РЕШЕНИЕ НА КОМИСИЯТА
от 16 октомври 2013 година
относно Държавна помощ № SA.18211 (C 25/2005) (ex NN 21/2005), предоставена от Словашката република на Frucona Košice a.s.
(нотифицирано под номер C(2013) 6261)
(само текстът на словашки език е автентичен)
(текст от значение за ЕИП)
(2014/342/ЕС)
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 108, параграф 2, първа алинея от него (1),
като прикани заинтересованите страни да представят мненията си съгласно горепосочените разпоредби и като взе предвид техните мнения (2),
като има предвид, че:
I. ПРОЦЕДУРА
1. ПРОИЗВОДСТВОТО ПРЕД КОМИСИЯТА
(1)
С писмо от 15 октомври 2004 г., заведено на 25 октомври 2004 г., Комисията получи жалба относно държавна помощ, за която се твърди, че е предоставена неправомерно на Frucona Košice, a. s.. Жалбоподателят изпрати допълнителна информация на 3 февруари 2005 г. Среща с него се състоя на 24 май 2005 г.
(2)
Въз основа на информацията, предоставена от жалбоподателя, Комисията изиска с писмо от 6 декември 2004 г. от Словакия да я информира относно оспорваната мярка. С писмо от 4 януари 2005 г., заведено на 17 януари 2005 г., Словакия информира Комисията за вероятно незаконна помощ, отпусната на „Frucona Košice“ a.s. в контекста на споразумение с кредитори, и поиска от нея да одобри въпросната помощ като оздравителна програма за предприятие във финансови затруднения. С писмо от 24 януари 2005 г., заведено на 28 януари 2005 г., Словакия предостави на Комисията допълнителна информация. С писмо от 9 февруари 2005 г. Комисията изиска допълнителна информация, която ѝ бе предоставена в писмо от 4 март 2005 г., заведено на 10 март 2005 г. На 12 май 2005 г. се състоя среща със словашките власти.
(3)
С писмо от 5 юли 2005 г. Комисията извести Словакия за решението си да образува производство по реда на член 108, параграф 2 от ДФЕС във връзка с помощта.
(4)
Решението на Комисията да образува производство беше публикувано в Официален вестник на Европейския съюз (3). Комисията покани заинтересованите страни да представят мненията си по мярката.
(5)
Словашките власти представиха наблюденията си в писмо от 10 октомври 2005 г., заведено на 17 октомври 2005 г. С писмо от 24 октомври 2005 г., заведено на 25 октомври, Комисията получи мнението от една от заинтересованите страни (бенефициера). То беше препратено на Словакия, за да ѝ се даде възможност да реагира; мнението на Словакия беше получено с писмо от 16 декември 2005 г., заведено на 20 декември 2005 г. На 28 март 2006 г. се състоя среща с бенефициера, на която му бе предоставена възможност да изложи позицията си. С писмо от 5 Май 2006 г., заведено на 8 Май 2006 г., Словакия предостави на Комисията допълнителна информация.
(6)
На 7 юни 2006 г. Комисията прие решение, с което се разпорежда възстановяване на помощта (4). След тази дата в хода на контактите със словашките власти относно изпълнението на това решение Комисията беше уведомена за резултата от националното съдебно производство, свързано с размера на дълга, който да бъде записан в споразумението с кредиторите. Тази информация следва да бъде взета предвид в настоящото решение.
2. ПРОИЗВОДСТВОТО ПРЕД ОБЩИЯ СЪД
(7)
На 12 януари 2007 г.„Frucona Košice“ a.s. обжалва решението пред Общия съд на Европейския съюз, като оспори inter alia класифицирането на опрощаването на дълг като държавна помощ, твърдейки, че е в съответствие с принципа на частния кредитор в пазарни условия. С решение от 7 декември 2010 г. (дело T-11/07) Общият съд отхвърли аргументите на жалбоподателя и потвърди решението на Комисията с основанието, че фалитът би бил по-изгоден за държавата отколкото споразумението с кредиторите.
3. ПРОИЗВОДСТВОТО ПРЕД СЪДА
(8)
„Frucona Košice“ a.s. обжалва решението на Общия съд пред Съда, твърдейки по-конкретно, че в решението на Общия съд не е направена правилна оценка на прилагането от Комисията на теста на частния кредитор и недопустимо е направен опит обосновката на съда да се замени с тази на Комисията по отношение на теста на частния кредитор (дело C-73/11 P).
(9)
На 24 януари 2013 г. Съдът отмени решението на Общия съд. Съдът заключи, че Комисията е допуснала явна грешка при преценката, като не е взела предвид продължителността на процедурата за фалит в преценката си на теста на частния кредитор или ако е взела предвид този фактор, не е изложила достатъчно основания за своето решение. Делото е върнато в Общия съд за решение относно твърденията на дружеството във връзка с процедурата по принудително събиране на данъците, по която все още не е било постановено решение.
4. ОТМЯНА
(10)
С оглед на решението на Съда, Комисията счита за уместно да отмени първоначалното решение от 7 юни 2006 г. и да го замени с настоящото решение с цел да се коригират установените от Съда недостатъци.
II. ПОДРОБНО ОПИСАНИЕ НА ПОМОЩТА
1. ДРУЖЕСТВОТО
(11)
Бенефициер на финансовата помощ е „Frucona Košice“ a. s., дружество, което се занимава с производство на спирт и спиртни напитки, безалкохолни напитки, плодови и зеленчукови консерви и оцет. След като загубва своя лиценз, бенефициерът спира производството на спирт и спиртни напитки. Независимо от това той продължава да е активен на пазара на едро на спирт и спиртни напитки. Предприятието се намира в регион, който отговаря на условията за предоставяне на регионална помощ по реда на член 107, параграф 3, буква а) от ДФЕС.
(12)
По време на разглежданите събития бенефициерът е имал около 200 души персонал. В бележките си по решението за откриване на официално производство дружеството предостави на Комисията данни за оборота си (включително акцизни сборове и ДДС), които са изведени в таблицата по-долу.
Таблица 1
Оборот в различни производствени сфери, включително акцизни сборове и ДДС [SKK]
2002
2003
2004
Оцет
28 029 500
27 605 100
11 513 600
Производство на плодове и зеленчуци
37 112 500
32 584 500
22 696 400
Зеле
2 878 340
503 030
201 310
Газирани безалкохолни напитки
9 373 800
17 601 600
17 560 100
Негазирани безалкохолни напитки
2 877 700
6 420 420
7 920 010
Сокове - 100 %
51 654 900
43 421 600
22 706 600
Спирт
696 193 500
743 962 700
728 837 400
Сайдер
1 495 640
106 360
0
Сироп
5 928 100
6 502 920
5 199 540
Други продукти/услуги
59 476 000
99 635 000
63 680 000
ОБЩО
895 019 980
978 343 230
880 314 960 (5)
(13)
Тези данни се различават значително от данните, предоставени на Комисията от словашките власти и посочени в решението за образуване на официално производство (6). В отговора си на бележките на бенефициера след откриването на официалното производство словашките власти не оспорват точността на посочените по-горе данни. Според словашките власти бенефициерът отговаря на критериите за средно по размер предприятие.
2. ПРИЛОЖИМО НАЦИОНАЛНО ЗАКОНОДАТЕЛСТВО
(14)
Оспорваната мярка е опростено данъчно задължение от данъчна служба Košice IV по силата на споразумение с кредитори. Този процес е уреден в Закон № 328/91 за фалитите и споразуменията с кредитори („Закон за фалитите“).
(15)
Споразумението с кредитори е процес, осъществяван под надзора на съда, който подобно на фалита, има за цел уреждане на финансовото състояние на предприятия длъжници (7). По реда на процедура за фалит предприятието престава да съществува и или активите му се продават на нов собственик, или предприятието се ликвидира. За разлика от нея, в процедурата по споразумение предприятието длъжник продължава да търгува без промяна на собствеността.
(16)
Процедурата по споразумение се стартира от предприятието длъжник. Целта е да се постигне споразумение с кредиторите, по силата на което предприятието длъжник изплаща част от дълга си, а останалата част му се опрощава. Споразумението следва да се одобри от упражняващия надзор съд.
(17)
Кредиторите, чиито вземания са обезпечени, например чрез ипотека, действат като отделни кредитори. За да се приеме предложението за споразумение, всички отделни кредитори трябва да гласуват за него, докато при останалите кредитори е достатъчно и квалифицирано мнозинство. С други думи, отделните кредитори гласуват индивидуално и имат право на вето по предложението.
(18)
Отделните кредитори имат привилегировано положение и при производството по обявяване във фалит. Претенциите на отделните кредитори могат да бъдат удовлетворени по всяко време в хода на процедурата по фалит и всички средства от продажбата на обезпечените активи при процедурата по фалит са предназначени изключително за покриване на претенциите на отделните кредитори. Ако претенциите на отделните кредитори не могат да се покрият от тази продажба, оставащата за изплащане сума се включва във втората група заедно с претенциите на останалите кредитори. Кредиторите от втората група се обезщетяват на pro rata принцип.
(19)
По реда на Закона за фалитите предприятието, подаващо заявление за споразумение с кредитори, е задължено да представи на осъществяващия надзора съд списък от мерки за преструктурирането си и за непрекъснатото финансиране на дейността си след споразумението.
(20)
По реда на Закон 511/92 за администрирането на данъците и таксите и за изменения в системата на местните финансови органи („Закон за данъчната администрация“) предприятията могат да поискат от данъчните власти отсрочване на плащането на данъците. Върху отсрочената сума се начислява лихва, а самото задължение се обезпечава.
(21)
Законът за данъчната администрация регулира и принудителното събиране на данъците, чиято цел е да се удовлетворят данъчните вземания на държавата чрез продажба на недвижимо имущество, движими активи или на предприятието като цяло.
3. ФАКТИТЕ
(22)
В периода между ноември 2002 г. и ноември 2003 г. бенефициерът се е възползвал от възможността, предоставена му по разпоредбите на Закона за данъчната администрация, да отсрочи задължението си да плаща акцизни сборове върху спирт (8). Общият размер на разсрочените данъчни задължения възлиза на 477 015 759 SKK (12,6 милиона EUR). Преди да одобри отсрочването на тези задължения, спазвайки разпоредбите на закона, данъчният орган е обезпечил всяко едно от вземанията си с активи на бенефициера. Словашките власти посочват, че стойността на обезпеченията по счетоводството на бенефициера е възлизала на 397 476 726 SKK (10,5 милиона EUR). От своя страна бенефициерът твърди, че стойността на обезпеченията по експертна оценка от края на 2003 г. е била 193 940 000 SKK (5 милиона EUR). Това, според бенефициера, е стойността на активите, включени в обезпечението (движими и недвижими активи и вземания), изчислена по така наречени цени на експерти.
(23)
Считано от 1 януари 2004 г., изменения в Закона за данъчна администрация ограничават правото да се изиска отсрочено плащане на данъчни задължения само до един път годишно. Бенефициерът използва тази възможност за акцизните сборове от декември 2003 г., дължими през януари 2004 г. Затова пък не е в състояние да изплати и няма право да отложи изплащането на акцизните сборове от януари 2004 г., дължими на 25 февруари 2004 г. В резултат на това, бенефициерът се превръща в предприятие длъжник по смисъла на Закона за фалитите. В резултат на това бенефициерът губи лиценза си за производство и преработка на спирт.
(24)
На 8 март 2004 г. бенефициерът подава искова молба до компетентния окръжен съд за споразумение с кредиторите. След като установява, че всички необходими законови изисквания са спазени, на 29 април 2004 г. окръжният съд взема решение да даде ход на процедурата. На заседанието от 9 юли 2004 г. кредиторите гласуват в полза на споразумението, предложено от бенефициера. На 14 юли 2004 г. споразумението е одобрено с решение на осъществяващия надзора окръжен съд.
(25)
През август 2004 г. данъчният орган подава жалба срещу решението на окръжния съд. Със свое решение от 25 октомври 2004 г. Върховният съд отхвърля жалбата и потвърждава решението на окръжния съд, което влиза в сила от 23 юли 2004 г. Впоследствие прокуратурата обжалва отново решението на окръжния съд по реда на извънредна процедура по обжалване.
(26)
Кредиторите, включително данъчния орган, се договарят с бенефициера за следните мерки: бенефициерът изплаща 35 % от дълга в рамките на един месец от датата на влизане в сила на споразумението, а кредиторите му опрощават останалите 65 %. Следователно всички кредитори са третирани еднакво. Таблицата по-долу дава конкретните суми за всеки кредитор.
Таблица 2
Задължения на бенефициера преди и след процедурата по споразумение [SKK]
Кредитор
Дълг преди
споразумението
Дълг след
споразумението (9)
Опростена сума
Публичен
Данъчен орган
640 793 831
224 277 841
416 515 990
Частен
Tetra Pak a.s.
1 004 208
351 498
652 710
MTM-obaly, s. r. o.
317 934
111 277
206 657
Merkant družstvo
332 808
116 483
216 325
Vetropack, s. r. o.
2 142 658
749 930
1 392 728
ОБЩО
644 591 439 (10)
225 607 029
418 984 410
(27)
Включеният в процедурата по споразумение иск на данъчните органи е на стойност 640 793 831 SKK (16,86 милиона EUR) и включва основно неизплатени акцизни сборове за периода май 2003 г. - март 2004 г., дължим ДДС за периода януари-април 2004 г. и начислените глоби и лихви. Данъчният орган опрощава сума, възлизаща на 416 515 990 SKK (11 милиона EUR). Споразумението гарантира на данъчните органи 244 277 841 SKK (5,86 милиона EUR).
(28)
В процедурата по споразумение данъчният орган действа като отделен кредитор и, като такъв, гласува отделно. По този начин, за да може споразумението да влезе в сила, данъчният орган е трябвало да гласува в негова полза. Привилегированото положение на данъчния орган се дължи на факта, че някои от вземанията му са обезпечени във връзка с отсрочката за плащане на данъчни задължения от бенефициера през 2002 г. и 2003 г. (вж. подточка 17). Всички останали кредитори са гласували в полза на предложеното споразумение. Техните вземания са били обикновени необезпечени търговски вземания.
(29)
В предложението си за споразумение, според изискванията на Закона за фалитите, бенефициерът описва мерки по преструктурирането си, отнасящи се до производството и дистрибуцията, както и работната ръка (включително съкращения).
(30)
В областта на организацията и работната ръка, бенефициерът предлага следните мерки: създаване на обща производствена група за всички производствени дейности, преструктуриране на транспортния отдел чрез отстраняване на най-амортизираните превозни средства и преструктуриране на търговските дейности. Тези мерки се придружават от съкращаване на 50 души работна ръка през периода март-май 2004 г. През същия период други 50 души следва да работят за 60 % от заплащането си.
(31)
В областта на производството и технологиите бенефициерът обявява, че тъй като предприятието е изгубило лиценза си за производство на спирт, съответните производствени мощности ще се отдават под наем от април 2004 г. Бенефициерът планира да намали или прекрати производството на някои непечеливши безалкохолни напитки и декларира, че въвеждането на всеки нов продукт в тази сфера ще бъде предхождано от анализ на рентабилността на производството.
(32)
Бенефициерът споменава и следните мерки: преструктуриране на разходите в резултат на по-ниските производствени разходи след прекратяване на производството на спирт и съкращаване на транспортния парк на предприятието, както и продажбата на старо оборудване за вторични суровини.
(33)
Освен това бенефициерът планира да продаде административна сграда, магазин и почивна база, като споменава и възможността да продаде или отдаде под наем подразделението си за производство на оцет. В наблюденията си по решението за образуване на производство словашките власти потвърждават, че продажбата на административната сграда, магазина и почивната база, не са се състояли.
(34)
Бенефициерът планира интензивна продажба на готова продукция от складовете си (11).
(35)
Според предложението бенефициерът ще финансира споразумението със свои средства (продажба на стокова наличност) в размер на 110 милиона SKK и чрез външно финансиране под формата на кредит от търговска банка в размер на 100 милиона SKK. Според представената от бенефициера информация в отговор на откриването на производство оставащият дълг е изплатен с приходи от нова емисия акции (21 милиона SKK; 0,56 милиона EUR), приходи от продажба на стокова наличност (110 милиона SKK; 2.9 милиона EUR) и текущ кредит по доставка от „Old Herold“ s.r.o. (100 милиона SKK; 2,6 милиона EUR). Падежът на фактурите за „Old Herold“ s.r.o. е 40 дни, което според бенефициера е дълъг период от време предвид нестабилното му финансово положение. Удълженият падеж дава възможност на бенефициера да натрупа необходимите средства в брой.
(36)
След образуване на производството словашките власти информираха Комисията, че по споразумението с кредиторите на 17 декември 2004 г. на данъчния орган са изплатени 224 277 841 SKK. Словашките органи потвърдиха, че са спрели прилагането на споразумението за опрощаване на дълг, докато продължава производството на Европейската комисия.
(37)
В рамките на контактите във връзка с изпълнението на решението на Комисията, което постановява възстановяване на помощта, словашките органи информираха Комисията за резултата от посочената в подточка 25 извънредна процедура по обжалване: със свое решение от 27 април 2006 г. Върховният съд на Словашката република частично отменя решението на компетентния окръжен съд от 14 юли 2004 г., потвърждаващо споразумението с кредиторите на основание, че просрочените задължения за пътен данък в размер на 424 490 SKK са включени неправомерно в споразумението. Върховният съд отхвърли жалбата по отношение на останалата част. Със свое решение от 18 август 2006 г. компетентният окръжен съд изпълни решението на Върховния съд от 27 април 2006 г., като посочва, че коригираната сума, дължима на данъчния орган, възлиза на 640 369 341,4 милиона SKK (35 % от които представляват 224 129 269,1 милиона SKK).
III. РЕШЕНИЕ ЗА ОБРАЗУВАНЕ НА ПРОИЗВОДСТВО ПО РЕДА НА ЧЛЕН 108, ПАРАГРАФ 2 ОТ ДФЕС
(38)
В решението си да открие производство Комисията изрази съмнения за държавна помощ под формата на спорното опрощаване. По-точно, тя счита, че поведението на данъчния орган по време на процедурата по споразумение не издържа на теста за частен кредитор в пазарни условия. В частност, Комисията установи, че данъчният орган е в различно правно положение спрямо другите кредитори, тъй като е с обезпечени вземания и е можел да даде ход на принудително събиране на данъци. Комисията се съмнява дали процедурата по споразумение е довела до възможно най-добрия за държавата изход в сравнение с процедурата за фалит или процедурата по принудително събиране на данъци.
(39)
Освен това Комисията изрази съмнения за съвместимостта на оспорваната помощ с вътрешния пазар. На първо място повдигна съмнения дали помощта може да се счита за съвместима с оздравителна програма, както претендират словашките власти. Оздравителната програма може да се изразява само в парична помощ под формата на гаранции по заеми или кредити. Оспорваната мярка обаче е опрощаване на дълг, което съответства на неподлежащи на връщане безвъзмездни средства. Освен това, мярката не е предприета с цел бенефициерът да представи план за преструктуриране или план за ликвидация, или да изплати изцяло помощта в срок от шест месеца от разрешението за оздравителната програма.
(40)
Освен това Комисията разгледа съвместимостта на оспорваната мярка с помощ за преструктуриране и изрази съмнения относно спазването на две от основните изисквания: наличие на план за преструктуриране, който да гарантира дългосрочна жизненост в рамките на разумни срокове и ограничаване на помощта до необходимия минимум.
IV. БЕЛЕЖКИ ОТ ЗАИНТЕРЕСОВАНИТЕ ЛИЦА
(41)
Наред с фактите, описани в Част II по-горе, бенефициерът предостави и следната информация.
(42)
Бенефициерът изтъква, че причина за финансовите му трудности в началото на 2004 г. са промените в Закона за данъчната администрация, които са ограничили правото му за отсрочване на плащането на данъчни задължения до веднъж годишно. Това е била важна промяна за бенефициера, който, по негови думи, е разчитал на същия механизъм в предходни години.
(43)
Относно делото по същество, бенефициерът първо е представил мнение, че Комисията не е компетентна да разглежда оспорваната мярка, тъй като мярката е влязла в сила преди датата на присъединяване и не е прилагана след присъединяването. Твърденията, че мярката е влязла в сила преди присъединяването, се основават на факта, че на процедурата по споразумение е даден ход на 8 март 2004 г., както посочва бенефициерът, а съдът я одобрява на 29 април 2004 г., т.е. преди присъединяването на Словакия към Европейския съюз. Освен това се упоменава, че данъчните органи са дали съгласието си в рамките на преговорите, предхождащи даването на ход на процедурата по споразумение. През декември 2003 г. се е провела среща с представители на Данъчна дирекция на Словашката република, а на 3 февруари 2004 г. местният данъчен орган изпраща на бенефициера писмо, в което, както се твърди, е потвърдена възможността за пристъпване към споразумение.
(44)
Бенефициерът също посочва, че дори Комисията да продължава да твърди, че е компетентна по случая, оспорваната мярка не представлява държавна помощ, тъй като е спазен принципът на частния кредитор в пазарни условия.
(45)
Бенефициерът твърди на първо място, че сравнението на процедурата по споразумение с процедурата по принудително събиране на данъци е подвеждащо, тъй като даването на ход на първата изключва или суспендира втората. Следователно принудителното събиране на данъчни задължения не е било опция за данъчния орган. Освен това, според бенефициера, ако той не е бил предложил ход на процедура по споразумение, след няколко седмици или месеци е щял да бъде задължен по силата на законодателството за фалит да стартира процедура за фалит или процедура за споразумение с кредитори.
(46)
На второ място бенефициерът изтъква, че решението на държавата да избегне обявяването му във фалит и вместо това да прибегне до споразумение отговаря на теста за частен кредитор в пазарни условия. Като доказателство бенефициерът представя становища от двама одитори и един синдик, че данъчните органи биха получили повече и биха го получили по-бързо по реда на процедурата за споразумение, отколкото по процедурата за фалит. Освен това бенефициерът представя допълнителни материали и статистически данни, според които процедурата за фалит в Словакия продължава средно между три и седем години и носи съвсем ограничени средства от продажбата на активи (12).
(47)
Бенефициерът обосновава анализа си основно на доклад на одиторското предприятие „EKORDA“, с дата от 7 юли 2004 г., с който, както се твърди, данъчният орган е разполагал преди гласуването на кредиторите на 9 юли 2004 г. Няма доказателства, обаче, представени в полза на последното твърдение.
(48)
Според доклада на „EKORDA“, приходите от продажба на активи при фалит биха възлизали в най-добрия случай на 204 милиона SKK (5,3 милиона EUR), а след приспадане на различни такси, възлизащи на 45 милиона SKK - само на 159 милиона SKK (4,2 милиона EUR). Бенефициерът е коригирал сумата на таксите за приспадане (на 36 милиона SKK) и е получил стойност от 168 милиона SKK (4,4 милиона EUR). Дори данъчният орган, в качеството си на единствен отделен кредитор и най-голям кредитор, да получи повечето от тези средства, те пак ще са по-малко, отколкото е получил след споразумението.
(49)
За да получи тези резултати, „EKORDA“ използва за основа счетоводната стойност към 31 март 2004 г. на недвижимите активи, стоковата наличност, паричните средства в брой и краткосрочните вземания след корекция, като отразява тяхната невъзстановимост и ниска стойност. Одиторът „EKORDA“ е коригирал номиналната стойност на активите на бенефициера по т.нар. процент при ликвидация на всеки един актив при продажба в случай на фалит (45 % от недвижимите активи, 20 % от стоковата наличност и краткосрочните вземания и 100 % от паричните средства в брой).
(50)
„EKORDA“ изтъква бъдещите данъчни приходи от дейността на бенефициера (13), развитието на заетостта в региона и на хранителната промишленост в Словакия като много важни фактори в полза на това бенефициерът да продължи да упражнява стопанска дейност.
(51)
Бенефициерът посочва още два доклада. Одиторът, госпожа Марта Кохова, заключава, че максималният приход от продажбата на активите, които обаче не са оценени, би възлизал на 100 милиона SKK (2,6 милиона EUR), от които след приспадане на таксите от 22 милиона SKK биха останали само 78 милиона SKK (2 милиона EUR). Госпожа Холовачова, синдик, е цитирана като автор на изказването, че по нейно мнение процедурата за споразумение е по-изгодна за кредиторите, отколкото фалита. Едно от съображенията е, че кредиторът има интерес длъжникът му да продължи дейността си (бъдещи приходи от търговия или от данъци).
(52)
На трето място следва да се имат предвид дългосрочни съображения като например бъдещите данъчни постъпления. Твърди се, че принципът на правния прецедент, изключващ социално-политическото значение от теста за частен кредитор в пазарни условия, не може да се приложи за случаи, когато публичен орган отчита бъдещи данъчни приходи (14). Според бенефициера положението на публичния орган в неговия случай е сходно с това на кредитор в пазарни условия, който има интерес от оцеляване на клиента му. След това бенефициерът се позовава на съдебната практика във връзка с принципа на частния инвеститор в пазарни условия.
(53)
Бенефициерът заключава, че тестът за частен кредитор в пазарни условия е издържан и оспорваната мярка не представлява държавна помощ.
(54)
Ако обаче Комисията заключи друго, бенефициерът твърди, че оспорваната мярка е съвместима с помощ за преструктуриране. Бенефициерът твърди, че още преди постигането на споразумение данъчният орган е проверил възможността представения от бенефициера бизнесплан да възстанови дългосрочната жизнеспособност на предприятието. Според бенефициера отсъствието на официален план за преструктуриране е без значение, в случай на оценка ex post от страна на Комисията, тъй като към днешна дата Комисията може да се увери, че бенефициерът действително е стопански активен. Същевременно обаче бенефициерът счита, че в случай на оценка ex ante е необходим подробен план за преструктуриране. След това той накратко описва предприетите мерки по преструктуриране: увеличение на собствения капитал, съкращения и продажба на стокова наличност. Бенефициерът счита, че прекратяването на производството на спирт и спиртни напитки и отдаването под наем на производствените активи на предприятието „Old Herold“ s.r.o. представляват мерки по преструктуриране. Макар първоначално спирането на производството да се е наложило поради загуба на лиценз, бенефициерът не е кандидатствал за нов лиценз след споразумението.
(55)
Според бенефициера е спазено и изискването приносът му към преструктурирането на предприятието да е значителен.
(56)
Накрая, бенефициерът напомня, че факта, че е стопански активен в подпомаган регион, където е един от най-значимите работодатели, следва да се отчита при прилагане на насоките за помощ при преструктуриране.
V. БЕЛЕЖКИ ОТ СТРАНА НА СЛОВАШКАТА РЕПУБЛИКА
(57)
В отговора си относно стартирането на разследването словашките власти предоставят някои бележки по фактическата страна, които вече са цитирани в част II по-горе.
(58)
Словашките власти потвърдиха, че в момента на гласуване на споразумението данъчният орган не е отчел аспекта на държавна помощ. Данъчният орган не е разглеждал споразумението като форма на държавна помощ и затова от бенефициера не е изискано да представи план за преструктуриране, който е различен от бизнесплана, представян в съда по законодателството за несъстоятелност. б
(59)
В отговор на бележките, представени от бенефициера, словашките власти предоставиха следните бележки.
(60)
Словашките власти не намират за уместни в настоящия случай бележките на бенефициера по средната продължителност на процедурата за фалит и средната възвръщаемост от продажбата на активи при процедура за обявяване във фалит. Според тях като се отчита малкият брой кредитори и наличието на активи с положителна стойност при ликвидация, която надхвърля сумата, изплатена на държавата по споразумението, процедурата за фалит би приключила в по-кратък от средния за страната срок и приходите за данъчните органи биха били по-високи, отколкото при споразумението. На 21 юни 2004 г. местните данъчни органи са извършили проверка в предприятието и са установили, че към 17 юни 2004 г. бенефициерът е разполагал със суми в брой в размер на 161,3 милиона SKK, вземания в размер на 62,8 милиона SKK, складова наличност спирт и спиртни напитки на стойност от 84 милиона SKK и недвижими активи със счетоводна стойност 200 милиона SKK.
(61)
Словашките власти считат, че принудителното събиране на данъчни задължения е било действителна възможност за данъчните органи. Те потвърждават, че данъчните органи са имали възможност да дадат ход на тази процедура преди сключването на споразумение, както биха постъпили, ако съдът бе отказал да потвърди споразумението (тъй като данъчните органи, в качеството си на отделен кредитор, не би трябвало да гласуват в негова полза).
(62)
Словашките власти не са съгласни с твърдението на бенефициера, че финансовите му затруднения се дължат на промените в Закона за данъчната администрация. Според словашките власти финансовите затруднения на бенефициера се дължат на финансовата му стратегия да използва средствата от косвени данъци, за да осъществява стопанската си дейност, докато това, което бенефициерът е трябвало да прави е просто да събира данъците от клиентите си и да ги превежда в държавния бюджет.
(63)
Словашките власти не са съгласни, че срещата в Данъчна дирекция през декември 2003 г. е доказателство за предварителното съгласие за споразумение от страна на данъчните органи. Те прилагат писмо от 6 юли 2004 г., което е изпратено от Данъчна дирекция до подчинените ѝ данъчни органи, в което се посочва, че последните не трябва да приемат споразумението, предложено от бенефициера, тъй като е неблагоприятно за държавата. В това писмо се цитира друго по-общо писмо от 15 януари 2004 г. от Министерството на финансите до Данъчната дирекция, в което министерството иска от дирекцията да гарантира, че няма да се приемат предложения за споразумения с кредитори, които биха задължили данъчните органи да опрощават данъчни задължения. Освен това словашките власти тълкуват писмото от 3 февруари 2004 г., цитирано от бенефициера (виж подточка 43), като изрично несъгласие с предложението за споразумение при 35 %.
(64)
Словашките власти потвърждават, че бенефициерът не е плащал навреме акцизи от януари 2001 до март 2004 г. и редовно е отсрочвал данъчните си задължения.
(65)
Според словашките власти значителните разлики в оценките на двата одиторски доклада (виж подточки 48 и 51) пораждат съмнения за достоверността и на двата. В частност, властите изразяват съмнение за определения от „EKORDA“ процент при ликвидация на краткотрайни активи. Той следва да е по-висок от 20 %.
(66)
В заключение, според словашките власти бенефициерът не е съставил надежден план за преструктуриране и мерките, предложени в контекста на процедурата за споразумение, не могат да се приемат като мерки по преструктуриране.
VI. ОЦЕНКА
1. КОМПЕТЕНТНОСТ НА КОМИСИЯТА
(67)
Тъй като част от разглежданите събития по настоящия случай датират от времето преди присъединяването на Словакия към Европейския съюз на 1 май 2004 г., първата задача на Комисията бе да определи дали е компетентна за действие по спорната мярка.
(68)
Мерки, влезли в сила преди присъединяването, които не се прилагат след него, не могат да са предмет на разследване от Комисията нито по реда на процедурата за временен механизъм, уредена в приложение IV, точка 3 от Договора за присъединяване, нито по процедурите по член 108 от ДФЕС. Нито Договорът за присъединяване, нито Договорът за функционирането на Европейския съюз задължават или оправомощават Комисията да разглежда подобни мерки.
(69)
Затова пък мерки, влезли в сила след присъединяването, ясно попадат в компетентността на Комисията. За да се определи точно моментът на влизане в сила на една мярка, съответстващият критерий е правно обвързващият акт, с който компетентен национален орган отпуска помощ (15).
(70)
Бенефициерът твърди, че оспорваната мярка е влязла в сила преди присъединяването и не се е прилагала след това (вж. подточка 43).
(71)
Комисията не може да приеме аргументите, изтъкнати от бенефициера. Предложението да се даде ход на процедура по споразумение, не е на органа, предоставящ безвъзмездната помощ, а действие на бенефициера. Решението на съда да даде ход на процедура по споразумение също така не е действие на органа, предоставящ безвъзмездната помощ. Това решение само е позволило на бенефициера и на неговите кредитори да продължат преговорите по споразумението, но категорично не представлява предоставяне на безвъзмездна помощ. Няма представено доказателство, че на срещата през декември 2003 г. Данъчна дирекция е изразила съгласието си с оспорваната мярка. Напротив, словашките власти отричат наличие на предварително споразумение. В писмото от 3 февруари 2004 г. изрично и ясно се отказва предложението за споразумение на ниво от 35 %.
(72)
Решението на компетентния орган да опрости част от вземанията си е взето на 9 юли 2004 г., когато данъчният орган е приел предложението за споразумение на бенефициера.
(73)
Съответно отпада въпросът дали мярката се прилага след присъединяването.
(74)
На тези основания Комисията счита, че е компетентна да оцени оспорваната мярка по реда на член 108 от ДФЕС.
2. НАЛИЧИЕ НА ДЪРЖАВНА ПОМОЩ ПО СМИСЪЛА НА ЧЛЕН 107, ПАРАГРАФ 1 ОТ ДФЕС
(75)
Член 107, параграф 1 от ДФЕС определя за несъвместима с вътрешния пазар всяка помощ, отпусната от държава членка или с държавни средства под каквато и да е форма, която нарушава или заплашва да наруши условията за конкуренция, като облагодетелства определени предприятия или производството на определени стоки и засяга търговията между държави членки.
(76)
Опрощаване на задължение към държавен орган, какъвто са данъчните органи, представлява форма на разполагане с държавни средства. Тъй като мярката е в полза само на едно предприятие, тя е селективна.
(77)
До събитията, довели до откриване на процедура по неплатежоспособност, бенефициерът е работил в условията на пазара на спирт и спиртни напитки, безалкохолни напитки и консервирани плодове и зеленчуци. През 2003 г. бенефициерът е бил третият по големина производител на спирт и спиртни напитки в Словакия. След загубата на лиценза си за производство на спирт и спиртни напитки през март 2004 г. бенефициерът е активен на пазара на едро на спирт и спиртни напитки, произведени от друго предприятие - „Old Herold“ s.r.o., което работи с производствени мощности, наети от бенефициера. Във всички пазарни сегменти, в които бенефициерът е бил активен преди споразумението и е активен в момента, се осъществява търговия между държавите членки.
(78)
В решението си да започне официална процедура по разследване, Комисията изказва съмнения за това, че мярката нарушава или заплашва да наруши условията на конкуренция, като предоставя на бенефициера предимство, което последният не би бил способен да получи в пазарни условия. С други думи Комисията се съмнява, че държавата е действала като частен кредитор в пазарни условия за бенефициера.
(79)
Установено е, че споразумението с кредиторите съдържа едни и същи условия за частни кредитори и за данъчните органи (публичен кредитор). 35 % от задълженията е трябвало да бъдат изплатени на кредиторите в рамките на определен срок, което бенефициерът всъщност е направил. Останалите 65 % от задълженията са опростени.
(80)
Позицията на данъчните органи, обаче, като кредитор в този случай е необичайно силна и не може да се отъждествява с тази на типичен кредитор при процедура за фалит. Правното и икономическо положение на данъчните органи преди споразумението с кредиторите е било по-добро от това на частните кредитори. Не само че с над 99 % от всички претенции, заявени в процедурата за фалит, данъчните органи са очевидно доминиращият кредитор с решаващо значение, но и, което е по-важно, са отделен кредитор. Техните претенции могат да бъдат удовлетворени по всяко време в хода на процедурата за фалит чрез постъпленията от продажбата на обезпечените активи: както се посочва в подточка 18 по-горе, тези постъпления са предназначени изключително за покриване на претенциите на отделните кредитори. Следователно, налага се да се проучи в подробности, дали данъчните органи са използвали всички средства, с които са разполагали, за да получат изплащане на вземанията си във възможно най-голяма степен, както би постъпил частен кредитор в пазарни условия.
(81)
Условията, обаче, на които трябва да отговаря една мярка, за да попадне в обхвата на понятието „помощ“ по смисъла на член 107 ДФЕС, не са изпълнени, ако предприятието получател е могло да получи същото предимство като предимството, което му е предоставено посредством държавните средства, при обстоятелства, съответстващи на нормалните пазарни условия (16). Тази преценка се извършва по принцип с прилагането на критерия за частния кредитор. Когато публичен кредитор предоставя облекчения на условията за плащане по отношение на свои вземания от предприятие, подобни облекчения на условията за плащане представляват държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС, когато предприятието получател, предвид значението на така предоставеното икономическо предимство, явно не би получило подобни облекчения от частен кредитор, който се намира в положение, възможно най-близко до това на публичния кредитор, и който търси възможност да получи плащане на дължимите му суми от длъжник във финансови затруднения (17).
(82)
Приложимостта на критерия за частния оператор на пазара зависи в крайна сметка от това дали съответната държава членка предоставя икономическо предимство на предприятие като действа в качество, различно от качеството ѝ на носител на публична власт. От това следва, че ако държавата членка се позовава в хода на административната процедура на посочения критерий, в случай на съмнение тя трябва да докаже недвусмислено и въз основа на обективни и проверими доказателства, че приетата мярка произтича от действията ѝ в качеството на частен оператор на пазара. Тези доказателства трябва ясно да сочат, че съответната държава членка е взела решение за действие предварително или едновременно с предоставянето на икономическото предимство. В това отношение могат да се изискват доказателства, че решението се основава на икономически оценки, сравними с тези, каквито би извършил разумен частен оператор на пазара, който се намира във възможно най-близко положение до положението на държавата членка. При все това обаче, икономически оценки, направени след предоставяне на посоченото предимство, установяване впоследствие на реалната рентабилност на направената от съответната държава членка инвестиция или по-късни обосновки на избора на действително възприетия способ не са достатъчни (18).
(83)
Накратко Словашката република посочва, че според нея мярката представлява държавна помощ. Тя признава, че при приемане на споразумението въпросът за държавна помощ просто не е бил разглеждан и е поискала оспорваната мярка да се третира като помощ за преструктуриране. Следователно се оказва, че в този случай не са спазени изискванията на цитираната по-горе съдебна практика и оспорваната мярка представлява държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС.
(84)
Бенефициерът е този, който твърди, че мерките не представляват помощ, и представя документите, описани по-горе, в частност и два доклада от одитори.
(85)
Въз основа на представената информация от бенефициера и от държавните органи на Словашката република Комисията установи следната фактическа страна за финансовото състояние на бенефициера през въпросната година от значение за провеждане на теста за частен кредитор в пазарни условия. Комисията не може да провери в счетоводството на бенефициера данните, предоставени от него към 31 март 2004 г., както и тези, предоставени от словашките власти към 17 юни 2004 г. Въпреки това Комисията не намира основание за съмнение в достоверността на тези цифри.
Таблица 3
Финансово състояние на бенефициера през 2003-2004 г. [милиони SKK]
31.12.2003 (19)
31.3.2004 (20)
28.4.2004 (21)
17.6.2004 (22)
31.12.2004 (23)
Дълготрайни активи (24)
208
205
204
200
200
Стокова наличност
119
209
176
84
52
Парични средства в брой
3
50
94
161
27
Краткосрочни търговски вземания
128
98 (25)
80
63 (26)
97
(86)
Комисията ще проучи първо доказателствата, представени от бенефициера, в подкрепа на това, че процедурата за фалит ще остави на данъчните органи по-малко, отколкото процедурата по споразумение (раздел 2.1). След това Комисията ще проучи положението във връзка с принудителното събиране на данъци (раздел 2.2). Накрая Комисията ще проучи другите доказателства, представени от словашките органи и от бенефициера (раздел 2.3).
(87)
Както се посочва в подточка 37, размерът на задължението, което следва да бъде включено в споразумението, е намален вследствие на извънредната процедура по обжалване.Същевременно обаче следва да се отбележи, че това решение е постановено няколко години след решението за сключване на споразумение. За целите на теста за частен кредитор в пазарни условия, наличната информация по времето, когато хипотетичен кредитор би преценявал кои са най-подходящите действия, продължава да бъде стандартът, спрямо който се измерва поведението на публичния кредитор. Поради тази причина направеният по-долу анализ използва цифрите от споразумението, сключено на 23 юли 2004 г.
2.1. Сравнение на процедурите за споразумение и за фалит
(88)
За да се определи дали на бенефициера е предоставено предимство, Комисията трябва да направи обща преценка, като вземе предвид всяко доказателство, имащо отношение към случая, което ѝ позволява да определи дали предприятието бенефициер явно не би получило подобни облекчения от частен кредитор (27). С други думи тя трябва да проучи дали за данъчния орган е било по-добре да приеме предложените в споразуменията условия или е било по-изгодно да се образува производство за фалит.
(89)
Комисията не приема доклада на „EKORDA“ за надежден източник при сравняване на предложението за споразумение с евентуална процедура за фалит. В това отношение словашките власти са съгласни с Комисията.
(90)
В самото начало Комисията отбелязва, че в доклада си от 7 юли 2004 г. (само два дни преди срещата на кредиторите) „EKORDA“ е използвала при изчисленията си състоянието на активите на бенефициера към 31 март 2004 г. От таблица 3 става ясно, че след 31 март 2004 г. стойностите на различните активи се променят изключително много. В частност, продадена е голяма част от стоковата наличност, което е довело до нарастване на паричните средства в брой. Тези промени са от голямо значение при прилагане на процентите при ликвидация, които варират от 20 % за складова наличност и краткосрочни вземания до 100 % за парични средства в брой. Ако приемем, че процентите при ликвидация, изведени от „EKORDA“, са точни (което Комисията оспорва поради изложените по-долу причини) и приложим същата методология като „EKORDA“, таблицата по-долу показва как биха изглеждали резултатите от изчисленията на „EKORDA“, ако се вземат стойностите от 28 април 2004 г. и 17 юни 2004 г., т.е. все така преди срещата на кредиторите от 9 юли 2004 г.
Таблица 4
Сравнение на вероятните приходи от продажбата на активите на бенефициера при процедура за фалит [милиони SKK]
Състояние към:
31.3.2004 г.
28.4.2004 г.
17.6.2004 г.
Процент при ликвидация [%]
Счетоводна стойност
Приходи
Счетоводна стойност
Приходи
Счетоводна стойност
Приходи
Дълготрайни активи
45
205
92
204
92
200
90
Стокова наличност
20
209
42
176
35
84
17
Краткосрочни търговски вземания
20
98 (28)
20
86 (29)
17
37 (30)
7
Парични средства в брой
100
50
50
94
94
161
161
Общо
204
238
275
(91)
Следва да се отбележи, че представеният на съда бизнесплан от бенефициера предвижда, че продажбата на стокова наличност за сумата от 110 милиона SKK е планирана за периода март-май 2004 г. Следователно „EKORDA“ следва да е била наясно, че структурата на активите на бенефициера ще претърпи значителни промени след 31 март 2004 г., но не е отчела това по никакъв начин.
(92)
Ако счетоводната стойност на активите на бенефициера от 28 април 2004 г. е била взета предвид, щеше да се установи, че приходите от продажбата на активите на бенефициера при процедура за фалит ще са по-високи от разчета в доклада (238 милиона SKK или 6,3 милиона EUR вместо 204 милиона SKK или 5,3 милиона EUR). Анализът на цифрите от юни 2004 г. би позволил да се направи заключението, че вероятните приходи от продажбата на активите на бенефициера при процедура за фалит ((275 милиона SKK; 7,2 милиона EUR) биха били по-високи от предложеното в споразумението, както и че данъчните органи следва да упражнят правото си на вето и да отхвърлят предложението, като по този начин се прекрати споразумението. И отново, Комисията посочва, че горните резултати са получени посредством допусканията и методологията на „EKORDA“.
(93)
Комисията, обаче, не може да приеме използваната от „EKORDA“ методология и не счита допусканията на бенефициера за надеждни. Това заключение е в тон със съмненията на словашките власти, описани в подточки 60 и 65.
(94)
Като начало, „EKORDA“ не пояснява никъде в доклада си как е определила трите процента при ликвидация. Целта на процентите при ликвидация е да се изчисли остатъчната стойност на активите, продадени при производство по ликвидация, като се отчита естеството на продажбата, напр. активите са продадени поотделно, при ограничения във времето и др. Следователно се допуска, че стойността на активите чрез продажба при ликвидация обикновено е по-ниска от счетоводната стойност в зависимост от вида на активите. Процентът при ликвидация е процентният дял от стойността на активите при ликвидация спрямо счетоводната стойност.
(95)
Освен това, процентът при ликвидация на дълготрайните активи, а именно 45 %, също изглежда твърде малък. Според бенефициера стойността на заложените в полза на данъчните органи активи е възлизала на 194 милиона SKK (31). Тази стойност, според бенефициера, отразява цената, изчислена от независими експерт-оценители в края на 2003 г. - началото на 2004 г. От гледна точка на Комисията подобна „оценка на експерт-оценител“ следва да отразява общата стойност на въпросния актив, т.е. цената, на която може да бъде продаден на пазара в определено време. Следва да се припомни, че експертната стойност на тези активи е изчислена с цел да се установи тяхната стойност като гаранция за словашките власти срещу отсроченото плащане на данъчни задължения от бенефициера, както се изисква от разпоредбите на Закона за данъчната администрация. От доклада на „EKORDA“ не става ясно защо приходите от продажбата на дълготрайни активи при фалит биха възлизали само на 45 % от счетоводната им стойност от 205 милиона SKK, докато самият бенефициер оценява въпросните активи много по-високо.
(96)
В отговор на аргумента на бенефициера, че би било трудно да се намери купувач, тъй като повечето от заложените машини се използват изключително в производството на спирт и спиртни напитки, безалкохолни напитки или консервени продукти, Комисията има следните две забележки. Първата е, че според нея, така наречената „оценка на експерт-оценител“ на заложеното недвижимо имущество е 105 милиона SKK, което само по себе си е повече от прогнозираните от „EKORDA“ приходи (92 милиона SKK). Втората е, че сегашното развитие на предприятието показва, че някои от тези производствени активи бързо са намерили потребител в лицето на „Old Herold“ s.r.o. В действителност, след като бенефициерът е изгубил лиценза си за производство на спирт и спиртни продукти, неговите производствени активи са отдадени под наем на „Old Herold“. Следователно се оказва, че е имало незабавен интерес от конкурент към въпросните производствени активи.
(97)
Що се отнася до стоковата наличност, словашките власти считат, че процентът при ликвидация следва да е по-висок от 20 %.
(98)
През 2004 г. бенефициерът е успял да получи 110 милиона SKK от продажбата на складова наличност (виж подточка 35), т.е. повече от 50 % от счетоводната стойност на складовата наличност, на която „EKORDA“ основава оценката си. Това е сериозен знак, че процентът при ликвидация от 20 % е силно занижен. Промените в счетоводния баланс за 2004 г. относно стойността на складовата наличност поддържат това заключение. Освен това самият бенефициер оценява в бизнесплана си приходите от продажбата на стокова наличност през периода март-май 2004 г. на 110 милиона SKK (виж подточка 35). В „EKORDA“ не са се съобразили с тази оценка. Накрая, самата стопанска дейност на бенефициера подсказва, че стоковата наличност включва крайни продукти или полуготови продукти, които могат лесно да бъдат реализирани пред дистрибутори или потребители, което е в подкрепа на използването на по-висок процент при ликвидация.
(99)
Комисията счита, че процентът при ликвидация на стокова наличност следва да е 52 %. Тази цифра се основава на разчета на бенефициера за приходите, които би получил от продажбата на стокова наличност за целите на финансиране на споразумението (т.е. 110 милиона SKK). Отчитайки счетоводната стойност по това време (209 милиона SKK), единственият възможен процент при ликвидация на стокова наличност е най-малко 52 % (52 % от 209 милиона прави 110 милиона SKK).
(100)
Относно краткосрочните вземания, в „EKORDA“ са използвали двойно коригиране. Първо са коригирани спрямо счетоводната си стойност с 59 % (счетоводната стойност е 166 милиона SKK, а стойността, използвана в изчисленията на „EKORDA“, е 98 милиона SKK), а след това е използван и ниския процент при ликвидация от 20 %. Тази методология може да се постави под въпрос. Коригирането на счетоводната стойност на вземания може да бъде приемливо с цел отразяване на действителната им стойност в определен период от време. От „EKORDA“, обаче, нямат никакво обяснение защо приемат, че приходите при фалит/ликвидация биха били само една пета (20 милиона SKK) от сумата, която самият бенефициер счита, че може да получи от длъжниците си (98 милиона SKK).
(101)
Счетоводната стойност на краткосрочните вземания въз основа на цифрите от март 2004 г. (166 милиона SKK) е била коригирана на 98 милиона SKK от „EKORDA“, заради несъбираеми или нискокачествени вземания. Освен това, обаче, в „EKORDA“ прилагат процент при ликвидация от едва 20 % към коригираната счетоводна стойност. Ако 59-те % на „EKORDA“ за коригиране на счетоводната стойност на краткосрочните вземания се приложат към счетоводната стойност въз основа на цифрите от юни 2004 г. (63 милиона SKK), резултатът е 37 милиона SKK. Съгласно предоставената от словашките власти информация, обаче, са налице подлежащи на принудително изпълнение вземания от 63 милиона SKK. Поради тази причина е съмнително дали всъщност коригирането на тяхната счетоводна стойност е необходимо.
(102)
Във всеки случай няма очевидна причина, поради която ликвидационната стойност да е дори по-ниска от коригираната стойност. Поради това Комисията счита, че очакваните приходи от краткосрочните вземания със сигурност не са по-малки от коригираната стойност от 37 милиона SKK.
(103)
Предвид горното, Комисията направи корекции в разчетите на „EKORDA“ и извърши нова оценка, като използва цифрите от юни 2004 г. Тази оценка ясно показва, че вероятните приходи от продажбата на активите на бенефициера при процедура за фалит биха били много по-високи от прогнозираните в доклада на „EKORDA“. Таблицата по-долу представя обобщение на цифрите.
Таблица 5
Сравнение на вероятните приходи от продажбата на активите на бенефициера при процедура за фалит
Стойности на „EKORDA“ в съпоставка с коригираните стойности на Комисията (в милиони SKK)
EKORDA
(31.3.2004 г.)
Корекция
(17.6.2004 г.)
Счетоводна стойност
Приходи
Счетоводна стойност
Приходи
Дълготрайни активи
205
92
200
194 (32)
Стокова наличност
209
42
84
43 (33)
Краткосрочни търговски вземания
98 (34)
20
63
37 (35)
Парични средства в брой
50
50
161
161
Общо
562
204
508
435
(104)
Разходите при процедура за фалит, съгласно бележките на бенефициера в решението за откриване, следва да представляват 18 % от очакваната стойност на постъпленията от продажбата на активите на бенефициера в тази процедура. Това, според бенефициера, е подходящ процент предвид доклада на Световната банка от 2004 г. (36). Следователно, при прилагане на този процент спрямо коригираната от Комисията стойност на вероятните приходи от продажбата на активите на бенефициера, разходите за процедурата за фалит биха възлезли на 78,3 милиона SKK. Когато тази сума се приспадне от коригираните приходи от продажбата на активите на бенефициера, резултатът е по-висок от сумата, получена от данъчните органи по споразумението (435 милиона 78,3 милиона = 356,7 милиона; сумата, договорена по споразумението, възлиза на 224,3 милиона SKK).
(105)
Както се посочва в таблица 5, вероятните приходи от продажбата на активите на бенефициера са 435 милиона SKK. Като се има предвид, че данъчните органи биха получили почти 100 % от приходите от продажбата (37), и дори да се допуснат разходи във връзка с фалита в размер до 18 % от тези постъпления съгласно твърдението на бенефициера, данъчните органи все пак биха получили 132,4 милиона SKK повече отколкото по споразумението.
(106)
Освен това, при прилагане на много ниските проценти при ликвидация на „EKORDA“ спрямо стойността на активите на бенефициера към юни 2004 г., вероятните приходи от продажбата на тези активи (след приспадане на разходите от 18 % във връзка с процедурата за фалит) биха били 225,5 милиона SKK, което е повече от сумата, договорена от данъчния орган по споразумението (38).
(107)
Накрая следва да се отбележи, че словашките власти не са съгласни с твърдението на бенефициера, че данъчните органи са разполагали с доклада на „EKORDA“ преди срещата на кредиторите от 9 юли 2004 г. и по този начин са могли да го използват като база за своето решение. Данъчните органи, обаче, наистина са разполагали с резултатите от своя собствена проверка от юни 2004 г., които показват, че „Frucona“ е притежавала значителни активи, както се посочва в таблица 3. Въз основа на тези данни в писмо от 6 юли 2004 г., което е изпратено от Данъчна дирекция на Словашката република до подчинените ѝ данъчни органи, се посочва, че последните не трябва да приемат споразумението, предложено от бенефициера, тъй като е неблагоприятно за държавата.
(108)
Представените от бенефициера доклади на останалите експерти не отговарят на стандартите, необходими да се докаже, че е изпълнен критерият за частния кредитор. По-конкретно, в никой от докладите не се посочва базата (която в някои от случаите е изключително ниска), използвана за установяване на процентите при ликвидация. Освен това, може да се отбележи, че по отношение на доклада на госпожа Кохова, чиито заключения се различават съществено от тези на „EKORDA“, не е ясна целта на този доклад, нито обхванатият период, нито допусканията, на които се основава. Докладът на синдика, госпожа Холовачова, посочва само, че по принцип процедурата по споразумение е по-изгодна за кредиторите отколкото процедурата за фалит. Следователно, информацията в тези два доклада не може да се използва нито за да подкрепи, нито за да отхвърли твърдението на бенефициера, че е издържан тестът за частен кредитор в пазарни условия.
(109)
В допълнение на това, що се отнася до аргументите във връзка с продължителността на процедурата за фалит, обстоятелствата на този случай трябва да бъдат взети предвид при разглеждането на евентуалните последствия от продължителността на процедурата за фалит върху процеса на вземане на решение от страна на хипотетичен частен кредитор.
(110)
Фактът, че държавата е в привилегировано положение спрямо останалите кредитори поради факта, че нейните вземания са обезпечени с дълготрайни активи на бенефициера, е друг важен аспект в този случай. По делото HAMSA съдът потвърди, че статутът на обезпечен кредитор е факторът, който следва да бъде взет предвид при прилагане на критерия за частния кредитор (39). В съответствие с параграф 31, алинея 1, буква е) от Закона за фалитите, претенциите на отделен кредитор могат да бъдат удовлетворени по всяко време в хода на процедурата по фалит от продажбата на обезпечените активи. Следователно, по отношение на заложените в полза на данъчните органи активи продължителността на процедурата по фалит като цяло е без значение според Комисията, тъй като тези претенции биха могли да бъдат удовлетворени независимо от хода на тази процедура.
(111)
По-конкретно, дори да вземат определената от бенефициера стойност на обезпечените активи, данъчните органи биха получили удовлетворение на ранен етап посредством продажбата на обезпеченията в размер на най-малко 194 милиона SKK или 86 % от предложената в споразумението с кредиторите сума. Само ако е съществувала някаква възможност да не получат пълния размер по споразумението, данъчните органи е трябвало да обмислят дали си заслужава да изчакат края на процедурата за фалит. Освен това, при окончателното разпределение данъчните органи биха получили около 99 % от приходите от продажбата на останалите активи (185 милиона SKK при най-лошия сценарий, т.е. прилагане на процентите при ликвидация, определени от „EKORDA“; виж таблица 4). На данъчните органи би следвало да е било ясно, че възстановените вземания в резултат на това биха били доста над сумата, която се предлага по споразумението, и че само за малка част от тази сума в сравнение със сумата по споразумението би се наложило изчакване.
(112)
Следователно може да се направи заключението, че информацията относно продължителността на процедурата за фалит в Словакия нямаше да повлияе съществено на решението на хипотетичен частен кредитор.
(113)
Освен това във всеки случай при приемането на споразумението бенефициерът е имал: i) много малък брой кредитори и ii) активи, чиято ликвидационна стойност е по-висока от сумата, договорена с държавата по споразумението (както е показано в таблица 5, вероятните приходи от продажбата само на необезпечени активи са 241 милиона SKK).
(114)
Броят на кредиторите, участващи в споразумението, е малък - само пет. От тези петима кредитори четирима са частни и техният дял от общите вземания е едва 0,6 % (3 797 608 SKK от 644 166 949 SKK), както е показано в таблица 2. Следователно държавата е най-големият кредитор с 99,4 % от общите вземания. Подобни обстоятелства биха намалили значително риска от несъгласие между кредиторите и от последващо производство и следователно биха довели до съкращаване на продължителността на процедурата за фалит.
(115)
Що се отнася до аргумента на бенефициера, въз основа на доклада на Световната банка за условията за бизнес, наречен „Осъществяване на бизнес през 2004 г.“, в който се твърди, че процедурата за фалит в Словакия продължава средно 4,8 години, следва да се отбележи, че в доклада се цитира общият показател „закриване на предприятие“, който измерва общото време на процедурата за фалит, както и правомощията на съда при процедура за фалит. Тази продължителност не е непременно същата като средната продължителност на процедурата за фалит. Самите власти в Словакия изразиха становището, че предвид обстоятелствата на този случай, продължителността на процедурата за фалит би била по-кратка от средната (виж подточка 60). Тази оценка от страна на словашките власти е особено уместна предвид факта, че въпросната процедура ще се проведе съгласно правото и практиката в сферата на фалитите в Словакия. Освен това, самото словашко правителство е кредитор на бенефициера.
(116)
В допълнение, продължителността на процедурата за фалит в представените от бенефициера доклади варира значително от две до над шест години (40). Ето защо оценките на продължителността на процедурата за фалит в Словакия, които бенефициерът е представил на Комисията, са обобщени и не отчитат спецификите на въпросния случай. Някои от тях са приблизителни и до известна степен не съответстват една на друга.
(117)
Що се отнася до конкретния пример със словашкото дружество в същия сектор като бенефициер, чиято процедура за фалит е продължила над пет години, следва да се отбележи, че бенефициерът не е успял да покаже по какъв начин този пример е свързан с този случай и по-специално дали дружеството е било в същото или в много сходно правно и материално положение като бенефициера (41). Предвид факта, че бенефициерът е имал един голям кредитор с привилегирован статут - държавата, и редица активи със значителна стойност, процедурата за фалит в случая с бенефициера би могла да приключи сравнително бързо и по този начин да бъде предпочетена от най-големия кредитор - държавата.
(118)
На последно място, дори да допуснем, че процедурата за фалит би продължила от четири до пет години, както твърди бенефициерът, разликата между сумите, които вероятно ще бъдат възстановени, и сумите, договорени при споразумението, е толкова голяма, че продължителността на тази процедура не би играла важна роля при решението на частен кредитор дали да приеме споразумението или не. Предвид сконтовия процент от 5.14 % (42), текущата стойност на бъдещите парични потоци в размер на 356,7 милиона SKK дори след пет години е 277,6 милиона SKK, т.e. доста над договорената при споразумението сума. При такива условия процедурата за фалит би трябвало да отнеме над 9 години, за да може текущата стойност да бъде по-ниска от сумата, договорена при споразумението. Толкова дълга ликвидационна процедура не би била счетена за вероятна в този случай от никой частен оператор на пазара. Освен това, текущата стойност на общата сума, която следва да бъде възстановена, би нараснала допълнително, ако се вземе предвид фактът, че вероятно значителна част от задължението е щяла да бъде погасена по-рано чрез продажбата на обезпечените активи (вж. подточка 111111).
(119)
Въз основа на наличните доказателства може да се стигне до заключението, че частен кредитор не би сключил споразумение при условията, договорени от данъчните органи в този случай. Предвид факта, че данъчните органи могат да бъдат удовлетворени като отделен кредитор във всеки един момент в хода на процедурата за фалит и освен това да получат над 99 % от приходите, разпределени между останалите кредитори (поради размера на иска им в сравнение с останалите кредитори), може да се заключи, че почти целият размер на приходите, получени при процедурата за фалит, ще бъде за данъчните органи и, както беше посочено по-горе, би бил повече от сумата, договорена при споразумението между кредиторите.
2.2. Сравнение между споразумение с кредиторите и принудително събиране на данъци
(120)
За разлика от частните кредитори, данъчният орган е разполагал с възможност да даде ход, по своя инициатива, на процедура по принудително събиране на данъчни задължения, като пристъпи към разпродажба на недвижимите имоти, машините или предприятието като цяло. По смисъла на цитираната в подточка 82 по-горе съдебна практика няма доказателства в подкрепа на факта, че данъчният орган е обмислил този вариант и е стигнал до заключението, че той не би бил толкова изгоден колкото сключването на споразумение.
(121)
Във всеки случай, Комисията счита за неуместен аргумента на бенефициера, че процедурата по споразумение предпазва предприятието от принудително събиране на данъчни задължения. Както потвърждават словашките власти, принудителното събиране на данъчни задължения е било действителна опция за данъчните органи, било преди да се даде ход на процедурата по споразумение, било след ветото на данъчния орган на предложеното споразумение. Следователно, при прилагане на теста за частен кредитор в пазарни условия тази възможност следва да се отчете. Бенефициерът не сравнява предложеното споразумение с възможния резултат при принудително събиране на данъци.
(122)
Комисията използва за основа на своя анализ данните, предоставени от бенефициера и от словашките власти. В този контекст следва да се отбележи, че словашките власти са потвърдили, че залогът в полза на данъчните органи възлиза на 397 милиона SKK, както е посочено в решението за даване на ход на официалната процедура по разследване. Тази стойност е изведена от счетоводството на бенефициера. От своя страна, бенефициерът твърди, че стойността на заложените активи по „оценка на експерт-оценител“ възлиза на 194 милиона SKK (виж подточка 22). За Комисията не е задължително да установи коя от посочените стойности е вярна, но тя може да направи следните заключения.
(123)
Първо, залогът компенсира отсроченото плащане на данъчни задължения от бенефициера, както се изисква от разпоредбите на Закона за данъчната администрация. Ако стойността на активите на бенефициера наистина възлиза само на половината от залога, както излиза от предоставеното от бенефициера експертно становище, то тогава обезпечението, изисквано от държавата за това отсрочване, е недостатъчно. При това положение, допуснатото от данъчните органи отсрочване на плащането на данъчни задължения между ноември 2002 г. и ноември 2003 г., възлизащо общо на 477 милиона SKK, по всяка вероятност не е издържало теста за частен кредитор в пазарни условия. За целите на разясняване на настоящия случай, за Комисията не се налага да определя дали тези мерки не представляват държавна помощ. Може само да се отбележи, че ако по-ранните отсрочени плащания представляват държавна помощ, не може да се счита, че е спазен принципът на частния кредитор в пазарни условия, когато тези отсрочени суми са опростени (частично) на по-късен етап.
(124)
Второ, дори предоставените от бенефициера по-ниски стойности да бъдат приложени при изчисляване на приходите от процедура по принудително събиране на данъци, частният кредитор в пазарни условия би предпочел тази процедура пред процедурата по споразумение, ако е имал възможност.
(125)
При процедура по принудително събиране на данъци данъчните органи имат право да продадат направо активите на длъжника (вземания и други краткотрайни активи, движими и недвижими активи). В момента, когато данъчните органи гласуват в полза на споразумението, бенефициерът разполага със стокова наличност на стойност 43 милиона SKK, изискуеми вземания на стойност минимум 37 милиона SKK и парични средства в брой - 161 милиона SKK (виж подточка 5). Следва да се отбележи, че само стойността на тези краткотрайни активи (241 милиона SKK; 6,3 милиона EUR) (43) надвишава приходите, предложени по споразумението (224,3 милиона SKK; 5,93 милиона EUR). Освен тях, бенефициерът е разполагал с други активи, чиято стойност е била минимум 194 милиона SKK.
(126)
Освен това при процедурата по принудително събиране на данъци няма да се плащат административни такси, както би било при фалит. Това е процедура, на която данъчните органи дават ход и която управляват, така че може да се очаква, че ще приключи бързо.
(127)
Поради това Комисията заключи, че процедурата по принудително събиране на данъци би довела до по-висок приход отколкото споразумението.
2.3. Допълнителни доказателства
(128)
Комисията взема под внимание писмото, предоставено от словашките власти, изпратено от директора на Данъчна дирекция до подчинения му директор на въпросната данъчна служба (виж подточка 63). Писмото ясно показва, че Данъчна дирекция (която е влязла преди това в пряк контакт с бенефициера) се противопоставя на споразумението и изрично дава указания на местния данъчен орган да не гласува за споразумението. Посочената причина в писмото е, че предложеното споразумение е „неизгодно“ за държавата.
(129)
Словашките власти също така показаха, че в началото на 2004 г. Министерството на финансите е издало ясни инструкции към данъчните органи да не приемат предложения, включващи опрощаване на данъчни задължения, респективно вземания (44). Този избор е свързан с изменението на Закона за данъчната администрация от 1 януари 2004 г., за да се укрепи дисциплината при събиране на данъчните задължения.
(130)
Освен това следва да се отбележи, че самият данъчен орган е подал жалба срещу споразумението още на 2 август 2004 г., т.е. по-малко от месец след договаряне на споразумението.
(131)
Бенефициерът твърди, че данъчните органи са оповестили съгласието си за споразумение още преди бенефициерът да даде ход на процедурата. Комисията счита, че представените от бенефициера доказателства сочат тъкмо противното. В писмо от 3 февруари 2004 г. до бенефициера директорът на данъчния орган пише, че макар по принцип да не се противопоставя на процедурата по споразумение, не е съгласен с предложението на бенефициера за споразумение, при което се изплащат само 35 % от данъчните задължения.
(132)
Въз основа на това доказателство, Комисията не може да заключи нищо друго, освен че словашките власти са против споразумението, предложено от бенефициера, и са били против него преди даване ход на процедурата по споразумение на 8 март 2004 г., преди гласуването на кредиторите на 9 юли 2004 г. и след като съдът е одобрил споразумението.
(133)
Бенефициерът твърди, че следва да се отчитат дългосрочни последици, като например продължаване на данъчните приходи за държавата (виж подточка 52).
(134)
Първо трябва да се отбележи, че тестът за частен кредитор в пазарни условия се различава от теста за частен инвеститор в пазарни условия. Докато частният инвеститор в пазарни условия е в състояние да реши дали да влезе в отношения с определено предприятие и ще се ръководи при вземане на това решение от дългосрочни стратегически цели, за да получи подходяща възвръщаемост на инвестицията си (45), то „частният кредитор в пазарни условия“, оказал се в отношения с неплатежоспособно предприятие по реда на търговското или гражданско право, ще се стреми да получи суми, които длъжникът вече му дължи (46), при възможно най-изгодни условия относно изплащания размер и времева рамка. Следователно мотивацията на хипотетичния частен кредитор в пазарни условия и частен инвеститор в пазарни условия ще е различна. Затова и по принципа на правния прецедент са определени два отделни теста за тези две ситуации.
(135)
На второ място, по използваната аналогия с кредитора - доставчик е важно да се отбележи, че по природа неговите вземания и вземанията на държавата се различават фундаментално. Тъй като отношенията на доставчик с неплатежоспособно предприятие са изключително договорни, той може да претърпи действителни загуби от изгубения стопански контрагент. Ако неплатежоспособното предприятие се ликвидира или продаде, доставчикът ще трябва да търси нов клиент или да се договаря с новия собственик. Рискът се увеличава, когато доставчикът е в голяма зависимост от неплатежоспособното предприятие. Такъв кредитор със сигурност трябва да прецени бъдещето. За разлика от него, отношенията на държавата с неплатежоспособни предприятия се основават на гражданското право и следователно не зависят от волята на едната или другата страна. За всеки един нов собственик, влязъл във владение на активите на ликвидирано предприятие, данъчните задължения възникват автоматично, както и плащането им. Освен това държавата никога не зависи само от един единствен данъкоплатец. Накрая, най-важното е, че държавата не се ръководи от гарантиране на печалба при събиране на вземанията и не действа на търговски принцип и с търговски съображения. Затова цитираната аналогия не е добре обоснована.
(136)
Комисията заключава, че положението на държавата в настоящия случай не може да се сравнява с положението на хипотетичен частен инвеститор в пазарни условия или с това на хипотетичен зависим от пазарните условия кредитор. Във всеки случай загубата на бъдещи данъчни приходи не може да бъде отчитана при прилагане принципа на частния кредитор в пазарни условия (47).
(137)
На последно място, от прегледа на данъчните задължения, представени от бенефициера, се вижда, че голямата част данъци, изплатени от бенефициера след 1995 г., са косвени данъци (акцизни сборове и ДДС). Тъй като тези данъци се плащат от крайния потребител, ликвидацията на бенефициера не би оказала никакво влияние върху събирането им, тъй като потребителите ще продължават да купуват обложените продукти (в този случай основно спирт и спиртни напитки) от други производители. Следователно аргументът на бенефициера за отчитане на значителни бъдещи данъчни загуби не е убедителен.
(138)
Комисията заключава, че никое от другите доказателства, представени от бенефициера, не показва, че то би повлияло на поведението на хипотетичния частен кредитор. Следователно, нищо в този раздел не променя оценката на Комисията по отношение на поведението, което се разглежда в раздел 2.1 или раздел 2.2.
2.4. Заключение
(139)
Въз основа на изложените доказателства Комисията заключава, че в този случай не са изпълнени изискванията на теста за частен кредитор в пазарни условия, както и че държавата е предоставила на бенефициера предимство, което последният не би бил способен да получи в пазарни условия.
(140)
На тези основания Комисията счита, че опрощаването на задълженията, договорено от местните данъчни органи съгласно споразумението, представлява държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС.
3. СЪВМЕСТИМОСТ НА ПОМОЩТА: ДЕРОГАЦИЯ ПО РЕДА НА ЧЛЕН 107, ПАРАГРАФ 3 ОТ ДФЕС
(141)
Основната цел на мярката държавна помощ е да се помогне на предприятие в затруднение. В такъв случай, ако са спазени съответните условия, се допуска кандидатстване за дерогация по реда на член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС, който допуска разрешаване на помощите, които имат за цел да улеснят развитието на някои икономически дейности или на някои икономически региони, доколкото тези помощи не засягат по неблагоприятен начин условията на търговия до степен, която противоречи на общия интерес.
(142)
С оглед стопанските дейности, включени в портфейла на бенефициера, Комисията прецени дали в този случай се прилагат специалните правила за селско стопанство. Като отчита информацията за оборота на бенефициера, предоставена от словашките власти, в решението си да даде ход на официална процедура по разследване Комисията заключи, че повечето продукти на бенефициера не попадат в обхвата на Приложение I към ДФЕС и следователно за тях се прилагат общите норми за държавна помощ.
(143)
В бележките си по решението за ход на производство бенефициерът оспорва данните за оборотите му, предоставени предварително от словашките власти (виж таблица 1), но не оспорва решението на Комисията да обоснове оценката си на общите норми за държавна помощ. Без да се впуска в определение дали посочените данни от бенефициера са точни (48), Комисията провери, дали заключенията ѝ, изложени по-горе, са обосновани в светлината на така предоставените данни. Комисията заключи, че голямата част от оборота на бенефициера се дължи на продукти, които не попадат в обхвата на Приложение I към ДФЕС. Следователно за него се отнасят общите норми за държавна помощ, а не конкретните за отделен отрасъл.
(144)
Оздравителните програми и помощта за преструктуриране са регламентирани в насоките на Комисията за държавна помощ за оздравяване или преструктуриране на предприятия в затруднение (49) („нови насоки“), заменящи предходния текст, приет през 1999 г. (50) („насоки от 1999 г.“).
(145)
Преходните разпоредби на новите насоки предвиждат, че те се прилагат при оценка на всяка една помощ за оздравяване или преструктуриране, отпусната без разрешение от Комисията (незаконна помощ), когато част или цялата помощ е отпусната след 1 октомври 2004 г., датата на публикуване на новите насоки в Официален вестник на Европейския съюз (точка 104, първа алинея). Когато обаче въпросната помощ е отпусната незаконно преди 1 октомври 2004 г., разследването ще се провежда на основание прилаганите препоръки към датата на отпускане на помощта (точка 104, втора алинея).
(146)
Одобрението на споразумението от страна на данъчния орган е с дата 9 юли 2004 г. и е влязло в сила на 23 юли 2004 г. Това означава, че незаконната помощ е отпусната преди 1 октомври 2004 г. Следователно за тази помощ се прилагат насоките от 1999 г., които са били приложими към датата на отпускане на помощта.
(147)
Бенефициерът е средно предприятие по смисъла на Регламент на Комисията (ЕО) № 70/2001 относно прилагане на членове 87 и 88 от Договора за ЕО към държавна помощ за малки и средни предприятия (51).
3.1. Допустимост на предприятието
(148)
По реда на точка 5, буква в) от насоките от 1999 г., едно предприятие се приема, че е в затруднение, когато отговаря на критериите на вътрешното държавно законодателство за подлагане на процедура по колективна несъстоятелност.
(149)
Бенефициерът е страна по процедура за споразумение, която се прилага за предприятия в неплатежоспособност, според определението в Закона за фалитите. Следователно има право на оздравителна програма или помощ за преструктуриране.
3.2. Оздравителна програма
(150)
Оспорваната мярка бе първоначално описана от словашките власти като оздравителна програма. В съответствие с насоките от 1999 г. Комисията изрази съмнения за съвместимостта на тази помощ с оздравителна програма на основание заключенията от Част III по-горе.
(151)
Нито словашките власти, нито бенефициерът предоставиха коментари по тези съмнения. В това отношение на Комисията не бяха предоставени нови факти.
(152)
Тъй като цитираните съмнения не са били разсеяни, Комисията заключава, че тази помощ не отговаря на оздравителна програма по смисъла на насоките от 1999 г.
3.3. Помощ за преструктуриране
(153)
На основания, изложени в Част III, Комисията изрази съмнения относно съвместимостта на тази помощ с помощ за преструктуриране по смисъла на насоките от 1999 г.
(154)
Комисията отбелязва, че словашките власти, които имат задължението докажат съвместимостта на държавната помощ с вътрешния пазар, не са представили нови факти в подкрепа на това заключение. Комисията разгледа внимателно бележките, предоставени от бенефициера.
3.3.1. Възстановяване жизнеността на предприятието в дългосрочен план
(155)
Според насоките от 1999 г. отпускането на помощ за преструктуриране се обвързва и зависи от изпълнението на постижим и последователен план за преструктуриране с цел възстановяване жизнеността на предприятието в дългосрочен план. Държавата членка се обвързва с този план, който задължително се одобрява от Комисията. Когато предприятие не приложи този план, действията му се разглеждат като злоупотреба с помощ.
(156)
По същество, планът за преструктуриране се изготвя така, че да позволи на бенефициера да възстанови жизнеността си в дългосрочен план за разумен срок от време и въз основа на реалистични допускания за бъдещите му работни условия. Планът описва условията, при които са възникнали затрудненията на бенефициера, и подходящите мерки за справяне с тези трудности. Операциите по преструктуриране не могат да се ограничават само до финансова помощ, предназначена да компенсира лоши кредити и минали загуби, без да обръща внимание на причините за затрудненията.
(157)
За предприятия, работещи в подпомагани райони, и за малки и средни предприятия насоките от 1999 г. уреждат по-гъвкаво спазване на условията по разрешаване на помощ, особено по отношение на прилагането на компенсиращи мерки и съдържанието на мониторинговите доклади. Независимо от това, тези предприятия не се освобождават от изискването да съставят план за преструктуриране, нито държавата членка - от задължението да постави като условие за отпускане на помощ за преструктуриране изпълнението на план за преструктуриране.
(158)
След даване на ход на официалната процедура по разследване словашките органи потвърдиха, че бизнеспланът, който бенефициерът е бил задължен да състави като условие за откриване на процедура по споразумение, е разглеждан само от компетентния съд, т.е. не и от отпускащия помощ орган, като нито съдът, нито данъчните органи са следели за изпълнението на плана.
(159)
Противно на това твърдение, бенефициерът твърди, че данъчните органи са проучили в каква степен въпросният бизнесплан може да възстанови жизнеността на предприятието в дългосрочен план преди да одобрят споразумението, но не е представил никакво доказателство в подкрепа на това твърдение.
(160)
Освен това бенефициерът твърди, че отсъствието на официален план за преструктуриране е без значение при оценка ex post за отпусната помощ от Комисията, тъй като Комисията вече може да се увери, че бенефициерът действително е възстановил жизнеспособността си. Според бенефициера, официален план за преструктуриране може да се изисква само при оценка ex ante, за която могат да се прилагат само насоките от 1999 г.
(161)
Тази аргументация не е правилна. Насоките от 1999 г. се отнасят до оценка на съвместимостта както на законна, така и на незаконна помощ. Условието преструктуриращата помощ да е подчинена на създаване на обоснован план за преструктуриране е в сила при всяка една оценка. Комисията извършва оценката си въз основа на наличната информация към момента на отпускане на помощта.
(162)
Може да се заключи, че като отпускащ помощта орган данъчният орган не е имал възможността да оцени план за преструктуриране и да постави като условие за опрощаване на вземанията си надлежния мониторинг на този план. Оттук следва, че първото формално условие, което се прилага напълно и при оценка ex post, не е спазено.
(163)
Колкото до същността на бизнесплана, словашките власти не са предоставили информация, която да разсее съмненията на Комисията относно това, че този план представлява действителен план за преструктуриране по реда на насоките от 1999 г.
(164)
Комисията потвърждава заключението си, че е взела решение да открие официална процедура по разследване. Представеният бизнесплан е само план, констатиращ острия проблем на бенефициера с нарастващите му данъчни задължения към държавата. Планът не анализира изобщо обстоятелствата, довели до трудностите на бенефициера, нито финансовото състояние на предприятието по това време и финансовото му бъдеще. Тъй като този анализ отсъства, бенефициерът не предлага никакви конкретни стъпки срещу отделните причини за затрудненията. Единствената подробно описана мярка засяга предложеното финансово преструктуриране чрез споразумението с кредиторите.
(165)
В плана не се упоменава увеличението на собствения капитал на бенефициера, което пък е цитирано от бенефициера като една от мерките по преструктуриране. Нищо в документите не показва, че увеличаването на капитала чрез „Hydree Slovakia“ може да се приеме като мярка, гарантираща, че в дългосрочен план бенефициерът повече няма да прибегне до стратегията си да финансира производството си със средства от неизплатени ДДС и акцизни сборове, което отново да доведе до същите трудности. Словашките власти също потвърждават, че увеличаването на капитала по никакъв начин не намалява риска от повторение на същите финансови трудности. Съмненията стават още по-основателни предвид факта, че увеличението на капитала възлиза общо на 21 милиона SKK, докато преструктурираният дълг е бил 644 милиона SKK.
(166)
Увеличаването на капитала не е доказателство, че пазарът възприема бенефициера като икономически субект, възстановил жизнеспособността си в дългосрочен план. Комисията отбелязва, че независимо от положените усилия, бенефициерът не е получил кредит от частна банка.
(167)
Освен това Комисията отбелязва, че отдаването под наем на производствени мощности на конкурент на бенефициера - „Old Herold“ s.r.o., е ясно мотивирано от факта, че бенефициерът е загубил лиценза си за производство на спирт и спиртни напитки, а не от факта, че това производство е губещо и следователно трябва да се преструктурира. Вярно е, че бенефициерът е имал право да подаде заявление за нов лиценз след финализиране на споразумението, но не го е направил. В същото време обаче, Комисията отбелязва, че бенефициерът продължава да продава продукцията, произведена от „Old Herold“, които използват мощностите и търговската марка на бенефициера, като дори планира да увеличи тези продажби, както е декларирано в счетоводния отчет за периода 29 април - 30 декември 2004 г. Следователно отдаването под наем на тези производствени активи не може да се счита за мярка по преструктуриране, тъй като според всички налични данни не е имало необходимост от преструктуриране на тази част от производството.
(168)
Колкото до останалите мерки, предложени в бизнесплана, съмненията на Комисията си остават в сила. Това са мерки, които се предприемат в нормалния ход на стопанските операции, а не са мерки за рационализиране (напр. продажбата на старо оборудване или превозни средства). Двете предложени структурни мерки (прекратяване на производството на непечеливши безалкохолни продукти и продажба на недвижима собственост) са описани много общо и без конкретно упоменаване на продукти или срокове. Словашките власти потвърждават, че към 10 октомври 2005 г. обявените за продажба недвижими имоти (административна сграда, магазин и почивна станция) не са продадени, т.е. тази планирана мярка не е изпълнена, както е заявено.
(169)
Комбинацията от отсъствие на официален план за преструктуриране и истински анализ на трудностите, мерките за отстраняване на тези трудности и пазарните условия и възможности, водят Комисията до заключението, че представеният от бенефициера бизнесплан не е истински план за преструктуриране по реда на насоките от 1999 г. (52). Следователно, съмненията на Комисията, че бенефициерът е способен да възстанови жизнеспособността на предприятието в дългосрочен план, остават в сила.
3.3.2. Стриктно ограничаване на помощта до възможния минимум
(170)
Макар заключението на Комисията, че при отсъствието на действителен план за преструктуриране съмненията за жизнеспособността на предприятието в дългосрочен план остават в сила, да е достатъчно да се заключи, че въпросната помощ е несъвместима с вътрешния пазар, Комисията ще анализира също така и другия основен критерий от насоките от 1999 г., а именно помощта да е стриктно ограничена до възможния минимум.
(171)
По смисъла на точка 40 от насоките от 1999 г. размерът и интензитетът на помощта са стриктно ограничени до необходимия за преструктурирането минимум, като се отчитат наличните финансови средства на бенефициера. Очакванията са бенефициерът да има значителен принос за преструктурирането, като използва свои средства.
(172)
Разходите по преструктуриране възлизат на общия размер на преструктурирания по споразумението дълг. Бенефициерът е изплатил 35 % от тази сума.
(173)
Словашките власти не дават допълнителни разяснения в отговор на изразените от Комисията съмнения по въпроса. Бенефициерът разяснява как е изплатил оставащия дълг след приемане на споразумението (виж подточки 30-35). Според него собственият му принос възлиза на 231 милиона SKK (6,1 милиона EUR).
(174)
Първо, наличните средства на бенефициера превишават размера на остатъчния след споразумението дълг. Това означава, че помощта не е стриктно ограничена до необходимия минимум.
(175)
По-важното е обаче, че Комисията счита, че предоставеният от „Old Herold“ кредит не може, по смисъла на насоките от 1999 г., да се счита за личен принос на бенефициера. Вземанията представляват постоянен източник за финансиране дейността на предприятието. Това са краткосрочни кредити, които трябва да се изплащат. Само когато доставчиците се ангажират с падеж на плащането по-късно от нормалното, може да се твърди, че предприятието разполага с допълнителни средства за преструктуриране и това отсрочване представлява сигнал, че пазарът вярва във възстановяването на жизнеспособността на предприятието.
(176)
Бенефициерът по никакъв начин не е доказал, че отсрочването на плащането от „Old Herold“ е значително по-дълго от нормалната практика между бенефициера и доставчиците му. Падеж за плащане от 40 дни изглежда стандартна практика, особено като се има предвид, че се прилага за бенефициера след споразумението. По този начин бенефициерът вече не е имал финансови трудности. Самата цел на споразумението е да позволи на бенефициера да се справи с финансовите си проблеми.
(177)
Следователно Комисията заключава, че удълженият падеж на плащане не може да се тълкува като принос към преструктурирането от външни източници.
(178)
Като се приспадне така отсроченото плащане, личният принос на бенефициера по смисъла на насоките от 1999 г. възлиза на 131 милиона SKK (3,4 милиона EUR), което съответства на 20 % от стойността на разходите за преструктуриране.
(179)
Насоките от 1999 г. не указват праг, над който приносът на бенефициера се счита за значителен.
(180)
Като отчита натрупаната практика на Комисията в прилагане на насоките от 1999 г., както и промяната в политиката на Комисията да въведе праг в тази област в насоките от 2004 г. (53), Комисията счита, че принос от 20 % е по-скоро малък. Подобен принос е приемлив по насоките от 1999 г. само ако са изпълнени всички останали условия за одобрение на помощ. Освен това Комисията следва да взема предвид такива критерии като това дали предприятието работи в подпомаган район, в каква степен източниците на финансиране отразяват доверието на пазара, а не само на самия бенефициер и акционерите му, относно дългосрочната жизнеспособност на предприятието или други особености на случая.
(181)
В светлината на изложението, направено по-горе, Комисията не приема, че в настоящия случай приносът на бенефициера е значим. В заключение, съмненията на Комисията дали приносът на бенефициера е значим и дали помощта е стриктно ограничена до необходимия минимум остават в сила.
3.4. Съвместимост на помощта: заключение
(182)
В заключение Комисията счита, че помощта е несъвместима с вътрешния пазар като оздравителна програма или помощ за преструктуриране. Освен това никоя дерогация от ДФЕС не е приложима в този случай.
VII. ЗАКЛЮЧЕНИЕ
(183)
Комисията счита, че Словашката република незаконно е опростила данъчни задължения на „Frucona Košice“ a.s., като е нарушила член 108, параграф 3 от ДФЕС. Тази помощ е несъвместима с вътрешния пазар и с която и да е дерогация от ДФЕС.
(184)
Макар прилагането на решението за опрощаване от данъчните органи да е суспендирано в очакване на решението по настоящото производство, Комисията счита, че предимството за бенефициера е създадено в момента, когато данъчните органи са решили да опростят част от вземанията си и по този начин са предоставили помощта на разположение на бенефициера. Този момент във времето е влизането в сила на споразумението с кредиторите на 23 юли 2004 г. Предимството на бенефициера пред конкурентите му е във факта, че данъчните органи не са наложили принудително изпълнение на данъчните си вземания.
(185)
За да се възстанови положението ex ante, държавната помощ следва да бъде възстановена. Предвид факта, че предимството е предоставено в момента на влизане в сила на споразумението с кредиторите на 23 юли 2004 г., размерът на помощта, която следва да бъде възстановена, е пълният размер на опростената сума съгласно това споразумение.
(186)
Върховният съд на Словашката република обаче е постановил, че просрочените задължения за пътен данък в размер на 424 490 SKK са включени неправомерно в споразумението. В резултат на това общият дълг по споразумението е намален с тази сума, а задълженията към данъчните органи, включени в споразумението съгласно корекциите, възлизат на 640 369 341 SKK.
(187)
Просрочените задължения за пътен данък, за които междувременно се е считало, че са опростени, са изплатени напълно на 2 август 2006 г. Това плащане следва да бъде взето предвид при изчислението на размера на помощта и лихвите по нея, които следва да бъдат възстановени,
ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:
Член 1
Решение 2007/254/ЕО се отменя.
Член 2
Държавната помощ, отпусната от Словашката република на „Frucona Košice“ a.s. и възлизаща на 416 515 990 SKK, е несъвместима с вътрешния пазар.
Член 3
1. Словашката република предприема всички необходими мерки по възстановяване от бенефициера на неправомерно отпуснатата помощ, посочена в член 2, като взема предвид факта, че на 2 август 2006 г. по сметката на местните данъчни органи са изплатени просрочени задължения за пътен данък в размер на 424 490 SKK.
2. Възстановяването влиза в сила незабавно и съобразно процедурата на националното законодателство, при условие че то гарантира незабавно и ефективно изпълнение на решението.
3. Сумата за възстановяване включва лихва за целия период от датата, когато е предоставена на разположение на „Frucona Košice“ a.s., до действителното ѝ възстановяване.
4. Лихвения процент се изчислява по реда на разпоредбите на глава V от Регламент (ЕО) № 794/2004 на Комисията от 21 април 2004 г. относно прилагането на Регламент (ЕО) № 659/1999 на Съвета за установяване на подробни правила за прилагането на член 93 от Договора за ЕО (54). Лихвеният процент се изчислява с натрупване за целия период, упоменат в параграф 3.
Член 4
В срок от два месеца от нотификацията на настоящото решение Словашката република информира Комисията за приетите мерки по прилагането му. Тя предоставя тази информация като използва въпросника от приложението към настоящото решение.
Член 5
Адресат на настоящото решение е Словашката република.
Съставено в Брюксел на 16 октомври 2013 година.
A BIZOTTSÁG HATÁROZATA
(2013. október 16.)
a Szlovák Köztársaság által a Frucona Košice, a.s. részére nyújtott SA.18211. (C 25/2005.) (korábbi NN 21/2005.) sz. állami támogatásról
(az értesítés a C(2013) 6261. számú dokumentummal történt)
(Csak a szlovák nyelvű változat hiteles)
(EGT-vonatkozású szöveg)
(2014/342/EU)
AZ EURÓPAI BIZOTTSÁG,
tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 108. cikke (2) bekezdésének első albekezdésére (1),
miután a fent hivatkozott rendelkezésnek megfelelően felkérte az érdekelt feleket észrevételeik megtételére, és tekintettel a benyújtott észrevételekre (2),
mivel:
I. ELJÁRÁS
1. A BIZOTTSÁG ELŐTTI ELJÁRÁS
(1)
A Bizottsághoz a 2004. október 15-én kelt és 2004. október 25-én iktatott levélben panasz érkezett a Frucona Košice, a.s. részére állítólagosan nyújtott jogellenes állami támogatással kapcsolatban. A panaszos 2005. február 3-án kiegészítő információkat nyújtott be. 2005. május 24-én találkozóra került sor a panaszossal.
(2)
A Bizottság a panaszos által nyújtott információk alapján 2004. december 6-i levelében felkérte Szlovákiát, hogy tájékoztassa a Bizottságot a vitatott intézkedésről. Szlovákia 2005. január 4-én kelt, 2005. január 17-én iktatott válaszlevelében tájékoztatta a Bizottságot arról, hogy a Frucona Košice, a.s. csődegyezséggel összefüggésben esetlegesen jogellenes állami támogatásban részesült, és kérte a Bizottságot, hogy e támogatást nehéz pénzügyi helyzetben lévő vállalkozásnak nyújtott megmentési támogatásként engedélyezze. Szlovákia 2005. január 24-én kelt, 2005. január 28-án iktatott levelében kiegészítő információkat nyújtott be. A Bizottság 2005. február 9-én kelt levelében kiegészítő információkat kért, amelyre a 2005. március 4-i, 2005. március 10-én iktatott levélben kapott választ. 2005. május 12-én találkozóra került sor a szlovák hatóságokkal.
(3)
A Bizottság 2005. július 5-i levelében értesítette Szlovákiát, hogy a támogatásra vonatkozóan az EUMSZ 108. cikkének (2) bekezdése szerinti eljárás megindításáról határozott.
(4)
Az eljárás megindításáról szóló bizottsági határozatot közzétették az Európai Unió Hivatalos Lapjában (3). A Bizottság felkérte az érdekelt feleket, hogy az intézkedéssel kapcsolatban nyújtsák be észrevételeiket.
(5)
A szlovák hatóságok 2005. október 10-i, 2005. október 17-én iktatott levelükben nyújtották be észrevételeiket. A Bizottság az egyik érdekelt fél (a kedvezményezett) észrevételeit a 2005. október 24-én kelt, 2005. október 25-én iktatott levélben kapta meg. Továbbította őket Szlovákiának, amely lehetőséget kapott a reagálásra; Szlovákia észrevételeit 2005. december 16-án kelt, 2005. december 20-án iktatott levelében tette meg. A kedvezményezettel való találkozóra, amelyen lehetőséget kapott arra, hogy nyilatkozzon beadványáról, 2006. március 28-án került sor. Szlovákia 2006. május 5-én kelt, 2006. május 8-án iktatott levelében kiegészítő információkat nyújtott be.
(6)
A Bizottság 2006. június 7-én visszafizettetési határozatot (4) fogadott el. Ezt követően a határozat végrehajtására vonatkozóan a szlovák hatóságokkal való kapcsolattartás során a Bizottság tájékoztatást kapott a csődegyezségbe bevonni kívánt összegre irányuló nemzeti bírósági eljárás eredményéről. A kapott tájékoztatást figyelembe kell venni ebben a határozatban.
2. A TÖRVÉNYSZÉK ELŐTTI ELJÁRÁS
(7)
A Frucona Košice, a.s. 2007. január 12-én az Európai Unió Törvényszéke előtt fellebbezési eljárást kezdeményezett a határozat ellen, amelyben vitatta többek között az adósságleírás állami támogatásnak minősítését, és azt állította, hogy az megfelel a piacgazdasági hitelező elvének. A T-11/07. sz. ügyben 2010. december 7-én hozott ítéletében a Törvényszék elutasította a felperes érvelését, és helybenhagyta a Bizottság határozatát az alapján, hogy az állam számára a felszámolás előnyösebb lett volna a csődegyezségnél.
3. A BÍRÓSÁG ELŐTTI ELJÁRÁS
(8)
A Frucona Košice, a.s. a Bíróság előtt fellebbezési eljárást kezdeményezett a Törvényszék ítélete ellen, amelyben különösen azt állította, hogy a Törvényszék nem értékelte megfelelően a magánhitelező tesztjének a Bizottság általi alkalmazását, továbbá hogy a Törvényszék megengedhetetlen módon a saját indokolásával próbálta helyettesíteni a Bizottság indokolását a magánhitelező tesztjének alkalmazásával kapcsolatban (C-73/11. P. sz. ügy).
(9)
2013. január 24-én a Bíróság hatályon kívül helyezte a Törvényszék ítéletét. A Bíróság megállapította, hogy a Bizottság egyértelmű értékelési hibát követett el azzal, hogy a magánhitelező tesztjének értékelése során nem vette figyelembe a felszámolás időtartamát, vagy ha figyelembe vette, akkor nem indokolta meg kellőképpen a döntését. A Bíróság az ügyet visszautalta a Törvényszékhez annak érdekében, hogy az határozzon a vállalkozás adó-végrehajtási eljárással kapcsolatos jogalapjáról, amelyre az ítélet nem terjedt ki.
4. AZ EREDETI HATÁROZAT VISSZAVONÁSA
(10)
A Bíróság ítélete alapján a Bizottság ezért indokoltnak tartja 2006. június 7-én hozott eredeti határozata visszavonását és ezzel a határozattal történő helyettesítését annak érdekében, hogy megszüntesse a Bíróság által feltárt hiányosságokat.
II. A TÁMOGATÁS RÉSZLETES LEÍRÁSA
1. A VÁLLALKOZÁS
(11)
A pénzügyi támogatás kedvezményezettje a Frucona Košice, a.s., amely alkoholtermékek, alkoholmentes italok, gyümölcs- és zöldségkonzerv, valamint ecet előállításával foglalkozott. Engedélyének megvonását követően a kedvezményezett beszüntette az alkoholtermékek előállítását. Továbbra is foglakozik viszont alkoholtermékek nagykereskedelmével. A vállalkozás az EUMSZ 107. cikke (3) bekezdésének a) pontja alapján regionális támogatásra jogosult területen található.
(12)
A kedvezményezett a tárgyalt események idején körülbelül 200 személyt foglalkoztatott. A vállalkozás a hivatalos vizsgálati eljárás megindításáról szóló határozathoz fűzött észrevételeiben a Bizottság rendelkezésére bocsátotta a jövedéki adókat és a héát is tartalmazó forgalmi adatait, amelyeket a következő táblázat mutat be.
1. táblázat
Forgalom a termelés különböző szegmenseiben, jövedéki adókkal és héával együtt (SKK)
2002
2003
2004
Ecet
28 029 500
27 605 100
11 513 600
Gyümölcs- és zöldségtermelés
37 112 500
32 584 500
22 696 400
Káposzta
2 878 340
503 030
201 310
Szénsavval dúsított alkoholmentes italok
9 373 800
17 601 600
17 560 100
Szénsavmentes üdítők
2 877 700
6 420 420
7 920 010
Gyümölcslevek - 100 %
51 654 900
43 421 600
22 706 600
Alkoholtermékek
696 193 500
743 962 700
728 837 400
Almabor
1 495 640
106 360
0
Szörp
5 928 100
6 502 920
5 199 540
Egyéb termékek/szolgáltatások
59 476 000
99 635 000
63 680 000
ÖSSZESEN
895 019 980
978 343 230
880 314 960 (5)
(13)
Ezek az adatok jelentősen eltérnek azoktól az adatoktól, amelyeket a Bizottság a szlovák hatóságoktól kapott, és amelyeket a hivatalos vizsgálati eljárás megindításáról szóló határozat tartalmazott (6). A kedvezményezettnek a hivatalos vizsgálati eljárás megindítását követő észrevételeire adott válaszukban a szlovák hatóságok nem vitatták a fenti számok pontosságát. A szlovák hatóságok szerint a kedvezményezett középvállalkozásnak minősül.
2. ALKALMAZANDÓ NEMZETI JOGSZABÁLYOK
(14)
A vitatott intézkedés az adóhátraléknak a Kassai IV. Adóhatóság (a továbbiakban: az adóhatóság) általi leírása a hitelezőkkel kötött csődegyezség keretében. Ezt az eljárást a felszámolási eljárásról és a csődeljárásról szóló 328/91. sz. törvény (a továbbiakban: a csődtörvény) szabályozza.
(15)
A csődeljárás bírósági felügyelet mellett folytatott eljárás, amelynek célja a felszámoláshoz hasonlóan a fizetésképtelen vállalkozások pénzügyi helyzetének rendezése (7). A vállalkozás a felszámolási eljárás során megszűnik, és eszközeit új tulajdonosnak értékesítik. Ettől eltérően a csődeljárásban a fizetésképtelen vállalkozás a tulajdonos változása nélkül folytatja tevékenységét.
(16)
A csődeljárást a fizetésképtelen vállalkozás kezdeményezi. Célja, hogy egyezséget érjen el a hitelezőkkel, amelynek keretében a fizetésképtelen vállalkozás megtéríti adóssága egy részét, a fennmaradó részt pedig leírják. Az egyezséget a felügyelő bíróságnak jóvá kell hagynia.
(17)
Azok a hitelezők, amelyeknek a követelése - például zálogjoggal - biztosított, önálló hitelezőkként lépnek fel. Ahhoz, hogy az egyezségi javaslatot elfogadják, minden önálló hitelező igenlő szavazata szükséges, míg a többi hitelező esetében elegendő a minősített többség. Az önálló hitelezők tehát külön szavaznak, és joguk van a javaslat megvétózásához.
(18)
Az önálló hitelezők privilegizált helyzetben vannak a felszámolási eljárás során is. Az önálló hitelezők követelései a felszámolási eljárás során bármikor kielégíthetők, a biztosított eszközöknek a felszámolási eljárás során történő értékesítéséből származó bevétel pedig kizárólag az önálló hitelezők követeléseinek kielégítésére fordítható. Ha az ilyen értékesítésből nem elégíthetők ki az önálló hitelezők követelései, akkor a fennmaradó részeket a második csoportba sorolják, a többi hitelező követeléseihez. A második csoportba tartozó hitelezőket arányos módon elégítik ki.
(19)
A csődtörvény szerint a csődegyezséget kezdeményező vállalkozásnak be kell nyújtania a felügyelő bírósághoz a vállalkozás reorganizációjára és a vállalkozás tevékenységének a csődegyezség utáni folyamatos finanszírozására irányuló intézkedések jegyzékét.
(20)
Az adó- és illetékügyi igazgatásról, valamint a területi pénzügyi hatóságok rendszerének változásairól szóló 511/92 sz. törvény alapján (a továbbiakban: az adóigazgatási törvény) egy vállalkozás halasztott adófizetést kérhet az adóhatóságoktól. A halasztott tartozás összegét kamat terheli, és azt biztosítani kell.
(21)
Az adóigazgatási törvény szabályozza az adóvégrehajtást is, amelynek célja az állam adóköveteléseinek kielégítése ingatlanvagyon, ingó vagyon, vagy a vállalkozás egészének értékesítése útján.
3. TÉNYÁLLÁS
(22)
A kedvezményezett 2002 novemberétől 2003 novemberéig kihasználta azt az adóigazgatási törvény nyújtotta lehetőséget, hogy halasztást kérjen az alkoholtermékekre kivetett jövedéki adó megfizetésére (8). A halasztott tartozás összesen 477 015 759 SKK (12,6 millió EUR) volt. Az adóhatóság a fizetési halasztás jóváhagyását megelőzően a törvényben előírt módon valamennyi követelését a kedvezményezett eszközeire alapított zálogjoggal biztosította. A szlovák hatóságok szerint e biztosítékok értéke a kedvezményezett nyilvántartása alapján 397 476 726 SKK (10,5 millió EUR) volt. A kedvezményezett viszont azt állítja, hogy a biztosítékok értéke szakértői becslés alapján 2003 végén 193 940 000 SKK (5 millió EUR) volt. A kedvezményezett szerint ennyi a biztosított eszközök (ingó vagyon, ingatlanok és követelések) úgynevezett szakértői értéke.
(23)
2004. január 1-től a módosított adóigazgatási törvény alapján évente egyszer igényelhető adóhalasztás. A kedvezményezett ezt a lehetőséget a 2003. decemberi tárgyhónap után 2004 januárjában fizetendő jövedéki adóra vonatkozóan használta ki. 2004 januárjára vonatkozóan viszont nem volt képes megfizetni a 2004. február 25-én esedékes jövedéki adót, és arra halasztást sem kérhetett. A kedvezményezett így a csődtörvény értelmében fizetésképtelenné vált. Ennek következtében elveszítette az alkoholtermékek gyártására és feldolgozására szóló engedélyét.
(24)
A kedvezményezett 2004. március 8-án csődegyezségre vonatkozó javaslattal fordult az illetékes kerületi bírósághoz. A kerületi bíróság 2004. április 29-i határozatában a csődeljárás megindításáról döntött, miután megállapította, hogy az eljárás minden törvényi feltétele teljesült. A hitelezők a 2004. július 9-i tárgyaláson megszavazták a kedvezményezett által javasolt csődegyezséget. A csődegyezséget a felügyeletet gyakorló kerületi bíróság 2004. július 14-i határozata megerősítette.
(25)
Az adóhatóság 2004 augusztusában fellebbezett a bíróság megerősítő határozata ellen. A Legfelsőbb Bíróság 2004. október 25-i határozata a fellebbezésnek nem adott helyt, és a kerületi bíróság csődegyezséget megerősítő határozatát 2004. július 23-i hatállyal jogerőssé és végrehajthatóvá nyilvánította. A főügyész ezt követően rendkívüli perorvoslati eljárásban keresetet nyújtott be a kerületi bíróság határozata ellen.
(26)
A hitelezők (köztük az adóhatóság) a következő csődegyezséget kötötték a kedvezményezettel: a kedvezményezett az adósság 35 %-át az egyezség hatálybalépésétől számított egy hónapon belül kifizeti, és a hitelezők a fennmaradó 65 %-ot elengedik. Ezért minden hitelezővel egyformán jártak el. Az egyes hitelezőkre vonatkozó konkrét összegeket a következő táblázat tartalmazza.
2. táblázat
A kedvezményezett adóssághelyzete a csődegyezség előtt és után (SKK)
Hitelező
Csődegyezség előtti
adósság
Csődegyezség utáni
adósság (9)
Leírt összeg
Állami
Adóhatóság
640 793 831
224 277 841
416 515 990
Magán
Tetra Pak, a.s.
1 004 208
351 498
652 710
MTM-obaly, s.r.o.
317 934
111 277
206 657
Merkant družstvo
332 808
116 483
216 325
Vetropack, s.r.o.
2 142 658
749 930
1 392 728
ÖSSZESEN
644 591 439 (10)
225 607 029
418 984 410
(27)
Az adóhatóság csődeljárásba bevont követelései 640 793 831 SKK-t (16,86 millió EUR-t) tettek ki, és főként a következő tételekből álltak: meg nem fizetett jövedéki adó 2003 májusától 2004 márciusáig, héa 2004 januárjától 2004 áprilisáig, valamint bírságok és kamatok. Az adóhatóság által elengedett követelések összege 416 515 990 SKK (11 millió EUR) volt. A csődegyezséggel az adóhatósághoz 224 277 841 SKK (5,86 millió EUR) folyt be.
(28)
Az adóhatóság a csődeljárásban önálló hitelezőként járt el, és mint ilyen, önállóan szavazott. Ezért ahhoz, hogy a csődegyezség létrejöhessen, az adóhatóságnak is amellett kellett szavaznia. Az adóhatóság privilegizált helyzete abból adódott, hogy egyes követeléseire 2002-ben és 2003-ban biztosítékot kötött ki a kedvezményezett adóhátralékának halasztásával összefüggésben (lásd a (17) preambulumbekezdést). A többi hitelező mindegyike az egyezségi javaslat mellett szavazott. Az ő követeléseik közönséges biztosíték nélküli vevőkövetelések voltak.
(29)
A kedvezményezett a csődegyezségre irányuló javaslatában a csődtörvény követelményeivel összhangban leírta a termelésre, a forgalmazásra és a munkaerő-gazdálkodásra (ezen belül az elbocsátásokra) vonatkozó reorganizációs intézkedéseket.
(30)
A kedvezményezett a szervezés és a munkaerő-gazdálkodás területén a következő intézkedéseket tervezte: univerzális termelési csoport kialakítása minden termelési tevékenység tekintetében, közlekedési eszközeinek reorganizációja a legalacsonyabb maradványértékű gépjárművek kiiktatása révén, valamint a kereskedelmi tevékenység reorganizációja. Ezen intézkedéseken felül a vállalkozás 50 alkalmazott elbocsátását tervezte 2004 márciusa és májusa között. Ugyanebben az időszakban további 50 alkalmazottat 60 %-os bérszinten tervezett foglalkoztatni.
(31)
A gyártási és műszaki területtel kapcsolatban a kedvezményezett úgy nyilatkozott, hogy mivel elveszítette az alkoholtermékek gyártására szóló engedélyét, 2004 áprilisától bérbe adja az ehhez szükséges berendezéseket. A kedvezményezett néhány veszteséges alkoholmentes termék gyártásának beszüntetését tervezte, és úgy nyilatkozott, hogy bármely ebbe a kategóriába tartozó új termék bevezetése előtt vizsgálni fogja a gyártás jövedelmezőségét.
(32)
A kedvezményezett továbbá a következő intézkedésekről nyilatkozott: a költségszerkezet átalakítása, amely az alkoholtermékek gyártásának megszűnését követően mérséklődő termelési költségek, valamint a vállalkozás saját szállítási tevékenységének részleges felszámolása miatt szükséges; a régi berendezések hulladékként való értékesítése.
(33)
A kedvezményezett tervezte egy irodaépület, egy üzlet és egy üdülő eladását is, és úgy nyilatkozott, hogy lehetséges az ecetgyártó üzem értékesítése vagy bérbeadása is. A szlovák hatóságok a hivatalos vizsgálati eljárás megindításáról szóló határozathoz fűzött észrevételeikben megerősítették, hogy az irodaépület, az üzlet és az üdülő értékesítésére nem került sor.
(34)
A kedvezményezett késztermékkészletének intenzív értékesítését tervezte (11).
(35)
A szóban forgó javaslat szerint a kedvezményezett a csődegyezséget 110 millió SKK összegben saját forrásból (a készletek értékesítéséből), valamint egy kereskedelmi banktól felvett 100 millió SKK összegű hitel formájában külső forrásból fedezte volna. A kedvezményezett által a hivatalos vizsgálati eljárás megindítása után közölt információk szerint a fennálló tartozást végül az új részvények kibocsátásából származó bevételből (21 millió SKK; 0,56 millió EUR), a készletek értékesítéséből származó bevételből (110 millió SKK; 2,9 millió EUR), valamint az Old Herold, s.r.o. szállítói hiteléből (100 millió SKK; 2,6 millió EUR) fedezték. Az Old Herold, s.r.o. számláinak fizetési határideje 40 nap volt, amelyet a kedvezményezett saját kritikus helyzetére tekintettel hosszú időszaknak tartott. Ez a hosszabb fizetési határidő lehetővé tette a kedvezményezett számára, hogy összegyűjtse a szükséges készpénzt.
(36)
A hivatalos vizsgálati eljárás megindítását követően a szlovák hatóságok tájékoztatták a Bizottságot arról, hogy a csődegyezség keretében a vállalkozás 2004. december 17-én224 277 841 SKK-t kifizetett az adóhatóságnak. A szlovák hatóságok megerősítették, hogy az Európai Bizottság előtti eljárás lezárásáig felfüggesztették a csődeljárásban megállapított tartozás leírását.
(37)
A támogatás visszafizettetését elrendelő bizottsági határozat végrehajtására irányuló kapcsolattartás során a szlovák hatóságok tájékoztatták a Bizottságot a (25) preambulumbekezdésben említett rendkívüli perorvoslati eljárás eredményéről: a Szlovák Köztársaság Legfelsőbb Bírósága 2006. április 27-i határozatában részben hatályon kívül helyezte az illetékes kerületi bíróság 2004. július 14-i határozatát, továbbá megerősítette a csődegyezséget azzal az indokkal, hogy 424 490 SKK összegű úthasználatidíj-hátralékot tévesen foglaltak a csődegyezségbe. A Legfelsőbb Bíróság a rendkívüli perorvoslatot ezt meghaladó részében elutasította. Az illetékes kerületi bíróság 2006. augusztus 18-i határozatában eleget tett a Legfelsőbb Bíróság 2006. április 27-i határozatában foglaltaknak, és az adóhatóságnak járó helyesbített összeget 640 369 341,4 SKK-ban állapította meg (ennek 35 %-a 224 129 269,1 SKK).
III. AZ EUMSZ 108. CIKKÉNEK (2) BEKEZDÉSE SZERINTI ELJÁRÁS MEGINDÍTÁSÁRÓL SZÓLÓ HATÁROZAT
(38)
A Bizottság a hivatalos vizsgálati eljárás megindításáról szóló határozatában kételyeit fejezte ki azt illetően, hogy a vitatott adóleírás állami támogatástól mentes volt. A Bizottság arra a megállapításra jutott, hogy az adóhatóság a csődeljárásban nem a piacgazdasági hitelező tesztjének megfelelően viselkedett. Nevezetesen a Bizottság úgy ítélte meg, hogy az adóhatóság a többi hitelezővel összehasonlítva jogilag eltérő helyzetben volt, mivel biztosított követelésekkel rendelkezett, és lehetősége volt rá, hogy adóvégrehajtást kezdeményezzen. A Bizottság kételyeit fejezte ki abban a tekintetben, hogy a csődeljárás a felszámolási eljárással vagy az adóvégrehajtással összehasonlítva az állam számára a lehető legjobb eredménnyel járt.
(39)
A Bizottság továbbá kételyeit fejezte ki a vitatott támogatásnak a belső piaccal való összeegyeztethetőségével kapcsolatban. Először annak kapcsán fejezte ki kételyét, hogy a támogatás megmentési támogatásként összeegyeztethetőnek tekinthető, ahogy azt a szlovák hatóságok állították. Megmentési támogatásnak csak a felszámolási támogatás tekinthető hitelgaranciák vagy hitelek formájában. A vitatott intézkedés azonban tartozás leírása, amely megegyezik a vissza nem térítendő támogatással. Ezenfelül az intézkedésre azon feltétel nélkül került sor, amely szerint a kedvezményezett a megmentési intézkedés jóváhagyásától számított hat hónapon belül szerkezetátalakítási vagy a felszámolási tervet mutat be, vagy visszafizeti a támogatás teljes összegét.
(40)
A Bizottság ezután megvizsgálta a vitatott intézkedés szerkezetátalakítási támogatásként való összeegyeztethetőségét, és kételyeit fejezte ki azon két fő feltétel teljesülésével kapcsolatban, hogy létezik a hosszú távú életképesség belátható időn belüli helyreállítását biztosító a szerkezetátalakítási terv, és a támogatás az szükséges minimumra korlátozódik.
IV. AZ ÉRDEKELT FELEK ÉSZREVÉTELEI
(41)
A kedvezményezett a II. részben feltüntetett, a tényállásról szóló információkon kívül a következő észrevételeket tette:
(42)
A kedvezményezett azt állítja, hogy 2004 elején felmerült pénzügyi nehézségeinek oka az adóigazgatási törvény változása volt, amely alapján évente egyszer igényelhető adóhalasztás. A kedvezményezett számára ez jelentős változás volt, mivel saját bevallása szerint az előző években erre a mechanizmusra támaszkodott.
(43)
Az ügy érdemi tartalmát illetően a kedvezményezett először is azt állította, hogy a Bizottságnak nem tartozik a hatáskörébe a vitatott intézkedés vizsgálata, mivel az az intézkedés a csatlakozás előtt lépett hatályba, és a csatlakozást követően nem alkalmazható. Az intézkedést állítólag azért léptették hatályba a csatlakozás előtt, mert a csődeljárás 2004. március 8-án indult, és azt a bíróság a kedvezményezett állítása szerint 2004. április 29-én hagyta jóvá, vagyis azelőtt, hogy Szlovákia csatlakozott volna az Európai Unióhoz. Az adóhatóságok továbbá a csődeljárás megindítása előtti tárgyalások során állítólag jelezték, hogy elfogadják az egyezségi javaslatot. 2003 decemberében találkozóra került sor a Szlovák Köztársaság Adóigazgatóságával, és a helyi adóhatóság 2004. február 3-án levelet küldött a kedvezményezettnek, amelyben állítólag megerősítette a csődegyezség lehetőségét.
(44)
A kedvezményezett továbbá azt állította, hogy még ha a Bizottság fenn is tartja azt, hogy az eljárás a hatáskörébe tartozik, a vitatott intézkedés nem minősül állami támogatásnak, mivel teljesül a piacgazdasági hitelező elve.
(45)
Először is a kedvezményezett azt állítja, hogy a csődeljárásnak az adóvégrehajtással való összehasonlítása félrevezető, mivel az előbbi kezdeményezése kizárja, vagy felfüggeszti az utóbbit. Az adóhatóság ezért nem választhatta az adóvégrehajtást. A kedvezményezett továbbá azt állítja, hogy ha nem kezdeményezte volna önként a csődeljárást, akkor néhány héten vagy hónapon belül a fizetésképtelenségre vonatkozó jogszabályi előírások kötelezték volna felszámolási vagy csődeljárás kezdeményezésére.
(46)
Másodszor, a kedvezményezett azt állítja, hogy az állam azon döntése, hogy a felszámolás helyett a felek csődeljárás keretében keressenek megoldást, azt jelentette, hogy teljesült a piacgazdasági hitelező tesztje. A kedvezményezett bizonyítékként két könyvvizsgáló és egy felszámolóbiztos igazolását mutatja be arról, hogy az adóhatóság gyorsabban és magasabb összeghez jut a csődeljárás eredményeként, mint a felszámolás révén. A kedvezményezett további dokumentumokat és statisztikákat mutat be, amelyek jelzik, hogy a felszámolás Szlovákiában átlagosan 3-7 évig húzódik, és csak igen csekély hasznot hoz az eszközök értékesítésével (12).
(47)
A kedvezményezett főként az EKORDA könyvvizsgáló társaság 2004. július 7-i jelentésére alapozza elemzését, amely állítólag az adóhatóság rendelkezésére állt a hitelezők 2004. július 9-i szavazása előtt. Azonban ennek alátámasztására nem mutattak be semmilyen bizonyítékot.
(48)
Az EKORDA jelentése szerint felszámolás esetén az eszközök értékesítéséből legfeljebb 204 millió SKK (5,3 millió EUR), a különböző - összesen 45 millió SKK összegű - illetékek levonása után pedig csak 159 millió SKK (4,2 millió EUR) bevétel származott volna. A kedvezményezett maga javította ki a levonandó illetékek összegét (36 millió SKK), így a kapott összeg 168 millió SKK (4,4 millió EUR). Még ha az adóhatóság mint egyetlen önálló és egyben a legnagyobb hitelező meg is kapta volna ezeknek a bevételeknek a nagy részét, az még mindig kevesebb lett volna, mint amennyit az egyezség után kapott.
(49)
Az EKORDA az eredményt a befektetett eszközök, a készletek, a készpénzállomány, valamint a rövid lejáratú követelések - azok behajthatatlanságának és alacsony értékének figyelembevételével helyesbített - 2004. március 31-i könyv szerinti értéke alapján állapította meg. Az EKORDA felszámolás keretében történő értékesítést feltételezve értékesítési együtthatóval helyesbítette a kedvezményezett eszközeinek nominális értékét azok minden elemére vonatkozóan (ennek kulcsa a befektetett eszközöknél 45 %, a készleteknél és a rövid lejáratú követeléseknél 20 %, a készpénzállománynál 100 %).
(50)
Az EKORDA a kedvezményezett tevékenységéből származó jövőbeli adóbevételeket (13), valamint a terület munkanélküliségi rátájának alakulását és a szlovákiai élelmiszeripar fejlődését jelentős tényezőként említi, amelyek befolyásolták a kedvezményezett létezésének fenntartására irányuló döntést.
(51)
A kedvezményezett ezenkívül két további jelentést említ. Az egyikben Marta Kochová könyvvizsgáló arra a következtetésre jutott, hogy az eszközök - amelyek értékelése azonban nem történt meg - értékesítéséből származó bevétel legfeljebb 100 millió SKK (2,6 millió EUR), a 22 millió SKK összegű illeték levonása után pedig csak 78 millió SKK (2 millió EUR) lenne. A másik jelentésben Danica Holovačová felszámolóbiztos azt a véleményt fogalmazta meg, hogy általában a csődegyezség a hitelezők számára kedvezőbb, mint a felszámolás. Az egyik szempont az, hogy a hitelezőnek (a kereskedelemből és az adóból származó jövőbeli jövedelem miatt) érdeke, hogy az adós folytassa a gazdasági tevékenységét.
(52)
Harmadszor a kedvezményezett azt állítja, hogy figyelembe kell venni a hosszú távú szempontokat, például a jövőbeli adóbevételeket. Kijelenti, hogy a piacgazdasági hitelező tesztjéből a társadalmi-politikai szempontokat kizáró ítélkezési gyakorlat nem érvényesül, ha a hatóság figyelembe veszi a jövőbeli adóbevételek kiszámítását (14). A kedvezményezett szerint a hatóság helyzete itt hasonló a piacgazdasági hitelező helyzetével, amely szállító, és amelynek érdeke az ügyfél túlélése. A kedvezményezett ezek után a piacgazdasági befektető elvével kapcsolatos ítélkezési gyakorlatra utal.
(53)
A kedvezményezett arra a következtetésre jutott, hogy a piacgazdasági hitelező tesztje teljesült, és a vitatott intézkedés nem minősül állami támogatásnak.
(54)
A kedvezményezett azt állítja, hogy ha a Bizottság mégis más következtetésre jutna, a vitatott intézkedés szerkezetátalakítási támogatásként akkor is összeegyeztethető. A kedvezményezett állítása szerint az adóhatóság a csődegyezség elfogadása előtt ellenőrizte a kedvezményezett üzleti tervének alkalmasságát arra, hogy helyreállítsa hosszú távú életképességét. A kedvezményezett szerint a hivatalos szerkezetátalakítási terv hiánya az ügy utólagos bizottsági értékelésekor lényegtelen, mert a Bizottság ekkor már meggyőződhet arról, hogy a kedvezményezett valóban életképessé vált-e. A kedvezményezett ugyanakkor úgy ítéli meg, hogy előzetes értékelés esetén részletes szerkezetátalakítási terv szükséges. A kedvezményezett ezután röviden leírja a vállalt szerkezetátalakítási intézkedéseket (saját tőke emelése, elbocsátások, készletek értékesítése). A kedvezményezett szerint az alkoholtermékek gyártásának leállítása, valamint a termelőeszközöknek az Old Herold, s.r.o. részére történő bérbeadása tulajdonképpen szerkezetátalakítási intézkedés. Bár a leállításra eredetileg az engedély elvesztése miatt került sor, a kedvezményezett nem kért új engedélyt a csődegyezség után.
(55)
A kedvezményezett szerint ugyancsak teljesült az a követelmény is, hogy jelentős részt vállaljon a szerkezetátalakításban.
(56)
A kedvezményezett végül azt állítja, hogy a szerkezetátalakítási támogatásra vonatkozó iránymutatás alkalmazásakor figyelembe kell venni azt a tényt is, hogy támogatott területen vállalkozik, és egyike a legnagyobb regionális munkaadóknak.
V. A SZLOVÁK KÖZTÁRSASÁG ÉSZREVÉTELEI
(57)
A szlovák hatóságok a hivatalos vizsgálati eljárás megindítására reagálva néhány észrevételt tettek a II. részben bemutatott tényállással kapcsolatban.
(58)
A szlovák hatóságok megerősítették, hogy az adóhatóság az egyezségről szóló szavazás idején nem vette figyelembe az állami támogatás szempontját. Az adóhatóság az egyezséget nem tekintette állami támogatásnak, ezért a kedvezményezettől nem kérték a szerkezetátalakítási terv bemutatását, amely nem azonos a bíróság elé a fizetésképtelenségi jog alapján beterjesztett üzleti tervvel.
(59)
A kedvezményezett által előterjesztett észrevételekre a szlovák hatóságok a következő észrevételekkel reagáltak.
(60)
A szlovák hatóságok szerint a kedvezményezettnek a felszámolási eljárás átlagos időtartamával és az eszközök felszámolás keretében történő értékesítéséből származó átlagos megtérülés mértékével kapcsolatos észrevételei nem vonatkoztathatók a jelen ügyre. Szerintük - tekintettel a kevés hitelezőre és a pozitív felszámolási értékkel rendelkező eszközökre, amely magasabb, mint az államnak az egyezség után kifizetett összeg - a felszámolás az átlagosnál rövidebb idő alatt lezajlott volna, és az adóhatóság bevétele nagyobb lett volna, mint az egyezség esetében. A helyi adóhatóság 2004. június 21-én helyszíni vizsgálatot végzett a vállalkozásnál, és megállapította, hogy a kedvezményezett 2004. június 17-én 161,3 millió SKK értékű készpénzzel, 62,8 millió SKK értékű követeléssel, 84 millió SKK értékű alkoholtermék-készlettel, valamint 200 millió SKK könyv szerinti értékű befektetett eszközzel rendelkezett.
(61)
A szlovák hatóságoknak az a véleménye, hogy az adóvégrehajtás valódi alternatívát jelentett az adóhatóság számára. Megerősítik, hogy az adóhatóság kezdeményezhetett volna ilyen eljárást az egyezség előtt, mint ahogy abban az esetben is, ha a bíróság elutasította volna az egyezséget (mivel az adóhatóság mint önálló hitelező nem szavazott volna mellette).
(62)
A szlovák hatóságok nem értenek egyet a kedvezményezett azon állításával, hogy pénzügyi nehézségeit az adóigazgatási törvény módosítása okozta. A szlovák hatóságok szerint a kedvezményezett pénzügyi nehézségei azon pénzügyi stratégiájából eredtek, hogy a közvetett adókat saját vállalkozási tevékenységéhez használta fel, miközben egyszerűen be kellett volna szednie az adót az ügyfeleitől, és átutalni azt az állami költségvetés számára.
(63)
A szlovák hatóságok nem értenek egyet azzal, hogy az Adóigazgatósággal 2003 decemberében lezajlott találkozó bizonyíték arra, hogy az adóhatóság előzetesen elfogadta az egyezséget. Bemutatták az Adóigazgatóság 2004. július 6-i, az adóhatósághoz címzett levelét, amelyben az Adóigazgatóság jelzi, hogy az adóhatóság nem fogadhatja el a kedvezményezett által javasolt egyezséget, mivel az kedvezőtlen az állam számára. Ez a levél hivatkozott a pénzügyminiszter 2004. január 15-én kelt, az Adóigazgatósághoz címzett általánosabb levelére, amelyben a miniszter kéri az Adóigazgatóságot, hogy ne fogadjon el olyan egyezségi javaslatot, amely adókövetelések adóhatósági leírásával jár. A szlovák hatóságok továbbá a 2004. február 3-án kelt, a kedvezményezett által említett levelet (lásd a (43) preambulumbekezdést), a 35 %-os egyezség kifejezett elutasításaként értelmezték.
(64)
A szlovák hatóságok azt állítják, hogy a kedvezményezett 2001 januárja és 2004 márciusa között nem fizette be időben a jövedéki adót, és adókötelezettségei tekintetében rendszeresen halasztással élt.
(65)
A szlovák hatóságok szerint a két könyvvizsgálói jelentés becslései közti jelentős eltérések (lásd a (48) és (51) preambulumbekezdést) mindkét jelentés megbízhatóságát kétségessé teszik. A hatóságok különösen az EKORDA által a forgóeszközökhöz rendelt értékesítési együtthatót fogadták kétkedéssel. Ennek az együtthatónak 20 %-nál magasabbnak kellene lennie.
(66)
Végül a szlovák hatóságok szerint a kedvezményezett nem dolgozott ki megvalósítható szerkezetátalakítási tervet, és a javasolt egyezségi intézkedések nem tekinthetők szerkezetátalakítási intézkedésnek.
VI. ÉRTÉKELÉS
1. A BIZOTTSÁG HATÁSKÖRE
(67)
Mivel az ügy szempontjából lényeges eseményekre Szlovákia 2004. május 1-jei uniós csatlakozása előtt került sor, a Bizottságnak először meg kell állapítania, hogy eljárhat-e a vitatott intézkedéssel összefüggésben.
(68)
A csatlakozás előtt hatályba léptetett, és a csatlakozást követően már nem alkalmazandó támogatási intézkedéseket a Bizottság sem a csatlakozási szerződés IV. mellékletének 3. pontjában az átmeneti mechanizmusra vonatkozóan megállapított eljárás, sem az EUMSZ 108. cikkében megállapított eljárás alapján nem vizsgálhatja meg. Az ilyen intézkedések vizsgálatára sem a csatlakozási szerződés, sem az Európai Unió működéséről szóló szerződés nem hatalmazza fel a Bizottságot.
(69)
A csatlakozás után hatályba léptetett intézkedések azonban egyértelműen a Bizottság hatáskörébe tartoznak. Az adott támogatási intézkedés életbe lépése időpontjának meghatározását tekintve a megfelelő kritérium az a kötelező erejű jogi aktus, amelyben a hatáskörrel rendelkező belföldi hatóságok vállalták a támogatás odaítélését (15).
(70)
A kedvezményezett azt állította, hogy a vitatott intézkedést a csatlakozás előtt léptették hatályba, és az a csatlakozást követően már nem alkalmazható (lásd a (43) preambulumbekezdést).
(71)
A Bizottság nem tudja elfogadni a kedvezményezett által felsorolt érveket. A csődeljárás megindítására tett javaslat nem a támogatást nyújtó hatóságtól, hanem a támogatás kedvezményezettjétől származott. Ugyancsak nem támogatást nyújtó hatóság hozta a csődeljárás megindításáról szóló bírósági határozatot. A határozat csak engedélyezte a kedvezményezettnek és a hitelezőinek, hogy folytassák a csődegyezségi tárgyalásokat, de nyilvánvaló módon nem jelentette magát a támogatásnyújtást. Nincs rá bizonyíték, hogy az Adóigazgatóság a 2003. decemberi találkozón a vitatott intézkedés elfogadásáról nyilatkozott. Ellenkezőleg, a szlovák hatóságok tagadtak minden előzetes beleegyezést. A 2004. február 3-i levél egyértelműen kifejezi a 35 %-os javaslat elutasítását.
(72)
A hatáskörrel rendelkező hatóság a követelés egy részének leírásáról szóló határozatát 2004. július 9-én hozta, amikor az adóhatóság elfogadta a kedvezményezett egyezségi javaslatát.
(73)
Ennek megfelelően tárgytalan az a kérdés, hogy az intézkedés a csatlakozást követően alkalmazható-e.
(74)
Következésképpen a Bizottság arra a következtetésre jutott, hogy az EUMSZ 108. cikke alapján hatáskörrel rendelkezik a vitatott intézkedés értékelésére.
2. AZ EUMSZ 107. CIKKÉNEK (1) BEKEZDÉSE SZERINTI ÁLLAMI TÁMOGATÁS MEGLÉTE
(75)
Az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdése szerint a belső piaccal összeegyeztethetetlen a tagállamok által vagy állami forrásból bármilyen formában nyújtott olyan támogatás, amely bizonyos vállalkozásoknak vagy bizonyos áruk termelésének előnyben részesítése által torzítja a versenyt, vagy azzal fenyeget, amennyiben ez érinti a tagállamok közötti kereskedelmet.
(76)
Az adóhatósággal mint állami hatósággal szembeni tartozás leírása állami források felhasználását jelenti. Az intézkedés szelektív, mivel egyetlen vállalatot részesít előnyben.
(77)
A fizetésképtelenségi eljárást kiváltó eseményekig a kedvezményezett az alkoholtermékek, alkoholmentes italok, gyümölcs- és zöldségkonzerv, valamint ecet előállításának piacán volt jelen. A kedvezményezett 2003-ban Szlovákia harmadik legnagyobb alkoholtermék-gyártója volt. Az alkoholtermékek gyártására szóló engedélyének 2004 márciusában való elvesztése után a kedvezményezett egy másik vállalkozás, az Old Herold, s.r.o. által gyártott alkoholtermékek nagykereskedelmével foglalkozott, amelyek az Old Herold, s.r.o. által a kedvezményezettől bérelt termelőeszközökkel készültek. Minden területen, amelyen a kedvezményezett a csődegyezség előtt működött, és amelyeken jelenleg működik, a tagállamok közötti kereskedelem folyik.
(78)
A Bizottság a hivatalos vizsgálati eljárás megindításáról szóló határozatában kételyeit fejezte ki azt illetően, hogy az adott intézkedés nem torzítja-e a versenyt, vagy azzal nem fenyeget-e azáltal, hogy olyan előnyben részesíti a kedvezményezettet, amelyre az rendes körülmények között nem tehetne szert a piacon. Más szóval a Bizottságban kételkedett abban, hogy az állam a kedvezményezettel kapcsolatban piacgazdasági hitelezőként viselkedett-e.
(79)
Megállapítást nyert, hogy az egyezség a magánhitelezők esetében és az adóhatóság (állami hitelező) esetében azonos feltételeket tartalmazott a tartozás rendezésére vonatkozóan. A hitelezőkkel szembeni tartozás 35 %-át kellett kifizetni meghatározott időben, amelyet a kedvezményezett valóban teljesített. A fennmaradó 65 %-ot le kellet írni.
(80)
A jelen ügyben azonban az adóhatóság rendkívül erős hitelezői pozícióval rendelkezett, amely nem mérhető a felszámolási eljárásban jellemzően részt vevő hitelezők pozíciójához. Az egyezséget megelőzően az adóhatóság jogi és gazdasági szempontból a magánhitelezőknél előnyösebb helyzetben volt. Az adóhatóság a felszámolási eljárásban nyilvántartásba vett követelések több mint 99 %-ával egyértelműen a legnagyobb, meghatározó hitelező volt, emellett - ami még fontosabb - önálló hitelezőként lépett fel. Követelései ennélfogva a felszámolási eljárás során bármikor kielégíthetők a biztosított eszközöknek a felszámolási eljárás során történő értékesítéséből származó bevételből: a (18) preambulumbekezdésben leírtak szerint e bevétel kizárólag az önálló hitelezők követeléseinek kielégítésére fordítható. Ezért meg kell vizsgálni, hogy az adóhatóság kihasznált-e minden rendelkezésére álló eszközt követelései lehető legmagasabb összegű érvényesítéséhez, ahogy azt egy piacgazdasági hitelező tette volna.
(81)
Azok a feltételek, amelyeknek valamely intézkedésnek meg kell felelnie ahhoz, hogy az EUMSZ 107. cikke szerinti „támogatás” fogalma alá tartozzon, nem teljesülnek, ha a kedvezményezett vállalkozás az állami források felhasználásával rendelkezésére bocsátott előnnyel azonos előnyhöz a rendes piaci feltételeknek megfelelő körülmények között is hozzájuthatott volna (16). E mérlegelést pedig főszabály szerint a piacgazdasági hitelező tesztjének alkalmazásával kell lefolytatni. Abban az esetben, ha valamely állami hitelező fizetési könnyítést biztosít egy vállalkozás vele szemben fennálló tartozására, az ilyen fizetési könnyítések az EUMSZ 107. cikk (1) bekezdése értelmében vett állami támogatásnak minősülnek, ha az így nyújtott gazdasági előny jelentőségét figyelembe véve a kedvezményezett vállalkozás nyilvánvalóan nem juthatott volna hasonló könnyítésekhez az államéhoz lehető legközelebbi helyzetben lévő olyan magánhitelezőtől, aki pénzügyi nehézségekkel küzdő adóstól próbálja visszakövetelni a neki járó összegeket (17).
(82)
A piacgazdasági szereplő teszt végeredményben akkor alkalmazható, ha az érintett tagállam nem állami hatóságként nyújtott gazdasági előnyt valamely vállalkozásnak. Ebből következik, hogy ha valamely tagállam a közigazgatási eljárás során az említett [tesztre] hivatkozik, kétség esetén az ő feladata egyértelműen, objektív és ellenőrizhető szempontok alapján bizonyítani, hogy a végrehajtott intézkedés az állam piacgazdasági szereplői minőségéből ered. E szempontokból világosan ki kell tűnnie, hogy az érintett tagállam a gazdasági előny nyújtását megelőzően vagy azzal egyidejűleg hozta az eljárására irányuló döntést. Ezzel összefüggésben többek között olyan szempontokat lehet elvárni, amelyekből kitűnik, hogy e döntés olyan gazdasági értékeléseken alapult, amelyek összemérhetők azokkal, amelyeket a jelen ügy körülményei között az említett tagállaméhoz lehető legközelebbi helyzetben lévő, ésszerűen gondolkodó piacgazdasági szereplő elvégzett volna. Az említett előny nyújtása után lefolytatott gazdasági értékelések, az érintett tagállam által lefolytatott eljárás tényleges előnyeinek visszamenőleges megállapítása, vagy a ténylegesen lefolytatott eljárás megválasztásának utólagos igazolásai azonban nem elegendőek (18).
(83)
Röviden, a Szlovák Köztársaság azt állítja, hogy nézete szerint az adott intézkedés állami támogatásnak tekintendő. Elismerte, hogy az egyezség idején az állami támogatás kérdését egyszerűen nem vették figyelembe, továbbá kérte a vitatott intézkedést megmentési támogatásként történő kezelését. Ennek alapján megállapítható, hogy az említett ítélkezési gyakorlat a jelen ügyben nem érvényesült, és a vitatott intézkedés az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdése szerinti állami támogatásnak minősül.
(84)
A kedvezményezett azt állította, hogy az intézkedés támogatástól mentes volt, és előterjesztette az említett dokumentumokat, különösen a két könyvvizsgálói jelentést.
(85)
A Bizottság a kedvezményezett, valamint a szlovák hatóságok által nyújtott információk alapján a következő tényeket állapította meg a kedvezményezettnek az adott évi pénzügyi helyzetéről, a piacgazdasági hitelező tesztjének alkalmazásához szükséges terjedelemben. A Bizottság sem a kedvezményezett által benyújtott 2004. március 31-i adatokat, sem a szlovák hatóságok által benyújtott 2004. június 17-i adatokat nem ellenőrizheti a kedvezményezett nyilvántartása alapján. A Bizottságnak azonban nincs oka kétségbe vonni az adatok pontosságát.
3. táblázat
A kedvezményezett pénzügyi helyzete 2003-2004-ben (millió SKK)
2003.12.31. (19)
2004.3.31. (20)
2004.4.28. (21)
2004.6.17. (22)
2004.12.31. (23)
Állóeszköz (24)
208
205
204
200
200
Készletek
119
209
176
84
52
Készpénz
3
50
94
161
27
Rövid lejáratú vevőkövetelések
128
98 (25)
80
63 (26)
97
(86)
A Bizottság először megvizsgálja a kedvezményezett által azon állítása alátámasztására benyújtott bizonyítékokat, hogy az adóhatóság számára a felszámolási eljárás hátrányosabb lett volna, mint a csődeljárás (2.1. szakasz). A Bizottság ezt követően az adóhatóság helyzetét az adóvégrehajtáshoz képest vizsgálja meg (2.2. szakasz). A bizottság végül megvizsgálja a szlovák hatóságok és a kedvezményezett által beterjesztett egyéb bizonyítékokat (2.3. szakasz).
(87)
A (37) preambulumbekezdésben leírtaknak megfelelően a csődegyezségbe bevont tartozás összegét a rendkívüli perorvoslati eljárás eredményeképpen csökkentették. Említést érdemel azonban, hogy a határozat több évvel a csődegyezség megkötéséről szóló döntés után született. A piacgazdasági hitelező tesztjének alkalmazásában az állami hitelező eljárását továbbra is az akkor rendelkezésre álló információk alapján kell megítélni, amikor egy feltételezett hitelező értékelte volna, hogy a lehetséges eljárások közül melyik a legmegfelelőbb. Az alábbi elemzés ezért a 2004. július 23-án megkötött csődegyezségben szereplő adatokat használja fel.
2.1. A csődegyezség és a felszámolás összehasonlítása
(88)
Annak értékelése céljából tehát, hogy a kedvezményezett valóban előnyhöz jutott-e, a Bizottságnak olyan átfogó mérlegelést kell lefolytatnia, amely figyelembe veszi az adott ügyben releváns minden olyan adatot, amely lehetővé teszi számára annak eldöntését, hogy a kedvezményezett vállalkozás magánhitelezőtől nyilvánvalóan nem jutott volna-e hasonló könnyítésekhez (27). Más szóval meg kell vizsgálnia, hogy az adóhatóság a csődegyezség keretében javasolt feltételek elfogadásával járt-e jobban, vagy előnyösebb lett volna-e számára, ha felszámolási eljárást kezdeményez.
(89)
A Bizottság úgy ítéli meg, hogy az EKORDA jelentése nem nyújt hiteles alapot a javasolt egyezség és a feltételezet felszámolási eljárás összehasonlításához. The szlovák hatóságok e tekintetben egyetértenek a Bizottsággal.
(90)
A Bizottság először is megjegyzi, hogy az EKORDA 2004. július 7-i jelentésében (csupán két nappal a hitelezők találkozója előtt) számításaihoz a kedvezményezett eszközeinek 2004. március 31-i állapotát használta fel. A 3. táblázatból világosan kitűnik, hogy a különböző eszközök állománya 2004. március 31. után jelentősen megváltozott. Nevezetesen értékesítésre került a készletek számottevő része, amely a készpénzállomány megnövekedéséhez vezetett. Ezeknek a változásoknak nagy jelentősége van az értékesítési együtthatók alkalmazásakor, amelyek 20 %-tól (készletek és rövid lejáratú követelések) 100 %-ig (készpénz) terjednek. Feltételezve, hogy az EKORDA által megállapított értékesítési együtthatók helyesek (amelyet a Bizottság az alább kifejtett okokból vitat), az EKORDA által alkalmazott módszertan felhasználása mellett a következő táblázat bemutatja, milyen mértékben térnének el az EKORDA számítási eredményei, ha a 2004. április 28-i és a 2004. június 17-i, vagyis a hitelezők 2004. július 9-i találkozója előtti adatokra támaszkodnának.
4. táblázat
A kedvezményezett eszközeinek felszámolási eljárásban történő értékesítéséből várható bevétel (millió SKK)
Állapot az adott időpontban:
2004.3.31.
2004.4.28.
2004.6.17.
Értékesítési együttható (%)
Könyv szerinti érték
Bevétel
Könyv szerinti érték
Bevétel
Könyv szerinti érték
Bevétel
Állóeszköz
45
205
92
204
92
200
90
Készletek
20
209
42
176
35
84
17
Rövid lejáratú követelések
20
98 (28)
20
86 (29)
17
37 (30)
7
Készpénz
100
50
50
94
94
161
161
Összesen
204
238
275
(91)
Meg kell említeni, hogy a kedvezményezett által a bíróság elé terjesztett üzleti terv 110 millió SKK értékű készletértékesítéssel számolt a 2004 március-május közötti időszakra. Az EKORDA-nak ezért tudnia kellett, hogy a kedvezményezett eszközei 2004. március 31. után számottevően megváltoznak, ezt azonban nem vette figyelembe.
(92)
A kedvezményezett eszközeinek 2004. április 28-i könyv szerinti értéke alapján arra lehetett volna következtetni, hogy a felszámolási eljárásban a kedvezményezett eszközeinek értékesítéséből várható bevétel (238 millió SKK, azaz 6,3 millió EUR) magasabb lett volna, mint a jelentésben becsült összeg (204 millió SKK, azaz 5,3 millió EUR). A 2004. júniusi adatok alapján végzett elemzésből egyértelműen következtetni lehetett volna arra, hogy a felszámolási eljárásban a kedvezményezett eszközeinek értékesítéséből várható bevétel (275 millió SKK, azaz 7,2 millió EUR) magasabb lett volna, mint az egyezség keretében felajánlott összeg, így az adóhatóságnak élnie kellett volna vétójogával, és az egyezségi eljárás megszüntetése érdekében a javaslatot el kellett volna utasítania. A Bizottság ismételten felhívja a figyelmet, hogy ezeket az eredményeket azon feltételezések és módszertan révén kapta, amelyeket az EKORDA alkalmazott.
(93)
A Bizottság azonban nem fogadhatja el az EKORDA által alkalmazott módszertant, és a kedvezményezett feltételezéseit nem tarthatja megbízhatónak. Ezt a következtetést erősítik meg a szlovák hatóságok kételyei, amelyeket a (60) és (65) preambulumbekezdés említ.
(94)
Az EKORDA először is nem magyarázza meg a jelentésében, hogy milyen módon állapította meg a három értékesítési együtthatót. Az értékesítési együtthatók célja a felszámolási eljárás keretében értékesített eszközök fennmaradó értékének kiszámítása, figyelembe véve az értékesítés jellegét, pl. hogy az eszközöket külön, határidőre stb. értékesítik. Ezért feltételezhető, hogy a felszámolás keretében értékesített eszközök értéke - az adott eszközök típusától függően - általában alacsonyabb a könyv szerinti értéknél. Az értékesítési együttható a felszámolás során kapott eszközérték a könyv szerinti érték százalékában kifejezve.
(95)
Az állóeszközvagyon 45 %-os értékesítési együtthatója szintén alacsonynak tűnik. A kedvezményezett szerint az adóhatóság zálogjogával terhelt eszközeinek értéke 194 millió SKK volt (31). A kedvezményezett szerint ez az érték a 2003-2004. évek fordulóján független szakértők által becsült érték. A Bizottság nézete szerint az ilyen „szakértői értéknek” rendszerint az aktívák általános értékét kell tükröznie, amelynek helyettesítő értéke kifejezi, hogy az eszköz egy adott időpontban mennyiért értékesíthető. A Bizottság emlékeztet arra, hogy az eszközök szakértői értékét azért állapították meg, hogy az adóigazgatási törvény előírásainak megfelelően meghatározzák biztosítéki értéküket, amellyel a kedvezményezettnek a szlovák hatóságokkal szembeni halasztott adótartozása fedezhető. Az EKORDA nem nyújt semmilyen magyarázatot arra nézve, hogy az állóeszközvagyon felszámolás során történő értékesítéséből származó bevétel miért csak a 205 millió SKK könyv szerinti érték 45 %-át érné el, miközben maga a kedvezményezett jóval magasabbra értékelte ezeket az eszközöket.
(96)
A kedvezményezett azon állítása kapcsán, hogy nehéz lenne vevőt találni, mivel a zálogjoggal terhelt gépek és berendezések nagy része csak alkoholtermékek, alkoholmentes italok vagy konzervek előállítására alkalmas, a Bizottságnak a következő két észrevétele van. Először is a zálogjoggal terhelt ingatlanok „szakértői értéke” 105 millió SKK volt, amely önmagában is magasabb összeg, mint az EKORDA által feltételezett teljes bevétel (92 millió SKK). Másodszor, a vállalkozással kapcsolatos fejleményekből kiderül, hogy egyes termelőeszközei gyorsan új felhasználóra találtak (Old Herold, s.r.o.). Miután a kedvezményezett elveszítette az alkoholtermékek gyártására szóló engedélyét, termelőeszközeit bérbe adta az Old Heroldnak. Úgy tűnik tehát, hogy egy versenytárs közvetlenül érdeklődött ezen a termelőeszközök iránt.
(97)
A készleteket illetően a szlovák hatóságok is úgy ítélik meg, hogy az értékesítési együtthatónak 20 %-nál magasabbnak kellene lennie.
(98)
A kedvezményezettnek 2004-ben 110 millió SKK bevétele származott készletei eladásából (lásd a (35) preambulumbekezdést). Ez több, mint a készletek azon könyv szerinti értékének 50 %-a, amelyre az EKORDA az értékelését alapozta. Ez erősen utal arra, hogy a 20 %-os értékesítési együttható túl alacsony volt. A 2004. évi mérlegben a készleteket érintő változások is ezt a következtetést támasztják alá. Ezenkívül üzleti tervében maga a kedvezményezett 110 millió SKK-ra becsülte a készletek 2004 márciusa és májusa közti értékesítéséből származó bevétel összegét (lásd a (35) preambulumbekezdést). Az EKORDA figyelmen kívül hagyta ezt a becslést. Végül a kedvezményezett tevékenységeinek jellegéből arra lehet következtetni, hogy a készleteket a forgalmazók vagy fogyasztók részére közvetlenül értékesíthető kész- vagy félkész termékek alkották, ami szintén a magasabb értékesítési együttható alkalmazását támasztja alá.
(99)
A Bizottság úgy ítéli meg, hogy a készletek esetében 52 %-os értékesítési együtthatót kell alkalmazni. Ez az adat az egyezség finanszírozása céljából értékesített készletekből származó bevétel kedvezményezett által becsült összegén alapul (110 millió SKK). Figyelembe véve az akkori könyv szerinti értéket (209 millió SKK), az alkalmazandó értékesítési együttható tehát legalább 52 % (209 millió 52 %-a 110 millió).
(100)
A rövid lejáratú követelések esetében az EKORDA kettős helyesbítést alkalmazott. Először 59 %-kal helyesbítette azok könyv szerinti értékét (a könyv szerinti érték 166 millió SKK volt, az EKORDA számításaiban 98 millió SKK szerepelt), ezen felül pedig a 20 %-os alacsony értékesítési együtthatót alkalmazta. Ez a módszer vitatható. A követelések könyv szerinti értékének helyesbítése elfogadható azoknak egy adott időpontbeli valós értékének kifejezésére. Az EKORDA azonban nem szolgál semmilyen magyarázattal arra nézve, hogy miért lenne a bevétel felszámolás esetén csak egyötöde (20 millió SKK) annak az összegnek, amelyről maga a kedvezményezett feltételezte, hogy vevőitől befolyhat (98 millió SKK).
(101)
A rövid lejáratú követelések 2004. márciusi könyv szerinti értékét (166 millió SKK) az EKORDA 98 millió SKK-ra helyesbítette a behajthatatlan vagy alacsony minőségű követelések figyelembevételével. Ezenfelül az EKORDA a helyesbített könyv szerinti értékre mindössze 20 %-os értékesítési együtthatót alkalmazott. Az EKORDA által a rövid lejáratú követelések könyv szerinti értékére alkalmazott 59 %-os együttható a 2004. júniusi könyv szerinti értéket (63 millió SKK) alapul véve 37 millió SKK-t eredményez. A szlovák hatóságoktól származó információk szerint azonban a követelések 63 millió SKK értékben végrehajthatóak voltak. Ezért kétséges, hogy ezek könyv szerinti értékét szükséges-e helyesbíteni.
(102)
Mindenesetre nincs egyértelmű ok arra, hogy a felszámolási értéknek miért kell a helyesbített adatnál is alacsonyabbnak lennie. A Bizottság ezért úgy ítéli meg, hogy a rövid lejáratú követelésekből várható bevétel semmi esetre sem lehet kevesebb a helyesbített 37 millió SKK összegnél.
(103)
A fentiekre tekintettel a Bizottság helyesbítette az EKORDA becsléseit, és a 2004. júniusi adatok alapján új értékelést végzett. Ebből az értékelésből egyértelműen kiderül, hogy a kedvezményezett eszközeinek felszámolási eljárásban történő értékesítéséből várható bevétel sokkal magasabb volt az EKORDA jelentésében előre jelzett bevételnél. Az adatokat az alábbi táblázat foglalja össze.
5. táblázat
A kedvezményezett eszközeinek felszámolási eljárásban történő értékesítéséből várható bevétel
Az EKORDA által közölt és a Bizottság által helyesbített adatok összehasonlítása (millió SKK)
EKORDA
(2004.3.31.)
Helyesbített
(2004.6.17.)
Könyv szerinti érték
Bevétel
Könyv szerinti érték
Bevétel
Állóeszköz
205
92
200
194 (32)
Készletek
209
42
84
43 (33)
Rövid lejáratú követelések
98 (34)
20
63
37 (35)
Készpénz
50
50
161
161
Összesen
562
204
508
435
(104)
A kedvezményezettnek az eljárás megindításáról szóló határozathoz fűzött észrevételei szerint a kedvezményezett eszközeinek felszámolási eljárás keretében történő értékesítéséből várható bevétel 18 %-át a felszámolási eljárás költségei teszik ki. A kedvezményezett a Világbank 2004. évi jelentése alapján ezt megfelelő aránynak tartja (36). A kedvezményezett eszközeinek felszámolási eljárásban történő értékesítéséből várható bevétel Bizottság által helyesbített összege, valamint az említett arány alapján a felszámolási eljárás költségei 78,3 millió SKK-ra tehetők. Ezt az összeget a kedvezményezett eszközeinek értékesítéséből származó bevétel helyesbített összegéből levonva magasabb összeg adódik, mint az adóhatóság által az egyezség alapján kapott összeg (435 millió SKK - 78,3 millió SKK = 356,7 millió SKK; az egyezség keretében elfogadott összeg 224,3 millió SKK volt).
(105)
Az 5. táblázat szerint a kedvezményezett eszközeinek felszámolási eljárásban történő értékesítéséből várható bevétel 435 millió SKK volt. Tekintettel arra, hogy az értékesítés bevételének közel 100 %-a az adóhatóságot illette volna (37), a kedvezményezett által jelzett, a bevétel 18 %-át kitevő felszámolási költségeket is figyelembe véve az adóhatóság 132,4 millió SKK-val nagyobb összeget kapott volna, mint a csődegyezség alapján.
(106)
Ezenfelül az EKORDA által megadott igen alacsony értékesítési együtthatókat a kedvezményezett eszközeinek 2004. júniusi értékére alkalmazva az eszközök értékesítéséből várható bevétel (a felszámolás 18 %-os költségeinek levonása után) 225,5 millió SKK, amely még mindig magasabb, mint az adóhatóság által a csődegyezség keretében elfogadott összeg (38).
(107)
A Bizottság végül megjegyzi, hogy a szlovák hatóságok nem támasztották alá a kedvezményezettnek azt az állítását, hogy az adóhatóságnak a hitelezők 2004. július 9-i találkozója előtt rendelkezésére állt az EKORDA jelentése, így döntését annak felhasználásával hozhatta volna meg. Az adóhatóságnak azonban rendelkezésére álltak saját 2004. júniusi vizsgálatának eredményei, amelyek szerint a Frucona jelentős értékű eszközökkel rendelkezett (lásd a 3. táblázatot). Ezen adatok alapján az Adóigazgatóság 2004. július 6-i, az adóhatósághoz címzett levelében jelezte, hogy a helyi adóhatóság nem fogadhatja el a kedvezményezett által javasolt egyezséget, mivel az kedvezőtlen az állam számára.
(108)
A kedvezményezett által benyújtott egyéb szakértői jelentések nem feleltek meg a piacgazdasági hitelező tesztjének teljesülésére vonatkozó követelménynek. Így különösen egyik jelentés sem közli, hogy mi alapján állapította meg az esetenként igen alacsony értékesítési együtthatókat. Ezenfelül Marta Kochová könyvvizsgálói jelentésével kapcsolatban - amelynek következtetései jelentősen eltértek az EKORDA jelentésében foglaltaktól - megállapítható, hogy nem világos sem elkészítésének célja, sem pedig az, hogy milyen időszakra vonatkozóan és milyen feltételezések alapján készült. Danica Holovačová felszámolóbiztos jelentése mindössze annyit állapít meg, hogy a hitelezők számára a csődeljárás előnyösebb, mint a felszámolás. Ebből adódóan egyik jelentésben foglalt információkkal sem támasztható vagy cáfolható a kedvezményezett azon állítása, hogy teljesült a piacgazdasági hitelező tesztje.
(109)
Ezenkívül a felszámolási eljárás időtartamával kapcsolatos érvelést illetően figyelembe kell venni a jelen ügy körülményeit annak mérlegelésekor, hogy a felszámolási eljárás lehetséges időtartama milyen hatással lehet egy feltételezett magánhitelező döntéshozatali folyamatára.
(110)
A jelen ügyben további lényeges szempont, hogy az állam privilegizált helyzetben volt a többi hitelezővel szemben amiatt, hogy a vele szembeni tartozást a kedvezményezett állóeszközein alapított zálogjog biztosította. A HAMSA-ügyben a Törvényszék megállapította, hogy a biztosított hitelezői státus lényeges szempont, amelyet a piacgazdasági hitelező tesztjének alkalmazása során figyelembe kell venni (39). A csődtörvény 31. cikke (1) bekezdésének e) pontja alapján az önálló hitelező követelései a felszámolási eljárás során bármikor kielégíthetők a biztosított eszközöknek a felszámolási eljárásban történő értékesítéséből származó bevételből. Ezért az adóhatóság zálogjogával terhelt eszközöket illetően a felszámolási eljárás időtartama a Bizottság szerint nem lényeges, mivel az ilyen eszközökkel biztosított követelések az eljárás időtartamától függetlenül is kielégíthetők lettek volna.
(111)
Így különösen - a biztosított eszközök kedvezményezett által becsült értéke alapján is - az adóhatóság időben érvényesíthette volna követelését legalább 194 millió SKK (a csődegyezség keretében javasolt összeg 86 %-ának megfelelő) értékű biztosíték értékesítése útján. Az adóhatóságnak csak akkor kellett volna mérlegelnie azt, hogy érdemes-e megvárnia a felszámolási eljárás befejezését, ha felmerült volna annak lehetősége, hogy nem kapja meg az egyezség keretében elfogadott teljes összeget. Ezenfelül a vagyonfelosztás során az adóhatóság kapta volna a fennmaradó eszközök értékesítéséből származó bevétel (a legrosszabb esetben, vagyis az EKORDA értékesítési együtthatóinak alkalmazása esetén is 185 millió SKK, lásd a 4. táblázatot) mintegy 99 %-át. Az adóhatóságnak világosan kellett volna látnia azt, hogy az így visszafizetett tartozás összege lényegesen meghaladta volna a csődegyezség keretében felajánlott összeget, és a teljes összegnek csupán kis hányadára kellett volna várnia a csődegyezséghez képest.
(112)
Ebből levonható az a következtetés, hogy a szlovákiai felszámolási eljárások időtartamával kapcsolatos információk nem befolyásolták volna jelentős mértékben egy feltételezett magánhitelező döntését.
(113)
Ezenfelül az egyezség megkötésekor a kedvezményezett: i. igen kis számú hitelezővel, valamint ii. az állam által az egyezség keretében elfogadott összegnél nagyobb felszámolási értékű eszközökkel rendelkezett (az 5. táblázat szerint a biztosítatlan eszközök értékesítéséből várható bevétel önmagában 241 millió SKK-t tett ki).
(114)
Az egyezségben kevés, mindössze öt hitelező vett részt. Az öt hitelezőből négy magánhitelező volt, követelésük a tartozás teljes összegének (644 166 949 SKK) mindössze 0,6 %-át tette ki (3 797 608 SKK, lásd a 2. táblázatot). Az állam tehát a teljes követelésállomány 99,4 %-ával messze a legnagyobb hitelező volt. E körülmények jelentős mértékben csökkentik a hitelezők közötti vita és az ebből származó peres eljárások kockázatát, így jellemzően lerövidítik a felszámolási eljárást.
(115)
A kedvezményezettnek a Világbank Doing business in 2004 c. jelentésén alapuló azon érvet illetően, hogy Szlovákiában a felszámolási eljárások általános időtartama 4,8 év, meg kell jegyezni, hogy a jelentés általános „megszüntetési mutatót” említ, amely a felszámolási eljárás, valamint a bírósági eljárások teljes időtartamát méri. Ez az időtartam nem feltétlenül egyezik meg a felszámolás eljárások átlagos időtartamával. A szlovák hatóságok maguk is azt az álláspontot fogalmazták meg, hogy a jelen ügy körülményeire tekintettel a felszámolási eljárás időtartama az átlagosnál vélhetően rövidebb lenne (lásd a (60) preambulumbekezdést). A szlovák hatóságok ezen értékelése különösen lényeges amiatt, hogy a szóban forgó eljárást a szlovák csődtörvénynek és felszámolási gyakorlatnak megfelelően folytatták volna le. Ezenfelül a szlovák állam maga is a kedvezményezett hitelezője volt.
(116)
Mindemellett a kedvezményezett által benyújtott jelentések a felszámolási eljárás időtartamát igen nagy eltéréssel két és több mint hat év közé teszik (40). A kedvezményezett által a szlovákiai felszámolási eljárás időtartamával kapcsolatban a Bizottság elé terjesztett értékelések tehát általánosítottak, és nem vették figyelembe a jelen ügy sajátosságait. Az értékelések egyes esetekben megközelítő jellegűek, illetve bizonyos mértékig következetlenek voltak.
(117)
A kedvezményezettel azonos ágazatba tartozó szlovákiai vállalkozás konkrét példáját illetően, amelynél a felszámolási eljárás több mint öt évig tartott, említést érdemel, hogy a kedvezményezett nem mutatta be, hogy a példa miként kapcsolódik a jelen ügyhöz, különösen pedig azt nem, hogy a vállalkozás a kedvezményezettel azonos vagy ahhoz igen hasonló jogi és anyagi helyzetben volt-e (41). Tekintettel arra, hogy a kedvezményezett egyetlen nagy, privilegizált státusú hitelezőnek (az államnak) tartozott, emellett több jelentős becsértékű eszközzel rendelkezett, a felszámolási eljárás a kedvezményezett esetében viszonylag gyorsan lebonyolítható lett volna, így az állam mint a legnagyobb hitelező számára az előnyösebb eljárást jelentette volna.
(118)
Végül ha feltételezhető is, hogy a felszámolási eljárás a kedvezményezett állításának megfelelően négy-öt évet vett volna igénybe, a megtérülés várható összege és az egyezség keretében elfogadott összeg közötti különbség olyan nagy, hogy az eljárás időtartama nem játszott volna jelentős szerepet egy magánhitelező azzal kapcsolatos döntésében, hogy elfogadja-e az egyezséget. 5,14 %-os diszkontrátát (42) alapul véve a jövőbeni 356,7 millió SKK összegű cash flow jelenértéke öt év elteltével is 277,6 millió SKK, vagyis jóval magasabb az egyezség keretében elfogadott összegnél. Ilyen feltételek mellett a felszámolási eljárásnak több mint 9 évig kellett volna tartania ahhoz, hogy a cash flow jelenértéke az egyezség keretében elfogadott összeg alá csökkenjen. Ilyen hosszú felszámolási eljárást a jelen esetben egyetlen piacgazdasági szereplő sem tartott volna valószínűnek. Ezenfelül a teljes megtérülési összeg jelenértéke még nagyobb annak figyelembevétele esetén, hogy a tartozás jelentős része valószínűleg hamarabb visszafizetésre került volna a biztosított eszközök értékesítése folytán (lásd a (111) preambulumbekezdést).
(119)
A rendelkezésre álló adatok alapján megállapítható, hogy egy magánhitelező nem kötötte volna meg a csődegyezséget az adóhatóság által a jelen esetben elfogadott feltételekkel; tekintettel arra, hogy az adóhatóság mint önálló hitelező követelései a felszámolási eljárás során bármikor kielégíthetők, továbbá (követelésének a többi hitelezőéhez viszonyított aránya miatt) a fennmaradó hitelezők között felosztandó bevétel több mint 99 %-a is az adóhatóságot illette volna, megállapítható, hogy a felszámolási eljárásból származó bevételt csaknem teljes egészében az adóhatóság kapná, és a fentiek alapján a bevétel meghaladná a csődegyezség keretében elfogadott összeget.
2.2. A csődegyezség és az adóvégrehajtás összehasonlítása
(120)
Az adóhatóság a magánhitelezőktől eltérően jogosult volt ingatlanok, gépek és berendezések, vagy a vállalkozás egészének értékesítése formájában hivatalból kezdeményezett adóvégrehajtás lefolytatására. A (82) preambulumbekezdésben említett ítélkezési gyakorlat értelmében nem terjesztettek elő arra vonatkozó bizonyítékot, hogy az adóhatóság mérlegelte volna ezen eljárás lehetőségét, és arra a következtetésre jutott volna, hogy az kevésbé előnyös, mint az egyezség elfogadása.
(121)
Mindenesetre a Bizottság nem tekinti lényegesnek a kedvezményezett azon érvelését, hogy a csődeljárás védi a vállalkozást az adóvégrehajtástól. Ahogy ezt a szlovák hatóságok is megerősítették, az adóvégrehajtás valódi alternatíva lett volna az adóhatóság számára akár a csődeljárás megkezdése előtt, akár az egyezségi javaslat adóhatósági megvétózása után. Ezért a piacgazdasági hitelező tesztjének alkalmazásakor meg kell vizsgálni ezt a lehetőséget. A kedvezményezett nem hasonlítja össze az egyezségi javaslatot az adóvégrehajtás lehetséges eredményével.
(122)
A Bizottság elemzése a kedvezményezett és a szlovák hatóságok által közölt adatokon alapul. Ezzel összefüggésben meg kell jegyezni, hogy a szlovák hatóságok megerősítették, hogy a hivatalos vizsgálati eljárás megindításáról szóló határozatban foglaltaknak megfelelően az adóhatósági követelést 397 millió SKK értékű zálogjog biztosította. A kapott tájékoztatás szerint ez az érték a kedvezményezett nyilvántartása alapján állapítható meg. A kedvezményezett viszont azt állítja, hogy a zálogjoggal terhelt eszközök „szakértői értéken” kifejezett értéke 194 millió SKK (lásd a (22) preambulumbekezdést). Habár a Bizottságnak nem kell megállapítania, hogy melyik adat helyes, az alábbi következtetéseket tudja levonni.
(123)
Először is a biztosíték a kedvezményezett halasztott adótartozásának ellenértéke volt, amelyet az adóigazgatási törvény ír elő. Ha a kedvezményezett eszközeinek értéke ténylegesen csak a biztosíték felét érte el, ahogy azt a kedvezményezett által bemutatott szakértői vélemény állítja, ez azt jelenti, hogy az állam által az e halasztások esetében megkövetelt biztosítékok nem voltak elegendők. Ilyen körülmények között az adóhatóság által 2002 novembere és 2003 novembere között engedélyezett összesen 477 millió SKK összegű adóhalasztások a legnagyobb valószínűséggel nem teljesítették a piacgazdasági hitelező tesztjét. A jelen ügyben a Bizottságnak nem szükséges megállapítania, hogy az intézkedések állami támogatástól mentesek voltak-e. Ha azonban már a korábbi halasztások is állami támogatásnak minősültek, akkor már nem lehet a piacgazdasági hitelező elvére hivatkozni a halasztott tartozás későbbi (részleges) leírásakor.
(124)
Másodszor: még ha az adóvégrehajtásból származó bevételek kiszámításánál a kedvezményezett által bemutatott alacsonyabb értéket alkalmazták is volna, a piacgazdasági hitelező, ha lett volna rá lehetősége, előnyben részesítette volna a végrehajtást a csődegyezséggel szemben.
(125)
Adóvégrehajtás esetén az adóhatóság közvetlenül értékesítheti az adós eszközeit (követeléseit és egyéb forgóeszközeit, ingó és ingatlanvagyonát). Amikor az adóhatóság a csődegyezség mellett szavazott, a kedvezményezett 43 millió SKK értékű készlettel, legalább 37 millió SKK értékű érvényesíthető követeléssel, valamint 161 millió SKK összegű készpénzzel rendelkezett (lásd az 5. táblázatot). A Bizottság megjegyzi, hogy a forgóeszközök értéke (241 millió SKK, azaz 6,3 millió EUR) (43) önmagában is meghaladná a csődegyezség keretében javasolt bevételt (224,3 millió SKK, azaz 5,93 millió EUR). Ezenkívül a kedvezményezett további eszközökkel is rendelkezett, amelyek értéke legalább 194 millió SKK volt.
(126)
Adóvégrehajtáskor továbbá nem kell eljárási illetéket fizetni, mint felszámolás esetén. Olyan eljárás, amelyet maga az adóhatóság kezdeményez és felügyel, ezért gyors lebonyolítása feltételezhető.
(127)
A Bizottság ezért arra a következtetésre jutott, hogy a kedvezményezett eszközeinek adóvégrehajtása nagyobb bevétellel járt volna, mint a csődegyezség.
2.3. További bizonyítékok
(128)
A Bizottság figyelembe veszi azt a szlovák hatóságok által bemutatott levelet, amelyet az Adóigazgatóság igazgatója küldött alárendeltjének, az érintett adóhatóság igazgatójának (lásd az (63) preambulumbekezdést). A levélből egyértelműen kiderül, hogy az Adóigazgatóság (amely előzetesen közvetlen kapcsolatban állt a kedvezményezettel) ellenezte az egyezségi javaslatot, és egyértelműen jelezte, hogy a helyi adóhatóság nem szavazhat a csődegyezség mellett. A levél indokolása szerint az egyezségi javaslat az állam számára „nem előnyös”.
(129)
A szlovák hatóságok azt is bizonyították, hogy a pénzügyminisztérium 2004 elején világosan utasította az adóhatóságokat, hogy ne fogadjanak el a követeléseik leírásáról szóló egyezségi javaslatot (44). E szakpolitikai döntést az adóigazgatási törvény 2004. január 1-től hatályos módosításával összefüggésben közölték azzal a szándékkal, hogy növeljék az adóbeszedési fegyelmet.
(130)
Meg kell jegyezni továbbá, hogy maga az adóhatóság már 2004. augusztus 2-án, azaz nem egészen egy hónappal azután, hogy elfogadta a csődegyezséget, fellebbezett ellene.
(131)
A kedvezményezett szerint az adóhatóság még azelőtt kinyilvánította egyetértését a csődegyezséggel, mielőtt a kedvezményezett megindította az eljárást. A Bizottságnak az a véleménye, hogy a kedvezményezett által bemutatott bizonyítékok ennek ellenkezőjét igazolják. Az adóhatóság igazgatója 2004. február 3-i levelében azt írja a kedvezményezettnek, hogy ugyan elvben nem ellenzi a csődeljárás lefolytatását, nem fogadja el a kedvezményezett egyezségi javaslatát a tartozás 35 %-ának visszafizetésére.
(132)
A Bizottság e bizonyíték alapján csak arra a következtetésre juthat, hogy a szlovák hatóságok nem értettek egyet a kedvezményezett egyezségi javaslatával, és már a csődeljárás 2004. március 8-i megindítása előtt, a hitelezők 2004. július 9-i szavazását megelőzően, valamint a csődegyezség bírósági jóváhagyása után is ellenezték azt.
(133)
A kedvezményezett azt állította, hogy figyelembe kell venni az olyan hosszú távú szempontokat, mint az állam folyamatos adóbevételei (lásd az (52) preambulumbekezdést).
(134)
Először is hangsúlyozni kell, hogy a piacgazdasági hitelező tesztje különbözik a piacgazdasági befektető tesztjétől. Míg a piacgazdasági befektetőnek módjában áll eldönteni, hogy kapcsolatba lép-e az adott vállalkozással, és a befektetéséből származó megfelelő haszon hosszú távú stratégiai lehetőségét tartja szem előtt (45), a „piacgazdasági hitelező” már üzleti vagy közjogi viszonyban áll a fizetésképtelen vállalkozással, és arra törekszik, hogy kintlévőségeit (46) a megtérülés arányát és időtartamát tekintve legkedvezőbb feltételek mellett hajtsa be. A feltételezett piacgazdasági hitelező és a piacgazdasági befektető motivációja ezért különböző. Az ítélkezési gyakorlat ezért külön tesztet határozott meg mindkét helyzetre.
(135)
Másodszor, ami a hitelező-szállítóval való hasonlóságot illeti, fontos megjegyezni, hogy az ilyen hitelező követeléseinek jellege lényegesen különbözik az állam követeléseitől. Mivel az ilyen szállítónak a fizetésképtelen vállalkozáshoz fűződő viszonya kizárólag szerződésen alapul, a szállító az üzleti partner elvesztésével valóban kárt szenvedne. Ha a fizetésképtelen vállalkozást felszámolják vagy eladják, a szállítónak új ügyfelet kell keresnie, vagy szerződést kell kötnie az új tulajdonossal. A kockázat magasabb, ha a szállító jelentős mértékben függ a fizetésképtelen vállalkozástól. Az ilyen hitelező bizonyára mérlegelni fogja a jövőt. Az államnak a fizetésképtelen vállalkozáshoz fűződő viszonya ezzel ellentétben a közjogon alapszik, ezért nem függ a felek akaratától. A felszámolt társaság eszközeit átvevő valamennyi új tulajdonosnak automatikusan adókötelezettsége keletkezik. Ezenkívül az állam soha nem egyetlen adóalanytól függ. Végül a legfontosabb érv az, hogy az államot az adók kivetésekor nem a nyereségszerzés vezérli, és nem kereskedelmi jelleggel, nem kereskedelmi megfontolásból cselekszik. Az fenti hasonlóság ezért nem megalapozott.
(136)
A Bizottságnak az a véleménye, hogy az állam helyzete a jelen ügyben nem hasonlítható össze a feltételezett piacgazdasági befektető vagy az adóstól függő, feltételezett piacgazdasági hitelező helyzetével. Az elmaradt jövőbeli adóbevétel ezért nem vehető figyelembe a piacgazdasági hitelező elvének érvényesítésekor (47).
(137)
Végül a kedvezményezett által benyújtott adóáttekintésből kiderül, hogy a kedvezményezett által 1995-től befizetett adók többsége közvetett adó (jövedéki adó és héa) volt. Mivel ezeket az adókat a végső fogyasztók fizetik, a kedvezményezett felszámolásának nem lenne hatása azok beszedésére, mivel a fogyasztók az adóköteles termékeket (a jelen esetben főleg alkoholtermékeket) a továbbiakban is megvásárolnák más gyártóktól. A kedvezményezettnek a jelentős összegű elmaradt adóbevétellel kapcsolatos érvelése ezért nem hitelt érdemlő.
(138)
A Bizottság megállapítja, hogy a kedvezményezett által előterjesztett bizonyítékok egyike sem támasztja alá a feltételezett magánhitelező viselkedésének befolyásolását. Ez e szakaszban foglaltak ezért nem érintik a hitelezői viselkedés 2.1. és 2.2. szakaszban ismertetett bizottsági értékelését.
2.4. Következtetés
(139)
A Bizottság a fenti bizonyítékok alapján úgy ítéli meg, hogy a jelen ügyben nem teljesült a piacgazdasági hitelező tesztje, és az állam a kedvezményezett részére olyan előnyt biztosított, amelyet az a piaci körülmények között nem lett volna képes megszerezni.
(140)
A Bizottság ezért arra a következtetésre jut, hogy az adókövetelés leírása, amelyet a helyi adóhatóság a csődegyezség keretében vállalt, az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdése értelmében állami támogatásnak minősül.
3. A TÁMOGATÁS ÖSSZEEGYEZTETHETŐSÉGE: AZ EUMSZ 107. CIKKÉNEK (3) BEKEZDÉSE SZERINTI KIVÉTEL
(141)
Az intézkedés elsődleges célja egy nehéz helyzetben lévő vállalkozás segítése. Ilyen esetekben a vonatkozó feltételek teljesülése esetén alkalmazható az EUMSZ 107. cikke (3) bekezdésének c) pontja szerinti kivétel, amely alapján engedélyezhető az egyes gazdasági tevékenységek vagy gazdasági területek fejlődését előmozdító állami támogatás, amennyiben az ilyen támogatás nem befolyásolja hátrányosan a kereskedelmi feltételeket a közös érdekkel ellentétes mértékben.
(142)
A Bizottság a kedvezményezett termelési portfóliójának szempontjából értékelte, hogy a jelen ügyben alkalmazhatók-e a mezőgazdaságra vonatkozó különleges szabályok. A Bizottság a kedvezményezett forgalmáról a szlovák hatóságoktól kapott információk alapján a hivatalos vizsgálati eljárás megindításáról szóló határozatában arra a következtetésre jutott, hogy a kedvezményezett termékeinek többsége nem az EUMSZ I. mellékletében meghatározott termék, ezért az állami támogatás általános szabályait kell alkalmazni.
(143)
A kedvezményezett a hivatalos vizsgálati eljárás megindításáról szóló határozathoz fűzött észrevételeiben vitatta a szlovák hatóságok által benyújtott forgalmi adatokat (lásd az 1. táblázatot), ugyanakkor nem vitatta a Bizottság azon döntését, hogy értékelését az állami támogatás általános szabályaira alapozza. A Bizottság a kedvezményezett által benyújtott adatok pontosságának megállapítására irányuló szándék nélkül (48) ellenőrizte, hogy a fenti következtetés az új adatok esetében is érvényes-e. A Bizottság arra a következtetésre jutott, hogy a kedvezményezett forgalmát nagyrészt olyan termékek alkotják, amelyek nem tartoznak az EUMSZ I. mellékletében meghatározott termékek közé. Ezért az állami támogatás általános, nem ágazatspecifikus szabályait kell alkalmazni.
(144)
A nehéz helyzetben lévő vállalkozásoknak nyújtott megmentési és szerkezetátalakítási támogatást jelenleg a nehéz helyzetben lévő vállalkozások megmentéséhez és szerkezetátalakításához nyújtott állami támogatásokról szóló közösségi iránymutatás (49) (a továbbiakban: az új iránymutatás) szabályozza, amely az 1999-ben elfogadott előző változat (50) (a továbbiakban: az 1999-es iránymutatás) helyébe lépett.
(145)
Az új iránymutatás átmeneti rendelkezései rögzítik, hogy minden olyan jogellenes megmentési vagy szerkezetátalakítási támogatást, amelyet a Bizottság engedélye nélkül nyújtottak, a Bizottság az új iránymutatás alapján vizsgál meg, amennyiben a támogatás egy részét, illetve egészét az iránymutatásnak az Európai Unió Hivatalos Lapjában való közzétételét (2004. október 1.) követően nyújtották (a (104) bekezdés első albekezdése). Ha azonban a jogellenes támogatásra 2004. október 1. előtt került sor, a Bizottság a támogatás nyújtásának időpontjában alkalmazandó iránymutatás alapján folytatja le a vizsgálatot (a (104) bekezdés második albekezdése).
(146)
Az adóhatóság a csődegyezséget 2004. július 9-én, 2004. július 23-i hatállyal hagyta jóvá. A támogatást tehát 2004. október 1. előtt jogellenesen nyújtották. Ezért a támogatás nyújtásakor hatályos 1999-es iránymutatást kell alkalmazni.
(147)
A kedvezményezett az EK-Szerződés 87. és 88. cikkének a kis- és középvállalkozásoknak nyújtott állami támogatásokra történő alkalmazásáról szóló 70/2001/EK bizottsági rendelet (51) értelmében középvállalkozásnak minősül.
3.1. A vállalkozás támogathatósága
(148)
Az 1999-es iránymutatás (5) bekezdésének c) pontja szerint egy vállalkozás akkor tekinthető nehéz helyzetben lévőnek, ha a hazai jog szerint megfelel a kollektív fizetésképtelenségi eljárás kritériumainak.
(149)
A kedvezményezett csődeljárásban vett részt, ami a csődtörvényben foglalt meghatározás szerint kizárólag fizetésképtelen vállalkozások számára lehetséges. Ezért megmentési és szerkezetátalakítási támogatásra jogosult.
3.2. Megmentési támogatás
(150)
A szlovák hatóságok eredetileg megmentési támogatásként írták le a vitatott intézkedést. A Bizottság az 1999-es iránymutatás alapján a III. részben kifejtett okok miatt kételyeit fejezte ki azt illetően, hogy a támogatás megmentési támogatásként összeegyeztethető.
(151)
Sem a szlovák hatóságok, sem a kedvezményezett nem fűztek észrevételt ezekhez a kételyekhez. A Bizottság elé ebben a tekintetben nem tártak új tényeket.
(152)
Mivel a fenti kétségei nem oszlottak el, a Bizottság arra a következtetésre jutott, hogy a támogatás az 1999-es iránymutatás szerinti megmentési támogatásként nem összeegyeztethető.
3.3. Szerkezetátalakítási támogatás
(153)
A Bizottság a III. részben kifejtett okok miatt kételyeit fejezte ki azt illetően, hogy a támogatás az 1999-es iránymutatás szerinti szerkezetátalakítási támogatásként összeegyeztethető.
(154)
A Bizottság megjegyzi, hogy a szlovák hatóságok, amelyeknek bizonyítaniuk kell, hogy az állami támogatás a belső piaccal összeegyeztethető, nem mutattak be új tényt ennek a következtetésnek az alátámasztására. A Bizottság megfelelően figyelembe vette a kedvezményezett észrevételeit.
3.3.1. A hosszú távú életképesség helyreállítása
(155)
Az 1999-es iránymutatás szerint szerkezetátalakítási támogatás csak a vállalkozás hosszú távú életképességének helyreállítására irányuló, megvalósítható és egységes szerkezetátalakítási terv végrehajtásával kapcsolatban és annak feltételével nyújtható. A tagállam elkötelezi magát a terv mellett, amelyet a Bizottságnak jóvá kell hagynia. Ha a vállalkozás elmulasztja a terv megvalósítását, az a támogatással való visszaélésnek minősül.
(156)
Lényegében a szerkezetátalakítási tervnek ésszerű időn belül helyre kell állítania a kedvezményezett hosszú távú életképességét a jövőbeni működési körülményekre vonatkozó reális feltételezések alapján. A szerkezetátalakítási tervnek ismertetnie kell mindazokat a körülményeket, amelyek nehéz helyzetbe hozták a kedvezményezettet, és a nehézségek megoldására irányuló megfelelő intézkedéseket kell tartalmaznia. A szerkezetátalakítási műveletek ugyanakkor nem korlátozódhatnak a múltbeli veszteségek kiegyenlítésére irányuló pénzügyi támogatásra a nehézséget okozó problémák megoldása nélkül.
(157)
A kkv-k vonatkozásában az 1999-es iránymutatás akként rendelkezik, hogy a támogatás engedélyezésekor a támogatott [térségekben] kevésbé szigorú feltételek alkalmazhatók a kompenzációs intézkedések végrehajtását, valamint az ellenőrzési jelentések tartalmát illetően. E tényezők azonban nem mentik fel az ilyen vállalkozásokat annak a szükségessége alól, hogy szerkezetátalakítási tervet dolgozzanak ki, a tagállamokat pedig az alól a kötelesség alól, hogy csak a szerkezetátalakítási terv végrehajtásának feltételével nyújtsanak szerkezetátalakítási támogatást.
(158)
A szlovák hatóságok a hivatalos vizsgálati eljárás megindítását követően megerősítették, hogy az üzleti tervet, amelyet a kedvezményezett a csődeljárás megindításának feltételeként köteles volt kidolgozni, csak az illetékes bíróság vizsgálta meg, a támogatást nyújtó hatóság nem, valamint azt is, hogy sem a bíróság, sem az adóhatóság nem ellenőrizte a terv végrehajtását.
(159)
A kedvezményezett e megerősítéssel ellentétben azt állította, hogy az adóhatóság a csődegyezség elfogadása előtt megvizsgálta az üzleti terv alkalmasságát arra, hogy a vállalkozás hosszú távú életképességét helyreállítsa, ezt az állítását azonban semmilyen bizonyítékkal nem támasztotta alá.
(160)
A kedvezményezett szerint továbbá a hivatalos szerkezetátalakítási terv hiánya az ügy utólagos bizottsági értékelésekor lényegtelen, mert a Bizottság ekkor már meggyőződhet arról, hogy a kedvezményezett valóban életképessé vált-e. A kedvezményezett szerint hivatalos szerkezetátalakítási terv kizárólag előzetes értékelés esetében írható elő, és arra csak az 1999-es iránymutatás alkalmazható.
(161)
Ez az érvelés helytelen. Az 1999-es iránymutatást kell alkalmazni mind a bejelentett, mind pedig a jogellenes támogatás összeegyeztethetőségének értékelésénél. Az értékelésnél annak időpontjától függetlenül mindig az a feltétel érvényes, hogy a szerkezetátalakítási támogatás megvalósítható szerkezetátalakítási tervre épül-e. A Bizottságnak azon információk alapján kell elvégezni e az értékelését, amelyek a támogatásnyújtás idején elérhetők voltak.
(162)
Mindebből az a következtetés vonható le, hogy az adóhatóságnak támogatást nyújtó hatóságként nem volt lehetősége arra, hogy a szerkezetátalakítási tervet értékelje, és követelései leírását a terv megfelelően ellenőrzött megvalósulásának feltételéhez kösse. Ezért nem teljesült az első, formális feltétel, amely teljes mértékben alkalmazandó az utólagos értékelésnél is.
(163)
Az üzleti terv tartalmát illetően a szlovák hatóságok nem nyújtottak be olyan információt, amely eloszlatta volna a Bizottság kétségeit afelől, hogy a terv valóban az 1999-es iránymutatásban előírt szerkezetátalakítási terv-e.
(164)
A Bizottság így kénytelen megerősíteni a hivatalos vizsgálati eljárás megindításáról szóló határozatban levont következtetését. A bemutatott üzleti terv mindössze a kedvezményezettnek a halmozódó köztartozás okozta súlyos problémájával foglalkozik. A terv egyáltalán nem elemzi azokat a körülményeket, amelyek nehéz helyzetbe hozták a kedvezményezettet, sem a vállalkozás akkori pénzügyi helyzetét, sem pedig pénzügyi kilátásait. Mivel ez az elemzés hiányzott, a kedvezményezett nem javasolt konkrét lépéseket az őt nehéz helyzetbe hozó egyes körülmények kezelésére. Az egyetlen részletesen leírt intézkedés a javasolt pénzügyi szerkezetátalakítás, amelyre a csődegyezség keretében kerülne sor.
(165)
A tervben egyáltalán nincs szó a kedvezményezett saját tőkéjének emeléséről, amelyet a kedvezményezett az egyik szerkezetátalakítási intézkedésként említ. Az ügyiratban semmi nem bizonyítja, hogy a vállalkozás tőkeemelését olyan intézkedésnek kellene tekinteni, amely biztosítja, hogy a kedvezményezett hosszú távon nem fogja ismét azt a stratégiát követni, hogy héa- és jövedékiadó-tartozása útján finanszírozza termelését, amely végül nehéz helyzetbe hozta. A szlovák hatóságok maguk is megerősítették, hogy a tőkeemelés egyáltalán nem csökkentette a pénzügyi problémák megismétlődésének kockázatát. Ez annál is inkább kétséges, mert a tőkeemelés teljes összege 21 millió SKK, míg az átalakított adósságé 644 millió SKK volt.
(166)
Maga a tőkeemelés nem bizonyítja a piac bizalmát a kedvezményezett hosszú távú életképességének helyreállítása iránt. A Bizottság megjegyzi, hogy a kedvezményezettnek határozott erőfeszítései ellenére sem sikerült magánbanki hitelt szereznie.
(167)
Ezenfelül a termelőeszközöknek a kedvezményezett versenytársa, az Old Herold, s.r.o. részére történő bérbeadását nyilvánvalóan az tette szükségessé, hogy a kedvezményezett elveszítette az alkoholtermékek gyártására szóló engedélyt, nem pedig az, hogy e gyártási tevékenység veszteséges volt és ezért szerkezetátalakításra szorult. Igaz, hogy maga a kedvezményezett kérhetett volna új engedélyt a csődegyezség véglegesítése után, de nem tette. A Bizottság azonban megjegyzi, hogy a kedvezményezett továbbra is értékesíti az Old Herold társaság által a kedvezményezett eszközeivel gyártott, a kedvezményezett márkajelével ellátott termékeket, sőt a 2004. április 29 és 2004. december 30. közötti időszakra szóló tervek szerint az értékesítés bővítését tervezi. E termelőeszközök bérbeadása ezért nem tekinthető szerkezetátalakítási intézkedésnek, mivel a rendelkezésre álló bizonyítékok alapján a termelésnek ez a része nem szorult szerkezetátalakításra.
(168)
Ami az üzleti tervben javasolt további intézkedéseket illeti, a Bizottság kételyei nem oszlottak el. Ezek az intézkedések egyszerűen a mindennapi üzleti tevékenység keretén belüli tevékenységek, és nem racionalizációs intézkedések (a régi berendezések, járművek értékesítése). A két javasolt szerkezetátalakítási intézkedés leírása (a nem jövedelmező alkoholmentes italok gyártásának megszüntetése és néhány ingatlan értékesítése) túlságosan általános volt, amelyben nem tüntették fel a konkrét termékeket és az intézkedések ütemtervét. A szlovák hatóságok megerősítették, hogy az értékesíteni kívánt ingatlanok (irodaépület, üzlet és üdülő) értékesítésére 2005. október 10-ig nem került sor, vagyis a tervezett intézkedéseket a kedvezményezett nem hajtotta végre a bejelentésnek megfelelően.
(169)
A Bizottság a formális szerkezetátalakítási terv, továbbá a nehéz helyzet, az annak kezeléséhez szükséges intézkedések, valamint a piaci feltételek és lehetőségek érdemi vizsgálata hiányában arra a következtetésre jutott, hogy a kedvezményezett által benyújtott üzleti terv nem az 1999-es iránymutatásban előírt valódi szerkezetátalakítási terv (52). A Bizottság ezért továbbra is kétségesnek tartja, hogy a kedvezményezett képes helyreállítani hosszú távú életképességét.
3.3.2. A szükséges minimumra korlátozott támogatás
(170)
A Bizottság azon következtetése, hogy valódi szerkezetátalakítási terv hiányában a kedvezményezett hosszú távú életképessége továbbra is kétséges, önmagában is elég annak megállapításához, hogy a támogatás nem egyeztethető össze a belső piaccal. A Bizottság ennek ellenére megvizsgálja az 1999-es iránymutatás másik alapvető követelményét, mégpedig azt, hogy a támogatásnak a szükséges minimumra kell korlátozódnia.
(171)
Az 1999-es iránymutatás (40) bekezdése szerint a támogatás összegét és intenzitását a kedvezményezett meglévő pénzügyi erőforrásainak ismeretében a szerkezetátalakítás lehetővé tételéhez feltétlenül szükséges minimumra kell korlátozni. A kedvezményezettnek saját forrásaiból jelentős mértékben hozzá kell járulnia a szerkezetátalakításhoz.
(172)
A szerkezetátalakítás költségei a csődegyezség keretében átalakított adósság teljes összegét tették ki. A kedvezményezett ennek 35 %-át fizette ki.
(173)
A szlovák hatóságok nem adtak további magyarázatot a Bizottság által ezzel kapcsolatban megfogalmazott kételyekre vonatkozóan. A kedvezményezett bemutatta, hogy milyen módon finanszírozta a csődegyezséget követően fennmaradó tartozás kiegyenlítését (lásd a (30)-(35) preambulumbekezdést). A kedvezményezett szerint saját hozzájárulása összesen 231 millió SKK (6,1 millió EUR) volt.
(174)
Először is a kedvezményezett rendelkezésére álló források összege nagyobb volt, mint a csődegyezséget követően fennmaradó tartozás összege. Ez arra utal, hogy a támogatás nem korlátozódott a szükséges minimumra.
(175)
Ennél is fontosabb azonban, hogy a Bizottság szerint az Old Herold által nyújtott hitel az 1999-es iránymutatás értelmében nem minősül a kedvezményezett saját hozzájárulásának. A kötelezettségek a vállalkozási tevékenység finanszírozásának tartós forrását képezik. Ezek rövid lejáratú hitelek, amelyeket azonban vissza kell fizetni. A társaságnak csak akkor áll rendelkezésére elegendő többletforrás a szerkezetátalakításhoz, ha a szállítók a szokásosnál hosszabb fizetési határidőt vállalnak, és ezzel azt jelzik, hogy a piac bízik abban, hogy a vállalkozás életképessége helyreállítható.
(176)
A kedvezményezett egyáltalán nem bizonyította, hogy az Old Herold által adott fizetési haladék jelentősen meghaladta volna a kedvezményezett és szállítói közötti kereskedelmi gyakorlatban szokásos mértéket. A 40 napos fizetési határidő szokásosnak tekinthető, különösen annak ismeretében, hogy azt a kedvezményezett részére a csődegyezséget követően állapították meg. A kedvezményezettnek ennélfogva már nem voltak pénzügyi nehézségei. A csődegyezség fő célja éppen az volt, hogy a kedvezményezettet kisegítse nehéz pénzügyi helyzetéből.
(177)
A Bizottság ezért arra a következtetésre jutott, hogy ez a hosszabb fizetési határidő nem tekinthető külső forrásból származó szerkezetátalakítási hozzájárulásnak.
(178)
E haladék nélkül a kedvezményezett 1999-es iránymutatás szerinti saját hozzájárulása 131 millió SKK (3,4 millió EUR), ami a szerkezetátalakítási költségek 20 %-ának felel meg.
(179)
Az 1999-es iránymutatás nem tartalmazott arra vonatkozó határértéket, hogy a kedvezményezett saját hozzájárulása mikor tekinthető jelentősnek.
(180)
Figyelembe véve a Bizottságnak az 1999-es iránymutatás alkalmazásával kapcsolatos gyakorlatát, valamint a vonatkozó bizottsági politika olyan irányú alakulását, amely alapján a 2004-es új iránymutatás határértékeket vezetett be (53), a Bizottság a kedvezményezett 20 %-os hozzájárulását meglehetősen alacsonynak tartja. Ilyen mértékű hozzájárulás az 1999-es iránymutatás szerint akkor lenne elfogadható, ha a támogatás jóváhagyásának minden egyéb feltétele teljesült volna. A Bizottságnak ekkor mérlegelnie kellene például azt, hogy a kedvezményezett támogatott [térségben] működik-e, hogy a finanszírozás forrásai milyen mértékben tükrözik azt a bizalmat, amelyet a kedvezményezetten és annak tulajdonosain kívül a piac tanúsít a vállalkozás hosszú távú életképessége iránt, valamint az adott ügy egyéb sajátosságait.
(181)
A fentiekre tekintettel a Bizottság a jelen ügyben nem érthet egyet azzal, hogy a kedvezményezett hozzájárulása jelentős. A Bizottság következtetése szerint továbbra is kétséges, hogy a kedvezményezett saját hozzájárulása jelentős volt, és a támogatás a szükséges minimumra korlátozódott.
3.4. A támogatás összeegyeztethetősége: következtetés
(182)
A Bizottság arra a következtetésre jutott, hogy a támogatás megmentési vagy szerkezetátalakítási támogatásként nem egyeztethető össze a belső piaccal. Ezenkívül a jelen ügyben az EUMSZ-ben meghatározott kivételek egyike sem alkalmazható.
VII. KÖVETKEZTETÉS
(183)
A Bizottság megállapította, hogy a Szlovák Köztársaság jogellenesen engedélyezte az adótartozás leírását a Frucona Košice, a.s. vállalat javára, és megsértette az EUMSZ 108. cikkének (3) bekezdését. A támogatás az EUMSZ-ben meghatározott kivételek alapján nem egyeztethető össze a belső piaccal.
(184)
Annak ellenére, hogy a leírás adóhivatal általi végrehajtása a jelen eljárás befejezéséig felfüggesztésre került, a Bizottság megállapította, hogy a kedvezményezett előnye akkor keletkezett, amikor az adóhatóság úgy döntött, hogy elengedi követelései egy részét, és ezzel a kedvezményezettnek támogatást nyújt. Ennek időpontja a csődegyezség 2004. július 23-i hatálybalépése volt. A kedvezményezett versenytársaival szembeni előnye az volt, hogy az adóhatóság nem érvényesítette vele szemben az adóköveteléseit.
(185)
A korábbi állapot helyreállítása érdekében az állami támogatást vissza kell fizettetni. Mivel az előny a csődegyezség 2004. július 23-i hatálybalépésével keletkezett, a visszafizetendő támogatás összege az egyezség szerinti leírás teljes összegével egyezik meg.
(186)
A Szlovák Köztársaság Legfelsőbb Bírósága azonban kimondta, hogy 424 490 SKK összegű úthasználatidíj-hátralékot tévesen foglaltak a csődegyezségbe. Ennek következtében az egyezség szerinti adósságállomány az említett összeggel csökkent, így az adóhatósággal szembeni, az egyezségbe bevont tartozás helyesbített összege 640 369 341 SKK.
(187)
A kedvezményezett 2006. augusztus 2-án az időközben leírtként kezelt úthasználatidíj-hátralék teljes összegét kifizette. A kifizetést figyelembe kell venni a visszafizetendő támogatás és az azt terhelő kamat összegének kiszámításakor,
ELFOGADTA EZT A HATÁROZATOT:
1. cikk
A 2007/254/EK bizottsági határozat hatályát veszti.
2. cikk
A Szlovák Köztársaság által a Frucona Košice, a.s. részére nyújtott 416 515 990 SKK összegű állami támogatás nem egyeztethető össze a belső piaccal.
3. cikk
(1) A Szlovák Köztársaságnak meg kell hoznia az összes szükséges intézkedést, hogy a 2. cikkben említett és jogellenesen már rendelkezésére bocsátott támogatást a kedvezményezettel visszafizettethesse, figyelembe véve azt, hogy a kedvezményezett 2006. augusztus 2-án424 490 SKK összegű úthasználatidíj-hátralékot átutalt az adóhatóság számlájára.
(2) A támogatást késedelem nélkül kell visszafizettetni, összhangban a nemzeti jog eljárásaival, feltéve, hogy azok lehetővé teszik e határozat azonnali és eredményes végrehajtását.
(3) A visszafizetendő támogatást kamat terheli attól a naptól kezdődően, amikor a jogellenes támogatást a Frucona Košice, a.s. rendelkezésére bocsátották, a tényleges visszafizettetés napjáig.
(4) A kamatokat az EK-Szerződés 93. cikkének alkalmazására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló 659/1999/EK tanácsi rendelet végrehajtásáról szóló 2004. április 21-i 794/2004/EK bizottsági rendelet (54) V. fejezetének megfelelően kell kiszámítani. A kamat mértékét kamatos kamatként kell alkalmazni a (3) bekezdésben említett teljes időszak alatt.
4. cikk
Az e határozatról szóló értesítéstől számított két hónapon belül a Szlovák Köztársaság értesíti a Bizottságot az e határozatban foglaltaknak való megfelelés érdekében hozott intézkedéseiről. Az erre vonatkozó információkat az e határozat mellékletében található kérdőíven adja meg.
5. cikk
Ennek a határozatnak a Szlovák Köztársaság a címzettje.
Kelt Brüsszelben, 2013. október 16-án.