окаже по-силен възпиращ ефект върху потенциалните нарушители.
(8)
Следователно въвеждането от всички държави членки на наказателноправни санкции поне за най-тежките нарушения, свързани с пазарна злоупотреба, е важен фактор за осигуряване на ефективно прилагане на политиката на Съюза за борба с пазарната злоупотреба.
(9)
С оглед на приравняването на обхвата на настоящата директива с този на Регламент (ЕС) № 596/2014 на Европейския парламент и на Съвета (5) от него следва да се изключат търговията със собствени акции в програми за обратно изкупуване и търговията с ценни книжа или със свързани инструменти за стабилизиране на ценни книжа; сделките, нарежданията или поведението в рамките на паричната политика, политиката по отношение на обменния курс или по управлението на публичния дълг; дейностите относно разпределянето на квоти в рамките на политиката на Съюза в областта на изменението на климата; и дейностите в рамките на общата селскостопанска политика на Съюза и общата политика на Съюза в областта на рибарството.
(10)
Държавите членки следва да бъдат задължени да предвидят, че поне тежките случаи на злоупотреба с вътрешна информация, манипулиране на пазара и незаконно разкриване на вътрешна информация представляват престъпление, когато са извършени умишлено.
(11)
За целите на настоящата директива злоупотребата с вътрешна информация и незаконното разкриване на вътрешна информация следва да се считат за тежки деяния, когато целостта на пазара е засегната в голяма степен, действителната или потенциалната извлечена печалба или избегнатата загуба са значителни, размерът на причинената на пазара вреда е голям или общата стойност на търгуваните финансови инструменти е висока. Други обстоятелства, които могат да бъдат взети предвид, са например ако престъплението е извършено в рамките на престъпна организация или ако лицето е извършило такова престъпление преди.
(12)
За целите на настоящата директива манипулирането на пазара следва да се счита за тежко деяние, когато целостта на пазара е засегната в голяма степен, действителната или потенциалната извлечена печалба или избегнатата загуба са значителни, размерът на причинената на пазара вреда е голям, равнището на изменение на стойността на финансовия инструмент, спот договора за стоки или първоначално използвания размер на средствата е високо или когато манипулирането е извършено от лице, наето или работещо във финансовия сектор или в надзорен или регулаторен орган.
(13)
Поради неблагоприятното въздействие на опитите за злоупотреба с вътрешна информация и за манипулиране на пазара върху целостта на финансовите пазари и върху доверието на инвеститорите в тези пазари, тези форми на поведение трябва също да се наказват като престъпления.
(14)
С настоящата директива следва да се задължат държавите членки да предвидят в националното си право наказателноправни санкции по отношение на злоупотреба с вътрешна информация, манипулиране на пазара и незаконно разкриване на вътрешна информация, за които настоящата директива се прилага. Настоящата директива не следва да поражда задължения по отношение на прилагането на тези санкции или на друга съществуваща система на правоприлагане в отделни случаи.
(15)
С директивата следва също да се изиска от държавите членки да гарантират, че подбудителството и помагачеството за тези престъпления също са наказуеми.
(16)
За да могат наказанията за престъпленията, посочени в настоящата директива, да бъдат ефективни и възпиращи, в настоящата директива следва да бъде определено минимално равнище за максималния срок на наказанието лишаване от свобода.
(17)
Настоящата директива следва да се прилага, като се взема предвид правната рамка, създадена с Регламент (ЕС) № 596/2014, и мерките за изпълнението му.
(18)
С оглед на ефективното прилагане на европейската политика за осигуряване на целостта на финансовите пазари, както е посочено в Регламент (ЕС) № 596/2014, държавите членки следва да разширят обхвата на отговорността за предвидените в настоящата директива престъпления, така че да се включат и юридическите лица, чрез налагане на наказателноправни и ненаказателноправни санкции или други мерки, които са ефективни, пропорционални и възпиращи, например тези, предвидени в Регламент (ЕС) № 596/2014. Такива санкции или други мерки могат да включват публикуването на влязлото в сила решение за дадена санкция, включително идентичността на отговорното юридическо лице, като се вземат предвид основните права, принципът на пропорционалност и рисковете за стабилността на финансовите пазари и за текущите разследвания. По целесъобразност и в случаите, в които националното право предвижда наказателна отговорност на юридическите лица, държавите членки следва да разширят обхвата на тази наказателна отговорност в съответствие с националното право, по отношение на предвидените в настоящата директива престъпления. Настоящата директива не следва да възпрепятства публикуването от държавите членки на влезлите в сила решения относно отговорността или санкциите.
(19)
Държавите членки следва да предприемат необходимите мерки, за да гарантират, че правоприлагащите, съдебните и други компетентни органи, отговорни за разследването или наказателното преследване на престъпленията, предвидени в настоящата директива, могат да използват ефективни средства за разследване. Като се взема предвид, наред с другото, принципът на пропорционалност, използването на такива средства в съответствие с националното право следва да бъде съразмерно на естеството и тежестта на разследваните престъпления.
(20)
Тъй като настоящата директива предвижда минимални правила, държавите членки са свободни да приемат или оставят в сила по-строги наказателноправни норми за пазарна злоупотреба.
(21)
Държавите членки могат например да предвидят, че пазарната злоупотреба, извършена при условията на самонадеяност или груба небрежност, представлява престъпление.
(22)
Задълженията по настоящата директива за предвиждане на наказания на физически лица и санкции на юридически лица в тяхното национално право не освобождават държавите членки от задължението да предвидят в националното право административни санкции и други мерки за нарушенията, предвидени в Регламент (ЕС) № 596/2014, освен ако държавите членки не са взели решение в съответствие с Регламент (ЕС) № 596/2014 да предвидят единствено наказателноправни санкции за въпросните нарушения в тяхното национално право.
(23)
Обхватът на настоящата директива е определен по такъв начин, че тя да допълва и гарантира ефективното прилагане на Регламент (ЕС) № 596/2014. Въпреки че в съответствие с настоящата директива престъпленията следва да бъдат наказуеми, ако са извършени умишлено и най-малкото в тежки случаи, за санкциите за нарушения на Регламент (ЕС) № 596/2014 не се изисква да се докаже наличието на умисъл или те да бъдат квалифицирани като тежки. При прилагането на националния акт за транспониране на настоящата директива държавите членки следва да гарантират, че налагането на наказателноправни санкции за престъпленията в съответствие с настоящата директива и на административни санкции в съответствие с Регламент (ЕС) № 596/2014 не води до нарушаване на принципа „ne bis in idem“.
(24)
Без да се засягат общите разпоредби на националното наказателно право относно постановяването и изпълнението на присъди в съответствие с конкретните обстоятелства на всеки отделен случай, налагането на санкции следва да е пропорционално, като се отчитат реализираните печалби или избегнатите загуби на подведените под отговорност лица, както и вредите, произтичащи от престъплението и нанесени на други лица, и по целесъобразност вредите за функционирането на пазарите или за икономиката като цяло.
(25)
Доколкото целта на настоящата директива, а именно да се гарантира наличието на наказателноправни санкции поне за най-тежката пазарна злоупотреба в целия Съюз, не може да бъде постигната в достатъчна степен от държавите членки, а поради обхвата и последиците на настоящата директива може да бъде по-добре постигната на равнището на Съюза, Съюзът може да приеме мерки в съответствие с принципа на субсидиарност, уреден в член 5 от Договора за Европейския съюз (ДЕС). В съответствие с принципа на пропорционалност, уреден в същия член, настоящата директива не надхвърля необходимото за постигане на тази цел.
(26)
Активизирането на трансграничните дейности изисква ефикасно и ефективно сътрудничество между националните органи, компетентни в областта на разследването и наказателното преследване на престъпленията, свързани с пазарна злоупотреба. Организацията и правомощията на тези национални органи в различните държави членки не следва да възпрепятстват тяхното сътрудничество.
(27)
Настоящата директива зачита основните права и спазва принципите, признати в Хартата на основните права на Европейския съюз („Хартата“), както са признати в ДЕС. По-специално тя следва да се прилага при дължимо зачитане на правото на защита на личните данни (член 8), свободата на изразяване на мнение и информация (член 11), свободата на стопанска инициатива (член 16), правото на ефективни правни средства за защита и на справедлив съдебен процес (член 47), презумпцията за невиновност и правото на защита (член 48), принципите на законност и пропорционалност на престъплението и наказанието (член 49) и правото на всеки да не бъде съден или наказван два пъти за едно и също престъпление (член 50).
(28)
При изпълнение на настоящата директива държавите членки следва да гарантират процесуалните права на заподозрените или обвиняемите лица в рамките на наказателното производство. Техните задължения съгласно настоящата директива не засягат техните задължения съгласно правото на Съюза относно процесуалните права в рамките на наказателното производство. Нито една разпоредба на настоящата директива не е насочена към ограничаване на свободата на печата или свободата на изразяване на мнение в медиите, доколкото те са гарантирани в Съюза и в държавите членки, по-конкретно съгласно член 11 от Хартата и други имащи отношение разпоредби. Това следва да бъде подчертано по-специално във връзка с разкриването на вътрешна информация в съответствие с разпоредбите за такова разкриване в настоящата директива.
(29)
Без да се засяга член 4 от Протокол № 21 относно позицията на Обединеното кралство и Ирландия по отношение на пространството на свобода, сигурност и правосъдие, приложен към ДЕС и към Договора за функционирането на Европейския съюз (ДФЕС), Обединеното кралство не участва в приемането на настоящата директива и не е обвързано от нея, нито от нейното прилагане.
(30)
В съответствие с членове 1, 2, 3 и 4 от Протокол № 21 относно позицията на Обединеното кралство и Ирландия по отношение на пространството на свобода, сигурност и правосъдие, приложен към ДЕС и ДФЕС, Ирландия е нотифицирала желанието си да участва в приемането и прилагането на настоящата директива.
(31)
В съответствие с членове 1 и 2 от Протокол № 22 относно позицията на Дания, приложен към ДЕС и ДФЕС, Дания не участва в приемането на настоящата директива и следователно не е обвързана от нея, нито от нейното прилагане.
(32)
Европейския надзорен орган по защита на данните прие становище на 10 февруари 2012 г. (6),
ПРИЕХА НАСТОЯЩАТА ДИРЕКТИВА:
Член 1
Предмет и обхват
1. Настоящата директива установява минимални правила за наказателноправни санкции за злоупотреба с вътрешна информация, за незаконно разкриване на вътрешна информация и за манипулиране на пазара, с цел да се гарантира целостта на финансовите пазари в Съюза и да се укрепи защитата на инвеститорите и доверието в тези пазари.
2. Настоящата директива се прилага за следното:
а)
финансови инструменти, които са допуснати до търговия на регулиран пазар или които са предмет на заявление за допускане до търговия на регулиран пазар;
б)
финансови инструменти, които се търгуват на многостранна система за търговия (МСТ), които са допуснати до търговия на МСТ или за които е подадено заявление за допускане до търговия на МСТ;
в)
финансови инструменти, които се търгуват на организирана система за търговия (ОСТ);
г)
финансови инструменти, които не попадат в обхвата на буква а), б) или в), чиято цена или стойност зависи от цената или стойността на финансов инструмент, посочен в тези букви, или оказва въздействие върху неговата цена или стойност, включително, но без да се изчерпват с тях, суапи за кредитно неизпълнение или договори за разлика.
Настоящата директива се прилага и към поведение или сделки, включително оферти, свързани с търговия на тръжна платформа, която е лицензирана като регулиран пазар на квоти за емисии или на други тръжни продукти, основани на тях, включително когато продаваните на търг продукти не са финансови инструменти, съгласно Регламент (ЕС) № 1031/2010 на Комисията (7). Без да се засягат специалните разпоредби относно офертите, представени в рамките на един търг, всички разпоредби на настоящата директива относно нареждания за търговия се прилагат към такива оферти.
3. Настоящата директива не се прилага за:
а)
търговия със собствени акции в програми за обратно изкупуване, когато тази търговия се извършва в съответствие с член 5, параграфи 1, 2 и 3 от Регламент (ЕС) № 596/2014;
б)
търговия с ценни книжа или със свързани инструменти, както е посочено в член 3, параграф 2, букви а) и б) от Регламент (ЕС) № 596/2014 за стабилизиране на ценни книжа, когато тази търговия се извършва в съответствие с член 5, параграфи 4 и 5 от посочения регламент;
в)
сделки, нареждания или поведение при изпълнение на паричната политика, политиката по отношение на обменния курс или политика по отношение управлението на публичния дълг в съответствие с член 6, параграф 1 от Регламент (ЕС) № 596/2014, сделки, нареждания или поведение, извършвани в съответствие с член 6, параграф 2 от него, дейности в изпълнение на целите на политиката на Съюза в областта на изменението на климата в съответствие с член 6, параграф 3 от посочения регламент или дейности в изпълнение на целите на общата селскостопанска политика на Съюза или на общата политика на Съюза в областта на рибарството в съответствие с член 6, параграф 4 от посочения регламент;
4. Член 5 се прилага също така за:
а)
спот договори за стоки, които не са енергийни продукти на едро, при които сделката, нареждането или поведението оказва въздействие върху цената или стойността на финансов инструмент, посочен в параграф 2 от настоящия член;
б)
видове финансови инструменти, включително договори за деривати или дериватни инструменти за прехвърлянето на кредитен риск, при които сделката, нареждането, офертата или поведението имат въздействие върху цената или стойността на спот договор за стоки, при който цената или стойността зависи от цената или стойността на тези финансови инструменти;
в)
поведение във връзка с бенчмаркове.
5. Настоящата директива се прилага за всяка сделка, нареждане или поведение, отнасящо се до финансов инструмент, определен в параграфи 2 и 4, независимо от това дали тази сделка, нареждане или поведение се осъществява на място на търговия.
Член 2
Определения
За целите на настоящата директива се прилагат следните определения:
1)
„финансов инструмент“ означава финансов инструмент съгласно определението в член 4, параграф 1, точка 15 от Директива 2014/65/ЕС на Европейския парламент и на Съвета (8);
2)
„спот договор за стоки“ означава спот договор за стоки съгласно определението в член 3, параграф 1, точка 15 от Регламент (ЕС) № 596/2014;
3)
„програма за обратно изкупуване“ означава търговия със собствени акции в съответствие с членове 21 - 27 от Директива 2012/30/ЕС на Европейския парламент и на Съвета (9);
4)
„вътрешна информация“ означава информация по смисъла на член 7, параграфи 1 - 4 от Регламент (ЕС) № 596/2014;
5)
„квота за емисии“ означава квота за емисии, както е описано в приложение I, раздел В, точка 11 от Директива 2014/65/ЕС;
6)
„бенчмарк“ означава бенчмарк съгласно определението в член 3, параграф 1, точка 29 от Регламент (ЕС) № 596/2014;
7)
„приета пазарна практика“ означава специфична пазарна практика, която е приета от компетентния орган на дадена държава членка в съответствие с член 13 от Регламент (ЕС) № 596/2014;
8)
„стабилизиране“ означава стабилизиране съгласно определението в член 3, параграф 2, буква г) от Регламент (ЕС) № 596/2014;
9)
„регулиран пазар“ означава регулиран пазар съгласно определението в член 4, параграф 1, точка 21 от Директива 2014/65/ЕС;
10)
„многостранна система за търговия“ или „МСТ“ означава многостранна система за търговия съгласно определението в член 4, параграф 1, точка 22 от Директива 2014/65/ЕС;
11)
„организирана система за търговия“ или „ОСТ“ означава организирана система за търговия съгласно определението в член 4, параграф 1, точка 23 от Директива 2014/65/ЕС
12)
„място на търговия“ означава място на търговия съгласно определението в член 4, параграф 1, точка 24 от Директива 2014/65/ЕС;
13)
„енергиен продукт на едро“ означава енергиен продукт на едро съгласно определението в член 2, точка 4 от Регламент (ЕС) № 1227/2011 на Европейския парламент и на Съвета (10);
14)
„емитент“ означава емитент съгласно определението в член 3, параграф 1, точка 21 от Регламент (ЕС) № 596/2014.
Член 3
Злоупотреба с вътрешна информация, препоръчване или склоняване на друго лице да извършва злоупотреба с вътрешна информация
1. Държавите членки предприемат необходимите мерки, за да гарантират, че злоупотребата с вътрешна информация, препоръчването или склоняването на друго лице да извърши злоупотреба с вътрешна информация по смисъла на параграфи 2 - 8 съставлява престъпления най-малко в тежки случаи и когато са извършени умишлено.
2. За целите на настоящата директива злоупотреба с вътрешна информация е налице, когато дадено лице разполага с вътрешна информация и я използва, като придобива или се разпорежда за собствена сметка или за сметка на трета страна, пряко или косвено, с финансовите инструменти, за които се отнася тази информация.
3. Настоящият член се прилага спрямо всяко лице, което разполага с вътрешна информация в резултат на това, че:
а)
е член на административния, управителния или надзорния орган на емитента или участник на пазара на квоти на емисии;
б)
има дялово участие в капитала на емитента или участник на пазара на квоти на емисии;
в)
има достъп до информацията чрез изпълнението на дейност, професия или служебни задължения; или
г)
участва в извършването на престъпна дейност.
Настоящият член се прилага и за всяко лице, което е придобило вътрешна информация при обстоятелства, различни от посочените в първа алинея, когато лицето знае, че това е вътрешна информация.
4. Използването на вътрешна информация посредством отмяна или изменение на нареждане относно финансов инструмент, за който се отнася информацията, когато нареждането е направено преди въпросното лице да разполага с вътрешната информация, също се счита за злоупотреба с вътрешна информация.
5. По отношение на продажбите на търг на квоти за емисии или на други основани на тях тръжни продукти, които се провеждат в съответствие с Регламент (ЕС) № 1031/2010, използването на вътрешна информация, посочено в параграф 4 от настоящия член, включва и подаване, промяна или оттегляне на оферта от дадено лице за негова собствена сметка или за сметка на трета страна.
6. За целите на настоящата директива препоръчване или склоняване на друго лице да участва в злоупотреба с вътрешна информация е налице, когато лицето разполага с вътрешна информация и:
а)
препоръчва, въз основа на тази информация, друго лице да придобие или да се разпореди с финансови инструменти, за които се отнася тази информация, или склонява това лице да извърши такова придобиване или разпореждане; или
б)
препоръчва, въз основа на тази информация, друго лице да отмени или измени нареждане относно финансов инструмент, за който се отнася тази информация или склонява друго лице да извърши такава отмяна или изменение.
7. Използването на препоръчване или склоняване, посочено в параграф 6, се счита за злоупотреба с вътрешна информация, когато лицето, което препоръчва или склонява, знае, че използването се основава на вътрешна информация.
8. За целите на настоящия член фактът сам по себе си, че дадено лице разполага или е разполагало с вътрешна информация, не означава, че това лице е използвало тази информация и че поради това е извършило злоупотреба с вътрешна информация въз основа на придобиване или разпореждане, когато поведението му се определя като законосъобразно съгласно член 9 от Регламент (ЕС) № 596/2014.
Член 4
Незаконно разкриване на вътрешна информация
1. Държавите членки предприемат необходимите мерки, за да гарантират, че незаконното разкриване на вътрешна информация, както е посочено в параграфи 2-5, съставлява престъпление най-малко в тежки случаи и когато е извършено умишлено.
2. За целите на настоящата директива незаконно разкриване на вътрешна информация е налице, когато дадено лице разполага с вътрешна информация и разкрие тази информация пред кое да е лице, освен когато разкриването се извършва при обичайното изпълнение на дейността, професията или служебните задължения, включително когато разкриването се квалифицира като пазарно проучване, извършено в съответствие с член 11, параграфи 1 - 8 от Регламент (ЕС) № 596/2014.
3. Настоящият член се прилага към всяко лице в случаите или при обстоятелствата, посочени в член 3, параграф 3.
4. За целите на настоящата директива последващото разкриване на препоръчване или склоняване, посочено в член 3, параграф 6, се счита за незаконно разкриване на вътрешна информация по настоящия член, когато лицето, разкриващо препоръчването или склоняването, знае, че то се основава на вътрешна информация.
5. Настоящият член се прилага в съответствие с необходимостта от защита на свободата на печата и свободата на изразяване на мнение.
Член 5
Манипулиране на пазара
1. Държавите членки предприемат необходимите мерки, за да гарантират, че манипулирането на пазара съгласно посоченото в параграф 2 съставлява престъпление най-малко в тежки случаи и когато е извършено умишлено.
2. За целите на настоящата директива манипулирането на пазара включва следните дейности:
а)
сключване на сделки, даване на нареждане за търговия или всяко друго поведение, което:
i)
подава неверни или подвеждащи сигнали по отношение на предлагането, търсенето или цената на финансов инструмент или свързан спот договор за стоки; или
ii)
определя цената на един или повече финансови инструменти или свързан спот договор за стоки на ненормално или изкуствено ниво;
освен ако причините, поради които лицето е сключило сделките или дало нарежданията за търговия са законосъобразни и тези сделки или нареждания за търговия съответстват на приетите пазарни практики на съответното място на търговия;
б)
сключване на сделки, даване на нареждане за търговия или друг вид дейност или поведение, което оказва влияние върху цената на един или повече финансови инструменти или свързан спот договор за стоки, което включва фиктивно средство или друга форма на измама или хитрост;
в)
разпространяване на информация чрез медиите, включително интернет, или чрез всякакви други средства, която дава неверни или подвеждащи сигнали за предлагането, търсенето или цената на даден финансов инструмент или на даден свързан спот договор за стоки или определя за един или няколко финансови инструмента или свързан спот договор за стоки цена на ненормално или изкуствено равнище, когато лицата, които са направили разпространението, извличат предимство или полза за себе си или за друго лице от разпространяването на въпросната информация; или
г)
предаване на невярна или подвеждаща информация или предоставяне на неверни или подвеждащи входни данни или всяко друго поведение, с което се манипулира изчисляването на бенчмарк.
Член 6
Подбудителство, помагачество и опит
1. Държавите членки предприемат необходимите мерки, за да гарантират, че подбудителството и помагачеството по отношение на престъпленията, посочени в член 3, параграфи 2 - 5 и членове 4 и 5, са наказуеми като престъпление.
2. Държавите членки предприемат необходимите мерки, за да гарантират, че опитът за извършване на престъпленията, посочени в член 3, параграфи 2 - 5 и параграф 7 и член 5, е наказуем като престъпление.
3. Член 3, параграф 8 се прилага mutatis mutandis.
Член 7
Наказания за физически лица
1. Държавите членки предприемат необходимите мерки, за да гарантират, че престъпленията, посочени в членове 3 - 6, са наказуеми с ефективни, пропорционални и възпиращи наказания.
2. Държавите членки предприемат необходимите мерки, за да гарантират, че престъпленията, посочени в членове 3 и 5, се наказват с лишаване от свобода с максимален срок от не по-малко от четири години.
3. Държавите членки предприемат необходимите мерки, за да гарантират, че престъплението, посочено в член 4, се наказва с лишаване от свобода с максимален срок от не по-малко от две години.
Член 8
Отговорност на юридически лица
1. Държавите членки предприемат необходимите мерки, за да гарантират, че юридическите лица могат да бъдат подведени под отговорност за престъпления, посочени в членове 3 - 6, извършени в тяхна полза от всяко лице, което действа самостоятелно или в качеството си на член на орган на юридическото лице и което заема ръководна длъжност в юридическото лице, на следните основания:
а)
пълномощие да представлява юридическото лице;
б)
право да взема решения от името на юридическото лице; или
в)
право да упражнява контрол в рамките на юридическото лице.
2. Държавите членки предприемат и необходимите мерки, за да гарантират, че юридическите лица могат да бъдат подведени под отговорност, когато липсата на надзор или контрол от страна на лице, посочено в параграф 1, е направила възможно извършването от негово подчинено лице на престъпление, посочено в членове 3 - 6, в полза на юридическото лице.
3. Отговорността на юридически лица по параграфи 1 и 2 не изключва образуването на наказателни производства срещу физически лица, които участват като извършители, подбудители или помагачи в престъпленията, посочени в членове от 3 - 6.
Член 9
Санкции спрямо юридически лица
Държавите членки предприемат необходимите мерки, за да гарантират, че дадено юридическо лице, подведено под отговорност съгласно член 8, подлежи на ефективни, пропорционални и възпиращи санкции, които включват наказателноправни или друг вид глоби и може да включват други санкции, като:
а)
лишаване от право да се ползва от публични облаги или помощи;
б)
временно или постоянно лишаване от правото да упражнява търговска дейност;
в)
поставяне под съдебен надзор;
г)
съдебна ликвидация;
д)
временно или постоянно затваряне на предприятията, използвани за извършването на престъплението.
Член 10
Компетентност
1. Държавите членки предприемат необходимите мерки за регламентиране на своята компетентност по отношение на престъпленията, посочени в членове 3 - 6, когато престъплението е извършено:
а)
изцяло или отчасти на тяхната територията; или
б)
от един от техните граждани, поне в случаите, когато деянието се явява престъпление на мястото, където е извършено.
2. Дадена държава членка уведомява Комисията, когато реши да разшири компетентността си по отношение на престъпленията, посочени в членове 3 - 6, извършени извън нейната територия, когато:
а)
извършителят има обичайно местопребиваване на нейната територия; или
б)
престъплението е извършено в полза на юридическо лице, установено на нейна територия.
Член 11
Обучение
Без да се нарушава независимостта на съдебната власт и различията в нейната организация в Съюза, държавите членки отправят искане към лицата, които отговарят за обучението на съдиите, прокурорите, полицейските и съдебните служители и служителите на компетентните органи, участващи в наказателни производства и разследвания, да предоставят подходящо обучение във връзка с целите на настоящата директива.
Член 12
Доклад
До 4 юли 2018 г. Комисията докладва на Европейския парламент и на Съвета за действието на настоящата директива и ако се налага, за необходимостта от изменянето ѝ, включително във връзка с тълкуването на тежките случаи, посочени в член 3, параграф 1, член 4, параграф 1 и член 5, параграф 1, размера на санкциите, предвидени от държавите членки, и степента на приемане на незадължителните елементи, посочени в настоящата директива.
По целесъобразност докладът на Комисията се придружава от законодателно предложение.
Член 13
Транспониране
1. Държавите членки приемат и публикуват до 3 юли 2016 г. законовите, подзаконовите и административните разпоредби, необходими, за да се съобразят с настоящата директива. Те незабавно представят на Комисията текста на тези разпоредби.
Те прилагат тези разпоредби от 3 юли 2016 г., при условие че Регламент (ЕС) № 596/2014 е влязъл в сила.
Когато държавите членки приемат тези разпоредби, в тях се съдържа позоваване на настоящата директива или то се извършва при официалното им публикуване. Условията и редът на позоваване се определят от държавите членки.
2. Държавите членки съобщават на Комисията текста на основните разпоредби от националното право, които те приемат в областта, уредена с настоящата директива.
Член 14
Влизане в сила
Настоящата директива влиза в сила на двадесетия ден след публикуването ѝ в Официален вестник на Европейския съюз.
Член 15
Адресати
Адресати на настоящата директива са държавите членки в съответствие с Договорите.
Съставено в Страсбург на 16 април 2014 година.
AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS A TANÁCS 2014/57/EU IRÁNYELVE
(2014. április 16.)
a piaci visszaélések büntetőjogi szankcióiról (piaci visszaélésekről szóló irányelv)
AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,
tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 83. cikke (2) bekezdésére,
tekintettel az Európai Bizottság javaslatára,
a jogalkotási aktus tervezete nemzeti parlamenteknek való megküldését követően,
tekintettel az Európai Központi Bank véleményére (1),
tekintettel az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság véleményére (2),
rendes jogalkotási eljárás keretében (3),
mivel:
(1)
Az integrált és hatékony pénzügyi piac, valamint az erősebb befektetői bizalom megköveteli a piac integritását. Az értékpapírpiac zavartalan működése és a piacok iránti közbizalom a gazdasági növekedés és a jólét előfeltételeit képezi. A piaci visszaélés sérti a pénzügyi piacok integritását, valamint aláássa az értékpapírok, a származtatott pénzügyi eszközök és a referenciaértékek iránti közbizalmat.
(2)
A 2003/6/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (4) kiegészítette és naprakésszé tette a piac integritásának védelmét szolgáló uniós jogi keretet. Emellett megköveteli a tagállamoktól, hogy illetékes hatóságaik rendelkezzenek a piaci visszaélés felderítéséhez és kivizsgálásához szükséges jogkörökkel. A 2003/6/EK irányelv előírja azt is, hogy a tagállamok - a büntetőjogi szankciók alkalmazásához való joguk sérelme nélkül -biztosítsák, hogy az említett irányelv végrehajtására elfogadott nemzeti szabályok megsértéséért felelős személyek ellen megfelelő közigazgatási intézkedésre, illetve közigazgatási szankció alkalmazására kerülhessen sor.
(3)
A Jacques de Larosière által elnökölt, európai uniós pénzügyi felügyelettel foglalkozó magas szintű csoport (a továbbiakban: a de Larosière-csoport) 2009. február 25-i jelentésében megfogalmazta, hogy a pénzügyi szektor számára kidolgozott prudenciális és üzletviteli szabályok stabil keretrendszerének erős felügyeleti és szankciórendszerre kell épülnie. E célból a de Larosière-csoport úgy vélte, hogy a felügyeleti hatóságokat kellő eljárási hatáskörrel kell ellátni, és egyenlő, szigorú és elrettentő erejű szankciórendszereket kell alkalmazniuk minden pénzügyi bűncselekménnyel szemben, olyan szankciókat, amelyeket hatékonyan érvényesíteni kell a piac integritásának megőrzése érdekében. A de Larosière-csoport arra a következtetésre jutott, hogy a tagállamok szankciórendszerei általában gyengék és heterogének.
(4)
A piaci visszaélésekre vonatkozó, jól működő jogszabályi keretrendszer hatékony végrehajtást követel meg. A 2003/6/EK irányelv szerinti nemzeti közigazgatásiszankció-rendszerek értékelése megmutatta, hogy nem minden illetékes nemzeti hatóság rendelkezett a jogkörök teljes spektrumával annak biztosításához, hogy a piaci visszaélésre a megfelelő szankciókkal reagálhassanak. Nem minden tagállamban írtak elő ugyanis pénzbeli közigazgatási szankciót a bennfentes kereskedelemre és a piaci manipulációra vonatkozóan, és a szankciók szintjében nagy eltérések álltak fenn a tagállamok között. Ezért új jogalkotási aktusra van szükség az egész Unióban közös minimumszabályok biztosítása érdekében.
(5)
A tagállamok által elfogadott közigazgatási szankciók eddig elégtelennek bizonyultak a piaci visszaélésekre megelőzése és leküzdésére vonatkozó szabályok betartásához.
(6)
Lényeges, hogy a piaci visszaélésre vonatkozó szabályok betartását olyan büntetőjogi szankciók segítsék elő, amelyek a közigazgatási szankciókhoz képest a társadalmi helytelenítés egy erőteljesebb formáját fejezik ki. Az, hogy a piaci visszaéléseknek legalább a súlyos formáit bűncselekményként határozzák meg, világos határvonalat állít fel az olyan típusú magatartás tekintetében, amely különösen elfogadhatatlannak minősül, valamint olyan üzenetet közvetít a nyilvánosság és a lehetséges elkövetők felé, hogy az illetékes hatóságok nagyon komolyan veszik az ilyen magatartást.
(7)
Nem minden tagállam írt elő büntetőjogi szankciókat a 2003/6/EK irányelvet végrehajtó nemzeti jog súlyos megsértésének egyes formáira. A tagállamok eltérő megközelítései aláássák a belső piac működési feltételeinek egységességét, és ösztönzést jelenthetnek egyes személyeknek, hogy azokban a tagállamokban kövessenek el piaci visszaélést, amelyek ezekre a bűncselekményekre nem írnak elő büntetőjogi szankciókat. Ezen túlmenően, eddig nem volt uniós szintű egyetértés abban, hogy mely magatartás tekintendő a piaci visszaélésre vonatkozó szabályok súlyos megsértésnek. Ezért minimumszabályokat kell megállapítani a természetes személyek által elkövetett bűncselekmények fogalommeghatározása, a jogi személyek felelőssége és a vonatkozó szankciók tekintetében. A közös minimumszabályok továbbá lehetővé tennék hatékonyabb módszerek alkalmazását a nyomozás során, valamint a tagállamokon belüli és tagállamok közötti eredményesebb együttműködés terén. A pénzügyi válság következményeinek fényében világosan látszik, hogy a piaci manipuláció emberek millióinak életét károsíthatja széles körben. A referenciaértékek manipulálásával kapcsolatos, nemrégiben bekövetkezett Libor-botrány megmutatta, hogy a releváns problémák és joghézagok súlyosan kihatnak a piaci bizalomra, és jelentős veszteségeket okozhatnak a befektetőknek, valamint torzíthatják a reálgazdaság működését. Az Unió egészére kiterjedő közös büntetőjogi szankció-rendszerek hiánya alkalmat kínál a piaci visszaélések elkövetőinek arra, hogy kihasználják egyes tagállamok enyhébb rendszereit. A büntetőjogi szankciók piaci visszaélések miatti kivetése nagyobb elrettentő hatást gyakorol majd a potenciális elkövetőkre.
(8)
Ezért a piaci visszaélések elleni küzdelmet szolgáló uniós politika eredményes végrehajtásához alapvető fontosságú, hogy valamennyi tagállam legalább a súlyos piaci visszaélések esetére büntetőjogi szankciókat vezessen be.
(9)
Ezen irányelv hatálya, valamint az 596/2014/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet (5) hatálya közötti összhang megteremtése érdekében a részvény-visszavásárlási programok keretében bonyolított, saját részvényekre vonatkozó ügyleteket és az értékpapírokkal vagy kapcsolódó eszközökkel értékpapírok stabilizálása céljából folytatott ügyleteket; az olyan ügyleteket, megbízásokat vagy magatartásokat, amelyek monetáris, árfolyam- és államadósság-kezelési politika keretében valósulnak meg; a kibocsátási egységeket érintő, az Unió éghajlat-politikájának végrehajtására irányuló tevékenységeket; valamint a közös uniós agrárpolitika és a közös uniós halászati politika keretében végrehajtott tevékenységeket ki kell zárni ezen irányelv hatálya alól.
(10)
A tagállamokat kötelezni kell annak előírására, hogy a bennfentes kereskedelemnek, a piaci manipulációnak és a bennfentes információk jogosulatlan közzététele legalább a súlyos esetei minősüljenek bűncselekménynek, amennyiben azokat szándékosan követik el.
(11)
Ezen irányelv alkalmazásában a bennfentes kereskedelmet és a bennfentes információk jogosulatlan közzétételét például olyan esetekben kell súlyosnak tekinteni, amikor jelentős a piac integritására gyakorolt hatásuk, az abból eredő tényleges vagy potenciális nyereség, illetve elkerült veszteség, a piacnak okozott kár nagysága vagy a pénzügyi eszközök összértéke. Egyéb figyelembe vehető körülmény például az, ha a bűncselekményt szervezett bűnözés keretében követték el, vagy ha az adott személy már korábban is követett el ilyen bűncselekményt.
(12)
Ezen irányelv alkalmazásában a piaci manipulációt például olyan esetekben kell súlyosnak tekinteni, amikor jelentős a piac integritására gyakorolt hatása, az abból eredő tényleges vagy potenciális nyereség, illetve elkerült veszteség, a piacnak okozott kár nagysága, a pénzügyi eszközök vagy az azonnali árutőzsdei ügyletek értékében vagy az eredetileg felhasznált tőke összegében bekövetkező változás, illetve amikor a manipulációt olyan személy hajtja végre, aki a pénzügyi ágazatban vagy valamely felügyeleti vagy szabályozási hatóságnál alkalmazott vagy ott dolgozik.
(13)
A bennfentes kereskedelem kísérletét és a piaci manipuláció kísérletét, ezeknek a pénzügyi piacok integritására és a befektetői bizalomra gyakorolt káros hatásai miatt, szintén bűncselekményként kell büntetni.
(14)
Ezen irányelvnek köteleznie kell a tagállamokat arra, hogy nemzeti jogukban büntetőjogi szankciókat írjanak elő az ezen irányelv hatálya alá tartozó bennfentes kereskedelem, a piaci manipuláció és a bennfentes információk jogosulatlan közzététele tekintetében. Ezen irányelv nem keletkeztethet kötelezettségeket az ilyen szankciók vagy bármely más, rendelkezésre álló bűnüldözési rendszer egyedi esetekre való alkalmazását illetően.
(15)
Ennek az irányelvnek meg kell követelnie a tagállamoktól, hogy a bűncselekmények elkövetésére való felbujtás és a bűnsegély is büntetendő legyen.
(16)
Ebben az irányelvben meg kell határozni a kiszabható szabadságvesztés felső határának minimális időtartamát annak érdekében, hogy az ezen irányelvben említett jogsértések szankciói hatékonyak és visszatartó erejűek legyenek.
(17)
Ezen irányelv alkalmazása során figyelembe kell venni az 596/2014/EU rendelet által megállapított jogi keretrendszert és annak végrehajtási intézkedéseit.
(18)
Az 596/2014/EU rendeletben meghatározott, a pénzügyi piacok integritásának biztosítását célzó európai szakpolitika hatékony végrehajtása érdekében a tagállamoknak az ezen irányelvben meghatározott bűncselekmények miatti felelősséget - például az 596/2014/EU rendeletben előírtakhoz hasonló hatékony, arányos és visszatartó erejű, büntetőjogi, illetve nem büntetőjogi szankciók vagy egyéb intézkedések kiszabása révén - a jogi személyekre is ki kell terjeszteniük. Az ilyen szankciók vagy egyéb intézkedések magukban foglalhatják a szankcióról hozott - a felelős jogi személy nevét tartalmazó - végső döntés közzétételét, figyelembe véve az alapvető jogokat, az arányosság elvét, valamint a pénzügyi piacok stabilitására és a folyamatban lévő nyomozásokra jelentett kockázatokat. A tagállamoknak adott esetben, és amennyiben a nemzeti jog a jogi személyek büntetőjogi felelősségéről rendelkezik, a nemzeti joggal összhangban ki kell terjeszteniük ezt a büntetőjogi felelősséget az ezen irányelvben meghatározott bűncselekményekre. Ez az irányelv nem akadályozza meg, hogy a tagállamok közzétegyék a felelősséggel vagy a szankciókkal kapcsolatos végső döntéseket.
(19)
A tagállamoknak meg kell hozniuk a szükséges intézkedéseket annak biztosítására, hogy eredményes vizsgálati eszközök álljanak a bűnüldözési és igazságügyi hatóságok, vagy az ezen irányelvben említett jogsértések kivizsgálásáért vagy üldözéséért felelős egyéb illetékes hatóságok rendelkezésére. Figyelembe véve többek között az arányosság elvét, az ilyen eszközök nemzeti joggal összhangban történő igénybevételének igazodnia kell a nyomozás tárgyát képező bűncselekmények jellegéhez és súlyosságához.
(20)
Mivel ez az irányelv minimumszabályokat ír elő, a tagállamok a piaci visszaélésre elfogadhatnak vagy érvényben tarthatnak ezeknél szigorúbb büntetőjogi szabályokat.
(21)
A tagállamok például rendelkezhetnek úgy, hogy a gondatlanságból vagy súlyos hanyagságból elkövetett piaci manipuláció bűncselekménynek minősüljön.
(22)
Az ezen irányelv szerinti, a természetes személyekkel és a jogi személyekkel szembeni szankcióknak a nemzeti jogukban való kiszabására vonatkozó kötelezettségek nem mentesítik a tagállamokat azon kötelezettség alól, hogy nemzeti jogukban közigazgatási szankciókat és egyéb intézkedéseket írjanak elő az 596/2014/EU rendeletben meghatározott jogsértésekre vonatkozóan, kivéve, ha a tagállamok az 596/2014/EU rendelettel összhangban úgy határoznak, hogy az ilyen jogsértések tekintetében kizárólag büntetőjogi szankciókat írnak elő nemzeti jogukban.
(23)
Ezen irányelv hatálya olyan módon került meghatározásra, hogy kiegészítse az 596/2014/EU rendeletet és biztosítsa annak hatékony végrehajtását. Miközben a bűncselekményeknek, amennyiben szándékosan követik el őket és legalább a súlyos esetekben, ezen irányelv szerint büntethetőnek kell lenniük, az 596/2014/EU rendelet megsértéséért járó szankciók kiszabásához nem szükséges a szándék bizonyítása, vagy az, hogy a jogsértések súlyosnak minősüljenek. Az ezen irányelvet átültető nemzeti jog alkalmazása során a tagállamoknak biztosítaniuk kell, hogy a bűncselekmények tekintetében büntetőjogi szankcióknak az ezen irányelvvel összhangban való kiszabása, valamint közigazgatási szankcióknak az 596/2014/EU rendelettel összhangban való kiszabása ne eredményezze a kétszeres büntetés tilalma elvének megsértését.
(24)
Az egyes esetekben a konkrét körülményekkel összhangban a büntetések alkalmazására és végrehajtására vonatkozó nemzeti büntetőjog általános szabályainak sérelme nélkül a szankciók kiszabásának arányosnak kell lennie, figyelembe véve a felelősségre vont személyek által elért nyereségeket vagy az elkerült veszteségeket, valamint a más személyek ellen elkövetett bűncselekményekből következő kárt, és ahol szükséges, a piacok működésének és a tágabb gazdaságnak okozott kárt.
(25)
Mivel ezen irányelv célját - nevezetesen azt, hogy legalább a súlyos piaci visszaélésre az Unióban mindenütt rendelkezésre álljanak büntetőjogi szankciók - a tagállamok nem tudják kielégítően megvalósítani, az Unió szintjén azonban ezen irányelv terjedelme és hatásai miatt e cél jobban megvalósítható, az Unió intézkedéseket hozhat az Európai Unióról szóló szerződés (EUSZ) 5. cikkében foglalt szubszidiaritás elvének megfelelően. Az említett cikkben foglalt arányosság elvének megfelelően ez az irányelv nem lépi túl az e cél eléréséhez szükséges mértéket.
(26)
A határokon átnyúló tevékenységek egyre nagyobb száma hatékony és eredményes együttműködést követel meg a piaci visszaélések kivizsgálásáért és üldözéséért felelős nemzeti hatóságok között. A különböző tagállamokban működő nemzeti hatóságok szervezete és hatásköre nem akadályozhatja meg együttműködésüket.
(27)
Ez az irányelv tiszteletben tartja az alapvető jogokat, és betartja az Európai Unió Alapjogi Chartájában (a Charta) elismert elveket, amint azokat az EUSZ rögzíti. Különösen, az irányelvet a személyes adatok védelméhez való jognak (8. cikk), a véleménynyilvánítás és információ szabadságának (11. cikk), a vállalkozás szabadságának (16. cikk), a hathatós jogorvoslathoz és a tisztességes tárgyaláshoz való jognak (47. cikk), az ártatlanság vélelmének és a védelemhez való jognak (48. cikk) kellő tiszteletben tartásával, továbbá a törvényesség, valamint a bűncselekmények és büntetések arányosságának elveivel (49. cikk), valamint a bűncselekmények kétszeres eljárás alá vonása és a kétszeres büntetés tilalmával (50. cikk) összhangban kell alkalmazni.
(28)
Ezen irányelv alkalmazása során a tagállamoknak biztosítaniuk kell a bűncselekményekben gyanúsítottak és vádlottak eljárási jogait. Az ezen irányelv szerinti kötelezettségeik nem érintik a büntető eljárások során biztosítandó eljárási jogokkal kapcsolatos uniós jog szerinti kötelezettségeiket. Ezen irányelv egyetlen rendelkezésének sem célja az Unióban és a tagállamokban mindenekelőtt a Charta 11. cikke és egyéb vonatkozó rendelkezések értelmében biztosított sajtószabadságnak vagy a médiában a véleménynyilvánítás szabadságának a korlátozása. Ezt különösen a bennfentes információknak az ezen irányelv bennfentes információk közzétételére vonatkozó rendelkezéseivel összhangban történő közzétételével kapcsolatban kell hangsúlyozni.
(29)
Az EUSZ-hez és az Európai Unió működéséről szóló szerződéshez (EUMSZ) csatolt, az Egyesült Királyságnak és Írországnak a szabadságon, a biztonságon és a jog érvényesülésén alapuló térség tekintetében fennálló helyzetéről szóló (21.) jegyzőkönyv 4. cikkének sérelme nélkül az Egyesült Királyság nem vesz részt ennek az irányelvnek az elfogadásában, így az rá nézve nem kötelező és nem alkalmazandó.
(30)
Az EUSZ-hez és az EUMSZ-hez csatolt, az Egyesült Királyságnak és Írországnak a szabadságon, a biztonságon és a jog érvényesülésén alapuló térség tekintetében fennálló helyzetéről szóló (21.) jegyzőkönyv 1., 2., 3. és 4. cikkének megfelelően Írország bejelentette, hogy részt kíván venni ezen irányelv elfogadásában és alkalmazásában.
(31)
Az EUSZ-hez és az EUMSZ-hez csatolt, Dánia helyzetéről szóló (22.) jegyzőkönyv 1. és 2. cikkének megfelelően Dánia nem vesz részt ennek az irányelvnek az elfogadásában, így az rá nézve nem kötelező és nem alkalmazandó.
(32)
Az európai adatvédelmi biztos 2012. február 10-én véleményt nyilvánított (6),
ELFOGADTA EZT AZ IRÁNYELVET:
1. cikk
Tárgy és hatály
(1) Ez az irányelv minimumszabályokat állapít meg a bennfentes kereskedelem, a bennfentes információ jogosulatlan közzététele és a piaci manipuláció büntetőjogi szankcióira, hogy így biztosítsa a pénzügyi piacok integritását az Unióban, és növelje a befektetők védelmét és bizalmát ezeken a piacokon.
(2) Ez az irányelv a következőkre alkalmazandó:
a)
az olyan pénzügyi eszközökre, amelyeket szabályozott piacra bevezettek, vagy amelyekre vonatkozóan a szabályozott piacra történő bevezetés iránti kérelmet nyújtottak be;
b)
az olyan pénzügyi eszközökre, amelyekkel multilaterális kereskedési rendszerben kereskednek, amelyeket multilaterális kereskedési rendszerbe bevezettek, vagy amelyekre vonatkozóan a multilaterális kereskedési rendszerbe történő bevezetés iránti kérelmet benyújtották;
c)
az olyan pénzügyi eszközökre, amelyekkel szervezett kereskedési rendszerben kereskednek;
d)
az a), a b) vagy a c) pont hatálya alá nem tartozó olyan pénzügyi eszközökre, amelyek ára vagy értéke a felsorolt pontokban említett pénzügyi eszközök árától vagy értékétől függ, vagy azokra hatást gyakorol, és amelyek közé tartozhatnak, de nem kizárólag hitel-nemteljesítési csereügyletek és különbözeti ügyletek.
Ez az irányelv alkalmazandó továbbá azokra a magatartásokra és ügyletekre, ideértve az ajánlatokat is, amelyek kibocsátási egységek vagy ezeken alapuló más aukciós termékek - ideértve azokat az aukciós termékeket is, amelyek nem pénzügyi eszközök - szabályozott piacként engedélyezett aukciós platformon történő aukciójával kapcsolatosak, az 1031/2010/EU bizottsági rendeletnek (7) megfelelően. Az aukciók keretében benyújtott ajánlatokra vonatkozó külön rendelkezések sérelme nélkül, az ezen irányelvben foglalt előírások és rendelkezések az ilyen ajánlatokra is alkalmazandók.
(3) Ez az irányelv nem alkalmazandó:
a)
a részvény-visszavásárlási programok keretében bonyolított, saját részvényekre vonatkozó ügyletekre, ha az ilyen kereskedés az 596/2014/EU rendelet 5. cikke (1), (2) és (3) bekezdésének megfelelően zajlik;
b)
596/2014/EU rendelet 3. cikk (2) bekezdésének a) és b) pontjában említett értékpapírokkal vagy kapcsolódó eszközökkel értékpapírok stabilizálása céljából folytatott ügyletekre, ha az ilyen kereskedésre az említett rendelet 5. cikke (4) és (5) bekezdésének megfelelően kerül sor;
c)
az olyan ügyletekre, megbízásokra vagy magatartásokra, amelyek monetáris, árfolyam- és államadósság-kezelési politika keretében valósulnak meg az 596/2014/EU rendelet 6. cikkének (1) bekezdése értelmében, a 6. cikkének (2) bekezdése értelmében megvalósuló ügyletekre, megbízásokra vagy magatartásokra, a 6. cikkének (3) bekezdése értelmében az Unió éghajlat-politikájának végrehajtására irányuló tevékenységekre, valamint a 6. cikkének (4) bekezdése értelmében a közös uniós agrárpolitika és a közös uniós halászati politika keretében végrehajtott tevékenységekre;
(4) Az 5. cikk a következőkre is alkalmazandó:
a)
a nagykereskedelmi energiaterméknek nem minősülő olyan azonnali árutőzsdei ügyletekre, amelyeknél az ügylet, a megbízás vagy a magatartás az e cikk (2) bekezdésében említett valamely pénzügyi eszköz árára vagy értékére hatást gyakorol;
b)
az olyan pénzügyi eszközökre, ideértve a származtatott ügyleteket vagy a hitelkockázatot átruházó származtatott eszközöket is, amelyeknél az ügylet, a megbízás, az ajánlat vagy a magatartás valamely azonnali árutőzsdei ügylet árára vagy értékére hatást gyakorol, amennyiben az ár vagy az érték e pénzügyi eszközök árától vagy értékétől függ;
c)
a referenciaértékekkel kapcsolatos magatartás.
(5) Ez az irányelv a (2) és (4) bekezdésében említett pénzügyi eszközökkel kapcsolatos valamennyi ügyletre, megbízásra és magatartásra vonatkozik, függetlenül attól, hogy az ügyletre, megbízásra vagy magatartásra kereskedési helyszínen kerül-e sor.
2. cikk
Fogalommeghatározások
Ezen irányelv alkalmazásában a következő fogalommeghatározások alkalmazandók:
1. „pénzügyi eszköz”: bármely, a 2014/65/EU európai parlamenti és tanácsi irányelv (8) 4. cikke (1) bekezdésének 15. pontjában meghatározott pénzügyi eszköz;
2. „azonnali árutőzsdei ügylet”: az 596/2014/EU rendelet 3. cikkének (1) bekezdésének 15. pontjában meghatározott azonnali árutőzsdei ügylet;
3. „részvény-visszavásárlási program”: saját részvényekkel folytatott kereskedés a 2012/30/EU európai parlamenti és tanácsi irányelv (9) 21-27. cikkével összhangban;
4. „bennfentes információ”: az 596/2014/EU rendelet 7. cikkének (1)-(4) bekezdése szerinti információ;
5. „kibocsátási egység”: a 2014/65/EU irányelv I. melléklete C. szakaszának 11. pontjában ismertetett kibocsátási egység;
6. „referenciaérték”: az 596/2014/EU rendelet 3. cikke (1) bekezdésének 29. pontjában meghatározott referenciaérték;
7. „elfogadott piaci gyakorlat”: olyan konkrét piaci gyakorlat, amelyet egy tagállam illetékes hatósága az 596/2014/EU rendelet 13. cikkének megfelelően elfogad;
8. „stabilizáció”: az 596/2014/EU rendelet 3. cikke (2) bekezdésének d) pontjában meghatározott stabilizáció;
9. „szabályozott piac”: a 2014/65/EU irányelv 4. cikke (1) bekezdésének 21. pontjában meghatározott szabályozott piac;
10. „multilaterális kereskedési rendszer” vagy „MTF”: a 2014/65/EU irányelv 4. cikke (1) bekezdésének 22. pontjában meghatározott multilaterális kereskedési rendszer;
11. „szervezett kereskedési rendszer” vagy „OTF”: a 2014/65/EU irányelv 4. cikke (1) bekezdésének 23. pontjában meghatározott szervezett kereskedési rendszer;
12. „kereskedési helyszín”: a 2014/65/EU irányelv 4. cikke (1) bekezdésének 24. pontjában meghatározott kereskedési helyszín;
13. „nagykereskedelmi energiatermék”: az 1227/2011/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet (10) 2. cikkének 4. pontjában meghatározott nagykereskedelmi energiatermék;
14. „kibocsátó”: az 596/2014/EU rendelet 3. cikkének (1) bekezdésének 21. pontjában meghatározott kibocsátó.
3. cikk
Bennfentes kereskedelem, valamint más személy bennfentes kereskedelemben való részvételre felhívása vagy erre rábírása
(1) A tagállamok megteszik a szükséges intézkedéseket annak biztosítására, hogy a (2)-(8) bekezdésben említett bennfentes kereskedelem, valamint más személy bennfentes kereskedelemben való részvételre felhívása vagy erre rábírása szándékos elkövetés esetén legalább a súlyos esetekben bűncselekménynek minősüljön.
(2) Ezen irányelv alkalmazásában bennfentes kereskedelemnek minősül, ha egy személy bennfentes információval rendelkezik és ezt az információt közvetve vagy közvetlenül, saját vagy harmadik személy javára az információhoz kapcsolódó pénzügyi eszközök megszerzésére vagy elidegenítésére használja fel.
(3) Ez a cikk azon személyekre alkalmazandó, akik a következők eredményeként jutnak bennfentes információhoz:
a)
a kibocsátónak vagy a kibocsátási egységek piaca résztvevőjének ügyvezető, döntéshozó vagy felügyeleti szervének tagja;
b)
a kibocsátó vagy a kibocsátási egységek piaca résztvevőjének tőkéjében részesedése van;
c)
munkaviszonyból, foglalkozásból vagy feladatokból eredő kötelezettség teljesítése során fér hozzá az információhoz; vagy
d)
bűncselekményekben vesz részt.
Ez a cikk minden olyan személyre is alkalmazandó, aki az első albekezdésben említettektől eltérő körülmények között jutott bennfentes információhoz, amennyiben ez a személy tudja, hogy az információ bennfentes.
(4) Szintén bennfentes kereskedelemnek minősül a bennfentes információ felhasználása az információhoz kapcsolódó pénzügyi eszközre vonatkozó megbízás visszavonása vagy módosítása révén, ha az adott személy a bennfentes információhoz a megbízást követően jutott hozzá.
(5) A kibocsátási egységeknek vagy az azokon alapuló más aukciós termékeknek az 1031/2010/EU rendelet szerint megtartott aukciója esetében a bennfentes információ az e cikk (4) bekezdésében említett felhasználásának minősül az is, amikor valamely személy saját vagy harmadik személy javára benyújt, módosít vagy visszavon egy ajánlatot.
(6) Ezen irányelv alkalmazásában más személynek bennfentes kereskedelemben való részvételre felhívása vagy más személynek bennfentes kereskedelemben való részvételre rábírása akkor valósul meg, ha egy személy bennfentes információval rendelkezik, és:
a)
ezen információ alapján más személyt arra hív fel, hogy az információhoz kapcsolódó pénzügyi eszközt szerezzen meg vagy idegenítsen el, vagy más személyt ennek megszerzésére vagy elidegenítésére bír rá; vagy
b)
ezen információ alapján más személyt arra hív fel, hogy az információhoz kapcsolódó pénzügyi eszközre vonatkozó megbízást vonjon vissza vagy módosítson, amelyekre az információ vonatkozik, vagy más személyt ennek visszavonására vagy módosítására bír rá.
(7) A (6) bekezdésben említett felhívás vagy rábírás alkalmazása bennfentes kereskedelemnek minősül, ha a felhívott vagy a rábírt személy tudja, hogy az bennfentes információn alapul.
(8) E cikk alkalmazásában pusztán az a tény, hogy egy személy bennfentes információval rendelkezik vagy rendelkezett nem jelenti azt, hogy a szerzés vagy elidegenítés során az említett személy felhasználta ezt az információt és így bennfentes kereskedelemben vett részt, amennyiben magatartása az 596/2014/EU rendelet 9. cikke szerint jogszerű magatartásnak minősül.
4. cikk
Bennfentes információk jogosulatlan közzététele
(1) A tagállamok megteszik a szükséges intézkedéseket annak biztosítására, hogy a (2)-(5) bekezdésben említett bennfentes információk jogosulatlan közzététele szándékos elkövetés esetén legalább a súlyos esetekben bűncselekménynek minősüljön.
(2) Ezen irányelv alkalmazásában a bennfentes információ jogosulatlan közzétételére akkor kerül sor, ha az említett személy bennfentes információval rendelkezik és azt másoknak átadja, kivéve, ha az információt munkaviszonya, foglalkozása vagy feladatai szokásos teljesítése keretében adja át, beleértve azt az esetet, amikor az információátadás az 596/2014/EU rendelet 11. cikkének (1)-(8) bekezdésének megfelelően a piac stabilizálásának minősül.
(3) Ez a cikk minden olyan személyre alkalmazandó, aki a 3. cikk (3) bekezdésében említett helyzetekben vagy körülmények között van.
(4) Ezen irányelv alkalmazásában a 3. cikk (6) bekezdésében említett felhívás vagy rábírás e cikk értelmében bennfentes információ jogosulatlan közzétételének minősül, ha a felhívást megvalósító vagy a rábírást gyakorló személy tudja, hogy az bennfentes információn alapult.
(5) Ezt a cikket a sajtószabadság és a véleménynyilvánítás szabadsága védelmének szükségességével összhangban kell alkalmazni.
5. cikk
Piaci manipuláció
(1) A tagállamok megteszik a szükséges intézkedéseket annak biztosítására, hogy a (2) bekezdésben említett piaci manipuláció szándékos elkövetés esetén legalább a súlyos esetekben bűncselekménynek minősüljön.
(2) Ezen irányelv alkalmazásában a piaci manipuláció az alábbi tevékenységeket foglalja magában:
a)
olyan ügylet kötése, vételi vagy eladási megbízás adása, vagy olyan egyéb magatartás, amely:
i.
hamis vagy félrevezető jelzéseket ad egy pénzügyi eszköz kínálata, kereslete vagy ára, vagy egy kapcsolódó azonnali árutőzsdei ügylet tekintetében; vagy
ii.
egy vagy több pénzügyi eszköz vagy egy kapcsolódó azonnali árutőzsdei ügylet árát a szokásostól eltérő vagy mesterséges szinten rögzíti;
kivéve, ha az ügyletet megkötő, illetve a vételi vagy eladási megbízást adó személy ezt törvényes okokból tette, és az ügylet vagy a vételi vagy eladási megbízás megfelel az érintett kereskedési helyszínen elfogadott piaci gyakorlatoknak;.
b)
olyan ügylet megkötése, vételi vagy eladási megbízás adása vagy olyan egyéb tevékenység vagy magatartás, amely egy vagy több pénzügyi eszköz vagy kapcsolódó azonnali árutőzsdei ügylet árát érinti, és amelynek során fiktív eszközhöz vagy a megtévesztés vagy félrevezetés egyéb formájához folyamodnak;
c)
olyan információk terjesztése a médián, többek között az interneten keresztül, vagy bármely egyéb módon, amelyek hamis vagy félrevezető jelzéseket adnak pénzügyi eszközök kínálata, kereslete vagy ára, vagy kapcsolódó azonnali árutőzsdei ügylet tekintetében, illetve egy vagy több pénzügyi eszköz vagy egy kapcsolódó azonnali árutőzsdei ügylet árát a szokásostól eltérő vagy mesterséges szinten rögzítik, amennyiben az információt terjesztő személyek - saját maguk vagy más személyek számára - előnyre vagy haszonra tesznek szert az adott információ terjesztéséből; vagy
d)
hamis vagy félrevezető információk továbbítása, hamis vagy félrevezető adatok közlése, illetve egy referenciaérték kiszámítását manipuláló bármely egyéb magatartás.
6. cikk
Felbujtás, bűnsegély és kísérlet
(1) A tagállamok megteszik a szükséges intézkedéseket annak biztosítására, hogy a 3. cikk (2)-(5) bekezdésében, valamint a 4. cikkben és az 5. cikkben említett bűncselekményekben felbujtóként vagy bűnsegédként való részvétel bűncselekményként büntetendő legyen.
(2) A tagállamok megteszik a szükséges intézkedéseket annak biztosítására, hogy a 3. cikk (2)-(5) és (7) bekezdésében és az 5. cikkben említett cselekmények bármelyikére irányuló kísérlet bűncselekményként büntetendő legyen.
(3) A 3. cikk (8) bekezdése megfelelően alkalmazandó.
7. cikk
Természetes személyekkel szemben alkalmazható büntetőjogi szankciók
(1) A tagállamok megteszik a szükséges intézkedéseket annak biztosítására, hogy a 3-6. cikkben említett bűncselekményeket hatékony, arányos és visszatartó erejű büntetőjogi szankciókkal sújtsák.
(2) A tagállamok megteszik a szükséges intézkedéseket annak biztosítására, hogy a 3. és 5. cikkben említett bűncselekmények szabadságvesztéssel legyenek büntetendők, amelynek felső határa legalább négy év.
(3) A tagállamok megteszik a szükséges intézkedéseket annak biztosítására, hogy a 4. cikkben említett bűncselekmények szabadságvesztéssel legyenek büntetendők, amelynek felső határa legalább két év.
8. cikk
Jogi személyek felelőssége
(1) A tagállamok megteszik a szükséges intézkedéseket annak biztosítására, hogy a jogi személyek felelősségre vonhatók legyenek a 3-6. cikkben említett valamely bűncselekményért, amelyet akár saját nevében eljárva, akár a jogi személy valamely szervének tagjaként eljárva olyan személy követett el a jogi személy javára, aki a jogi személyen belül a következők egyikén alapuló vezető tisztséget tölt be:
a)
a jogi személy képviseletének joga;
b)
a jogi személy nevében történő döntéshozatal joga; vagy
c)
a jogi személyen belüli ellenőrzés gyakorlásának joga.
(2) A tagállamok megteszik továbbá a szükséges intézkedéseket annak biztosítására, hogy jogi személyeket felelősségre lehessen vonni abban az esetben, ha az (1) bekezdésben említett személy által gyakorolt felügyelet vagy ellenőrzés hiánya tette lehetővé a 3-6. cikkben említett bűncselekmények valamelyikének az érintett jogi személy javára a neki alárendelt személy általi elkövetését.
(3) A jogi személyek (1) és (2) bekezdés szerinti felelőssége nem zárja ki az olyan természetes személyek elleni büntetőeljárást, akik a 3-6. cikkben említett bűncselekményekben tettesként, felbujtóként vagy bűnsegédként vesznek részt.
9. cikk
Jogi személyekre alkalmazható szankciók
A tagállamok megteszik a szükséges intézkedéseket annak biztosítására, hogy a 8. cikk alapján felelősségre vont jogi személyt olyan hatékony, arányos és visszatartó erejű szankciókkal büntethető legyen, amelyek magukban foglalnak büntetőjogi és nem büntetőjogi pénzbüntetéseket, továbbá esetlegesen egyéb szankciókat, mint például:
a)
kizárás az állami kedvezményekből vagy támogatásokból;
b)
kereskedelmi tevékenységek gyakorlásától való ideiglenes vagy végleges eltiltás;
c)
bírósági felügyelet alá helyezés;
d)
a bíróság által elrendelt felszámolás;
e)
a bűncselekmény elkövetésére használt létesítmények ideiglenes vagy végleges bezárása.
10. cikk
Joghatóság
(1) A tagállamok megteszik a szükséges intézkedéseket annak érdekében, hogy a 3-6. cikkben említett bűncselekményekre vonatkozóan megállapítsák joghatóságukat, amennyiben a bűncselekményt:
a)
egészben vagy részben a területükön követték el; vagy
b)
egy állampolgáruk követte el, legalább azokban az esetekben, ha a cselekmény az elkövetés helye szerint bűncselekménynek minősül.
(2) A tagállamok tájékoztatják a Bizottságot, ha úgy döntenek, hogy a 3-6. cikkben említett, a területükön kívül elkövetett bűncselekményekre vonatkozóan további joghatóságot állapítanak meg, amennyiben:
a)
az elkövető szokásos tartózkodási helye a területükön van; vagy
b)
a bűncselekményt a területükön letelepedett jogi személy javára követték el.
11. cikk
Képzés
A bírói függetlenség és az igazságszolgáltatási szervezet felépítésében az Unión belül fennálló különbségek sérelme nélkül a tagállamok felkérik a büntetőeljárásokban és a nyomozásokban részt vevő bírák, ügyészek, rendőri és igazságügyi személyzet, valamint az illetékes hatóságok személyzetének képzéséért felelős személyeket, hogy ezen irányelv célkitűzéseire figyelemmel megfelelő képzést biztosítsanak.
12. cikk
Jelentés
2018. július 4-ig a Bizottság jelentést nyújt be az Európai Parlamentnek és a Tanácsnak ezen irányelv működéséről és szükség esetén az irányelv módosításának szükségességéről, többek között a 3. cikk (1) bekezdésében, a 4. cikk (1) bekezdésében és az 5. cikk (1) bekezdésében említett súlyos esetek értelmezésére, a tagállamok által kiszabott szankciók nagyságára, valamint arra való tekintettel, hogy az ezen irányelvben említett választható elemek milyen mértékben kerültek elfogadásra.
A Bizottság jelentését adott esetben jogalkotási javaslat kíséretében nyújtja be.
13. cikk
Átültetés
(1) A tagállamok 2016. július 3-ig elfogadják és kihirdetik azokat a törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezéseket, amelyek szükségesek ahhoz, hogy ennek az irányelvnek megfeleljenek. E rendelkezések szövegéről haladéktalanul tájékoztatják a Bizottságot.
Ezeket a rendelkezéseket a tagállamok 2016. július 3-tól alkalmazzák, az 596/2014/EU rendelet hatálybalépésétől függően.
Amikor a tagállamok elfogadják ezeket az intézkedéseket, azokban hivatkozni kell erre az irányelvre, vagy azokhoz hivatalos kihirdetésük alkalmával ilyen hivatkozást kell fűzni. A hivatkozás módját a tagállamok határozzák meg.
(2) A tagállamok közlik a Bizottsággal nemzeti joguk azon főbb rendelkezéseinek szövegét, amelyeket az ezen irányelv által szabályozott területen fogadnak el.
14. cikk
Hatálybalépés
Ez az irányelv az Európai Unió Hivatalos Lapjában való kihirdetését követő huszadik napon lép hatályba.
15. cikk
Címzettek
Ennek az irányelvnek a Szerződéseknek megfelelően a tagállamok a címzettjei.
Kelt Strasbourgban, 2014. április 16-án.